RO    RO  COMISIA COMUNITA ŢILOR EUROPENE 
Bruxelles, 10.1.2007 
COM(2006) 844 final 
  
COMUNICAREA COMISIEI 
CĂTRE CONSILIU ŞI PARLAMENTUL EUROPEAN 
Program nuclear cu caracter informativ 
Prezentat în temeiul articolului 40 din Tratatul Euratom pentru avizul 
Comitetul Economic şi Social European 
 
{SEC(2006) 1717} 
{SEC(2006) 1718} 
{SEC(2007) 12} 
 
RO 2   RO CUPRINS 
1. Introducere ................................................................................................................. .. 3 
2. Pia ţa mondial ă a energiei ............................................................................................. 3 
2.1. Motoare ale pie ţei......................................................................................................... 3 
2.2. Perspective mondiale şi piaţa UE-27 ........................................................................... 4 
2.3. Cartea verde privind o strategie european ă pentru o energie durabil ă, competitiv ă şi 
sigură şi rolul energiei nucleare ................................................................................... 5 
3. Investi ţii UE în domeniul nuclear ................................................................................ 5 
3.1. Centrale nucleare din UE şi din restul lumii ................................................................ 5 
3.2. Notificarea investi ţiilor ................................................................................................ 7 
3.3. Perspective de dezvoltare şi investiţii .......................................................................... 7 
4. Impactul energiei nucleare asupra securit ăţii aprovizion ării, a competitivit ăţii şi a 
protecţiei mediului ..................................................................................................... 10 
4.1. Rolul energiei nucleare în privin ţa securităţii aprovizion ării..................................... 10 
4.2. Energia nuclear ă şi competitivitatea .......................................................................... 12 
4.3. Aspecte economice referitoare la  centralele nuclearoelectrice .................................. 14 
4.4. Energia nuclear ă şi schimbările climatice.................................................................. 16 
5. Condi ţii de acceptabilitate a energiei nucleare........................................................... 17 
5.1. Acceptarea de c ătre public ......................................................................................... 17 
5.2. Siguran ţa nucleară...................................................................................................... 18 
5.3. Eliminarea de şeurilor radioactive .............................................................................. 19 
5.4. Dezafectarea instala ţiilor nucleare ............................................................................. 20 
5.5. Protec ţia radiologic ă................................................................................................... 21 
6. Ac ţiuni la nivel comunitar.......................................................................................... 22 
6.1. Cadrul de reglementare (Tratatul Euratom) ............................................................... 22 
6.2. Propunerile Comisiei privind siguran ţa nucleară....................................................... 23 
6.3. Programul european pentru protec ţia infrastructurii critice....................................... 23 
6.4. Cercet ări Euratom ...................................................................................................... 23 
6.5. Calea de urmat ........................................................................................................... 2 4 
7. Concluzii ................................................................................................................... . 25 
 
RO 3   RO 1. I NTRODUCERE  
În conformitate cu articolul 40 capitolul IV  titlul II din Tratatul Euratom, Comisia „ publică 
periodic programe cu caracter informativ, în special în privin ţa obiectivelor de producere a 
energiei nucleare şi a tuturor investi ţiilor care implic ă realizarea lor” . Din 1958 au fost 
publicate patru astfel de progr ame cu caracter informativ şi o actualizare1. 
Prezentul Program nuclear cu caracter informativ descrie situa ţia actuală a sectorului nuclear 
din UE şi posibile scenarii pentru viitorul acestuia, în cadrul unei strategii energetice generale. 
Acest program stabile şte bazele în vederea examin ării opţiunii nucleare în contextul dezbaterii 
în curs privind politica energetic ă a UE. Comisia European ă a definit bazele politicii 
energetice europene în recenta Carte verde2şi în Revizuirea strategic ă a politicii energetice3. 
În acest context, prezentul Program nuclear cu caracter informativ are, de asemenea, scopul 
de a oferi o analiz ă factuală a rolului pe care îl poate de ţine energia nuclear ă în faţa 
preocupărilor crescânde privind securitatea aprovizion ării cu energie şi reducerea emisiilor de 
CO 2, păstrând în acela şi timp siguran ţa şi securitatea nucleare ca principii de baz ă în cadrul 
procesului decizional.  Independent de op ţiunile statelor membre privind politica energetic ă, 
este necesar ă o acţiune coerent ă în domeniul siguran ţei nucleare, al dezafect ării centralelor 
nucleare şi al gestion ării deşeurilor. 
Centralele nucleare produc în prezent aproximativ o treime din electricitatea şi 15% din 
energia consumate în Uniunea European ă (UE)4. Energia nuclear ă reprezint ă în acest moment 
una dintre cele mai mari surse de energie f ără emisii de dioxid de carbon (CO 2) din Europa. 
2. P IAŢA MONDIAL Ă A ENERGIEI  
2.1. Motoare ale pie ţei 
Se estimeaz ă că cererea mondial ă de energie va cre şte cu 60% pân ă în anul 2030. Consumul 
de petrol, de exemplu, a crescut cu 24% în ultimii 10 ani şi se preconizeaz ă că cererea 
mondială va creşte cu 1,6% pe an5. 
Dependen ţa UE de importuri este din ce în ce mai mare. Pe baza tendin ţelor actuale, în 
următorii 20-30 de ani importurile  vor satisface aproximativ 65% din necesarul de energie din 
UE, faţă de 50% în prezent, acestea prove nind în parte din regiuni a c ăror stabilitate politic ă 
ridică semne de întrebare6. Rezervele de surse de energie de baz ă sunt concentrate într-un 
număr redus de ţări. Aproximativ jum ătate din gazul consumat în UE provine din Rusia, 
Norvegia şi Algeria. În cazul în care tendin ţele actuale se men ţin, consumul mondial de gaz 
va creşte cu 92% în urm ătorii 25 de ani4. 
Preţurile la petrol şi la gaz aproape s-au dublat în ultimii doi ani, determinând cre şterea 
preţului electricit ăţii. În ciuda pre ţurilor ridicate, cererea mondial ă de energie este în continu ă 
                                                 
1 În 1966, 1972, 1984, 1990 şi ultima dat ă cu aproape 10 ani în urm ă, în 1997. 
2 O strategie european ă pentru o energie durabil ă, competitiv ă şi sigură: COM(2006) 105 final, 8.3.2006. 
3 COM (2007) 1, 10.1.2007. 
4 Anexa 1: A se vedea figurile 1 şi 2 pentru consumul de electricitate şi energie în UE. 
5 Agen ţia Interna ţională a Energiei (AIE): World Energy Outlook 2006 ( Perspective energetice mondiale, 
2006 ). 
6 Anexa 1: A se vedea figura 3 cu previziunile privind produc ţia şi consumul de energie. 
 
RO 4   RO creştere. În 2004, cererea mondial ă a crescut cu 4,3%, în special în ţările în curs de dezvoltare. 
Numai China a reprezentat 75% din cererea suplimentar ă de cărbune. Cererea de energie pe 
cap de locuitor în Asia, Africa şi America de Sud constituie în prezent doar o frac ţiune din 
cererea de energie din UE. Cu toate acestea, economiile emergente din China şi India vor 
cunoaşte cu siguran ţă o creştere a cererii de energie, influen ţând astfel acest raport în viitorul 
apropiat. 
În UE, în ciuda eforturilor continue de cre ştere a eficien ţei, cererea de energie a continuat s ă 
crească cu 0,8% pe an. Ultimele estim ări prevăd o creştere anual ă a cererii de electricitate din 
UE cu 1,5% în contextul unui scenariu  „business as usual”. În consecin ţă, dacă n u  s e  i a u  
măsuri în conformitate cu Revizuirea strategic ă a politicii energetice, em isiile de gaze cu efect 
de seră ar putea cre şte cu încă 5% până în 2012, ceea ce contravine obiectivului prev ăzut în 
Protocolul de la Kyoto, şi anume o reducere de 8% în acela şi interval de timp. 
Folosirea combustibililor fosili implic ă o creştere a emisiilor de CO 2 şi alte gaze d ăunătoare 
pentru mediul înconjur ător. Climatul global se înc ălzeşte. Conform Comitetului 
interguvernamental pentru schimb ările climatice, emisiile de gaze cu efect de ser ă au mărit 
deja temperatura planetei cu 0, 6 C7. 
2.2. Perspective mondiale şi piaţa UE-27 
În 2005, UE era cel mai mare produc ător de electricitate de origine nuclear ă8 din lume (944,2 
TWh). Aceasta posed ă o industrie nuclear ă matură, care acoper ă întregul ciclu al 
combustibilului, precum şi competen ţe şi o bază tehnologic ă proprii. Aten ţia se concentreaz ă 
asupra siguran ţei şi securit ăţii instala ţiilor nucleare şi asupra protec ţiei popula ţiei. 
Liberalizarea recent ă a pieţelor electricit ăţii a modificat semnifica tiv scenariile de investi ţii 
faţă de anii 1970 şi 1980, când au fost construite majoritatea centralelor nucleare.  
Comunitatea şi-a consolidat rela ţiile interna ţionale prin acorduri care faciliteaz ă comerţul cu 
materiale şi tehnologie nucleare, în sprijinul unei pol itici de diversifi care a surselor de 
aprovizionare şi de cooperare mai strâns ă cu ţările din afara Comunit ăţii în domeniul 
transferului de tehnologie şi în cel comercial9. În acela şi timp, UE a continuat s ă promoveze 
cercetarea şi dezvoltarea în domeniul siguran ţei nucleare, al reducerii şi tratării deşeurilor 
radioactive, al depozit ării definitive a de şeurilor şi al tehnologiilor nucleare inovatoare. În mai 
2006, Euratom a devenit membru cu drep turi depline al Forumului Interna ţional Genera ţia a 
IV-a (GIF), care studiaz ă noi modele posibil e pentru reactoarele viitoare care s ă 
îmbunătăţească siguranţa şi rentabilitatea gener ării de energie nuclear ă, precum şi nivelul de 
securitate, s ă reducă problemele legate de neproliferare şi să genereze mai pu ţine deşeuri. 
Economiile stabile sau emergente din Asia, cum sunt Japonia, Coreea de Sud, China şi India, 
precum şi Rusia şi Statele Unite inten ţionează să construiasc ă noi capacit ăţi de generare a 
energiei nucleare, astfel ca aceasta s ă joace un rol semnificativ în satisfacerea cererii de 
energie din ce în ce mai mare. Situa ţia interna ţională impune necesitatea unei preocup ări 
constante de a dispune de politici care s ă corespund ă cu progresele din sectorul nuclear din 
alte regiuni ale lumii, date fiind poten ţialele implica ţii geopolitice pentru securitatea 
mondială, sănătate, industrie şi opinia public ă. 
                                                 
7 www.IPCC.ch  : Comitetul interguvernamental pentru schimb ările climatice – Raport 2001. 
8 Sursa: AIEA (Agen ţia Interna ţională pentru Energia Atomic ă), 2005. 
9 Au fost încheiate acord uri cu Australia, Canada şi Statele Unite, şi recent cu Japonia, Kazahstan şi 
Ucraina. 
 
RO 5   RO Dintre statele membre ale UE, Finlanda şi Franţa au decis s ă construiasc ă noi reactoare 
nucleare. Alte state din UE, printre care Ţările de Jos, Polonia, Suedia, Republica Ceh ă, 
Lituania (în colaborare cu Estonia şi Letonia), Slovacia, Regatul Unit, precum şi Bulgaria şi 
România au redeschis dezbater ile privind politica energetic ă nucleară, dezbateri care pot avea 
drept rezultat fie cre şterea puterii nominale şi a duratei de exploatare a centralelor existente, 
fie studierea posibilit ăţii unei înlocuiri a acestora sau planif icarea construirii de noi instala ţii. 
Pentru moment, Germania, Spania şi Belgia î şi continuă politicile de abandon progresiv al 
energiei nucleare.  
2.3. Cartea verde privind o strategie european ă pentru o energie durabil ă, 
competitiv ă şi sigură şi rolul energiei nucleare 
Era energiei ieftine este probabil apus ă, datorită, în special, cererii puter nice la nivel mondial 
şi investiţiilor insuficiente în capacit ăţile de produc ţie, distribu ţie şi transport efectuate în 
ultimele decenii. În acest context, Revizuirea strategic ă a politicii energetice şi Cartea verde 
din 2006 privind o energie durabil ă, competitiv ă şi sigură subliniaz ă necesitatea unor investi ţii 
considerabile în UE în urm ătorii 20 de ani pentru a înlocui instala ţiile învechite de generare a 
energiei electrice. Aceste documente fac, de asemenea, apel la utilizarea unui amestec 
energetic mai durabil, mai eficient şi mai diversificat. 
Deşi fiecare stat membru şi fiecare produc ător de energie î şi alege propriul amestec energetic, 
deciziile na ţionale privind energia nuclear ă pot avea efecte asupra altor state în ceea ce 
priveşte comerţul cu energia electric ă, dependen ţa general ă a UE de combustibilii fosili 
importaţi şi emisiile de CO 2, precum şi asupra competitivit ăţii şi a mediului.  
Viitorul energiei nucleare în UE depinde în primul rând de avantajele sale economice, de 
capacitatea acesteia de a fu rniza electricitate fiabil ă la preţuri convenabile, sprijinind astfel 
realizarea obiectivelor de la Lisabona, de contribu ţia acesteia la îndeplinirea obiectivelor 
politicii energetice comune, de gradul de siguran ţă, de impactul asupra mediului şi de 
acceptabilitatea sa de c ătre opinia public ă. Producerea energiei nucleare poate contribui la 
îndeplinirea obiectivelor Revizuir ii strategice a politicii energetice şi, în special, a 
principalelor priorit ăţi identificate în Cartea verde10: securitatea aprovizion ării, 
competitivitatea şi durabilitatea. În acela şi timp, siguran ţa nucleară, dezafectarea reactoarelor 
nucleare la sfâr şitul duratei de via ţă utilă, gestionarea, transportul şi depozitarea definitiv ă a 
deşeurilor radioactive, împreun ă cu neproliferarea, sunt probl eme importante care trebuie 
abordate în continuare în mod activ. 
3. I NVESTIŢII UE ÎN DOMENIUL NUCLEAR  
3.1. Centrale nucleare din UE şi din restul lumii 
În prezent exist ă 44311 de reactoare nucleare comerciale, care func ţionează în 31 de ţări din 
lume, cu o putere total ă de peste 368 GWe. Acestea furnizeaz ă 15% din electricitatea 
mondială. În plus, 56 de ţări exploateaz ă un număr total de 284 de reactoare de cercetare în 
scopuri ştiinţifice. Alte 220 de reactoare nucleare s unt utilizate pentru  propulsarea navelor 
                                                 
10 Cartea verde identific ă şase priorit ăţi: competitivitatea şi piaţa energetic ă internă, diversificarea 
amestecului energetic intern, solidaritatea între statele membre, dezvoltarea durabil ă, inovarea şi 
tehnologia şi politicile externe. 
11 Perspective energetice mondiale, 2006, AIE. 
 
RO 6   RO militare şi a altor tipuri de vase. 28 de re actoare nuclearoelectrice se afl ă în construc ţie în 
întreaga lume şi încă 35 fac obiectul unor proiecte fe rme, acestea echivalând cu 6% şi 
respectiv 10% din capacitatea existent ă12. 
Deşi numărul centralelor nucleare construite dup ă anii 1980 este sc ăzut, cele care se afl ă în 
funcţiune produc cu pân ă la 20% mai mult ă electricitate datorit ă operaţiunilor de cre ştere a 
puterii nominale şi nivelului crescut de utilizare (opriri mai scurte pentru reînc ărcarea cu 
combustibil şi reducerea num ărului de incidente). Între 1990 şi 2004 capacitatea mondial ă a 
crescut cu 39 GWe (adic ă 12%, datorit ă atât cre şterii num ărului de centrale cât şi 
operaţiunilor de cre ştere a puterii nominale a instala ţiilor existente), iar produc ţia de 
electricitate a crescut cu 718 miliarde kWh (38%). În urm ătorii 10-20 de ani centralele 
învechite vor fi închise definitiv, ceea ce va  reduce ponderea energiei nucleare în totalul 
producţiei de energie electric ă13. Agenţia Interna ţională a Energiei arat ă în scenariul de 
referinţă prezentat în Perspective energetice mondiale din 2006 c ă, în cazul în care se men ţin 
politicile actuale, ponderea energiei nucleare va sc ădea de la 15% în prezent la mai pu ţin de 
8% în 2030. 
Un sfert din reactoarele existente în lume au factori de utilizar e a puterii instalate14 de peste 
90% şi aproape dou ă treimi dintre ele, de pe ste 75%. Aceste cifre indic ă un procent de 
utilizare care se apro pie de 100%, dat fiind c ă majoritatea reactoarelor trebuie închise la 18-24 
de luni pentru reînc ărcarea cu combustibil. 
În UE-2715 există 152 de reactoare nuclearoe lectrice, care se afl ă în exploatare în 15 state 
membre. Media de vârst ă a centralelor nuclearoelectrice se apropie de 25 de ani16. În Franţa, 
care deţine cel mai mare num ăr de reactoare nucleare (59), care furnizeaz ă aproape 80% din 
energia electric ă şi în Lituania, unde o singur ă centrală nucleară furnizeaz ă 70% din produc ţia 
de electricitate, vârsta medie a reactoarelor este  de aproximativ 20 de ani. În Regatul Unit, 
cele 23 de centrale nucleare au o vârst ă medie de aproape 30 de ani, în timp ce în Germania 
vârsta medie a celor 17 centrale aflate în func ţiune este de 25 de ani.  
Dat fiind c ă energia nuclear ă furnizeaz ă o treime din electricitatea din Europa şi că în general 
durata de via ţă utilă iniţială a unei centrale nuclear e este de 40 de ani,  se impune luarea de 
decizii pentru prelungirea duratei de via ţă utilă a unor centrale, acolo unde acest lucru se 
poate realiza în condi ţii de siguran ţă, sau pentru efectu area de noi investi ţii în vederea 
satisfacerii cererii şi a înlocuirii infrastructurii învechite în urm ătorii 20 de ani. Ţinând cont de 
amestecul energetic actual din UE, în cazul în care se men ţine politica de abandon progresiv 
planificat ă de anumite state membre, f ără a se prelungi durata de via ţă utilă a centralelor 
şi/sau a se construi un ele noi, ponderea energi ei nucleare în produc ţia de electricitate va 
scădea semnificativ. Av ând în vedere c ă în mod normal construc ţia unei noi centrale nucleare 
durează 10 ani17, în cazul în care se inten ţionează înlocuirea centralelor nucleare existente cu 
                                                 
12 Anexa 1, tabelul 1 şi figura 4: Lista reactoarelor, produc ţia de electricitate şi necesarul de uraniu. 
13 Anexa 1: A se vedea figura 5 pentru o compara ţie între dou ă scenarii posibile. 
14 „Factorul de utilizare a puterii instalate” înseamn ă raportul dintre puterea medie şi puterea de vârf într-
un interval de timp determinat. 
15 Anexa 2: Informa ţii la nivel de ţară privind activit ăţile curente legate de ciclul combustibilului nuclear. 
16 Anexa 1: A se vedea figurile 6 şi 7 cu centralele nuclearoelectrice pe vechime şi distribuţia vechimii pe 
ţări. 
17 Proiectul centralei nucleare de la Olkiluoto din Finlanda a fost depus în 2000 şi a primit aprobarea din 
partea autorit ăţilor în 2002, iar autoriza ţia a fost emis ă în 2004. Lucr ările de construc ţie au început în 
2005. Se estimeaz ă că centrala va fi dat ă în exploatare în 2010. 
 
RO 7   RO unele noi, se impun anumite decizii, chiar şi pentru a men ţine ponderea actual ă a energiei 
nucleare în produc ţia de electricitate.  
3.2. Notificarea investi ţiilor 
În conformitate cu articolul 41 din Tr atatul Euratom, proiectele de investi ţii legate de ciclul 
combustibilului nuclear din UE trebuie notificat e Comisiei înainte de încheierea contractelor 
cu furnizorii, sau, în cazul în care lucr ările urmeaz ă să fie realizate prin mijloacele proprii ale 
întreprinderii, cu trei luni înainte de începerea acestora. 
Din 1997, au fost notificate Comisiei 19 proiect e. Zece dintre acestea erau legate de 
instalaţiile din Fran ţa, dintre care şapte referitoare la înlocuirea generatoarelor de aburi din 
centrale, unul la construirea unei unit ăţi de tratare şi depozitare a de şeurilor radioactive 
(CEDRA) la Cadarache, unul la c onstruirea unei noi uzine de îmbog ăţire a uraniului (Georges 
Besse II) la Tricastin utilizând tehnologia centrifug ării şi ultimul la construirea unei noi 
centrale EPR pe amplasamentul de la Flamanville. 
În 2004 Finlanda a notificat Comisiei proiect ul unei noi centrale nuclearoelectrice la 
Olkiluoto, prima central ă de acest tip ce urma s ă fie construit ă în UE dup ă mai bine de un 
deceniu. Pentru o imagine complet ă, trebuie men ţionate opera ţiunile de modernizare şi de 
creştere a capacit ăţii nominale ale celor trei uzine de îmbog ăţire a uraniului (Urenco) din 
Germania, Ţările de Jos şi Regatul Unit, construc ţia unei instala ţii de vitrificare a de şeurilor 
de înaltă activitate (VEK) în Karlsruhe, Germania şi înlocuirea generatoarelor de aburi ale 
centralei de la Tihange din Belgia. 
3.3. Perspective de dezvoltare şi investiţii 
Prezenta sec ţiune rezum ă situaţia din diverse ţări care utilizeaz ă în prezent energia nuclear ă. 
Mai multe detalii sunt prezentate în anexa II. 
La mijlocul anului 2004, Belgia  a anunţat un studiu al politicii energetice na ţionale cu privire 
la proiectul de abandon progres iv al energiei nucleare pân ă în 2030, prima central ă urmând s ă 
se închidă în jurul anului 2015. Legisla ţia existent ă impune închiderea definitiv ă a centralelor 
nuclearoelectrice dup ă 40 de ani de exploatare comercial ă, însă sunt posibile excep ţii pe 
motive legate de securitatea aprovizion ării. În iunie 2006, guvernul federal a luat hot ărârea de 
a amplasa la Dessel o unitate  de depozitare la suprafa ţă a deşeurilor de joas ă şi medie 
activitate de via ţă scurtă, care va fi dat ă în exploatare în 2015-2020. 
În Bulgaria , centrala de la Kozlodui a avut în exploatare pân ă la sfârşitul anului 2006 patru 
reactoare nuclearoelectrice. Dou ă unităţi au fost închise pentru a respecta angajamentele 
asumate în cadrul negocierilor de aderare. Dezafectarea acestor unit ăţi este finan ţată cu 
fonduri UE. Pentru a compensa  închiderea acestor unit ăţi şi a satisface necesit ăţile din ce în ce 
mai mari de electricitate din regiune, dou ă unităţi suplimentare se afl ă într-un stadiu avansat 
de proiectare pe amplasamentul de la Belene. 
În 2003, Ceske Energeticke Zavody (CEZ), care exploateaz ă cele dou ă centrale 
nuclearoelectrice din Republica Ceh ă, Dukovany şi Temelin, a ini ţiat un program ambi ţios 
de modernizare. Pe lâng ă creşterea nivelului de competitivitate şi de siguran ţă, programul de 
modernizare vizeaz ă şi prelungirea autoriza ţiilor de func ţionare ale centralelor  de la 30 la 40 
de ani. De şi închiderea ultimei mine de uraniu din Republica Ceh ă (Dolni Rozinka), care a 
 
RO 8   RO avut în trecut o produc ţie de uraniu semnificativ ă, a fost programat ă în 2005, cre şterea 
preţului la uraniu a determinat autorit ăţile să ia în calcul continuarea exploat ării acesteia. 
Autorizaţia de construc ţie pentru cea de-a cincea central ă nucleară din Finlanda , un reactor 
european cu ap ă sub presiune (EPR) cu o putere de 1600 MWe, situat ă la Olkiluoto, a fost 
emisă în favoarea societ ăţii Teollisuuden Voima Oy (TVO) în februarie 2005. Lucr ările de 
construcţie au început deja, iar punerea în func ţiune era estimat ă iniţial pentru 2009-2010. 
Conform TVO, datorit ă întârzierilor înregistrate la lucr ările de construc ţie, punerea în 
funcţiune este amânat ă până în 2010-2011. Puterea nominal ă a unităţilor Olkiluoto 1 şi 
Olkiluoto 2 a fost m ărită la 860 MW pe o durat ă de exploatare de 60 de ani. 
Posiva Oy construie şte în prezent o instala ţie subteran ă de caracterizare (Onkalo) în solul 
stâncos din Olkiluoto pentru a strânge informa ţiile necesare pentru cererea de autoriza ţie de 
construire a unui depozit subt eran, care va  fi înaintat ă autorităţilor finlandeze în 2012. Dup ă 
închidere, depozitul nu va necesita mon itorizare. Cu toate acestea, autorit ăţile au decis c ă este 
absolut necesar ă existenţa posibilit ăţii de recuperare a de şeurilor. Exist ă proiecte de extindere 
a depozitelor pentru de şeuri de joas ă şi medie activitate de la Olkiluoto şi la Loviisa, unde 
deşeurile radioactive sunt  depozitate în caverne şi silozuri s ăpate în roca subteran ă din 
vecinătatea centralelor, astfel ca acestea s ă poată primi de şeurile rezultate în urma 
dezafectării. Costurile estimative ale depozitului şi ale celorlalte activit ăţi de gestionare a 
deşeurilor sunt incluse în pre ţul electricit ăţii de origine nuclear ă, strânse de la produc ătorii de 
electricitate şi depuse în Fondul de stat  pentru gestionarea de şeurilor nucleare. 
În Franţa, înainte de prezentarea de c ătre guvern a legii privind energia, a fost ini ţiată, în 
2003, o dezbatere na ţională pe tema energiei. În urma aceste i dezbateri s-a ajuns la concluzia 
că energia nuclear ă trebuie s ă aibă în continuare un rol cheie în amestecul energetic francez. 
Două dintre problemele discutate în cadrul de zbaterii au fost necesitatea de a înlocui 
centralele nuclearoelectrice existente începând, aproximativ, cu anul 2020 şi încălzirea 
globală. Noua lege nu numai c ă menţine opţiunea nuclear ă, ci include şi angajamente de a 
reduce emisiile de gaze  cu efect de ser ă. Odată adoptată această lege, guvernul a aprobat 
cererea societ ăţii Electricité de France (EdF) privind c onstruirea unui reactor EPR, al doilea 
din UE, care va fi dat în exploatare în 2012. 
În Germania  este în vigoare o lege privind ab andonul progresiv al energiei nucleare 
(„Atomausstiegsgesetz”), în temeiul c ăreia produc ătorii de energie nuclear ă şi guvernul 
federal au ajuns la un acord privind produc ţia totală de energie nuclearoelectric ă pe o perioad ă 
de 32 de ani, pe baza cotelor estimative de produc ţie. Operatorii au convenit, de asemenea, ca 
din 2005 s ă pună capăt transferurilor de combus tibil uzat în scopul retrat ării. Pentru a evita 
transporturile c ătre unităţile de depozitare intermediar ă din Gorleben, a fost necesar ă 
construirea de unit ăţi de depozitare în mai multe centrale. Dou ă centrale nucleare au fost 
închise – Stade în 2003 şi Obrigheim în 2005 – astfel încât num ărul unităţilor rămase în 
exploatare este de 17. În  iulie 2004 a fost eliberat ă autorizaţia de dezafectare a centralei de la 
Mülheim-Kärlich. S-a aprobat etapa final ă a extinderii uzinei de îmbog ăţire Urenco din 
Gronau şi s-a acordat autoriza ţia de cre ştere a capacit ăţii pentru uzina produc ătoare de 
combustibil Advanced Nuclear Fuels din Lingen.  
Cele patru unit ăţi ale centralei Paks din Ungaria , care sunt reactoa re VVER-440/213 din a 
doua genera ţie, au fost furnizate de societatea rus ă Atomenergoexport. În urma unei 
operaţiuni de modernizare, puterea nominal ă a acestora a fost m ărită. În ultimii cinci ani s-au 
întreprins lucr ări complexe în vederea unei posibile prelungiri a autoriza ţiilor de func ţionare 
ale acestora cu înc ă 20 de ani. Se urm ăreşte, de asemenea, cre şterea puterii electrice a fiec ărei 
 
RO 9   RO unităţi a centralei Paks cu înc ă 10%. A fost înfiin ţat un Fond nuclear central, destinat 
finanţării activităţilor de gestionare a de şeurilor şi de dezafectare de la centrala Paks. În urma 
cercetărilor pentru g ăsirea unui amplasament adecvat pentru un nou depozit destinat 
deşeurilor de joas ă şi medie activitate, a fost identificat amplasamentul de la Bátaapáti. În 
2005, comunitatea local ă a votat în favoarea proiectului. 
Lituania , care a acceptat drept una dintre condi ţiile de aderare la UE s ă închidă cele dou ă 
reactoare nucleare de concep ţie ruseasc ă ale centralei de la Ignalina, a c ăror modernizare a 
fost considerat ă nerentabil ă, a decis s ă menţină programul nuclear. În martie 2006, a fost 
semnat un memorandum de în ţelegere cu Estonia şi Letonia privind preg ătirea pentru 
construirea unui nou reactor nuclear. În urma studiului de  fezabilitate, a c ărui intenţie era 
promovarea de activit ăţi în favoarea securit ăţii energetice în zona baltic ă, guvernele celor trei 
state baltice au ajuns la un acord de principiu privind construirea unei noi centrale nucleare în 
Lituania. Guvernul li tuanian ar trebui s ă adopte în 2007 actel e normative care s ă permită 
aplicarea aceste i decizii. 
Guvernul din Ţările de Jos  şi societatea Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid (EPZ), 
deţinătoarea centralei de la Bor ssele, au convenit asupra unei noi prelungiri a duratei de 
exploatare a acesteia. Aceasta va continua s ă producă energie electric ă până în 2033, cu 
condiţia de a rămâne sigur ă şi viabilă din punct de vedere ec onomic. Guvernul inten ţionează 
să revizuiasc ă actele cu putere de lege şi normele administrative pentru a clarifica condi ţiile în 
care este posibil ă construcţia de noi instala ţii nucleare, acordând o aten ţie special ă problemei 
deşeurilor radioactive şi măsurilor de prevenire a atacurilor teroriste. 
România  exploateaz ă o central ă nuclearoelectric ă (Cernavod ă 1). O a doua unitate se afl ă în 
construcţie şi ar trebui s ă fie pusă în funcţiune în 2007. În 2007 vor începe şi lucrările 
premergătoare pentru alte dou ă unităţi. Se prevede dublarea produc ţiei de electricitate pân ă în 
2009 şi triplarea acesteia pân ă în 2015. 
În februarie 2005, ministrul slovac  al economiei a autorizat vâ nzarea a 66% din Slovenské 
Elektrárne, operatorul nuclear na ţional, către societatea italiană Enel S.p.A. Ca o condi ţie 
pentru aderarea la UE , Slovacia a convenit s ă închidă două dintre cele şase reactoare de 
concepţie ruseasc ă – Bohunice 1 şi 2 – a căror modernizare nu a fost considerat ă rentabilă. 
Slovenia  şi Croaţia deţin împreun ă centrala nuclearoelectric ă Krsko. În 1990 au fost oprite 
operaţiunile de extrac ţie a uraniului la mina Zirovski VRH, care în prezent este în curs de 
dezafectare.  
În Spania , politica actual ă a guvernului referitoare la energia nuclear ă este una de reducere 
progresiv ă a particip ării acesteia la generar ea de electricitate, f ără a compromite în nici un 
moment securitatea aprovizion ării cu energie electric ă. În aprilie 2006 centrala Jose Cabrera 
(Zorita) a fost închis ă definitiv dup ă 38 de ani de exploatare . Aceasta era cea mai mic ă şi mai 
veche central ă nucleară din Spania. Activit ăţile de demolare a centr alei vor începe în 2009. 
Strategia principal ă stabilită în al VI-lea Plan general privind de şeurile radioactive, aprobat de 
guvern la 23 iunie 2006, are la baz ă disponibilitatea, pân ă în anul 2010, a unei unit ăţi 
centralizate temporare de depozitare. 
Operatorii celor 10 reactoare nucleare din Suedia  au anun ţat programe de  modernizare, 
inclusiv opera ţiuni majore de cre ştere a puterii nominale. Ca reac ţie la aceste proiecte, 
autoritatea de siguran ţă a emis noi reglement ări privind recondi ţionarea reactoare lor învechite 
pentru a îndeplini no ile norme de siguran ţă. Compania suedez ă de gestionare a 
 
RO 10   RO combustibilului şi a deşeurilor nucleare (SKB), înfiin ţată de operatorii nucleari, ar trebui s ă 
depună în 2006 o cerere de autorizare pentru o uzin ă de încapsulare a de şeurilor, care urmeaz ă 
să fie instalat ă în apropierea depozitului intermediar de la Oskarshamn. Cererea de autorizare 
a depozitului de adân cime ar trebui s ă fie depus ă în 2008. 
La 1 aprilie 2006, autoritatea pentru dezafectarea instala ţiilor nucleare ( Nuclear 
Decommissioning Authority – NDA) din Regatul Unit  a preluat majoritatea amplasamentelor 
nucleare civile, împreun ă cu responsabilitatea de a gestiona totalitatea de şeurilor din ţară. 
Aceasta a inclus tot pasivul nuclear civil din sectorul public de ţinut de Autoritatea pentru 
energie atomic ă din Regatul Unit (UKAEA) şi cea mai mare parte a celui de ţinut de British 
Nuclear Fuels plc (BNFL), împreun ă cu activul relevant al BNFL. Regatul Unit exploateaz ă 
în total 39 de reactoare şi 5 uzine de retratare a combustibilului, plus alte unit ăţi de cercetare 
şi legate de ciclul combustibilului pe 20 de amplasamente, printre care şi vechile reactoare 
Magnox, care ar trebui închise pân ă în 2010. 
La înfiinţarea NDA, BNFL şi UKAEA au continuat s ă exploateze majoritatea fostelor lor 
unităţi în baza unui contract cu NDA. Cu toate acestea, acest aranja ment ar trebui s ă fie doar 
temporar. Începând din 2008, NDA va  lansa cereri de ofert ă pentru contracte de gestionare a 
amplasamentelor, iar BNFL şi UKAEA vor concura cu alte societ ăţi, inclusiv americane. 
Analiza situa ţiei energetice din Regatul Unit  din iulie 2006 sublinia c ă energia nuclear ă va 
avea un rol de jucat în amestecul energetic viito r al Regatului Unit destinat producerii de 
energie electric ă, împreun ă cu alte op ţiuni de generare cu emisii sc ăzute de carbon. 
4. I MPACTUL ENERGIEI NUCLE ARE ASUPRA SECURIT ĂŢII APROVIZION ĂRII, A 
COMPETITIVIT ĂŢII ŞI A PROTEC ŢIEI MEDIULUI  
Prezenta sec ţiune analizeaz ă rolul energiei nucleare fa ţă de cele trei priorit ăţi principale ale 
Cărţii verzi din 2006, şi anume: securitatea aprovizion ării cu energie, competitivitatea fa ţă de 
alte forme de generare a energiei şi contribu ţia la reducerea emisiilor de gaze cu efect de ser ă.  
4.1. Rolul energiei nucleare în privin ţa securităţii aprovizion ării 
Înainte de liberalizarea sectorului energetic, era sarcina guvernelor s ă ţină cont de securitatea 
aprovizion ării la planificarea sistemelor energetice, în încercarea de a constitui un portofoliu 
divers şi sigur de surse de aprovizionare. Odat ă cu intrarea în vigoare a legisla ţiei privind 
liberalizarea, rolul guvernelor a evoluat c ătre instituirea unui cadru adecvat pentru concuren ţă. 
Pe pieţele liberalizate, deciziile de investi ţii sunt luate de investitori, nu de c ătre autorit ăţi.  
Energia nuclear ă poate contribui la diversificarea şi securitatea pe termen lung a 
aprovizion ării cu energie pentru urm ătoarele motive: 
– relevanţa limitată a materiei prime – uraniul natural – şi disponibilitatea acesteia 
Centralele nucleare sunt în foarte mic ă măsură sensibile la evolu ţia preţului combustibilului, 
spre deosebire de alte ti puri de centrale. Combustibil ul nuclear, inclusiv extrac ţia uraniului, 
îmbogăţirea acestuia şi producerea de combustibil reprezint ă aproximativ 10-15% din costul 
total al produc ţiei de electricitate. Mai mult, men ţinerea de stocuri strategice, care s ă acopere 
consumul pentru mai mul ţi ani, este u şor de realizat, f ără a implica o povar ă financiar ă 
semnificativ ă pentru utilizatori.  
 
RO 11   RO În viitorul apropiat nu se pr evede un deficit de uraniu. Cre şterea pre ţului la uraniu a 
determinat o intensificare a activit ăţilor de prospectare şi producţie, însă a avut un impact 
scăzut asupra costului electricit ăţii de origine nuclear ă18. În următorii 10 ani, se a şteaptă ca 
piaţa să se dezvolte într-un ritm lent, f ără a avea un impact semnificativ asupra costurilor 
producţiei19. Resursele cunoscute de uraniu rezonabil garantate şi exploatabile la pre ţuri 
competitive pot r ăspunde cerin ţelor din industria nuclear ă cel puţin pentru urm ătorii 85 de 
ani20, în cazul men ţinerii nivelului actual de consum. 
Producţia primară (extracţia nouă) de uraniu este inferioar ă necesităţilor reactoarelor înc ă din 
1985. Sursele secundare (stocu ri, combustibil  reciclat şi diluarea uraniului puternic îmbog ăţit 
din stocurile militare) au acoperit toate deficitele. Se a şteaptă ca sursele secundare s ă fie 
epuizate pân ă în 2020. În consecin ţă, sunt necesare noi opera ţiuni de prospectare. Societ ăţi 
europene precum Areva sunt copropr ietare ale unor mine din Canada şi Niger. Finlanda, 
Slovacia şi România studiaz ă posibilitatea de a extrage uraniu. 
Tratatul Euratom prevede ca to ţi utilizatorii din Comunitate s ă primeasc ă o aprovizionare 
constantă şi echitabil ă cu minereuri şi combustibili nucleari . Acesta stabile şte o politic ă de 
aprovizionare comun ă, bazată pe principiul unui acces egal  la sursele de aprovizionare, 
interzicând, în acela şi timp, orice practici având drept obiectiv asigurarea unei pozi ţii 
privilegiate pentru anumi ţi utilizatori. Punerea în aplicare a acestor dispozi ţii este misiunea 
Agenţiei pentru aprovizionarea Euratom21. Mandatul Agen ţiei cuprinde, de asemenea, 
garantarea faptului c ă importurile şi exporturile în şi din Comunitate sunt în conformitate cu 
politicile UE privind securitatea aprovizion ării şi că sunt protejate interesele utilizatorilor. 
– distribuţia geopolitic ă a resurselor, produc ătorilor şi furnizorilor de uraniu 
Resursele de uraniu au o distribu ţie geopolitic ă foarte divers ă22, cele mai multe dintre acestea 
provenind din regiuni ale lumii stabile di n punct de vedere politic. Australia şi Canada 
furnizează în prezent 45% din cererea de uraniu din UE.  
– capacitatea de produc ţie23 
Etapele ciclului combustibilului prezint ă diferite grade de securitate a aprovizion ării. Anumite 
etape, cum sunt fabricarea şi transportul, sunt asigurate de numero şi furnizori, garantând atât 
securitatea aprovizion ării, cât şi preţuri competitive. În cazul altora, cum este activitatea de 
îmbogăţire, numărul de furnizori este mai sc ăzut, însă, cu toate acestea, peste 70% din 
necesităţile UE-25 sunt acoperite de furnizori din cadrul Comunit ăţii. 
                                                 
18 „Uranium 2005: Resources, Production and Demand” ( Uraniu 2005: resurse, produc ţie şi cerere ), 
Agenţia pentru Energie Nuclear ă. 
19 A se vedea anexa 1, figura 8, pentru impactul asupra costurilor produc ţiei de electricitate în cazul unei 
creşteri cu 50% a pre ţului combustibililor din diverse surse. 
20 „Forty Years of Uranium Re sources Production and Demand in Perspective – The Red Book 
Retrospective” ( Producţia şi cererea de resurse de uraniu – 40 de ani în perspectiv ă – retrospectiva 
Cărţii roşii), OCDE, 2006. 
21 Tratatul Euratom confer ă Agenţiei dreptul de op ţiune asupra minereurilor, materiilor brute şi materiilor 
speciale de fisiune produse pe teritoriile statelor membre, precum şi dreptul exclusiv de a încheia 
contracte privind livrarea de astfel de materii provenite din cadrul sau din afara Comunit ăţii. Pentru a fi 
valabile, contractele de livrare tr ebuie înaintate spre încheiere Agen ţiei. 
22 Anexa 1: A se vedea figura 9. Distribu ţia geopolitic ă a resurselor importate de gaz şi uraniu. 
23 Anexa 1: A se vedea figurile 10.1 şi 10.2. Disponibilitatea resurselor de uraniu. 
 
RO 12   RO Garanţiile interna ţionale având drept scop prevenirea prolifer ării armelor nucleare impun 
restricţii specifice pe pie ţele combustibilului nuclear, sub forma declar ării, controlului şi 
verificării utilizării paşnice a materialelor nucleare. Cadrul  creat în virtut ea Tratatului 
Euratom şi a Agen ţiei Interna ţionale pentru Energia Atomic ă (AIEA) cuprinde un set de 
norme bine definite. În acest cadru, materialele nucleare pentru utiliz ări paşnice pot fi 
comercializate liber între ţări şi operatori. 
4.2. Energia nuclear ă şi competitivitatea 
Costul şi riscul de investi ţie sunt aspecte importante care trebuie luate în considerare la 
construcţia noilor reactoare nucleare. În prezent, construc ţia unei noi centrale 
nuclearoelectrice înseamn ă o investi ţie de 2-3,5 miliarde de euro (pentru o putere de la 1000 
MWe la 1600 MWe). Având în vedere obiectivele stabilite prin Protocol ul de la Kyoto, exist ă 
în prezent motive solide şi urgente pentru ca politica public ă să favorizeze tehnologiile curate. 
Una din întreb ările cheie este dac ă energia nuclear ă necesită o interven ţie la nivel de politic ă 
publică pentru a deveni competitiv ă din punct de vedere economic. Investi ţiile în noi instala ţii 
nucleare necesit ă un cadru legislativ şi politic stabil, dat fiind intervalul mare de timp între 
investiţia iniţială şi înregistrarea primelor beneficii substan ţiale. Dat fiind c ă pieţele 
liberalizate nu pot garanta stab ilitatea pe termen lung a pre ţurilor, AIE observ ă că, pentru ca 
sectorul privat s ă investeasc ă în proiecte nucleare, autorit ăţile vor fi probabil nevoite s ă ia 
măsuri pentru reducerea riscului de investi ţie. 
– Competitivitatea electricit ăţii de origine nuclear ă pe piaţa energetic ă actuală 
Veniturile şi costurile totale din timpul duratei de via ţă utilă a unei centrale nucleare trebuie 
comparate cu randamentul investi ţiei obţinut prin surse alternative în aceea şi perioadă de 
timp. Cu toate acestea, datorit ă instabilit ăţii costului petrolului şi al gazului şi a preţului 
electricităţii, veniturile şi costurile sunt dificil de prev ăzut pe o astfel de perioad ă. Datorită 
faptului c ă nici în UE şi nici în Statele Unite nu au fost c onstruite noi centra le nucleare timp 
de peste un deceniu, în acest moment nu sunt disponibile date verificate privind costurile 
pentru noua genera ţie de centrale nuclearoelectrice. 
Analizele efectuate de Agen ţia Interna ţională a Energiei (AIE)24 şi de Agen ţia pentru Energia 
Nucleară (AEN)25 pe baza datelor de la peste 130 de  centrale electrice de diverse tipuri, 
inclusiv pe baz ă de cărbune, gaz, energie nuclear ă, energie eolian ă, energie solar ă şi biomasă, 
furnizate de exper ţi din 19 ţări membre şi 3 ţări nemembre ale OCDE, indic ă faptul că în 
majoritatea ţărilor industrializate, noile cen trale nuclearoelectrice ofer ă o modalitate rentabil ă 
de generare a energiei el ectrice la sarcina de baz ă, la un anumit nivel al pre ţului la gaze şi 
cărbune. Datele din sector ul industrial confirm ă această opinie26. Conform AIE şi AEN, 
electricitatea de origine nuclear ă reprezint ă o alternativ ă competitiv ă, costurile şi nivelul de 
competitivitate fiind în func ţie de proiect27. Raportul WNA valideaz ă aceste concluzii şi 
                                                 
24 Agen ţia Interna ţională a Energiei, Perspective ener getice mondiale, 2006, p. 43. 
25 Estim ări privind costurile producerii de electricitate (2005) – studiu al Agen ţiei pentru Energia 
Nucleară, martie 2005. 
26 The New Economics of Nuclear Power ( Noile condi ţii economice ale energiei nucleare ) – World 
Nuclear Association (Asocia ţia Nuclear ă Mondial ă), decembrie 2005: http://www.world-
nuclear.org/economics.pdf . 
27 Anexa 1: A se vedea figurile 11a şi 11b. Estim ări ale OCDE privind competitivitatea relativ ă a 
producţiei de electricitate. 
 
RO 13   RO subliniază că datele au fost st rânse înainte de cre şterea preţului la combustibil ii fosili, ceea ce 
susţine încă o dată opţiunea nuclear ă.  
Energia nuclear ă a fost ob ţinută dintotdeauna cu costuri de construc ţie mai ridicate şi costuri 
de exploatare mai sc ăzute decât energia produs ă pe bază de combustibili fosili, care are 
costuri de capital mai sc ăzute dar costuri ale combustibilului şi, în consecin ţă, de exploatare 
mai ridicate şi fluctuante. 
– Competitivitatea economic ă a energiei nucleare depinde de mai mul ţi factori, timpul de 
construcţie, costurile de cap ital, depozitarea de şeurilor, dezafectarea şi factorul de 
capacitate opera ţională fiind elemente cheie. 
– Procedurile de autorizare au fost simplificate. De şi există norme stricte de siguran ţă şi de 
calitate, care trebuie men ţinute şi în viitor, parametrii tehnici şi termenele previzibile, de la 
stadiul de proiect la certificare şi de la construc ţie până la exploatare, precum şi costurile 
de reglementare mai sc ăzute au redus costurile totale de finan ţare. 
– Costurile de exploatare au sc ăzut în mod constant în ultimii 20 de ani, pe m ăsură ce a 
crescut factorul de capacitate. Costurile marginale sc ăzute ale energiei nucleare27 i-au 
încurajat pe proprietarii de centrale s ă solicite prelungirea autoriza ţiilor de func ţionare. 
Deşi preţurile la uraniu au crescu t considerabil din 2004 încoace,  impactul asupra costului 
electricităţii a fost relativ minor, deoare ce costul uraniului reprezint ă doar o mic ă parte 
(aproximativ 5%) din costul total pe kWh. 
– În mai multe state membre ale UE, industria nuclear ă impune suprataxe la electricitate 
pentru a gestiona şi a elimina de şeurile generate şi pentru a finan ţa dezafectarea 
centralelor. Metodele de  management financiar şi disponibilitatea fondurilor variaz ă de la 
un stat membru la altul28. 
– Producătorii de electricitate din lume inten ţionează să prelungeasc ă durata de exploatare a 
reactoarelor29. Suedia a aprobat prelungiri  de 10 ani, cu posibilitatea de prelungire la 20 de 
ani, cu condi ţia să se respecte normele de siguran ţă nucleară. 
– La competitivitatea economic ă a energiei nucleare s-au ad ăugat creşterile spectaculoase ale 
preţurilor la al ţi combustibili.  
În concluzia la analiza pe 200630, AIE a subliniat c ă noile centrale nuclear oelectrice ar putea 
produce electricitate la  costuri de mai pu ţin de 5 cen ţi americani pe kWh, dac ă riscurile de 
construcţie şi de exploatare ar fi gestionate în mod corespunz ător de către furnizorii 
centralelor şi producătorii de energie. La acest nivel de cost, energia nuclear ă ar fi mai ieftin ă 
decât energia electric ă produsă pe bază de gaze naturale, dac ă preţul la gaze este de peste 4,70 
$ pe MBtu. Energia nuclear ă ar fi totu şi mai scump ă decât cea ob ţinută în centralele pe baz ă 
de cărbune, la un pre ţ al cărbunelui de mai pu ţin de 70 $ pe ton ă. Pragul de rentabilitate al 
energiei nucleare ar sc ădea dacă s-ar lua în calcul pre ţurile la CO 2. 
                                                 
28 C(2006) 3672 final adoptat ă la 24.10.2006. 
29 Comisia de reglementare nuclear ă din Statele Unite a acordat recent unui num ăr de 30 de centrale o 
prelungire cu 20 de ani, prelungind astfel durata de via ţă a reactoarelor acesto ra la 60 de ani. 
30 Perspective energetice mondiale, 2006, p. 43. 
 
RO 14   RO – Rolul ajutoarelor de stat 
Faptul că noile centrale nuclearoelectrice se construiesc în general f ără subvenţii este un 
indiciu că energia nuclear ă este perceput ă din ce în ce mai mult ca fiind competitiv ă. Această 
tendinţă marcheaz ă o schimbare fa ţă de practicile anterioare în  mai multe state membre ale 
UE. În Finlanda, de exemplu, noua central ă nuclearoelectric ă este finan ţată din surse 
private31. De asemenea, guvernul din Regatul Unit a anun ţat că responsabilitatea de a ini ţia, 
finanţa, construi şi exploata noi centrale nuclearoelect rice va reveni se ctorului privat. 
4.3. Aspecte economice referitoare la  centralele nuclearoelectrice 
Nesiguran ţa privind pre ţurile viitoare ale electricit ăţii, structura şi condiţiile de pia ţă şi privind 
politica energetic ă viitoare şi cea referitoare la schimb ările climatice constituie un risc major 
pentru investi ţiile pe termen lung în sectorul en ergetic. Acest fapt are o importan ţă specială în 
cazul energiei nucleare, datorit ă investiţiilor de capital substan ţiale asociate cu construc ţia 
unei noi centrale nucleare şi perioadei de timp  relativ lungi pân ă la obţinerea unui profit în 
urma unei astfel de investi ţii. De aceea, este important s ă fie stabilit ă o politică fermă, astfel 
încât condi ţiile aplicabile noilor investi ţii să fie clare şi previzibile. 
Deşi nu a necesitat subven ţii guvernamentale, construc ţia noii centrale nuc leare din Finlanda 
depinde de siguran ţa investiţiei pe termen lung, care va fi garantat ă prin încheierea unui acord 
între acţionari care s ă asigure un pre ţ fix al energiei pentru proprietari/investitori, ace ştia fiind 
în special ac ţionari din industria hârtiei.  
Un alt aspect cheie pentru viitorul economic al energiei nucleare este în ţelegerea rela ţiei 
dintre rentabilitatea comercial ă şi structurile pie ţei electricit ăţii32. Investitorii prefer ă perioade 
de recuperare a investi ţiei mai scurte, care fac mai atr ăgătoare investi ţiile cu costuri de 
construcţie mai sc ăzute şi timp de punere în func ţiune mai scurt. Timpul de punere în 
funcţiune pentru centralele nuclearoe lectrice (cinci ani în cele ma i optimiste scenarii) este, din 
motive tehnice şi legate de autorizare, mult mai lung decâ t în cazul turbinelor cu gaz în ciclu 
combinat (CCGT) sau al energiei regenerabile , pentru care acest termen este de cel mult doi 
ani. 
Costurile de construc ţie pentru o central ă nuclearoelectric ă sunt de dou ă până la patru ori mai 
ridicate decât pentru o central ă CCGT. Dintre cele trei compone nte majore ale costurilor de 
generare a energiei nucleare – cost urile de capital, de combustibil şi cele de exploatare şi 
întreţinere – costurile de capital reprezint ă aproximativ 60% din total, fa ţă de centralele 
CCGT, unde acestea reprezint ă în jur de 20% din costurile totale. 
Riscurile economice ale unei centr ale nuclearoelectrice se refer ă la investi ţia iniţială majoră, 
care necesit ă o exploatare aproape impecabil ă în primii 15-20 de ani din cei 40-60 de ani de 
viaţă utilă pentru recuperarea investi ţiei iniţiale. În plus, dezafectarea reactorului şi 
                                                 
31 Procedura de autorizare a investi ţiei în temeiul articolelor 41-43 din Tratatul Euratom a fost îndeplinit ă 
corespunz ător, fără a fi ridicate obiec ţii. În ceea ce prive şte garantarea creditu lui la export acordat ă 
pentru o parte a proiectului, ceea ce este în conformitate cu normele OCDE privind creditul la export, 
Comisia a ini ţiat o procedur ă pentru a determina dac ă această garanţie reprezint ă ajutor de stat în sensul 
articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE şi, în caz afirmativ, dac ă acest ajutor este compatibil cu pia ţa 
comună. Procedura este în curs de desf ăşurare la momentul redact ării prezentei comunic ări.  
32 Agen ţia Interna ţională a Energiei (2005): „Proj ected costs of generating electricity, 2005 update” 
(Estimări privind costurile producerii de electricitate, actualizare pentru 2005 ), publica ţie a OCDE, 
Paris. 
 
RO 15   RO gestionarea de şeurilor înseamn ă că trebuie s ă existe active financiare disponibile pentru 50-
100 de ani dup ă închiderea reactorului. 
Lipsa unor experien ţe recente privind construc ţiile de centrale noi face dificil ă estimarea 
exactă a costurilor pentru reactoarele de ultim ă generaţie. În trecut, conflictele legate de 
autorizare, opozi ţia locală şi sursele de ap ă de răcire au întârziat construc ţia şi finalizarea 
centralelor nuclearoelectrice,  atât în Statele Unite cât şi în Europa33. Deoarece aceia şi factori 
au cauzat întârzieri şi pentru investi ţiile mai recente din sistemul energetic, de exemplu în 
cazul interconect ării, este probabil ca astfel de întârzieri s ă apară şi în cazul construc ţiilor de 
noi centrale nuclearoelectrice. 
Dimensiunile mari ale centralelor nu clearoelectrice, întrucât în urm ătorul deceniu ar trebui s ă 
se construiasc ă doar centrale de mare putere (>500MW) , expun investitorii la riscuri mai 
mari. Pe pie ţele de electricitate liberalizate, nesiguran ţa privind pre ţurile electricit ăţii 
încurajeaz ă construc ţia de unit ăţi modulare de mici dimensiuni, deoarece alegerea 
momentului potrivit pentru intrarea pe pia ţă este de o importan ţă vitală pentru recuperarea 
investiţiei. Din motive tehnice, central ele nucleare sunt guvernate de economia de dimensiuni, 
iar reducerea dimensiunii unit ăţilor nu pare rentabil ă cu tehnologiile actuale34. 
În unele state membre, anumite riscuri financiare şi de mediu r ămân încă în responsabilitatea 
autorităţilor, cum ar fi respons abilitatea pentru unit ăţile de depozitare pe termen lung şi 
gestionare a de şeurilor. De şi operatorii pot constitui, pe parcursul duratei de via ţă utilă a 
centralei, rezerve de f onduri în acest scop, activit ăţile de depozitare şi gestionare a de şeurilor 
fiind astfel finan ţate de sectorul privat şi de consumatori, pot exis ta decalaje în tre fondurile 
disponibile şi cele efectiv n ecesare. Autorit ăţile şi companiile produc ătoare vor avea împreun ă 
responsabilitatea de a dezvolta mecanisme inovatoare pentru a solu ţiona problemele existente 
şi a face fa ţă provocărilor viitoare. De o importan ţă crucială este constituirea de rezerve 
suficiente pentru a finan ţa dezafectarea instala ţiilor şi gestionarea de şeurilor. 
Construirea unui num ăr mare de reactoare de concep ţie similar ă (abordarea de grup) prezint ă 
anumite avantaje. Investitorii priva ţi ar putea fi astfel stimula ţi să colaboreze pentru a 
beneficia de aceste economii de dimens iuni. Furnizorii de energie nuclear ă au arătat că 
economiile la centralele ulteri oare ar putea fi între 10% şi 40% din costul primei centrale, 
ceea ce ar constitui un stimul ent considerabil pentru abordarea de grup. Economiile 
preconizate se datoreaz ă, printre altele, urm ătorilor factori: 
– Costurile ini ţiale (de prototip) le gate de noua concep ţie.  
– Un grup de centrale de aceea şi concepţie permite repartizarea co sturilor de autorizare. 
                                                 
33 Ludwigson, J. et al. (2004): “Buying an option to build: regulatory uncertainty and the development of 
new electricity generation” ( Cumpărarea unei op ţiuni de construc ţie: nesiguran ţa privind 
reglementarea şi dezvoltarea de noi capacit ăţi de producere a electricit ăţii), buletin IAEE, 2004 
trimestrul doi, pp. 17-21. 
34 Gollier, C. et al. (2005) “Choice of nuclear power investments under price uncertainty: valuing 
modularity” ( Alegerea investi ţiilor în energia nuclear ă în condi ţii de incertitudine privind pre ţurile: 
beneficiile modularit ăţii), Energy Economics 27(4): 667-685. Sunt comparate avantajele unui proiect 
pentru o singur ă centrală nuclearoelectric ă de mari dimensiuni, care rezult ă din randamentul de scar ă 
crescător, cu cele ale unui num ăr de unităţi nuclearoelectrice modulare mai mici (300 MWe) construite 
pe acelaşi amplasament. Beneficiul modularit ăţii este echivalent, în ceea ce prive şte rentabilitatea, cu o 
reducere a costului electricit ăţii cu doar o miime de euro pe kWh. 
 
RO 16   RO – Conceptul grupului de centrale ar permite elaborarea unei singure solu ţii pentru 
dezafectarea acestora. 
– Profesioni ştii în num ăr limitat ar putea lucra mai eficient , evitându-se astf el posibile crize 
de competen ţe. 
– Dacă ar exista un angajament de cump ărare a unei serii de reacto are, ar putea fi încheiate 
contracte de antrepriz ă mai avantajoase35. 
Cu toate acestea, abordarea de grup nu este lipsit ă de riscuri comerciale, de exemplu dac ă 
centrala ar trebui reproiectat ă în urma unui accident sau a unei alte defec ţiuni generice. 
4.4. Energia nuclear ă şi schimbările climatice 
Politica privind clima se concentreaz ă în primul rând pe reducerea în termen scurt a emisiilor, 
în scopul respect ării obiectivelor stabilite în  Protocolul de la Kyoto36. Electricitatea generat ă 
pe cale nuclear ă garanteaz ă provizii mari la sarcina de baz ă, acoperind necesit ăţile industriilor 
mari consumatoare de energie, precum şi cerinţele zilnice ale gospod ăriilor, cu emisii reduse. 
Din 1973, centralele nuclearoelectrice au satisf ăcut 38% din cererea mondial ă de electricitate, 
aflată în creştere. Presupunând c ă, în lipsa capacit ăţii nuclearoelectrice, aceasta ar fi fost 
înlocuită de centrale pe baz ă de combustibili fosili, energia nuclear ă a contribuit în mod 
semnificativ la limitarea emisiilor de CO 2, principalul gaz cu efect de ser ă37. Producerea a un 
milion de kilowa ţi-oră de electricitate pe baz ă de cărbune elibereaz ă în atmosfer ă 230 tone 
metrice de carbon, pe baz ă de petrol – 190 tone metrice şi pe bază de gaze naturale – 150 tone 
metrice. În condi ţii normale de func ţionare, o central ă nuclearoelectric ă genereaz ă acelaşi 
număr de kilowa ţi fără emisii de carbon. Emisiile datorate activit ăţilor de extrac ţie şi fabricare 
pentru diferitele tipuri de combustibil nu sunt luate în calcul pentru aceast ă comparaţie. 
În 2000, AEN38 a investigat rolul energiei nuclear e în diminuarea riscului unor schimb ări 
climatice globale şi a furnizat o baz ă cantitativ ă pentru evaluarea reducerii emisiilor de gaze 
cu efect de ser ă în diverse scenarii lega te de dezvoltarea nuclear ă. Analiza acoper ă efectele 
economice, financiare, industriale şi efectele poten ţiale asupra mediului ale celor trei scenarii 
alternative ale dezvolt ării nucleare („variante nucleare”): cre şterea nuclear ă continuă, 
abandonul progresiv al energi ei nucleare sau o perioad ă de stagnare urmat ă de o relansare a 
programelor nucleare. Fiecare dintre cele trei variante ar implica provoc ări pentru sectorul 
                                                 
35 Conform EDF, proiectul pentru construirea unui nou reactor EPR la Flamanville ar trebui s ă coste în jur 
de 3 miliarde de euro, costul ini ţial al producerii de energie fiind în jur de 43 euro pe MWh, care poate 
scădea ulterior la 35 de euro pe MWh în baza unui contract pentru construirea unei serii de 10 centrale 
nucleare. Aceste costuri sunt similare cu cel e preconizate pentru Olkiluoto în Finlanda.  
36 Protocolul de la Kyoto reprezint ă un amendament la Conven ţia-cadru a Na ţiunilor Unite asupra 
schimbărilor climatice. Acesta a fost deschis spre  semnare la data de 11 decembrie 1997 şi a intrat în 
vigoare la 16 februarie 2005. În februarie 2006, 162 de ţări, inclusiv statele membre ale UE, erau 
semnatare ale Protocolului. 
37 Conform Forumului Nuclear Interna ţional, în 1995 emisiile de CO 2 ale produc ătorilor de electricitate 
din întreaga lume au fost cu 32% mai sc ăzute decât ar fi fost dac ă în locul energiei nucleare s-ar fi 
folosit combustibili fosili. Emisiile de dioxid de sulf şi de oxid de azot au fost mai sc ăzute cu 35%, 
respectiv cu 31%. 
38 Agen ţia pentru Energia Nuclear ă din cadrul OCDE este un organism interguvernamental al c ărui 
obiectiv este de a asista statele membre (28 de st ate, inclusiv toate statele membre ale UE care au 
programe nucleare) pentru men ţinerea şi dezvoltarea, în cadrul cooper ării interna ţionale, a bazei 
ştiinţifice, tehnologice şi juridice necesare pentru utilizarea energiei nucleare în scopuri pa şnice în 
condiţii de siguran ţă, viabilitate economic ă şi de protec ţie a mediului. 
 
RO 17   RO nuclear, îns ă toate ar fi fezabile din punctul de vedere al ritmului de construc ţie, al finan ţării, 
al alegerii amplasamentului, al cerin ţelor privind terenul şi al resurselor naturale. AEN a 
concluzionat c ă energia nuclear ă este o op ţiune disponibil ă care permite diminuarea riscurilor 
privind schimb ările climatice globale şi că menţinerea acestei op ţiuni ar promova, de 
asemenea, dezvoltarea altor aplica ţii decât producerea energiei elec trice, cum sunt producerea 
de căldură, apă potabilă şi hidrogen, sporind astfel contribu ţia energiei nuclea re la reducerea 
emisiilor de gaze cu efect de ser ă. În consecin ţă, rolul energiei nucleare ar trebui s ă fie în 
continuare luat în calcul în cadrul discu ţiilor privind Schema UE de comercializare a 
certificatelor de emisii de gaze cu efect de ser ă. 
Un studiu39 contractat de Comisia European ă oferă previziuni detaliate privind cerin ţele 
energetice şi consecin ţele acestora, pe baza diverselor scenarii pentru alegerea modalit ăţii de 
generare a electricit ăţii pentru UE pân ă în 2030. Studiul arat ă că, pe termen mediu, o alegere 
durabilă pentru amestecul energetic ar consta în combinarea surselor regenerabile de energie 
şi a investi ţiilor în producerea de electricitate de origine nuclear ă, însoţite de eforturi de 
creştere a eficien ţei energetice. 
Energia nuclear ă este, prin urmare, una dintre op ţiunile disponibile pentru reducerea emisiilor 
de CO 2. Energia nuclear ă este în prezent cea mai mare surs ă de energie f ără emisii de CO 2 din 
Europa şi face parte din scenariul propus de Comi sie pentru reducerea emisiilor de carbon. 
Studiul AIE Perspective en ergetice mondiale, 2006 men ţionează, în cazul UE, „prelungirea 
duratei de via ţă utilă a centralelor nucleare” (evita rea a 148 tm de emisii de CO 2), însoţită de 
utilizarea din ce în ce mai larg ă a surselor regenerabile pentru  producerea de energie (evitarea 
a 141 tm de emisii de CO 2). Menţinerea op ţiunii nucleare pentru realizarea acestui poten ţial 
va necesita luarea de decizii şi măsuri de către autorit ăţi şi sectorul industrial. 
5. C ONDIŢII DE ACCEPTABILITATE A ENERGIEI NUCLEARE  
5.1. Opinia public ă şi participarea popula ţiei 
Un factor major de luat în calcul, care influen ţează dezbaterea privind viitorul energiei 
nucleare, este chestiunea opiniei publice, date f iind impactul acesteia asupra deciziilor politice 
care trebuie luate şi dreptul legitim al popula ţiei de participare la procesul decizional. 
Preocupările privind siguran ţa centralelor nucleare, gestionarea de şeurilor radioactive, 
securitatea, proliferarea şi terorismul au influen ţat în trecut opinia public ă. 
Eurobarometrul din 2005 a ar ătat că publicul din UE nu este bine informat cu privire la 
problemele nucleare, inclusiv la eventualel e beneficii referitoare la diminuarea schimb ărilor 
climatice sau la riscurile asociate cu diversele categorii de de şeuri radioactive. 
Eurobarometrul a indicat, de asemenea, c ă dintr-o majoritate a popula ţiei care are întreb ări 
legate de energia nuclear ă, 40% dintre cei care se opun utiliz ării acestui tip de energie şi-ar 
                                                 
39 „European Energy and Transport Scenarios on Key Drivers” ( Politica european ă a energiei şi 
transporturilor. Scenarii privind vectori cheie ). Publica ţie a Comisiei (septembrie 2004) având ca autor 
Universitatea tehnic ă naţională din Atena, E3M-Lab, Grecia. Aces t studiu cuprinde rezultatele aplic ării 
modelului PRIMES pentru investigarea diverselor alternative energetice viitoare pentru UE-25, în 
comparaţie cu scenariul de referin ţă care rezult ă din tendin ţele şi politicile actuale. Studiul a constituit 
baza pentru publica ţia Comisiei „Politica european ă a energiei şi transporturilor – tendin ţe până în 
2030”. 
 
RO 18   RO schimba p ărerea dac ă s-ar găsi soluţii privind de şeurile nucleare. În consecin ţă, pentru ca 
energia nuclear ă să fie considerat ă acceptabil ă, trebuie solu ţionate aceste probleme. 
Opinia public ă şi percepţia energiei nucleare de c ătre popula ţie sunt cruciale pentru viitorul 
politicii nucleare. Este esen ţial ca publicul s ă aibă acces la informa ţii fiabile şi să poată 
participa la un proces decizional transparent. Uniunea European ă va studia modalit ăţile de 
îmbunătăţire a accesului la informa ţii, printr-o eventual ă înfiinţare a unei baze de date 
accesibile publicului. Angajamentul UE este total în ceea ce prive şte garanţiile, neproliferarea 
şi securitatea materialelor nuc leare, ameliorarea securit ăţii instala ţiilor nucleare, a 
capacităţilor de detectare, siguran ţa gestion ării şi a transportului surselor radioactive, 
dezafectarea instala ţiilor şi protecţia radiologic ă a lucrătorilor şi a popula ţiei. Comisia î şi va 
consolida cooperarea cu AIEA, cu statele membre şi cu operatorii, în vederea cre şterii 
eficienţei acestora şi a garantării sănătăţii, siguran ţei şi a securit ăţii publicului. 
5.2. Siguran ţa nuclear ă 
Comunitatea European ă, şi prin urmare Consiliul40, a recunoscut de la început importan ţa 
siguranţei nucleare, dup ă cum se precizeaz ă în Tratatul Euratom. Pân ă în prezent, performan ţa 
centralelor nucleare di n UE în ceea ce prive şte siguran ţa şi fiabilitatea a fost excelent ă. Două 
accidente nucleare, la Three Mile Island (1979) în Statele Unite şi la Cernobîl (1986) în 
Ucraina, au stat la baza eforturilor interna ţionale pentru îmbun ătăţirea standardelor de 
siguranţă. Ulterior, sectorul nuclear a f ăcut obiectul unor investiga ţii aprofundate, care au dus 
la ameliorarea siguran ţei nucleare în întreaga lume. Au fost înv ăţate lecţii importante pentru 
toate instala ţiile nucleare. O rezolu ţie a Consiliului privind problemele tehnologice ale 
siguranţei nucleare, publicat ă în 1992, a reafirma t obiectivele rezolu ţiei din 1975 şi a extins 
sfera de aplicare a acesteia la ţări nemembre ale Comunit ăţii, în special din Europa central ă şi 
de est şi la republicile din fosta Uniune Sovietic ă41. 
Responsabilitatea în caz de accident nuclear este guvernat ă în statele membre ale UE-15 de 
Convenţia de la Paris din 1960, care a instituit un sistem interna ţional armonizat al 
responsabilit ăţii pentru accidentele nucleare, conform c ăruia, în prezent, responsabilitatea 
operatorilor în cazul unor accidente nucleare este limitat ă la aproximativ 700 milioane de 
dolari. În majoritatea celor 10 noi state membre este aplicabil ă Convenţia de la Viena, un alt 
acord având acela şi obiect, conexat cu Conven ţia de la Paris printr -un Protocol comun din 
1988 (care instituie un regim comun de recunoa ştere reciproc ă a celor dou ă convenţii). 
Comisia inten ţionează să armonizeze normele privind responsabilitatea nuclear ă din cadrul 
Comunităţii. O analiz ă de impact în acest sens va fi ini ţiată în 2007. 
Siguranţa nucleară este în continuare o problem ă esenţială în contextul extinderilor recente ale 
UE. Patru reactoare nucleare (Ignalina 1 şi 2 din Lituania şi Bohunice 1 şi 2 din Slovacia) de 
concepţie ruseasc ă din prima genera ţie sunt în curs de închidere conform etapelor 
predeterminate stabilite în Tratatul de Aderare din 200442. UE ofer ă asistenţă financiar ă, în 
anumite condi ţii, pentru numeroase proiecte de dezafectare şi înlocuire a instala ţiilor de 
producere a energiei electrice. Aranjamente similare sunt în vigoare pentru patru din cele şase 
                                                 
40 Rezolu ţia Consiliului din 22 iulie 1975 privind problemele tehnologice ale siguran ţei nucleare, pentru 
armonizarea progresiv ă a cerinţelor şi a criteriilor de siguran ţă în vederea asigur ării unui nivel 
satisfăcător şi echivalent de protec ţie a popula ţiei împotriva riscurilor de iradiere, f ără a reduce nivelul 
de siguran ţă deja atins. 
41 Rezolu ţia Consiliului din 8 iulie 1992, JO C 172, pp. 2-3. 
42 JO L 236 din 23.9.2003. 
 
RO 19   RO reactoare de la Kozlodui, dintre care dou ă sunt deja închise şi alte dou ă au fost închise la 
sfârşitul lui 2006, în conformitate cu Tratatul de Aderare a Bulgar iei la UE. Comisia a adoptat 
două propuneri de regulament43 care prev ăd continuarea asisten ţei financiare acordate 
Lituaniei şi Slovaciei pân ă în 2013, garantând cel pu ţin acelaşi nivel de finan ţare convenit 
pentru perioada 2004-2006. 
Mai mult, Comunitatea a aderat la Conven ţia privind siguran ţa nuclear ă44 şi la Conven ţia 
comună privind gestionarea în siguran ţă a combustibilului uzat şi gestionarea în siguran ţă a 
deşeurilor radioactive45. O declara ţie revizuit ă de competen ţe în cadrul Conven ţiei privind 
siguranţa nucleară a fost depus ă la AIEA în luna mai 200446. Convenţiile au drept obiectiv 
consolidarea m ăsurilor la nivel na ţional şi a cooper ării interna ţionale în materie de siguran ţă. 
UE a avut, de asemenea, o contribu ţie semnificativ ă în afara Comunit ăţii pentru consolidarea 
siguranţei nucleare în ţările CSI prin programul de siguran ţă nucleară TACIS, pentru care a 
alocat în jur de 1,3 miliarde euro în perioada 1991-2006. Aceast ă asistenţă va continua cu 
ajutorul noului Instrument pentru siguran ţă şi cooperare nuclear ă, care nu se mai limiteaz ă la 
statele CSI ci, în principiu, va  permite acordarea de asisten ţă şi altor ţări. 
Împrumuturi Euratom au fost acordate pentru Kozlodui 5 şi 6 din Bulgaria (212,5 milioane 
euro în 2000), Cernavod ă 2 din România (223,5 milioane euro în 2004) şi Khmelnitzky 2 şi 
Rovno 4 din Ucraina (83 milioane euro în 2004) pentru îmbun ătăţirea standardelor de 
siguranţă şi/sau pentru construc ţia acestora. 
5.3. Eliminarea de şeurilor radioactive 
Pe întreg teritoriul UE se genereaz ă aproximativ 40 000 m3 de deşeuri radioactive pe an. 
Marea majoritate a acestor de şeuri provin din activit ăţile zilnice ale centralelor 
nuclearoelectrice şi ale altor instala ţii nucleare şi sunt din categoria de şeurilor de joas ă 
activitate şi cu durata de via ţă scurtă. Combustibilul nuclear uzat  produce aproximativ 500 m3 
de deşeuri de înalt ă activitate pe an, sub form ă de combustibil iradiat sau de de şeuri vitrificate 
rezultate din retratare. 
În cazul de şeurilor de joas ă activitate şi cu durat ă de viaţă scurtă, există strategii la scar ă 
industrial ă în aproape toate statele membre ale UE care au un program energetic nuclear. În 
total, aproximativ 2 milioane m3 de astfel de de şeuri au fost depozitate pân ă a c u m  î n  U E ,  
majoritatea în instala ţii de suprafa ţă sau aproape de suprafa ţă. În cazul de şeurilor de înalt ă 
activitate şi cu durata de via ţă lungă, deşi există multe dintre elementele unei strategii de 
gestionare, nici o ţară nu a pus în aplicare solu ţia definitiv ă propusă. Opţiunea preferat ă de 
către operatorii nucleari este depozitarea de adâncime într-o forma ţiune geologic ă stabilă, însă 
unii dintre ace ştia aleg depozitarea aproape de suprafa ţă, pentru a facilita supravegherea şi 
eventuala recuperare ulterioar ă, în cazul în care aceasta devine necesar ă. Unii dintre 
principalii factori care influen ţează progresul acestei ultime etape sunt mai degrab ă de natură 
                                                 
43 COM(2004) 624 final din 29 septembrie 2004. 
44 Decizia 1999/819/Euratom a Comisiei din 16 noiembrie 1999, JO L 318, 11.12.1999, p. 20. 
45 2005/510/Euratom: Decizia Comisiei din 14 iunie 2005, JO L 185, 16.7.2005, pp. 33-34. 
46 În decembrie 2002, Curtea de Justi ţie a Comunit ăţilor Europene a anulat al treilea alineat al Declara ţiei 
anexate la Decizia Consiliului din 7 decembrie 1998 de aprobare a ader ării Euratom la Conven ţia 
privind siguran ţa nuclear ă, pe motivul c ă acest alineat nu preciza faptul c ă Comunitatea avea 
competen ţă în domeniile acoperite de articolele 7, 14, 16 alineatele (1) şi (3) şi articolele 17-19 din 
Convenţie. 
 
RO 20   RO sociopolitic ă decât de natur ă tehnică. Progrese în acest sens s-au înregistrat în Finlanda, unde 
a fost aleas ă o zonă de depozitare a de şeurilor în acord cu popula ţia locală şi cu aprobarea 
parlamentului. Legisla ţia finlandez ă exclude orice posibilitate de a exporta sau importa 
deşeuri nucleare din sau în Finlanda. De asemenea, procesul de alegere a zonelor de 
depozitare a avansat şi în Suedia şi Franţa. Cu toate acestea, alegerea zonei de depozitare este 
în majoritatea ţărilor factorul principal care întârzie op ţiunea depozit ării definitive. 
În cadrul programelor de cercetare se dezvolt ă noi tehnici de tratare a de şeurilor, având drept 
scop principal reducerea volumului acestora sau a componentei de via ţă lungă. Aceste tehnici 
sunt numite în mod colectiv „separare şi transmutare”. De şi acestea ofer ă posibilitatea de a 
reduce toxicitatea pe termen lung a acestor de şeuri, ele nu pot elimina total necesitatea de a le 
izola de mediul înconjur ător (de exemplu prin depozitare înt r-un strat geologic de adâncime). 
Această abordare prin „concentrare şi izolare” permite minimali zarea impactului asupra 
mediului. 
În mai multe state membre ale Uniunii Eur opene, partea corespunzând costurilor estimative 
de gestionare a de şeurilor şi de dezafectare a instala ţiilor se adaug ă la preţul electricit ăţii şi se 
depoziteaz ă în fonduri speciale. Cu toate acestea, datorit ă dificultăţii de a prevedea costurile 
viitoare, este necesar ca schemele de finan ţare să fie ţinute sub supraveghere , pentru a garanta 
existenţa unor fonduri suficiente în cazul în care acestea sunt necesar e. Metoda de gestionare 
a acestor fonduri variaz ă de la un stat membru la altul. 
Elementele cheie pentru realizarea de progrese în acest domeniu sunt o mai mare acceptare de 
către public şi participarea acestuia la procesul decizional. De şeurile constituie în principal o 
problemă pentru mediul înconjur ător şi pentru s ănătate; de aceea, gestionarea şi depozitarea 
deşeurilor radioactive tre buie supuse procedurilor aplicabile tuturor proiectelor care ar putea 
avea un impact asupra omului şi a mediului. 
Siguranţa rămâne totodat ă un principiu esen ţial al activit ăţilor de cercetare ale Comunit ăţii 
(Euratom) în diverse domenii. Exist ă un nivel înalt de siguran ţă nucleară recunoscut în ceea 
ce priveşte exploatarea instala ţiilor nucleare actuale din Europa. Men ţinerea acestui nivel şi, 
dacă este posibil, îmbun ătăţirea sa, fac obiectul unor activit ăţi comune şi pe termen lung de 
cercetare şi dezvoltare. Programul-cadru de cercetare al Euratom ocup ă un loc important în 
cadrul acestor activit ăţi. 
5.4. Dezafectarea instala ţiilor nucleare 
Dezafectarea este faza final ă din ciclul de via ţă utilă al unei instala ţii nucleare. Aceasta face 
parte dintr-o strategie general ă de restaurare a medi ului la finalul activit ăţilor industriale. 
În prezent, peste 110 instala ţii nucleare din Uniune se afl ă în diverse faze de dezafectare. Se 
preconizeaz ă că cel puţin o treime din cele 152 de central e nuclearoelectri ce aflate în 
funcţiune în Uniunea European ă extinsă vor fi dezafectate pân ă în 2025 (f ără a se lua în calcul 
eventualele prelungiri ale duratei de via ţă utilă a acestora). Dezafect area este o opera ţiune 
tehnică complex ă, care necesit ă fonduri considerabile. Suma necesar ă pentru reabilitarea 
amplasamentului unei centrale nucleare este în prezent estimat ă la aproximativ 10-15% din 
costul investi ţiei iniţiale pentru dezafectarea fiec ărui reactor.  
 
RO 21   RO În momentul stabilirii condi ţiilor pieţei interne a energiei electrice47, Parlamentul European, 
Consiliul şi Comisia au discutat chestiunea programelor de finan ţare pentru dezafectarea 
centralelor. Declara ţia interinstitu ţională48 care a rezultat în urma acestor discu ţii a scos în 
evidenţă necesitatea de a dispune de resurs e financiare adecvate pentru activit ăţile de 
dezafectare şi de gestionare a de şeurilor, care s ă fie administrate în scop ul pentru care au fost 
acumulate şi în condi ţii de transparen ţă. Comisia a propus ulterior dou ă proiecte de directiv ă 
privind siguran ţa nuclear ă, finanţarea dezafect ării instala ţiilor nucleare şi gestionarea 
combustibilului uzat, care înc ă nu au fost adoptate de Consiliu. 
Pentru a garanta existen ţa unor resurse financiare adecvate,  Comisia a adoptat în octombrie 
2006 o recomandare în care o aten ţie special ă se acord ă problemei construc ţiilor de noi 
centrale nuclearoelectrice49. Aceasta propune înfiin ţarea unor organisme na ţionale care s ă 
decidă în condiţii de independen ţă faţă de finanţatorii fondurilor de deza fectare. În timp ce 
fondurile separate, gestionate extern sau intern şi însoţite de controale adecvate privind 
utilizarea, reprezint ă opţiunea preferat ă pentru toate instala ţiile existente, acestea sunt 
categoric recomandate pentru orice nou ă centrală. Operatorii ar trebui s ă suporte în totalitate 
costurile reale de de zafectare, chiar dac ă acestea dep ăşesc estimările actuale. 
5.5. Protec ţia radiologic ă 
Capitolul „Protec ţia sanitară” din Tratatul Euratom a dat na ştere unui num ăr considerabil de 
acte legislative comunitare privind protec ţia sănătăţii lucrătorilor şi a popula ţiei. Normele de 
siguranţă de bază au fost actualizate în 1996 şi completate printr-o nou ă directivă privind 
protecţia pacienţilor în cadrul aplica ţiilor medicale50 (în scop terapeutic sau de diagnostic). 
Utilizările medicale ale surselor de radia ţii devin din ce în ce mai frecvente, iar noile 
tehnologii implic ă administrarea de doze din ce în ce mai ridicate pacien ţilor. Expunerea 
populaţiei ar putea fi redus ă semnificativ în domeniul medical şi în ceea ce prive şte sursele 
naturale de radia ţii (expunerea la radon în locuin ţe sau în industriile de tratare a minereurilor 
cu conţinut ridicat de uraniu sau de toriu). 
În schimb, expunerea lucr ătorilor din sectorul nuclear este într-o evident ă scădere, impus ă de 
cerinţa reglementar ă ca toate dozele s ă fie „la un nivel cât mai sc ăzut posibil, rezonabil de 
atins” (ALARA). De asemenea, eliber ările de efluen ţi radioactivi (gazo şi sau lichizi) proveni ţi 
din industriile nucleare, în special din centralele de retratare, au sc ăzut în mod drastic în 
ultimele decenii51. 
Cercetările efectuate în temeiul programului-cadru comunitar au permis o în ţelegere mai 
profundă a efectelor biologice ale radia ţiilor şi au confirmat abordarea prudent ă adoptată la 
nivel interna ţional. De şi într-un regim normal de func ţionare instala ţiile nucleare pot fi 
considerate pe bun ă dreptate sigure, nu este ignorat ă nici posibilitatea pro ducerii unui accident 
major. Legisla ţia comunitar ă adoptată în urma accidentului de la Cernobîl a determinat 
progrese semnificative în ceea ce prive şte pregătirea pentru situa ţii de urgen ţă, schimbul de 
informaţii şi controlul alimentar. 
                                                 
47 Directiva 2003/54/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele 
comune pentru pia ţa internă a energiei electrice şi de abrogare a Directivei 96/92/CE. 
48 JO L 176, 15.7.2003. 
49 JO L 330, 28.11.2006. 
50 Directivele 96/29/Euratom şi 97/43/Euratom. 
51 A se vedea, de exemplu, „Radioactivity in food and the environment” ( Radioactivitatea în alimente şi în 
mediu ), Agenţia de Mediu din Regatul Unit et alia , octombrie 2006, ISSN 1365-6414. 
 
RO 22   RO Comisia sus ţine de asemenea m ăsurile menite s ă consolideze supravegherea surselor 
radioactive pentru a se evita utilizarea neadecvat ă sau pierderea acestora şi pentru a se elimina 
riscurile de expunere a popula ţiei datorit ă terorismului radiologic sau nuclear. 
6. A CŢIUNI LA NIVEL COMUNITAR  
6.1. Cadrul de reglementare (Tratatul Euratom) 
Tratatul Euratom este un tratat autonom care confer ă Comunit ăţii competen ţe largi. Într-
adevăr, articolul 2 instituie obliga ţiile Comunit ăţii: să dezvolte cercetarea, s ă stabileasc ă 
norme unitare de securitate pentru protec ţia sanitară a populaţiei şi a lucrătorilor, să faciliteze 
investiţiile, să vegheze la aprovizionarea constant ă şi echitabil ă cu minereuri şi combustibili 
nucleari, s ă garanteze c ă utilizarea materialelor nucleare nu este deturnat ă spre alte scopuri 
decât cele c ărora le sunt destinate, s ă exercite dreptul de proprie tate care îi este recunoscut 
asupra materialelor de fisiune speciale, s ă asigure crearea unei pie ţe comune pentru domeniile 
relevante şi să promoveze utilizarea pa şnică a energiei nucleare prin instituirea de leg ături cu 
celelalte ţări şi cu organiza ţiile interna ţionale. 
Tratatul (articolele 31 şi 32) reprezint ă baza legal ă pentru ini ţiativele la nivel comunitar 
privind siguran ţa nuclear ă. Această bază legală a fost confirmat ă de Curtea de Justi ţie în 
decembrie 200252. În conformitate cu articolul 35 di n tratat, statele membre au obliga ţia de a 
înfiinţa unităţi de monitorizare a nivelelor de radioactivitate eliberate în mediu şi de a se 
asigura că acestea respect ă normele de siguran ţă de bază. Între ianuarie 1999 şi iunie 2006, 
Comisia a efectuat 26 de controale spont ane. Din 2004, s-a acordat prioritate ţărilor din UE-
10 (centralele din Ignalina, Lituania şi Temelin, Republica Ceh ă) şi instalaţiilor cum sunt 
unităţile de retratare din Se llafield (Regatul Unit) şi La Hague (Fran ţa). 
Articolul 37 din tratat im pune statelor membre obliga ţia de a furniza Comisiei informa ţii 
generale referitoare la orice proiecte pentru depozitarea de şeurilor radioactive, astfel ca 
aceasta să poată evalua dac ă aceste proiecte ar avea efecte asupra mediului dintr-un alt stat 
membru. În ultimii şase ani au fost depuse 66 astfel de proiecte, în special de Fran ţa, 
Germania şi Regatul Unit. 23 din ele aveau ca obiect dezafectarea şi demolarea instala ţiilor şi 
alte 23 - modificarea unor instala ţii existente. În toate avizel e sale, Comisia a concluzionat c ă 
este puţin probabil ca eliminarea de şeurilor radioactive s ă ducă la contamin ări grave din punct 
de vedere sanitar pe terito riul unui alt stat membru. 
Controlul securit ăţii Euratom, astfel cum este de finit în articolele 77-79, precum şi 
prerogativele extinse conferite Comisiei în conf ormitate cu articolele 81-83 au o importan ţă 
fundamental ă pentru utilizarea în condi ţii de siguran ţă şi securitate a materiilor nucleare şi 
sunt obligatorii pentru men ţinerea şi dezvoltarea industriei nuc leare. Cei peste 150 de 
inspectori ai Comisiei au prezentat mai mult de 3 400 de rapoarte deta liate în perioada 2004-
2005. Pe baza acestora, Comisia a emis peste 200 de cereri de clarificare sau de m ăsuri 
corective privind neconformit ăţi, discrepan ţe şi deficien ţe de diverse grade din sistemele de 
evidenţă contabilă nucleară ale operatorilor. Nu au fost g ăsite probe care s ă sugereze o 
deturnare a utiliz ării materialelor nucleare spre alte scopuri decât cele c ărora le sunt destinate. 
                                                 
52 Hot ărârea Curţii Europene de Justi ţie în cazul C29/99 din 10.12.2002. 
 
RO 23   RO Cu toate acestea, dup ă cum s-a ar ătat mai sus, au fost depistate anumite puncte slabe ale 
sistemelor şi operatorii în cauz ă au luat m ăsuri de remediere53. 
6.2. Propunerile Comisiei privind siguran ţa nuclear ă 
Una dintre premisele dezvolt ării viitoare a energiei nucleare este o mai bun ă armonizare a 
cerinţelor legate de siguran ţa instalaţiilor nucleare din UE. Comisia a prezentat în mai multe 
rânduri propuneri de directive pentru inst ituirea unui cadru com unitar privind siguran ţa 
instalaţiilor nucleare şi gestionarea de şeurilor nucleare (denumite atunci „pachetul nuclear”). 
Deşi încă nu au fost adoptate, aceste propuneri au dat na ştere unui proces care a dus la 
conştientizarea necesit ăţii de a institui un cadru comunitar în care s ă existe o leg ătură între 
activităţile autorit ăţilor naţionale pentru siguran ţă. În cadrul lucr ărilor în curs, Consiliul a 
întocmit un raport care con ţine recomand ări pentru relansarea discu ţiilor. 
La nivel tehnic, Asocia ţia Autorit ăţilor de Reglementare în Domeniul Nuclear din Europa de 
Vest (WENRA)54 are o contribu ţie semnificativ ă la eforturile de armonizare prin instituirea 
„nivelurilor de siguran ţă de referin ţă”, din care 88% au fost deja puse în aplicare. Continuarea 
lucrărilor deja efectuate şi integrarea acestora într-un cadru comunitar va aduce un plus de 
valoare abord ărilor la nivel na ţional. Pe baza consensului te hnic atins în prezent de WENRA 
ar trebui relansat ă dezbaterea privind rolul fiec ărui participant la garantarea siguran ţei 
nucleare. 
6.3. Programul european pentru protec ţia infrastructurii critice 
Securitatea şi economia Uniunii Europene, precum şi bunăstarea cet ăţenilor acesteia, depind 
de o infrastructur ă critică şi de serviciile oferite de aceasta. Pentru a îmbun ătăţi protecţia 
acestei infrastructuri, inclusiv a instala ţiilor nucleare, şi a preveni distrugerea sau întreruperea 
acestora, Comisia a prezentat un Program european pentru protec ţia infrastructurii critice 
(EPCIP). 
6.4. Cercet ări Euratom 
În prezent, cercet ările europene în dome niul nuclear se desf ăşoară în cadrul celui de-al 
şaptelea Program-cadru Euratom (PC7). În acest context sunt abordate în special chestiuni 
politice şi sociale cum ar fi gestionarea de şeurilor radioactive şi siguran ţa reactoarelor 
existente, precum şi chestiuni energetice pe termen lung, cum sunt ciclurile combustibilului şi 
reactoarele inovatoare. Educa ţia şi formarea, împreun ă cu infrastructura de cercetare, 
constituie domenii interdisciplinare cruciale care beneficiaz ă de ajutor comunitar. Aceste 
activităţi de cercetare contribuie la structurarea şi progresul programelor de cercetare şi 
dezvoltare din statele membre, contri buind astfel la instituirea unui „Spa ţiu de Cercetare 
European” (SCE) în domeniul fisiunii nucleare. SC E a fost lansat de Comisie în 2000 pentru a 
asigura o coordonare mai strâns ă a activit ăţilor de cercetare şi a consolida convergen ţa 
politicilor la nivel na ţional şi comunitar. Acesta constituie parte integrant ă din agenda de la 
Lisabona, care are dr ept obiectiv o Europ ă mai dinamic ă şi mai competitiv ă. Această strategie 
de cercetare comunitar ă a fost lansat ă odată cu PC6 Euratom şi va fi consolidat ă în cadrul 
PC7 Euratom, în special prin stabil irea unor platforme tehnologice menite s ă pună pe deplin 
în aplicare SCE în domeniul ştiinţei şi tehnologiei nucleare. 
                                                 
53 COM(2006) 395 final: 
54 Raportul este disponibil la www.wenra.org , împreun ă cu declara ţia autorit ăţilor naţionale pentru 
siguranţă privind siguran ţa nucleară (decembrie 2005). 
 
RO 24   RO Menţinerea progreselor realizate în domeniul protec ţiei radiologice şi cel al tehnologiei 
nucleare, atât în industria nuclear ă cât şi în medicin ă, este de o importan ţă vitală pentru UE, 
ca şi garantarea siguran ţei şi protecţiei mediului, în special prin lucr ări de cercetare în 
domeniul fisiunii nucleare şi în cel al tehnologiilor inovatoare pentru reactoare. Este important 
ca acest efort s ă fie susţinut. În colaborare cu ini ţiative mondiale precum GIF, cercetarea 
actuală a Euratom în acest domeniu se refer ă în primul rând la vi abilitatea sistemelor şi a 
ciclurilor combustibilului i novatoare propuse. Astfel, ace asta contribuie la discu ţia privind 
aprovizionarea viitoare cu energie şi faciliteaz ă deciziile strategice privind sistemele şi 
vectorii energetici. 
6.5. Calea de urmat 
După cum s-a anun ţat în Cartea verde privind o energie durabil ă, competitiv ă şi sigură, 
Comisia a efectuat o Revizuire strategic ă a politicii ener getice, care ofer ă un cadru european 
pentru deciziile na ţionale privind amestecul energetic. Aceast ă revizuire permite, de 
asemenea, o dezbatere transparent ă şi obiectiv ă asupra rolului viitor al  energiei nucleare în 
amestecul energetic din UE, pentru statele membre interesate. 
Pentru a finaliza şi a îmbun ătăţi propunerile deja f ăcute, discu ţiile ar trebui s ă se concentreze 
în special asupra urm ătoarelor chestiuni: 
– recunoaşterea nivelurilor de referin ţă comune pentru siguran ţa nucleară, în vederea punerii 
lor în aplicare în UE, pe baza cuno ştinţelor vaste ale autorit ăţilor naţionale ale statelor 
membre din domeniul siguran ţei nucleare; 
– crearea unui grup la nivel înalt pentru siguran ţa şi securitatea nuclear ă, al cărui obiectiv s ă 
fie elaborarea progresiv ă a unei accep ţiuni comune şi, în final, a unor norme europene 
suplimentare pentru siguranţa şi securitatea nuclear ă; 
– garantarea faptului c ă statele membre înfiin ţează planuri na ţionale de gestiune a de şeurilor 
radioactive; 
– în prima faz ă a PC7, instituirea de platforme tehnologice, pentru a coordona mai bine 
lucrările de cercetare în programe na ţionale, industriale şi comunitare din domeniul fisiunii 
nucleare durabile şi al depozit ării geologice; 
– monitorizarea recomand ării privind armonizarea abord ărilor naţionale pentru gestionarea 
fondurilor destinate dezafect ării instala ţiilor nucleare, cu scopul de a garanta 
disponibilitatea unor resurse adecvate; 
– simplificarea şi armonizarea procedurilor de au torizare, pe baza unei coordon ări mai 
strânse între autorit ăţile naţionale pentru reglementa re, cu scopul de a men ţine standarde de 
siguranţă cât mai ridicate; 
– o disponibilitate mai mare a îm prumuturilor Euratom, cu condi ţia ca plafoanele s ă fie 
actualizate în func ţie de necesit ăţile pieţei, după cum a propus deja Comisia; 
– elaborarea unui sistem de  responsabilitate armonizat şi a unor mecanisme de garantare a 
disponibilit ăţii fondurilor în even tualitatea unor pagube cauzate  de un accident nuclear; 
– relansarea cooper ării interna ţionale, în special printr-o mai strâns ă colaborare cu AIEA, 
AEN, acorduri bilaterale cu ţările terţe şi prin reînnoirea asisten ţei către ţările vecine. 
 
RO 25   RO 7. C ONCLUZII  
Energia nuclear ă contribuie deja într-o mare m ăsură la amestecul energetic al UE, diminuând 
astfel preocup ările privind o eventual ă criză a aprovizion ării cu energie electric ă. 
Sensibilitatea costurilor de produc ţie a electricit ăţii de origine nuclear ă la fluctua ţiile costului 
importurilor de surse de energie de baz ă (uraniu) este limitat ă şi, după cum a subliniat Agen ţia 
Internaţională a Energiei, energia nuclear ă constituie o op ţiune viabil ă din punct de vedere 
economic pentru producerea de electricitate, cu condi ţia de a ţine cont de preocup ările legate 
de mediu şi cele de ordin social. 
Energia nuclear ă, care este practic lipsit ă de emisii de CO 2, are o contribu ţie important ă la 
reducerea schimb ărilor climatice globale determinate de  emisiile de gaze cu efect de ser ă. 
Decizia de a utiliza sau nu energia nuclear ă aparţine statelor membre. În cazul ţărilor din UE 
care aleg s ă continue sau s ă înceapă să utilizeze energia nuclear ă, guvernele acestora trebuie 
să ia deciziile necesare. Într-adev ăr, un num ăr mare de centrale nuclearoelectrice trebuie 
închise în urm ătorii 20 de ani. Dac ă statele membre aleg s ă menţină ponderea actual ă a 
energiei nucleare în amestecul energetic, vor  fi necesare construirea de noi centrale şi/sau 
prelungirea duratei de via ţă utilă a celor aflate în func ţiune. 
La nivel mondial, cererea de energie nuclear ă este în cre ştere. UE se num ără printre 
principalii actori din domeniul ener giei nucleare. Acest fapt determin ă crearea de oportunit ăţi 
de afaceri pentru societ ăţile europene şi aduce posibile beneficii pentru economia UE, 
contribuind astfel la atingerea obiectivelor agendei de la Lisa bona. Prin urmare, este nevoie 
cel puţin de crearea unui mediu propice investi ţiilor şi de un cadru legisla tiv adecvat pentru a 
permite realizarea acestui poten ţial, dacă este necesar. 
Comunitatea trebuie s ă îşi consolideze cooperarea cu organismele interna ţionale, cum sunt 
AIEA şi AEN, şi să respecte toate obliga ţiile interna ţionale, inclusiv cele privind 
neproliferarea materialelor şi a tehnologiilor nucleare, protec ţia sănătăţii şi a siguran ţei 
lucrătorilor şi a popula ţiei, siguran ţa nucleară şi mediul. 
Comunitatea consider ă că siguranţa nucleară trebuie s ă fie un criteriu de baz ă pentru statele 
membre atunci când iau decizia de a ut iliza în continuare energia nuclear ă. Pentru statele 
membre care aleg s ă exploateze energia nuclear ă, acceptabilitatea acesteia de c ătre public este 
de asemenea un factor important. Comunitatea ar e un rol important de jucat în garantarea 
faptului c ă industria nuclear ă se dezvolt ă în condiţii de siguran ţă şi securitate. În acest sens, 
Comisia consider ă că o prioritate este adoptarea unu i cadru juridic aplicabil siguran ţei 
nucleare, care s ă faciliteze armonizarea şi respectarea normelor acceptabile la nivel 
internaţional, garantarea disponibilit ăţii unor fonduri adecvate pentru  dezafectarea centralelor 
nuclearoelectrice la sfâr şitul duratei de via ţă utilă şi instituirea de planuri pentru politicile 
naţionale privind gestionarea de şeurilor radioactive. 
Dezvoltarea energiei nucleare, ca şi ansamblul politicii energetice europene, va trebui s ă se 
desfăşoare cu respectarea pr incipiului subsidiarit ăţii, să se bazeze pe competitivitatea proprie 
a tehnologiilor şi să constituie o component ă a amestecului energetic. Op ţiunile statelor 
membre în domeniul energiei nucleare au efecte in contestabile asupra Uniunii Europene ca 
întreg, de şi fiecare stat membru î şi stabileşte propriul amestec energetic na ţional. Pentru a 
oferi în mod regulat o descriere a situa ţiei actualizate din UE, Comisia, în conformitate cu 
articolul 40 din Tratatul Euratom, va publi ca mai frecvent programe nucleare cu caracter 
informativ.