[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 24.11.2009

COM(2009) 649 final

DOCUMENT DE LUCRU AL COMISIEI

DOCUMENT DE INFORMARE AL COMISIEI EUROPENE ADRESAT CONSILIULUI EPSCO CRIZA ÎN DOMENIUL OCUPĂRII FORȚEI DE MUNCĂ TENDINȚE, RĂSPUNSURI STRATEGICE ȘI ACȚIUNI-CHEIE

DOCUMENT DE LUCRU AL COMISIEI

DOCUMENT DE INFORMARE AL COMISIEI EUROPENE ADRESAT CONSILIULUI EPSCOCRIZA ÎN DOMENIUL OCUPĂRII FORȚEI DE MUNCĂTENDINȚE, RĂSPUNSURI STRATEGICE ȘI ACȚIUNI-CHEIE

TENDINȚE PE PIAȚA FORȚEI DE MUNCĂ ÎN UNIUNEA EUROPEANĂ

Performanțele economice slabe au dus la reducerea ocupării forței de muncă și la șomaj…

La mijlocul anului 2009, ocuparea forței de muncă în UE se redusese cu 4,3 milioane (1,9%) în comparație cu anul precedent, în aproape toate sectoarele, dar în special în sectoarele construcțiilor și industriei. Performanțele pieței forței de muncă s-au deteriorat în toate statele membre, în special în statele baltice, Irlanda și Spania, afectate de o criză severă a pieței imobiliare care a dus la reducerea ocupării forței de muncă în sectorul construcțiilor. În schimb, în anumite state membre cum ar fi Belgia și Germania, nivelurile ocupării forței de muncă s-au menținut relativ stabile în fața efectelor crizei, parțial datorită recurgerii sistematice la măsuri referitoare la șomajul parțial și la alte măsuri (graficul 1).

Graficul 1: Evoluția ocupării forței de muncă în procente în statele membre ale UE, între al doilea trimestru 2008 și al doilea trimestru 2009

[pic]

Sursă: Eurostat, conturi naționale. Date neajustate sezonier, punând în evidență variațiile în raport cu anul precedent.

… însă creșterea șomajului a fost ținută sub control până în prezent

În ciuda unor semne clare de deteriorare, până în prezent piața europeană a forței de muncă a rezistat relativ bine având în vedere gravitatea crizei economice. Șomajul a crescut (graficul 2), însă într-o mai mică măsură decât s-ar fi putut estima, ținând seama de severitatea recesiunii și de scăderea semnificativă a încrederii operatorilor economici. De exemplu, în ciuda crizei economice mai severe și a unei scăderi mai semnificative a încrederii întreprinderilor în Uniunea Europeană în comparație cu Statele Unite, în septembrie 2009 rata șomajului în UE crescuse cu 2,1 puncte procentuale în comparație cu anul precedent, în timp ce în Statele Unite aceasta înregistrase o creștere mai semnificativă de 3,6 puncte procentuale. Cu toate acestea, rata șomajului în UE nu a încetat să crească din primăvara anului trecut, atingând 9,2% în septembrie 2009, o creștere de 2,5 puncte procentuale în comparație cu primăvara anului 2008. Șomajul total a crescut cu peste o treime (38%), și anume cu 6 milioane, atingând 22,1 milioane.

Graficul 2: Ratele șomajului pentru statele membre ale UE

[pic]

Sursă: Eurostat, seriile privind șomajul. Date ajustate sezonier. Notă: Datele se referă, pentru Regatul Unit, la iulie 2008–iulie 2009, iar pentru Estonia, Grecia, Italia și România, la al doilea trimestru 2008 –al doilea trimestru 2009.

Cele mai afectate categorii până în prezent: tinerii, lucrătorii slab calificați, migranții și, printre aceștia, cei angajați cu contract temporar

Criza afectează în mod diferit bărbații și femeile. Inițial, bărbații au fost mai afectați de criză decât femeile, deoarece multe dintre sectoarele cele mai grav afectate de criză angajează în special bărbați[1]. Cu toate acestea, ocuparea forței de muncă în rândul femeilor a fost, de asemenea, afectată în cursul ultimelor luni, reflectând o extindere a crizei către alte sectoare, mai mixte decât cele afectate inițial. De asemenea, a existat o creștere continuă și accentuată a șomajului în rândul tinerilor, care a afectat în special bărbații, evidențiind o necesitate tot mai mare de a adopta măsuri de sprijin pentru a combate șomajul în rândul tinerilor. Printre cele mai afectate categorii se numără și lucrătorii slab calificați și migranții cu un nivel de calificare scăzut. Această situație reflectă parțial sectoarele și profesiile cele mai vulnerabile în fața crizei, cum ar fi construcțiile și meseriile manuale slab calificate și necalificate. În ceea ce privește tipul de ocupare a forței de muncă, contractele de muncă temporare au fost în general cele mai afectate de șomaj. Toate aceste categorii reprezintă în general cele mai dezavantajate grupuri pe piața forței de muncă, iar criza actuală a agravat și mai mult situația acestora.

Graficul 3: Creșterea ratelor șomajului în funcție de sex, vârstă, nivel de calificare și naționalitate, între al doilea trimestru 2008 și al doilea trimestru 2009

[pic]

Sursă: Eurostat, Anchetă privind forța de muncă în UE. Date neajustate sezonier.

Este încă probabilă o degradare a condițiilor de pe piața forței de muncă înainte de îmbunătățirea acestora

În ciuda recentelor semnale economice încurajatoare, efectele crizei economice asupra piețelor forței de muncă nu au fost încă pe deplin resimțite. În timp ce, în ansamblu, piețele forței de muncă s-au dovedit a fi destul de elastice, UE se așteaptă încă să piardă aproximativ 7,5 milioane de locuri de muncă între 2009 și 2010. Rata șomajului ar putea atinge aproximativ 10,3% până în 2010, o creștere de peste 3 puncte procentuale în raport cu 2008. Experiența istorică arată că ocuparea forței de muncă reacționează cu o anumită întârziere la conjunctura economică și majoritatea previziunilor sugerează că, deși redresarea pare să aibă loc deja, creșterea economică va rămâne moderată timp de mai mulți ani. Principalele repercusiuni ale încetinirii bruște a activității economice din toamna anului trecut au fost resimțite abia în cursul anului 2009 și poate fi așteptată o deteriorare a condițiilor de pe piața forței de muncă pe parcursul unei anumite perioade de timp după reluarea creșterii economice.

Se pare că a avut loc o menținere substanțială a locurilor de muncă, având în vedere că, după toate aparențele, cea mai mare parte a ajustărilor au vizat până în prezent reducerea productivității, mai degrabă decât desființarea unor locuri de muncă. Concesiunile salariale, în schimbul stabilității locurilor de muncă, au constituit un alt mecanism de ajustare față de scăderea cererii și recesiunea economică.

În ansamblu, piața forței de muncă din UE s-a adaptat la criză reducând în principal productivitatea forței de muncă, mai degrabă decât reducând ocuparea forței de muncă: în Austria, Belgia, Germania, Italia și Țările de Jos, aproape toate ajustările legate de piața forței de muncă s-au realizat prin reducerea productivității, reducerea ocupării forței de muncă rămânând extrem de limitată. Această tendință de menținere a locurilor de muncă reflectă atât faptul că întreprinderile percep o parte din declinul producției ca fiind temporară (și evită, prin urmare, să distrugă un capital uman care le este specific), cât și eforturile depuse de autoritățile publice pentru a stopa creșterea șomajului, de exemplu prin acorduri de lucru pe termen scurt.

Cu toate acestea, scăderea producției combinată cu menținerea locurilor de muncă a condus la o creștere semnificativă a costurilor unitare ale forței de muncă. Dacă productivitatea forței de muncă nu revine la niveluri mai normale, costurile unitare ale forței de muncă nu scad și competitivitatea prețurilor oferite de întreprinderi nu se ameliorează, există un risc semnificativ de scădere a acestei mențineri a locurilor de muncă în următoarele luni, ducând la o înrăutățire a situației șomajului, cu excepția cazului în care activitatea economică este relansată în mod semnificativ.

RĂSPUNSURILE STRATEGICE PÂNĂ ÎN PREZENT

Pachetele de stimulare fiscală și planurile naționale de redresare includ măsuri privind ocuparea forței de muncă[2]…

UE și statele sale membre, inclusiv băncile centrale, au adoptat acțiuni strategice extrem de semnificative pentru a face față acestei crize severe. Planurile naționale de redresare includ dispoziții în favoarea ocupării forței de muncă, educației, formării și politicilor sociale. În total, pachetul de stimulare la nivelul UE din cadrul programelor de redresare ale statelor membre se ridică la o valoare semnificativă, reprezentând 1,8% din PIB (graficul 4). Situația în statele membre diferă atât în ceea ce privește domeniul de aplicare a pachetelor de stimulare, cât și în ceea ce privește efectul crizei asupra creșterii și a șomajului; unele state, cum ar fi Letonia și Lituania, au fost afectate în mod special de criză și au trebuit să recurgă la programe vaste de consolidare bugetară. Măsurile adoptate pentru susținerea unei funcționări adecvate a pieței forței de muncă și pentru creșterea puterii de cumpărare a gospodăriilor reprezintă aproximativ jumătate din măsurile de redresare introduse de statele membre. Austria, Belgia, Finlanda, Germania, Spania, Suedia și Regatul Unit au oferit cel mai vast stimul fiscal în favoarea măsurilor din aceste două categorii.

Graficul 4: Privire de ansamblu asupra măsurilor de finanțare a redresării din cadrul planurilor de redresare ale statelor membre ale UE

[pic]

Notă: În cazul Ungariei, este raportată o finanțare brută de 1,45%

Sursă: Serviciile Comisiei

Măsurile adoptate de statele membre se concentrează asupra celor trei priorități convenite la nivelul UE

Răspunsul strategic în domeniul ocupării forței de muncă vizează trei priorități convenite de Consiliul European: menținerea ocupării forței de muncă, crearea de locuri de muncă și promovarea mobilității; îmbunătățirea competențelor și satisfacerea necesităților pieței forței de muncă; ameliorarea accesului la locurile de muncă și susținerea gospodăriilor.

La nivel global, piețele forței de muncă din UE au reacționat inițial adaptând producția și timpul de lucru total pentru a face față scăderii drastice a cererii, mai degrabă decât reducând nivelurile de ocupare a forței de muncă. Programele de compensare a șomajului parțial, prin care angajatorii pot solicita asistență temporară din partea statului pentru a completa salariile lucrătorilor al căror program de lucru s-a redus, au protejat locurile de muncă europene în fața impactului inițial al recesiunii. Într-adevăr, relativa elasticitate demonstrată de piața forței de muncă din UE până în prezent reflectă parțial utilizarea tot mai frecventă a acestor măsuri interne de ajustare (de exemplu, regimurile de șomaj parțial și reducerea programului de lucru, închideri temporare etc.) destinate să mențină locurile de muncă existente, ameliorând în același timp capacitatea de inserție profesională a lucrătorilor, inclusiv a celor mai vulnerabili dintre aceștia, prin programe de formare consolidate (CY, DE, ES, HU, IE, IT, LT, NL, AT, PT) și să faciliteze tranzițiile de la un loc de muncă la altul (CY, CZ, ES și NL). Aceste măsuri s-au dovedit extrem de eficiente atunci când au inclus o dispoziție conform căreia eligibilitatea era subordonată unor anumite criterii prestabilite, printre care asocierea lor unei formări legate de lucru pentru a îmbunătăți capacitatea de inserție profesională a lucrătorilor și pentru a facilita eventuala lor tranziție către noi locuri de muncă, cum este, de exemplu, cazul CZ și NL, unde formarea a devenit obligatorie pentru toți lucrătorii aflați în șomaj parțial, precum și în AT, BE, DE și HU. Condiții mai stricte impuse întreprinderilor, de exemplu în AT, HU, NL și SI, ar trebui, de asemenea, să limiteze riscurile unor pierderi nerecuperabile sau al amânării momentului restructurării, uneori inevitabile, a unei întreprinderi sau uzine.

În fața crizei, posibilitățile de formare și stimulentele în vederea formării s-au multiplicat în majoritatea țărilor. Formarea la locul de muncă este tot mai mult recunoscută ca fiind un instrument-cheie pentru îmbunătățirea capacității de inserție profesională a persoanelor care au deja un loc de muncă. Pentru a răspunde mai bine necesităților pieței forței de muncă, modernizarea și îmbunătățirea capacității administrative a serviciilor publice pentru ocuparea forței de muncă a reprezentat o preocupare fundamentală a mai multor state membre. Mai multe servicii publice naționale pentru ocuparea forței de muncă (de exemplu, UK, NL, BE, DE, FI, SE) au creat sisteme speciale de intervenție rapidă – adesea în colaborare cu parteneri sociali, municipalități și alte părți interesate de pe piața forței de muncă. Obiectivul acestora este garantarea unei tranziții rapide și sigure pentru lucrătorii expuși riscului disponibilizării, prevenind astfel șomajul de lungă durată.

În cadrul pachetelor lor de relansare, multe state membre au luat măsuri pentru a sprijini veniturile cetățenilor celor mai vulnerabili, de exemplu, prin creșterea nivelului venitului minim sau al salariului minim, extinderea acoperirii sau duratei ajutorului de șomaj, mărirea altor alocații sociale sau introducerea unor reduceri sau scutiri de taxe pentru grupuri specifice. De asemenea, mai multe state investesc în infrastructura lor pentru asistență medicală, îngrijiri pe termen lung, îngrijirea copiilor sau locuințe sociale. Acest demers are drept dublu obiectiv promovarea ocupării forței de muncă și îmbunătățirea accesului la servicii sociale pentru toți, inclusiv pentru categoriile cele mai vulnerabile. El este deosebit de important pentru a încuraja angajarea femeilor și egalitatea de șanse între femei și bărbați și pentru a preveni o ieșire de lungă durată de pe piața muncii pentru unii lucrători, astfel cum s-a observat în cursul unor recesiuni precedente.

Au fost luate o serie de măsuri pentru a susține includerea activă a persoanelor celor mai îndepărtate de piața forței de muncă și pentru a promova angajarea persoanelor cele mai expuse la riscul excluderii: consolidarea serviciilor publice pentru ocuparea forței de muncă pentru a permite un sprijin mai individualizat (BG, DK, DE, EL, ES, FR, LT, NL, PT, AT, SI, UK); lărgirea accesului la formare (BG, CZ, DE, EL, FR, FI, IE, LT, PT, UK); subvenționarea ocupării forței de muncă pentru persoanele cele mai îndepărtate de piața forței de muncă (FR, HU, LT) și promovarea în special a angajării persoanelor cu handicap (ES, RO). În mai multe state membre au fost introduse reduceri temporare ale contribuțiilor la asigurările sociale pentru a stimula cererea de forță de muncă în timpul crizei; măsuri specifice vizează lucrătorii vârstnici și au drept obiectiv evitarea utilizării regimurilor de pensionare anticipată (PL, PT).

CADRUL POLITIC

Cele trei priorități identificate de Consiliul European rămân cadrul politic adecvat:

Menținerea ocupării forței de muncă, crearea de locuri de muncă și promovarea mobilității

Deși efectele imediate și pe termen mai lung ale măsurilor de stimulare și relansare asupra ocupării forței de muncă nu sunt încă evaluate în detaliu, este clar până în prezent că acestea și-au dovedit eficiența în ceea ce privește frânarea creșterii ratei șomajului în mai multe țări, în special în ceea ce privește măsurile referitoare la șomajul parțial ( Short Term Work Arrangements – STWA). S-a demonstrat că măsurile vor avea un grad optim de eficacitate dacă sunt elaborate cu participarea partenerilor sociali și că nu ar trebui întârziate cheltuielile destinate stimulării prin proceduri de solicitare complexe.

Având în vedere faptul că se așteaptă o nouă creștere a șomajului, regimurile referitoare la șomajul parțial își pot îndeplini în continuare scopul, pe termen scurt, cu condiția să fie în mod efectiv limitate în timp, bine direcționate și aplicabile doar întreprinderilor în cazul cărora scăderea cererii poate fi atribuită în mod rezonabil unor circumstanțe excepționale și temporare. Având în vedere condițiile aflate în schimbare pe piața forței de muncă, criteriile de eligibilitate, durata și specificațiile bugetare ale acestor regimuri trebuie revizuite la fiecare 6 luni, permițând o mai bună direcționare și ameliorând gestionarea resurselor. De asemenea, deoarece ele ar putea duce la apariția unui exces masiv de personal în cadrul întreprinderilor, măsurile de șomaj parțial trebuie completate de măsuri care să sprijine capacitatea de inserție profesională și să faciliteze tranzițiile pe piața muncii.

Pe planul coerenței cu obiectivele pe termen lung, măsurile referitoare la șomajul parțial oferă siguranță în special în ceea ce privește locul de muncă actual al lucrătorului: siguranța nu mai există în cazul în care lucrătorul părăsește locul de muncă protejat. În conformitate cu abordarea pe termen mai lung legată de flexicuritate, este esențial să se ofere o securitate mai generală a ocupării forței de muncă, permițând lucrătorilor să se orienteze, dacă este necesar, către sectoare mai productive ale economiei. O soluție constă în combinarea măsurilor referitoare la șomajul parțial cu formarea și în introducerea sau extinderea unui sistem de prestații pentru exercitarea unei activități profesionale sau de credite fiscale. Având în vedere amploarea și natura crizei, este foarte probabil să fie necesară o restructurare considerabilă pe măsură ce economia se redresează (de exemplu, în sectoarele construcțiilor, serviciilor financiare, industriei automobilelor). Aceasta sugerează existența posibilității ca disponibilizările care nu au avut loc încă în prezent să se producă mai târziu, mai ales dacă materializarea relansării este lentă.

Îmbunătățirea situației pe piețele forței de muncă necesită, de asemenea, eforturi sporite pentru a sprijini crearea de locuri de muncă. Câteva state membre au introdus deja stimulente financiare și subvenții pentru încadrarea în muncă pentru a crea sau a menține posturi pentru anumite categorii de lucrători. Crearea de noi întreprinderi și investițiile pentru dezvoltarea întreprinderilor pot fi facilitate prin reducerea birocrației și a exigențelor administrative pentru întreprinderi și printr-o mai mare disponibilitate a finanțării și a serviciilor de asistență pentru noii întreprinzători și pentru întreprinderi. Ar trebui avute în vedere stimulente pentru investiții în sectoare inovatoare și aflate în expansiune (cum ar fi locuri de muncă „verzi” și „albe”); în mod similar, economia socială este o sursă importantă de locuri de muncă, deoarece este mai puțin dependentă de conjunctura economică și oferă adesea servicii care necesită o utilizare intensivă a forței de muncă și sunt utile din punct de vedere social.

Îmbunătățirea competențelor și satisfacerea necesităților pieței forței de muncă:

Având în vedere creșterea șomajului și diminuarea ofertelor de locuri de muncă, este esențială dotarea cu sisteme de activare eficiente. Ar trebui să se pună mai mult accentul pe responsabilitățile persoanelor care sunt în căutarea unui loc de muncă și, în același timp, ar trebui să se ofere servicii și programe de înaltă calitate pentru căutarea de locuri de muncă și un venit de înlocuire adecvat, în special pentru persoanele cu șanse foarte slabe de găsire a unui loc de muncă.

Lupta împotriva șomajului necesită o consolidare a politicilor active ale pieței forței de muncă, o mai bună orientare a programelor și serviciilor și o capacitate mai mare a serviciilor publice pentru ocuparea forței de muncă. Obiectivul este garantarea securității parcursurilor individuale (dezvoltarea competențelor, capacitatea de inserție profesională și sisteme de protecție socială), precum și a securității recrutării pentru întreprinderi, făcând față, în același timp, unei volatilități din ce în ce mai mari a pieței forței de muncă și riscurilor de disponibilizări (colective). Pentru bărbații și femeile care se confruntă cu dificultăți în găsirea unui nou loc de muncă, ar trebui avută în vedere soluția „formarea înainte de toate”. Pentru ansamblul forței de muncă, perfecționarea și recalificarea sunt esențiale pentru a asigura adaptabilitatea și capacitatea de inserție profesională în perioade nesigure. Furnizorii de educație și formare ar trebui să se adapteze la necesitățile din ce în ce mai mari ale pieței de muncă în timp de criză. Politicile active ale pieței forței de muncă trebuie, de asemenea, să răspundă necesităților tinerilor, pentru care lipsa experienței profesionale reprezintă adesea principalul obstacol în calea accesului la sisteme de sprijin și a găsirii primului loc de muncă.

Mobilitatea profesională, sectorială și geografică poate facilita tranzițiile către noi locuri de muncă și poate contribui la prevenirea șomajului de lungă durată. Punerea în aplicare a unei strategii de intervenție rapidă necesită o cooperare constantă între serviciile publice pentru ocuparea forței de muncă și angajatori, pentru a interveni înainte ca disponibilizările efective să se producă. Cooperarea consolidată între serviciile de ocupare a forței de muncă, autoritățile publice, organismele de formare și, în special, angajatorii și partenerii sociali are, de asemenea, o importanță fundamentală pentru oferirea de servicii adecvate, inclusiv programe de calificare și recalificare și stagii pentru tineri. Această cooperare este, de asemenea, indispensabilă în vederea pregătirii forței de muncă pentru noile locuri de muncă de mâine, în special în sectoare aflate în expansiune.

Ameliorarea accesului la locurile de muncă și susținerea gospodăriilor:

Un element-cheie care determină ameliorarea accesului și angajamentul față de muncă este structura sistemului fiscal și a celui de protecție socială. În acest sens, trebuie consolidate complementaritățile între politicile active ale pieței forței de muncă, pe de o parte, și sistemul fiscal și cel de protecție socială, pe de altă parte. Unele caracteristici ale sistemului fiscal și ale celui de protecție socială, cum ar fi așa-numitele „capcane ale șomajului” sau impozitarea comună a familiilor, pot descuraja revenirea sau rămânerea pe piața forței de muncă, în special cu normă întreagă, a persoanelor care beneficiază de venituri secundare ( secondary earners ) și a celor care asigură îngrijirea în principal a persoanelor dependente. Pentru a incita lucrătorii vârstnici să rămână pe piața forței de muncă, trebuie evitate posibilitățile de retragere anticipată de pe piața forței de muncă. Reducerea costurilor salariale indirecte s-ar putea dovedi utilă pentru a ajuta, în special, persoanele cu dezavantaje multiple (lucrători slab calificați, tineri și vârstnici) să rămână pe piața forței de muncă.

Creșterea pragului de venit neimpozabil poate duce la o scădere semnificativă a impozitelor extrem de relevantă pentru persoanele cu venituri scăzute, vizate de această măsură; Suedia a introdus reduceri de impozite pentru veniturile provenite dintr-o activitate profesională lucrativă. Această abordare este în concordanță cu obiectivele pe termen lung de a spori caracterul lucrativ al muncii și se așteaptă să aibă efecte pozitive pe termen lung asupra ocupării forței de muncă.

Deși reducerea costurilor salariale indirecte reprezintă o măsură importantă de a crește, dar și de a menține ocuparea forței de muncă, riscurile de costuri neproductive sunt ridicate: reducerea impozitelor, contribuțiile la asigurările sociale și alte costuri salariale indirecte în favoarea angajatorilor ar trebui preconizate doar dacă aceste măsuri au un efect imediat asupra deciziei unui angajator de a angaja sau de a păstra personalul – de exemplu, prin oferirea de contracte cu fracțiune de normă subvenționate, cu condiții mai atractive pentru întreprinderi. Dacă nu există un efect imediat asupra angajărilor, alte cheltuieli publice cu caracter provizoriu și de o valoare echivalentă având drept obiectiv încurajarea directă a creării de locuri de muncă în sectoare care necesită o utilizare intensivă a forței de muncă confruntate cu o penurie de competențe (de exemplu, în sectorul serviciilor de asistență medicală și socială) s-ar dovedi mai eficiente pe termen scurt.

Va fi necesar să se acorde o atenție considerabilă susținerii veniturilor gospodăriilor, până când relansarea va deveni efectivă, deși capacitatea statelor membre diferă în mod clar în această privință. Prestațiile sociale sunt în anumite cazuri prea reduse sau durata lor este foarte limitată în timp. Pe de altă parte, structura și valoarea acestor prestații trebuie definite în mod adecvat pentru a limita efectul disuasiv al acestora asupra acceptării unui loc de muncă de către beneficiari. Lucrătorii care au un contract de muncă pe perioadă determinată sau cu fracțiune de normă ar trebui, de asemenea, să beneficieze de o asigurare împotriva șomajului și a altor riscuri sociale. De asemenea, ar trebui să se acorde o mai mare atenție lucrătorilor care desfășoară o activitate independentă, care, adesea, nu sunt asigurați împotriva pierderii locului de muncă, precum și tinerilor, a căror situație este deosebit de dificilă.

Transferurile sociale directe sunt esențiale pentru a limita repercusiunile sociale negative, deoarece ele le parvin foarte rapid celor care au cel mai mult nevoie de ele și oferă un impuls pozitiv direct economiei; guvernele pot utiliza canalele existente pentru a trimite prestațiile către gospodării și, prin urmare, criteriile de identificare a beneficiarilor pot fi utilizate efectiv. Sistemul de prestații sociale ar trebui să susțină activitatea și adaptarea la schimbare, contribuind astfel la o mai bună performanță a pieței forței de muncă atunci când economia se va redresa. Cu toate acestea, transferurile de venit ale guvernului către gospodării cântăresc greu asupra resurselor limitate, uneori ducând la o creștere directă a nivelului datoriei publice. Aceste transferuri pot crea, de asemenea, o dependență față de prestații, pot duce la o reducere a ofertei de forță de muncă și, ulterior, pot duce la o lipsă de eficiență și la o funcționare inadecvată a piețelor forței de muncă. Prin urmare, cheltuielile legate de prestațiile sociale ar trebui să scadă pe măsură ce piața forței de muncă se redresează.

Lucrătorii cu contracte temporare au fost concediați masiv în țările unde există un dezechilibru între contractele precare pe termen scurt și contractele pe durată nedeterminată. Pentru a consolida drepturile pentru acest grup de lucrători, statele membre au aplicat diverse strategii: unele au limitat durata maximă a contractelor temporare la doi ani în cadrul unei noi reglementări anticriză; altele au prelungit durata maximă a contractelor temporare la mai mult de doi ani. În toate cazurile, esențial este că partenerii sociali și autoritățile ar trebui să colaboreze pentru a se asigura că pe piața forței de muncă rămân cât mai mulți lucrători posibil și că legislația în materie de ocupare a forței de muncă și dispozițiile contractuale prevăd drepturi și obligații adecvate pentru angajați și angajatori. Aceasta implică combaterea segmentării piețelor forței de muncă, prin reforme în concordanță cu principiul „flexicurității”, care nu mai pune accentul pe protecția la locul de muncă, ci pe securitatea ocupării forței de muncă pe piață.

CINCI ACȚIUNI-CHEIE PENTRU 2010 ȘI PENTRU VIITOR

Severitatea recesiunii actuale justifică continuarea și consolidarea politicilor pieței forței de muncă și oferirea unui ajutor pentru venit celor care au cel mai mult nevoie de acesta, chiar dacă PIB-ul se redresează lent anul viitor, astfel cum se preconizează. Odată ce economia va arăta din nou semne de creștere, vor trebui abandonate progresiv măsurile anticriză pe termen scurt, pentru a adopta reforme structurale ale pieței forței de muncă, vizând stimularea creșterii potențiale și reintrarea lucrătorilor pe piața forței de muncă, astfel cum a subliniat recent comitetul pentru ocuparea forței de muncă[3]. Acesta din urmă solicită, de asemenea, ca vârsta de ieșire efectivă la pensie să fie mai înaintată, permițând lucrătorilor să muncească mai mult timp și motivându-i în acest sens prin politici legate de piața forței de muncă, promovând practici mai bune în materie de gestionare a vârstei la locurile de muncă și reforme ambițioase ale stimulentelor în favoarea muncii în cadrul sistemelor de pensii. În acest scop, flexicuritatea și includerea activă oferă un cadru integrat care permite statelor membre să adopte o combinație adecvată de priorități, în conformitate cu piața proprie a forței de muncă și cu situațiile și provocările sociale. Strategiile în materie de flexicuritate care facilitează tranzițiile către muncă, elimină obstacolele în calea participării și permit tranziții ascendente în cadrul pieței forței de muncă sunt deosebit de relevante. În conformitate cu principiile comune de flexicuritate la nivelul UE, cinci acțiuni-cheie sunt esențiale pentru a reduce efectele negative ale crizei asupra ocupării forței de muncă și pentru a reveni la o creștere susținută a ocupării forței de muncă la sfârșitul crizei:

1. A investi în măsuri eficiente legate de piața forței de muncă și în competențe în vederea evitării șomajului pe termen lung

Prima prioritate este de investi în măsuri eficiente legate de piața forței de muncă, protecție socială adecvată și dispoziții relevante în materie de educație și de formare, pentru a împiedica șomajul să devină structural. Menținerea locurilor de muncă pentru femei și bărbați lărgește baza fiscală și baza de contribuții la asigurările sociale și contribuie astfel la crearea unor finanțe publice sustenabile și a unei stabilități macroeconomice, precum și la buna funcționare a sistemelor de protecție socială. Serviciile de ocupare a forței de muncă trebuie consolidate pentru ca toate persoanele care au nevoie să poată beneficia de ele, inclusiv tinerii și lucrătorii expuși riscului disponibilizării. Intervențiile ar trebui să fie bine orientate, să aibă loc la momentul oportun și să completeze alte măsuri destinate să sporească atractivitatea muncii din punct de vedere economic și să pună accent pe recompensele care pot deriva din aceasta, pentru a facilita tranzițiile și a reduce inactivitatea și durata perioadelor de șomaj. La aceasta ar trebui să se adauge măsuri care să le permită lucrătorilor să muncească mai mult timp și să îi motiveze în acest sens prin politici legate de piața forței de muncă, promovând practici mai bune în materie de gestionare a vârstei la locurile de muncă și reforme ambițioase ale stimulentelor în favoarea muncii în cadrul sistemelor de pensii. Cele mai bune rezultate se obțin prin sprijin personalizat, accentul fiind pus pe căutarea unui loc de muncă pentru persoanele cu un potențial bun de inserție profesională și pe o asistență personalizată mai completă pentru persoanele care se confruntă cu mai multe dificultăți. Șomerilor și lucrătorilor aflați în șomaj parțial din sectoarele aflate în declin ar trebui să li se ofere programe de îmbunătățire a competențelor și de recalificare. Aceste programe ar trebui bine orientate, astfel încât să răspundă necesităților viitoare în materie de competențe ale pieței forței de muncă și să anticipeze relansarea.

Statele membre sunt încurajate să folosească mai eficient fondurile europene existente, în special FSE și FEDER, pentru a susține măsuri de relansare, inclusiv consolidarea eficienței și a capacității serviciilor publice pentru ocuparea forței de muncă, pentru a îmbunătăți eficiența și performanța serviciilor oferite celor care caută un loc de muncă, precum și lucrătorilor și întreprinderilor care fac obiectul unor restructurări.

2. A ajuta întreprinderile să creeze noi locuri de muncă

Este esențial să se promoveze crearea de locuri de muncă, facilitând înființarea de noi întreprinderi și consolidând servicii care să asiste noii antreprenori și noile întreprinderi. Există, în special, un puternic potențial pentru crearea de întreprinderi în rândul femeilor, care ar trebui exploatat. Ar trebui continuate eforturile de sporire a accesului la finanțare și la credit și ar trebui menținute stimulentele pentru întreprinderi, în vederea creării sau menținerii de locuri de muncă și în vederea oferirii de stagii. Un dialog consolidat și constructiv cu partenerii sociali este esențial pentru a asigura faptul că evoluția salariilor este în conformitate cu productivitatea și cu condițiile de pe piața forței de muncă la nivel sectorial și local.

FSE, FEDER și ale fonduri europene pot fi folosite mai eficient pentru a promova spiritul antreprenorial, desfășurarea unei activități independente și sprijinirea IMM-urilor și a microîntreprinderilor. Stimulentele financiare pentru inovare și formare pot ajuta, pe de o parte la explorarea potențialului sectoarelor aflate în expansiune, a noilor tehnologii și a unor noi practici comerciale și, pe de altă parte, la dezvoltarea economiei sociale.

3. A menține locurile de muncă printr-o organizare flexibilă a muncii

În contextul unui șomaj în creștere, flexibilitatea internă este un instrument esențial pentru menținerea locurilor de muncă: în 2010, măsurile de șomaj parțial vor putea fi încă considerate drept o cale eficientă de a menține locurile de muncă ale lucrătorilor care, altfel, ar fi concediați, inclusiv în cadrul IMM-urilor. Aceste măsuri pot atenua impactul social al crizei pe termen scurt, pot evita un număr considerabil de concedieri, precum și costuri de (re)angajare pentru întreprinderi și pot preveni pierderea unui capital uman specific întreprinderii. Totuși, aceste măsuri trebuie concepute într-un mod rațional și viabil din punct de vedere economic: ele ar trebui combinate cu formarea sau recalificarea, ar trebui să se aplice doar întreprinderilor cu fundamente solide, iar durata lor și criteriile de eligibilitate ar trebui să fie revizuite periodic. În sectoare și întreprinderi confruntate cu pierderi structurale în ceea ce privește competitivitatea externă, măsurile trebuie să se axeze pe dotarea forței de muncă cu competențele cerute pentru noi locuri de muncă, pentru a facilita tranziția către activități aflate în expansiune.

4. A susține tinerii și persoanele cele mai afectate de criză

Cel mai mare risc legat de creșterea șomajului este perspectiva excluderii permanente. Este deja mai dificil pentru tineri, în special pentru cei cu calificări scăzute și pentru persoanele aflate într-o poziție marginală, să intre sau să revină pe piața forței de muncă. Ar trebui consolidate măsurile de sprijinire a ocupării forței de muncă pentru grupurile vulnerabile, în special sporind atractivitatea muncii din punct de vedere economic, oferind prestații pentru exercitarea unei activități profesionale, prin reduceri bine orientate ale costurilor salariale indirecte și prin oferirea altor subvenții. În special pentru tineri, stagiile care oferă experiență profesională și ucenicii, metodele de învățare inovatoare, cum ar fi învățarea pe bază de proiecte, pot facilita tranziția de la școală la un loc de muncă. Parcursurile de învățare flexibile pot contribui la dobândirea progresivă de noi competențe și calificări, la progresele realizate în sistemul de educație și de formare și la intrarea și mobilitatea în lumea muncii. Pentru șomerii slab calificați și vârstnici, prioritatea-cheie este formarea adecvată pentru a menține capacitatea lor de inserție profesională. Excluderea permanentă poate reprezenta un risc în special pentru femei, mai ales pentru cele care au responsabilități legate de îngrijirea copiilor sau a altor persoane din familie: acestea reprezintă deja majoritatea persoanelor inactive, a lucrătorilor cu fracțiune de normă involuntari și a persoanelor care beneficiază de venituri secundare ( secondary earners ). Este nevoie de măsuri specifice pentru a evita ieșirea de pe piața forței de muncă și pentru a exploata din plin potențialul reprezentat de forța de muncă feminină. Inițiativele de sprijinire a căutării de locuri de muncă și a veniturilor persoanelor vulnerabile aflate în căutarea unui loc de muncă trebuie mai bine coordonate și impactul lor trebuie monitorizat îndeaproape, pentru a evita cheltuielile neproductive și impactul negativ asupra regimurilor de protecție socială. Modelele de funcționare ale serviciilor publice pentru ocuparea forței de muncă ar trebui să evolueze către o cooperare eficientă cu alte instituții guvernamentale, neguvernamentale și private (de exemplu, municipalități, ONG-uri, camere de comerț, furnizori de formare, agenții care oferă servicii de ocupare a forței de muncă) și mai ales cu întreprinderile și partenerii sociali, pentru a crea parteneriate public-privat.

5. A îmbunătăți situația lucrătorilor cu contracte atipice

Creșterea șomajului și costul său social ulterior se repercutează în mod disproporționat asupra lucrătorilor cu contracte temporare și cu alte tipuri de contracte atipice, care adesea sunt acoperiți în mod inadecvat de sistemele de asigurare împotriva șomajului și de politicile active ale pieței forței de muncă (care sunt adesea legate de prestațiile sociale). În contextul actual, este esențial să se îmbunătățească securitatea ocupării forței de muncă și să se sprijine tranzițiile. Este fundamentală și combaterea segmentării piețelor forței de muncă, prin reforme în concordanță cu principiul „flexicurității”, care nu mai pune accentul pe protecția la locul de muncă, ci pe securitatea ocupării forței de muncă pe piață. Dialogul social poate contribui la asigurarea faptului că pe piața forței de muncă rămân cât mai mulți lucrători posibil și că legislația în materie de securitate socială și ocupare a forței de muncă prevede drepturi și obligații adecvate pentru angajați și angajatori în cadrul oricărui tip de contract.

[1] Growth, Jobs and Social Progress in the EU , Comitetul pentru protecție socială, septembrie 2009.

[2] Comisia va continua să monitorizeze răspunsul la criză în strânsă cooperare cu Comitetul pentru ocuparea forței de muncă, Comitetul pentru protecție socială și Comitetul pentru politică economică. O prezentare mai detaliată a măsurilor privind ocuparea forței de muncă adoptate de statele membre este disponibilă la adresa următoare: http://www.eu-employment-observatory.net/resources/meetings/MISEPSwedenSummaryTables.pdf

[3] Bringing more people into the labour markets EMCO ADHOC/18/201000