DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI REZUMATUL EVALUĂRII IMPACTULUI care însoţeşte documentul Propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind condițiile de intrare și de ședere a resortisanților țărilor terțe pentru cercetare, studii, schimb de elevi, formare profesională remunerată și neremunerată, servicii de voluntariat și muncă au pair Reformarea și modificarea Directivelor 2004/114/CE și 2005/71/CE /* SWD/2013/078 final - 2013/ () */





1. INTRODUCERE ȘI CONTEXTUL POLITICII Articolul 79 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) conferă UE sarcina de a dezvolta o politică comună în domeniul imigrației, al cărei scop este de a asigura gestionarea eficientă a fluxurilor de migrare și tratamentul echitabil al resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere legală în statele membre. Directiva 2004/114/CE stabilește dispozițiile obligatorii pentru admisia studenților care sunt resortisanți ai țărilor terțe. Aplicarea directivei în cazul elevilor, al voluntarilor și al stagiarilor neremunerați a fost lăsată la latitudinea statelor membre. În cazul în care îndeplinesc condițiile, studenții au dreptul la un permis de ședere și au anumite drepturi în domeniul ocupării forței de muncă sau al activităților independente, ceea ce le permite să acopere o parte din costurile studiilor lor și să se deplaseze între diverse state membre pentru a-și continua studiile. Directiva 2005/71/CE prevede o procedură rapidă pentru admisia cercetătorilor din țări terțe care au semnat un acord de primire cu un organism de cercetare desemnat de statul membru. Acordul de primire confirmă că există un proiect de cercetare valabil, că cercetătorul dispune de competențele științifice necesare pentru finalizarea acestuia, precum și de resurse suficiente și de o asigurare de sănătate. Cercetătorii pot sta în alt stat membru, ca parte a proiectului lor de cercetare, și pot desfășura activități didactice în conformitate cu legislația internă. Comisia a prezentat, în 2011, Parlamentului European și Consiliului rapoarte privind punerea în aplicare a acestor două directive. Rapoartele au arătat că directivele conțin o serie de deficiențe. Directivele existente, adoptate de Consiliu printr-o consultare simplă cu Parlamentul European, nu abordează unele dintre dificultățile cu care se confruntă solicitanții care doresc să vină în UE, în special în ceea ce privește vizele. Dispozițiile actuale nu sunt întotdeauna pe deplin în conformitate cu programele Uniunii care cuprind măsuri de mobilitate și oferă garanții procedurale slabe. Acestea nu sunt suficient de clare sau obligatorii, în special pentru studenți. Rapoartele de punere în aplicare au concluzionat, prin urmare, că directivele trebuie îmbunătățite. Această concluzie este susținută de faptul că în prezent contextul politicii este foarte diferit de cel în care au fost adoptate directivele. Capitalul uman este unul dintre principalele atuuri ale Europei în contextul Strategiei Europa 2020 și al necesității de a asigura o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii. Imigrația din afara UE este o sursă de persoane înalt calificate, iar studenții și cercetătorii resortisanți din țări terțe, în special, sunt categorii din ce în ce mai căutate. Orice inițiativă în domeniul migrației ar trebui, de asemenea, privită în contextul mai larg al dialogului și cooperării UE cu țările terțe în ceea ce privește obiectivele politicii externe și politica în domeniul migrației externe, astfel cum sunt definite de abordarea globală revizuită a UE în materie de migrație și mobilitate (AGMM). Promovarea contactelor interpersonale și încurajarea acțiunii în materie de educație sunt aspecte importante ale acestei politici la nivel mondial, în special în țările aflate în imediata vecinătate a UE și în rândul partenerilor săi strategici. Aceasta oferă îmbogățire reciprocă prin beneficiile schimburilor culturale, sociale și lingvistice. Evenimentele din sudul Mediteranei din ultimele luni în special confirmă importanța promovării unor contacte interpersonale mai puternice și a oferirii unor oportunități de schimburi, în special pentru tineri. De asemenea, UE trebuie să își reconcilieze obiectivul de a promova mobilitatea internă a cercetătorilor și a studenților cu angajamentul de a ajuta țările în curs de dezvoltare afectate, în vederea gestionării exodului de creiere în sectoarele critice. DEFINIREA PROBLEMEI Cea mai mare problemă legată de cele două directive se referă la autorizațiile pentru intrarea și șederea resortisanților țărilor terțe în UE (vizele pe termen lung și/sau permisele de ședere). Dispozițiile legale sunt adesea complexe și neclare. Procedurile sunt prea lungi și nu sunt întotdeauna aplicate în mod echitabil sau consecvent. În cazul categoriilor de persoane pentru care procedura de imigrație impune ca o organizație să inițieze și să faciliteze admisia (în special elevi, stagiari și voluntari), fragmentarea la nivelul UE implică un volum mare de resurse și de muncă. Acest lucru se datorează necesității de a lua în considerare mai multe cadre, uneori divergente. Deși drepturile resortisanților țărilor terțe în cauză au evoluat odată cu adoptarea directivei privind permisul unic, unele categorii de persoane riscă să nu fie acoperite în întregime de dispozițiile acesteia, din cauza limitărilor existente. Dispozițiile actuale privind imigrația nu sprijină în mod suficient programele Uniunii care cuprind măsuri de mobilitate, cum ar fi Erasmus Mundus sau Marie Curie. Acest lucru poate duce la apariția unor probleme cu procedurile de admisie și mobilitatea în interiorul UE. Aceasta din urmă nu este numai o problemă pentru beneficiarii programelor Uniunii care cuprind măsuri de mobilitate, ci, în general, pentru studenți, cercetători și stagiarii remunerați, deoarece dispozițiile directivelor privind mobilitatea în interiorul UE nu sunt suficient de avansate. De asemenea, au fost identificate deficiențe în ceea ce privește garanțiile procedurale. Una dintre aceste deficiențe este lipsa oricărei dispoziții privind termenele în care statele membre ar trebui să evalueze cererile de admisie și să ia o decizie în legătură cu acestea. În ceea ce privește piața forței de muncă, absolvenții din țările terțe nu dispun de oportunități suficiente pentru a găsi un loc de muncă după absolvire; același lucru este valabil și pentru cercetători după încheierea proiectului lor de cercetare. Membrilor familiilor cercetătorilor nu le este garantat accesul la piața muncii. Accesul studenților este restricționat pe parcursul studiilor, fiindu-le astfel afectată capacitatea de a se finanța în mod adecvat și de a avea o contribuție economică. În sfârșit, domeniul de aplicare al cadrului actual este limitat în ceea ce privește categoriile de persoane vizate. Aplicarea sa este facultativă pentru elevi, voluntari și stagiarii neremunerați, ceea ce a dus la diferențe mari în ceea ce privește acoperirea de către statele membre a diferitelor categorii de persoane. Stagiarii remunerați și lucrătorii au pair nu sunt acoperiți de niciun cadru legislativ al UE, în ciuda faptului că se confruntă cu probleme similare și participă la schimburi similare. Aceste categorii, în special lucrătorii au pair, trebuie să beneficieze de o protecție sporită, având în vedere vulnerabilitatea deosebită a acestora care este legată de contextul familiei în care lucrează. În 2010, aproximativ 220 000 de resortisanți ai țărilor terțe au venit în UE pentru educație și studii și aproximativ 7 000 pentru cercetare. Nu există date cantitative complete privind numărul de resortisanți ai țărilor terțe care intră în UE și se confruntă cu problemele menționate mai sus sau privind numărul de resortisanți ai țărilor terțe care aleg o altă destinație decât UE din cauza unor astfel de probleme. Este evident însă că un număr considerabil din cei care fac obiectul dispozițiilor actuale este afectat de deficiențele acestora, atunci când nu există dispoziții naționale care să le remedieze. Informațiile disponibile privind natura problemelor identificate, la care se adaugă existența unui număr considerabil de permise emise anual în temeiul directivelor actuale, sugerează că situația trebuie remediată. Considerate împreună, deficiențele identificate pot submina capacitatea UE de a atrage studenți, cercetători și alte categorii de resortisanți ai țărilor terțe care dispun de o înaltă calificare într-un moment în care alte părți ale lumii devin din ce în ce mai atractive pentru aceste categorii. 2. CARE ESTE ROLUL UE? Articolul 79 din TFUE conferă în mod explicit Uniunii sarcina de a dezvolta o politică comună în domeniul imigrației, lăsând în același timp statelor membre responsabilitatea de a stabili numărul de imigranți pe care îi primesc pentru a ocupa un loc de muncă sau pentru a desfășura o activitate independentă. Un sistem eficient de imigrație, care atrage imigranți talentați, are nevoie de un set comun de condiții și cerințe în materie de admisie. Mobilitatea în interiorul UE nu poate fi realizată decât prin instituirea unui sistem comun pentru toate statele membre. Legislația UE poate prevedea condițiile de intrare și de ședere, vizele pe termen lung și permisele de ședere, drepturile resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere legală și condițiile care reglementează mobilitatea în interiorul UE și șederea acestora. Articolul 79 alineatul (2) din TFUE prevede că adoptarea unor astfel de dispoziții se află sub incidența procedurii legislative ordinare și este decisă de Consiliu și Parlament. Valoarea adăugată a directivelor actuale s-a dovedit de-a lungul anilor, iar noul instrument ar urma să îmbunătățească și mai mult situația. Un cadru juridic transparent, care să includă garanții menite să asigure un transfer veritabil de competențe, ar facilita schimburile internaționale între statele membre și țările de origine. Legislația UE de clarificare a drepturilor și condițiilor de ședere ar contribui, de asemenea, la o mai bună protecție a drepturilor fundamentale. 3. OBIECTIVE Principalul obiectiv general de politică este acela de a îmbunătăți cadrul juridic aplicat resortisanților țărilor terțe care doresc să intre și să stea temporar în UE pentru o perioadă mai mare de trei luni pentru cercetare și studii și să dobândească experiență și/sau să participe la diverse activități pentru a-și dezvolta aptitudinile și competențele, inclusiv în calitate de elevi, voluntari, stagiari neremunerați sau remunerați sau lucrători au pair. În lumina problemelor subliniate mai sus, au fost identificate obiective specifice: · îmbunătățirea condițiilor de admisie printr-o mai bună corelare între obținerea autorizațiilor relevante și îmbunătățirea proceselor de luare a deciziilor pentru aceste autorizații; · clarificarea și conferirea unui caracter obligatoriu dispozițiilor privind celelalte categorii cărora li se aplică; · consolidarea legăturii dintre dispozițiile privind programele Uniunii care cuprind măsuri de mobilitate, cum ar fi bursele Erasmus Mundus și Marie Curie; · îmbunătățirea garanțiilor procedurale, precum termenele prevăzute pentru deciziile privind cererile; · îmbunătățirea accesului la căutarea unui loc de muncă și la piața forței de muncă, atât pentru studenți în cursul studiilor, precum și pentru a le oferi cercetătorilor și studenților posibilitatea de a rămâne pe teritoriul respectiv, în anumite condiții, după încheierea studiilor sau a proiectului de cercetare, pentru a găsi un loc de muncă; · facilitarea mobilității în interiorul UE; · instituirea unor dispoziții coerente care să asigure protecția lucrătorilor au pair și a stagiarilor remunerați. 4. OPȚIUNI DE POLITICĂ Au fost luate în considerare patru opțiuni de politică. Opțiunea 1 (scenariu de referință): nicio schimbare față de situația actuală Această opțiune de politică ar lăsa o serie de probleme nerezolvate. Independent unele de altele, statele membre ar continua să pună în aplicare măsuri diferite în ceea ce privește condițiile de admisie, în special vizele. Ar persista o lipsă de claritate și transparență cu privire la aceste aspecte, iar potențialii solicitanți și potențialele organizații ar trebui să ia în continuare în considerare toate cadrele actuale diferite. Condițiile pentru exercitarea mobilității în interiorul UE (în special pentru studenți) ar rămâne restrictive, în timp ce stagiarii remunerați nu ar fi acoperiți deloc de legislația UE. Prin urmare, aceștia ar continua să se confrunte cu obstacole și ar trebui să se bazeze pe legislația națională, care diferă de la un stat membru la altul. Având în vedere propunerea de directivă privind persoanele transferate în cadrul aceleiași companii (în prezent în curs de negociere cu Consiliul și Parlamentul), care include, de asemenea, dispoziții referitoare la mobilitatea în interiorul UE pentru stagiari, lipsa în continuare a unor astfel de dispoziții pentru stagiarii care vin în UE într-un alt regim decât printr-un transfer în cadrul aceleiași companii ar duce la inconsecvențe în cadrul juridic al UE pentru această categorie de persoane. De asemenea, ar persista o lipsă de coerență între programele Uniunii care cuprind măsuri de mobilitate și normele în materie de imigrație, în egală măsură cu riscul ca unele categorii să nu fie reglementate pe deplin de dispozițiile privind drepturile la egalitate de tratament din directiva privind permisul unic. În timp ce unele state membre au adus noi modificări propriilor cadre legislative referitoare la punerea în aplicare a dispozițiilor privind studenții și cercetătorii, alte state nu au făcut acest lucru. Aceasta înseamnă că situația a evoluat deja către o abordare mai fragmentată între statele membre. Nu există semne care să indice că acest fapt se va schimba în viitor. Prin urmare, deschiderea UE către țările terțe nu s-ar materializa, astfel cum s-a susținut în cadre de politică importante, cum ar fi directivele actuale, Spațiul european de cercetare și Spațiul european al învățământului superior. Opțiunea 2: mai multă comunicare (în special în cazul cercetătorilor) și o mai bună asigurare a respectării dispozițiilor actuale Această opțiune include îmbunătățirea furnizării de informații și a accesului la acestea pentru ca dispozițiile actuale să devină mai clare, astfel încât să fie aplicate mai bine. De asemenea, ar putea fi întreprinse mai multe acțiuni în vederea creșterii gradului de sensibilizare cu privire la cele mai bune practici din statele membre în ceea ce privește admisia și protecția categoriilor care în prezent nu sunt reglementate de Directiva 2004/114/CE, și anume lucrătorii au pair și stagiarii remunerați. S-ar derula astfel un exercițiu mai sistematic care să asigure faptul că statele membre înțeleg și respectă obligațiile care le revin în temeiul directivelor. Opțiunea 3: îmbunătățirea condițiilor de admisie, a drepturilor și a garanțiilor procedurale Această opțiune include în principal îmbunătățiri pentru studenți, elevi, voluntari și stagiarii neremunerați, întrucât condițiile de admisie pentru aceste categorii de persoane (facilitarea obținerii unei vize) devin comparabile cu cele care se aplică în cazul cercetătorilor. Dispozițiile privind elevii, voluntarii și stagiari neremunerați, care în prezent sunt facultative pentru aceste categorii, ar deveni obligatorii. Statele membre ar fi obligate să acorde toate facilitățile pentru obținerea vizelor necesare resortisanților țărilor terțe (studenți și alte categorii de persoane) care au depus o cerere și îndeplinesc condițiile de admisie. S-ar aduce modificări și garanțiilor procedurale, în special prin introducerea unor termene care să oblige autoritățile statelor membre să decidă cu privire la o cerere în termen de 60 de zile. Această măsură este considerată proporțională datorită caracterului temporar al acestor șederi. În circumstanțe excepționale, termenul-limită ar putea fi prelungit cu 30 de zile. Această opțiune ar extinde, de asemenea, dreptul la muncă al studenților la cel puțin 15 ore pe săptămână începând din primul an de ședere. Pentru a se asigura coerența cu instrumentele UE privind migrația legală, cum ar fi directiva privind permisul unic și jurisprudența recentă referitoare la taxele corespunzătoare, această opțiune ar include, de asemenea, o dispoziție prin care să se reamintească faptul că, în cazul în care un stat membru percepe taxe pentru procesarea cererilor, aceste taxe ar trebui să fie proporționale. Opțiunea 4: îmbunătățirea în continuare a condițiilor de admisie, a drepturilor în ceea ce privește mobilitatea în interiorul UE și a garanțiilor procedurale; oferirea studenților și cercetătorilor a posibilității de a avea acces la căutarea unui loc de muncă după finalizarea studiilor sau a proiectului de cercetare; extinderea domeniului de aplicare pentru a cuprinde și lucrătorii au pair și stagiarii remunerați Această opțiune are un obiectiv mai ambițios, și anume îmbunătățirea condițiilor și a drepturilor categoriilor de persoane vizate. Ar extinde domeniul de aplicare al cadrului legislativ pentru a cuprinde lucrătorii au pair și stagiarii remunerați și ar introduce condiții speciale de admisie pentru a asigura o mai bună protecție pentru resortisanții țărilor terțe. Includerea lucrătorilor au pair în domeniul de aplicare al directivei este considerată proporțională, având în vedere vulnerabilitatea acestora, care este relativ ridicată, în comparație cu cea a altor categorii de resortisanți ai țărilor terțe, și se datorează în principal faptului că aceste persoane lucrează într-un context de familie care, în condiții normale, nu face obiectul unor inspecții. Includerea stagiarilor remunerați este considerată rezonabilă, întrucât aspectele legate de stagiari sunt foarte asemănătoare, indiferent dacă aceștia sunt remunerați sau nu ori dacă se află sau nu în UE ca parte a unui transfer în cadrul aceleiași companii, astfel cum este prevăzut în propunerea de directivă privind persoanele transferate în cadrul aceleiași companii. Statele membre ar avea posibilitatea de a elibera vize pe termen lung sau permise de ședere. Dacă sunt emise ambele tipuri de autorizații, acestea ar trebui să impună numai îndeplinirea condițiilor de admisie menționate în directivă (astfel încât condițiile să rămână aceleași, indiferent de tipul de autorizație). În cazul în care durata șederii resortisanților țărilor terțe este mai mare de un an, statele membre care eliberează vize de lungă ședere ar trebui să emită permise de ședere după primul an. Mobilitatea în interiorul UE, care necesită dispoziții comune la nivelul UE, având în vedere natura sa transfrontalieră, ar fi facilitată și simplificată pentru cercetători și membrii familiilor acestora și pentru studenți și ar fi introdusă pentru prima dată pentru stagiarii remunerați. În cazul beneficiarilor de programe ale Uniunii care cuprind măsuri de mobilitate, cum ar fi Erasmus Mundus sau Marie Curie, s-ar aplica dispoziții specifice, mai favorabile. Urmând exemplul punctelor de contact stabilite în conformitate cu directiva privind cartea albastră și cu propunerea de directivă privind persoanele transferate în cadrul aceleiași companii, statele membre ar trebui să înființeze puncte de contact pentru a primi și a transmite informațiile necesare în vederea punerii în aplicare a mobilității în interiorul UE. În ceea ce privește drepturile la egalitatea de tratament, această opțiune ar permite acordarea unui tratament mai favorabil cercetătorilor resortisanți ai țărilor terțe în legătură cu ramurile securității sociale, inclusiv prestațiile familiale, care ar depăși drepturile conferite prin dispozițiile privind permisul unic. De asemenea, ar asigura accesul la bunurile și serviciile puse la dispoziția publicului pentru acele categorii care, în baza permisului unic, ar putea fi excluse de la acest acces. Așa cum s-a întâmplat deja în unele state membre, studenții ar avea drept de muncă cel puțin 20 de ore pe săptămână în primul an de ședere pentru a li se permite să se finanțeze mai bine și să contribuie la economia statului membru. Statele membre ar avea dreptul să ia în continuare în considerare piața națională a forței de muncă. După încheierea studiilor sau a proiectului de cercetare, studenții și cercetătorii ar putea fi autorizați să rămână pe teritoriul respectiv timp de 12 luni pentru a-și găsi un loc de muncă. O serie de state membre au deja în vigoare astfel de dispoziții. Având în vedere perioada necesară pentru finalizarea cu succes a unui proces de căutare a unui loc de muncă, termenul de 12 luni este considerat proporțional. În ceea ce privește garanțiile procedurale, autoritățile statelor membre ar trebui să se pronunțe cu privire la cereri în termen de 60 de zile pentru toate categoriile de persoane și în termen de 30 de zile pentru bursele Erasmus Mundus și Marie Curie. La fel ca opțiunea 3, această opțiune ar include, de asemenea, o dispoziție prin care să se reamintească faptul că, în cazul în care un stat membru percepe taxe pentru procesarea cererilor, aceste taxe ar trebui să fie proporționale. 5. ANALIZA IMPACTULUI Impactul opțiunilor de politică 2, 3 și 4 a fost evaluat în raport cu scenariul de referință în ceea ce privește relevanța și eficacitatea realizării obiectivelor-cheie, fezabilitatea acestora (dificultatea sau riscurile în materie de transpunere, inclusiv proporționalitatea, sarcina/simplificarea administrativă și impactul financiar), impactul lor economic, social și extern și impactul acestora asupra drepturilor fundamentale. În timp ce analiza impactului probabil al opțiunilor de politică include unele elemente cantitative, aceasta are ca fundament în principal o evaluare calitativă bazată pe criterii multiple. Deși opțiunea 2 ar avea unele efecte pozitive, acestea ar consta în primul rând într-o mai bună cunoaștere a dispozițiilor actuale, cum ar fi condițiile de admisie, și în beneficiile care ar putea fi obținute astfel, întrucât ar putea atrage mai mulți studenți și cercetători în UE. Deoarece instrumentele juridice actuale nu ar fi modificate, punctele slabe ale acestora ar persista. Întrucât accesul la piața forței de muncă pentru acești resortisanți ai țărilor terțe nu ar fi îmbunătățit, această opțiune ar plasa Uniunea Europeană într-o poziție din ce în ce mai dezavantajată în ceea ce privește atragerea de talente pentru studiu și cercetare. Impactul asupra celorlalte trei categorii (facultative) care intră sub incidența Directivei 2004/114/CE ar fi foarte limitat. Impactul economic și sarcina administrativă pe care le implică această opțiune ar fi limitate și s-ar rezuma la eforturile necesare pentru a îmbunătăți activitățile de comunicare în măsura în care statele membre consideră acest lucru necesar. Opțiunea 3 ar facilita accesul studenților, elevilor, voluntarilor și stagiarilor neremunerați pe teritoriul UE. Prin urmare, aceasta ar avea unele efecte pozitive, în principal de natură socială. Ar permite studenților să solicite să beneficieze de mobilitate de pe teritoriul unui stat membru, sporind astfel mobilitatea în interiorul UE și consolidând diversitatea culturală și lingvistică a UE. Dispozițiile privind egalitatea de tratament ar consolida drepturile studenților și le-ar alinia în continuare la cele ale cetățenilor UE. Această opțiune ar spori efectivele de studenți și cercetători din UE care sunt resortisanți ai țărilor terțe. S-ar putea ca ulterior unii dintre aceștia să contribuie la creșterea și dezvoltarea economică a UE în cazul în care un stat membru va elibera autorizația necesară de ocupare a unui loc de muncă. Îmbunătățirea accesului la piața forței de muncă în timpul studiilor le-ar permite studenților să se finanțeze mai adecvat și să contribuie la economie pe parcursul studiilor lor. Introducerea unor termene-limită obligatorii pentru procesarea cererilor ar crește transparența și ar permite potențialilor solicitanți să își planifice activitățile. Eforturile și costurile legate de transpunere ar varia între statele membre, în funcție de măsura în care acestea au deja dispoziții în domeniile vizate și au transpus sau nu dispozițiile facultative ale Directivei 2004/114/CE privind categoriile facultative. Garanțiile procedurale suplimentare ar necesita mai multe eforturi, de exemplu în situațiile în care autoritatea unui stat membru trebuie să furnizeze motive pentru respingerea cererii prin decizie scrisă. Opțiunea 4 ar avea cele mai importante efecte economice pozitive, întrucât aceasta ar permite studenților și cercetătorilor să rămână pe teritoriul unui stat membru timp de 12 luni după încheierea studiilor sau a proiectului de cercetare, pentru a-și găsi un loc de muncă. În statele membre în care, în prezent, aceștia nu pot face acest lucru, s-ar deschide o nouă rezervă de talente care ar putea contribui la creșterea economică și competitivitatea UE în cazul în care statul membru decide să elibereze permisul de muncă necesar. Acest lucru ar crea o situație bazată pe cerere: resortisanții țărilor terțe ar putea să ocupe un loc de muncă în cazul în care competențele lor sunt necesare pe piața națională a forței de muncă. Unele state membre ar trebui să introducă această posibilitate, în timp ce altele ar trebui să o adapteze astfel încât aceasta să corespundă (cel puțin) unei perioade de 12 luni. Îmbunătățirea substanțială a condițiilor de admisie ar trebui să faciliteze accesul cercetătorilor și studenților ale căror aptitudini, cunoștințe și competențe ar avea, deja din timpul șederii lor inițiale, un efect pozitiv asupra stimulării cercetării și dezvoltării și asupra performanței în materie de inovare. Îmbunătățirea dispozițiilor referitoare la mobilitatea în interiorul UE va permite difuzarea acestui tip de avantaje pe scară mai largă în întreaga UE. Includerea lucrătorilor au pair și a stagiarilor remunerați în cadrul acestei opțiuni ar consolida protecția acestor categorii vulnerabile de imigranți care sunt deseori victime ale abuzurilor. Existența unei legături mai puternice între cerințele de obținere a permiselor și a vizelor ar implica ajustări la nivelul statelor membre, dar nu ar trebui să genereze dificultăți majore în ceea ce privește transpunerea. Punerea în aplicare a acestor dispoziții ar costa mai mult pe termen scurt, în special în ceea ce privește modificările condițiilor de admisie. Cu toate acestea, pe termen mediu și lung, se estimează că statele membre ar putea face economii printr-o raționalizare a legăturilor dintre diferitele tipuri de autorizații. Introducerea și aplicarea garanțiilor procedurale vor genera costuri suplimentare. 6. COMPARAREA OPȚIUNILOR Opțiunea 2 ar aborda o deficiență semnificativă din cadrul actual (furnizarea de informații). În general, aceasta are totuși efecte pozitive limitate, deoarece nu ar schimba conținutul instrumentelor juridice actuale. Prin urmare, celelalte deficiențe ale acestora ar persista. Opțiunea 3 ar fi un pas înainte în îmbunătățirea condițiilor de admisie în ceea ce privește eliberarea de vize și/sau de permise de muncă. Aceasta ar avea efecte pozitive în principal în cazul studenților și, într-o anumită măsură, în cazul elevilor, voluntarilor și stagiarilor neremunerați. Termenele stabilite pentru cercetători ar putea genera beneficii foarte limitate și nu s-ar obține niciun avantaj pentru categoriile care nu sunt acoperite în prezent de niciuna dintre directive. Opțiunea 4 ar avea efecte pozitive semnificativ mai mari asupra accesului la UE, nu numai pentru categoriile care intră sub incidența directivelor, ci și pentru lucrătorii au pair și stagiarii remunerați. Modificările introduse de opțiunea 4 ar clarifica semnificativ cerințele care trebuie îndeplinite în diferite etape ale procedurii de admisie și modul în care acestea sunt legate între ele. În ceea ce privește egalitatea de tratament, în comparație cu celelalte opțiuni, numai opțiunea 4 ar permite acordarea unui tratament mai favorabil cercetătorilor resortisanți ai țărilor terțe în legătură cu ramurile securității sociale, inclusiv prestațiile familiale, care ar depăși drepturile conferite prin dispozițiile privind permisul unic. De asemenea, ar asigura accesul la bunurile și serviciile puse la dispoziția publicului pentru acele categorii care, în baza permisului unic, ar putea fi excluse de la acest acces. În ceea ce privește mobilitatea în interiorul UE, numai condițiile pentru studenți ar fi îmbunătățite în cadrul opțiunii 3. Opțiunea 4 ar îmbunătăți, de asemenea, condițiile pentru cercetători și membrii familiilor lor, precum și pentru stagiarii remunerați și ar introduce dispoziții specifice pentru beneficiarii programelor Uniunii care cuprind măsuri de mobilitate. În ceea ce privește garanțiile procedurale, introducerea de termene-limită obligatorii pentru procesarea unei cereri în cadrul opțiunii 3 ar spori transparența și ar permite potențialilor solicitanți să își planifice activitățile. Termenele mai stricte propuse în cadrul opțiunii 4 ar spori și mai mult avantajele pentru potențialii solicitanți. În ceea ce privește îmbunătățirea accesului la piața forței de muncă, opțiunea 3 ar îmbunătăți semnificativ situația actuală a studenților prin creșterea numărului minim de ore de lucru și prin eliminarea posibilității de a limita accesul la piața muncii în primul an de ședere. Opțiunea 4 ar crește și mai mult numărul minim de ore de lucru pentru studenți. De asemenea, aceasta ar face cadrul juridic mult mai atractiv pentru studenți și cercetători, întrucât le-ar permite să rămână pe teritoriul unui stat membru pentru a-și găsi un loc de muncă și le-ar acorda membrilor familiilor cercetătorilor acces la piața forței de muncă. Numai opțiunea 4 îndeplinește obiectivul de a oferi dispoziții coerente care să asigure protecția lucrătorilor au pair și a stagiarilor remunerați. Aceasta prevede un set coerent de condiții de admisie și de drepturi care să asigure faptul că obiectivul de formare și munca au pair în UE nu sunt compromise. Opțiunea preferată Analiza și compararea opțiunilor sugerează că există probleme care nu pot fi rezolvate doar printr-o comunicare mai bună și că directivele trebuie, prin urmare, să fie actualizate. Deși are cele mai mici costuri de punere în aplicare, opțiunea 2 nu are decât un potențial limitat de a realiza aceste obiective. Problemele reale care se află în joc rămân în mare parte nerezolvate. Opțiunea 2 este, prin urmare, considerată drept cea mai puțin rentabilă din punctul de vedere al costurilor. Opțiunea 3 este mai eficace și mai rentabilă decât opțiunea 2. Cu toate acestea, opțiunea 4 este cea mai eficace și rentabilă în ansamblu. Deși punerea sa în aplicare generează costuri mai ridicate decât în cazul celorlalte opțiuni, costurile de punere în aplicare sunt considerate proporționale cu obiectivele și necesare pentru a permite concretizarea avantajelor celor mai substanțiale. Întrucât problemele identificate sunt identice pentru ambele directive și pentru a asigura o mai mare coerență și claritate a normelor UE, cea mai eficientă modalitate de a pune în aplicare opțiunea preferată ar fi aceea de a combina cele două directive într-un singur instrument legislativ. Acest lucru s-ar putea realiza prin reformarea ambelor directive, reunindu-le într-un singur act legislativ și propunând modificări de fond. 7. MONITORIZARE ȘI EVALUARE În prezent, principalul indicator este numărul de permise acordate resortisanților țărilor terțe care intră în UE pentru cercetare sau în scopuri educative și pentru studiu. În cadrul noului instrument, ar putea fi depuse eforturi pentru a stabili o mai bună distincție între diferitele categorii, inclusiv stagiarii remunerați și lucrătorii au pair, indiferent dacă acestea intră în UE pe baza unui permis sau a unei vize de lungă ședere. Înregistrarea numărului de autorizații acordate ar permite monitorizarea situației în timp. Pentru a evalua mai bine mobilitatea lor în interiorul UE, numărul de beneficiari ai programelor de mobilitate finanțate de UE ar putea fi înregistrat separat. De asemenea, ar putea fi dezvoltate statistici pentru a monitoriza numărul de studenți și de cercetători care își căută un loc de muncă, în comparație cu numărul total al celor care sunt resortisanți ai țărilor terțe și care obțin permisul de muncă necesar. Intervalul de timp în care statele membre iau o decizie cu privire la cererile depuse ar fi înregistrat și comparat cu termenele în vigoare în prezent. La fel ca în cazul oricărui instrument juridic al UE, Comisia este responsabilă de garantarea aplicării corecte și la timp a directivei (directivelor) de către statele membre. În domeniul migrației, Comisia comunică cu statele membre prin intermediul Comitetului de contact privind migrația. Acesta este un forum de discuții care contribuie la anticiparea problemelor și la rezolvarea acestora într-un mod mai eficient, în special în timpul perioadei de punere în aplicare. Comisia va continua să verifice conformitatea măsurilor de transpunere cu directiva și transpunerea la timp a directivei de către statele membre. Dacă este necesar, va lansa proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Propunerea va include o obligație potrivit căreia Comisia trebuie să prezinte un raport Parlamentului European și Consiliului referitor la evaluarea punerii în aplicare a noii directive de către statele membre la cinci ani de la expirarea termenului de transpunere. Raportul ar putea include, de asemenea, efectele directivei și poate conține recomandări de politică.