RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 211/48

Avizul Comitetului Economic și Social European privind Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor — Către principii comune ale flexisecurității: locuri de muncă mai multe și mai bune prin flexibilitate și securitate

COM(2007) 359 final

(2008/C 211/15)

La 27 iunie 2007, în conformitate cu articolul 262 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, Comisia a hotărât să consulte Comitetul Economic și Social European cu privire la

Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor — Către principii comune ale flexisecurității: locuri de muncă mai multe și mai bune prin flexibilitate și securitate.

Secțiunea pentru ocuparea forței de muncă, afaceri sociale și cetățenie, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 2 aprilie 2008. Raportor: dl Thomas Janson, coraportor: dl Christian Ardhe.

În cea de a 444-a sesiune plenară, care a avut loc la 22 și 23 aprilie 2008 (ședința din 22 aprilie 2008), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 147 voturi pentru, 1 vot împotrivă și 8 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 CESE salută contribuțiile Parlamentului European, ale Consiliului și ale partenerilor sociali europeni la dezbaterea privind flexicuritatea. Într-o lume aflată în continuă schimbare, este esențial să se discute modul în care echilibrul dintre flexibilitate și securitate la nivelul UE și al statelor membre poate contribui la crearea de locuri de muncă mai multe și mai bune.

1.1.1 CESE a subliniat deja faptul că noțiunea de flexicuritate nu înseamnă reducerea unilaterală și nelegitimă a drepturilor lucrătorilor. Partenerii sociali au solicitat deja statelor membre să revizuiască și, dacă este necesar, să adapteze legislația muncii, sistemele de protecție a locurilor de muncă și, împreună cu partenerii sociali, practica negocierii colective „pentru a asigura un echilibru optim între flexibilitate și securitate în toate raporturile de muncă, pentru a asigura un nivel de securitate adecvat lucrătorilor, indiferent de tipul de contract pe baza căruia sunt angajați, pentru a lupta împotriva segmentării piețelor de muncă”.

1.2 Discuțiile privind flexicuritatea au antrenat, de asemenea, dezbateri în statele membre și acțiuni concertate în unele dintre acestea. Acest fapt subliniază importanța implicării active a partenerilor sociali în dezbatere și în procesul decizional.

1.3 CESE subliniază faptul că flexicuritatea nu poate fi analizată separat de provocările cu care se confruntă Uniunea Europeană. Globalizarea, dezvoltarea rapidă a noilor tehnologii, provocarea demografică, precum și problemele de mediu influențează piața europeană a forței de muncă. Flexicuritatea ar trebui să facă parte din răspunsul la aceste tendințe și presiuni externe și interne, având ca scop crearea unui echilibru just între lucrători și angajatori.

1.4 CESE consideră că Europa ar trebui să se concentreze asupra capacității sale de inovare, asupra calității ridicate a produselor și serviciilor sale, asupra forței de muncă bine pregătite și asupra modelului social și, în același timp, ar trebui să concureze în domeniul calității cu concurenții săi la nivel mondial. Acest fapt ar trebui să se reflecte în liniile directoare privind ocuparea forței de muncă. CESE dorește să asiste la modificarea acestor linii directoare pe baza discuțiilor privind flexicuritatea și, în special, în ceea ce privește calitatea locurilor de muncă.

1.5 În final, Comitetul face unele recomandări cu privire la punerea în aplicare a flexicurității: — recomandă Comisiei să țină seama de diferitele contribuții și puncte de vedere privind comunicarea sa și să consulte partenerii sociali din statele membre la toate nivelurile; — încurajează Comisia să monitorizeze procesul de punere în aplicare și să creeze o platformă pentru schimbul de bune practici care să includă partenerii sociali; susține implicarea activă a partenerilor sociali în elaborarea și punerea în aplicare a politicilor de flexicuritate în statele membre, în toate etapele acestui proces; — subliniază importanța încrederii reciproce între actorii implicați; — subliniază faptul că politicile macroeconomice adecvate care să încurajeze creșterea gradului de ocupare a forței de muncă, împreună cu un mediu de afaceri favorabil care să realizeze și să susțină întregul potențial de creștere reprezintă importante condiții prealabile pentru buna funcționare a flexicurității; încurajează statele membre și Uniunea Europeană să creeze și să mențină un cadru legal simplu, transparent și previzibil, care să favorizeze adaptabilitatea și să consolideze drepturile salariaților, să asigure respectarea lor și posibilitatea de a fi apărate în justiție și să promoveze, pe tot cuprinsul Uniunii, un cadru juridic stabil pentru negociere colectivă și dialog social, atunci când aceste state pun în aplicare flexicuritatea; — subliniază că sistemele generale de protecție socială pot îmbunătăți mobilitatea, garantând că lucrătorii nu sunt defavorizați când se confruntă cu schimbări pe plan profesional; respectarea reglementărilor naționale și comunitare privind informarea și consultarea lucrătorilor este importantă pentru anticiparea schimbărilor și atenuarea consecințelor acestora; subliniază importanța alocării de resurse economice pentru flexicuritate, inclusiv pentru ajutorul public și privat acordat salariaților care sunt pe cale să-și schimbe locul de muncă; — pune accentul pe necesitatea ca toate politicile relevante să se consolideze reciproc; — dorește o abordare integrată, pe mai multe niveluri; având în vedere caracterul multidimensional al flexicurității, este important să se depună eforturi în vederea integrării diferitelor niveluri politice; — susține că ar trebui avute în vedere noi riscuri și că, în punerea în aplicare a flexicurității, ar trebui recompensate tranzițiile fără a fi eliminate însă, sistematic, contractele de muncă pe perioadă nedeterminată; — consideră că Comisia ar trebui să prevadă, în următorii cinci ani, evaluarea practicilor flexicurității în statele membre și, în special, a efectelor acestora asupra nivelului de ocupare a forței de muncă atât în fiecare țară, cât și la nivel comunitar.

2. Context

2.1 Flexicuritatea a fost în permanență luată în discuție încă de la adoptarea primelor linii directoare privind ocuparea forței de muncă. Totuși, dezbaterea actuală a început în ianuarie 2006 cu o ședință informală a Consiliului privind flexicuritatea. Consiliul European de primăvară din 2006 a cerut statelor membre să acorde o atenție specială provocării esențiale a „flexicurității”. La două summituri sociale tripartite, în legătură cu summiturile europene din decembrie 2006 și martie 2007, s-a discutat problema flexicurității. Comisia a publicat o comunicare privind flexicuritatea în iunie 2007, care a fost discutată și prelucrată în Parlamentul European și Consiliu, iar decizia Consiliului a fost adoptată în unanimitate. Mai mult, în octombrie 2007, partenerii sociali au elaborat o analiză comună a provocărilor esențiale cu care se confruntă piețele europene ale forței de muncă, inclusiv recomandări privind flexicuritatea. CESE salută toate contribuțiile și, în special, analiza comună a partenerilor sociali europeni (1).

2.2 Discuțiile privind flexicuritatea au antrenat, de asemenea, dezbateri în statele membre și, recent, acțiuni concertate în unele dintre acestea. CESE salută aceste discuții și activități, însă subliniază că este esențial ca partenerii sociali să se implice activ în dezbatere și în procesul decizional.

2.3 Considerând că avizul CESE privind flexicuritatea adoptat în iulie 2007 (2) este încă valabil, prezentul aviz are următoarele obiective: — prezentarea punctelor de vedere ale CESE cu privire la aspecte importante, pentru a facilita punerea în aplicare a flexicurității în statele membre și a analiza consecințele acesteia asupra politicilor UE; — menținerea punctelor de vedere ale CESE privind rolul esențial al partenerilor sociali și evidențierea suplimentară a rolului societății civile în acest proces.

3. Punerea în aplicare a flexicurității

3.1 CESE salută diferitele contribuții la dezbaterea privind flexicuritatea. Într-o lume aflată în continuă schimbare, este esențial să se discute modul în care echilibrul dintre flexibilitate și securitate la nivelul UE și al statelor membre poate contribui la crearea de locuri de muncă mai multe și mai bune.

3.2 Provocări pentru piața forței de muncă

3.2.1 Flexicuritatea nu poate fi analizată separat de provocările cu care se confruntă Uniunea Europeană. Globalizarea, dezvoltarea rapidă a noilor tehnologii și provocarea demografică influențează piața europeană a forței de muncă. CESE ar dori totuși să adauge faptul că provocările legate de mediu pot și ele influența piețele forței de muncă. Flexicuritatea ar trebui să facă parte din răspunsul la aceste tendințe și presiuni externe și interne, urmărind un echilibru corect între progresul social, economic și cel în materie de mediu.

3.2.2 CESE este de părere că provocările legate de mediu vor afecta piețele europene ale forței de muncă. Acest fapt va spori presiunea de a economisi energie și de a introduce sisteme pentru un mediu mai durabil. Însă acestea pot, de asemenea, să accelereze procesul de inovare tehnologică, proces care contribuie la creșterea economică și a nivelului de ocupare a forței de muncă.

3.2.3 Comitetul a observat că schimbările climatice pot accentua dezechilibrele și discrepanțele sociale actuale (3), atât în cadrul UE, cât și în alte părți ale lumii. De asemenea, a remarcat că obiectivul trebuie să constea în a gestiona adaptarea și a realiza atenuarea, fără a produce șomaj și dezechilibru social (4).

3.2.4 Globalizarea și integrarea piețelor care rezultă din aceasta afectează piețele europene ale forței de muncă. Modelele de consum, producție și investiții se schimbă. Aceste tendințe nu sunt nici inevitabile, nici imposibil de influențat sau de modelat. Legislația privind sănătatea, siguranța și drepturile lucrătorilor îmbunătățește viața profesională și modelează normele mondiale. Standardele în materie de produse pot spori competitivitatea, acordând atenție adaptabilității întreprinderilor. Cu toate acestea, piețele europene ale forței de muncă vor trebui să se adapteze pentru a face față provocărilor unei lumi globalizate. În multe privințe, Europa a beneficiat de pe urma globalizării. Piața unică a contribuit la crearea în UE de întreprinderi competitive pe plan mondial. În consecință, UE a putut comercializa produse și servicii de cea mai mare valoare.

3.2.5 Globalizarea și schimbările tehnologice nu au subminat creșterea nivelului de ocupare a forței de muncă în Europa. În perioada 1995-2005, UE a asistat la o creșterea netă a ocupării forței de muncă, creându-se 18,5 milioane de locuri de muncă. Numărul de locuri de muncă pierdute din cauza adaptării comerciale este mic în comparație cu rata generală de creare de locuri de muncă în economie. Într-adevăr, deschiderea comercială poate spori posibilitățile de ocupare a forței de muncă, astfel cum au arătat evoluțiile recente din Uniunea Europeană.

3.2.6 Însă globalizarea poate, de asemenea, duce la creșterea vulnerabilității. Întreprinderile sunt expuse la o concurență mai mare. Locurile de muncă anterior considerate protejate sunt acum expuse concurenței internaționale. Servicii care timp de mulți ani au fost considerate locale pot fi acum furnizate în afara granițelor. Restructurările au loc mai frecvent și într-un ritm accelerat. Atunci când lucrătorii care își pierd locul de muncă din cauza evoluției comerciale sunt reangajați, primesc de obicei un salariu mai mic. De aceea mulți consideră că globalizarea înseamnă scăderea veniturilor odată cu mutarea către noi locuri de muncă. De fapt, ponderea salariilor în economie a scăzut. Partenerii sociali au remarcat, de asemenea, că, în comparație cu SUA, UE a creat mai multe locuri de muncă în sectoare cu o mai mică creștere a productivității, în timp ce ocuparea forței de muncă în sectoare cu productivitate ridicată a scăzut (5).

3.2.7 Schimbările de pe piața muncii au dus la creșterea ponderii muncii cu fracțiune de normă și pe perioadă determinată. Este posibil ca aceste tipuri de locuri de muncă să fi contribuit la facilitarea intrării pe piața forței de muncă și la creșterea ratei ocupării forței de muncă în Europa. Însă lucrătorii angajați temporar au tendința de a fi mai puțin productivi, beneficiază de mai puțină formare pe cheltuiala angajatorului (6) și sunt mai expuși la accidente de muncă (7). Aceștia riscă, de asemenea, să rămână mereu în locuri de muncă temporare. Puțin mai mult de jumătate dintre lucrătorii care au contracte temporare ajung să aibă un contract pe perioadă nedeterminată după 6 ani, față de mai mult de trei sferturi dintre cei care au început prin contracte pe perioadă nedeterminată (8).

3.2.8 Pentru a face față provocărilor demografice, este necesar să se creeze noi servicii și posibilități de angajare în domeniul îngrijirii copiilor și a persoanelor în vârstă, de exemplu. În acest context, este necesar și ca UE să îmbunătățească organizarea muncii, egalitatea de gen și echilibrul între viața profesională și cea privată.

3.2.9 În multe țări ale Uniunii Europene, a existat tendința de a slăbi politica fiscală în perioadele favorabile și de a o înăspri în perioadele mai puțin favorabile ale ciclului economic. Acest lucru s-a întâmplat, în special, în țările mai mari din zona euro. În plus, în mai multe state europene datoria publică rămâne ridicată din cauza îmbătrânirii populației (9).

3.3 Strategia de ocupare a forței de muncă și flexicuritatea

3.3.1 Atunci când statele membre vor pune în aplicare politicile de flexicuritate, liniile directoare privind ocuparea forței de muncă le vor oferi indicații cu privire la tipul de piață a forței de muncă și de economie pe care Europa ar trebui să îl aibă în vedere. Opinia CESE cu privire la acest aspect este clară: Europa ar trebui să se concentreze asupra capacității sale de inovare, asupra calității ridicate a produselor și serviciilor sale, asupra forței de muncă bine pregătite și asupra modelului său social; aceasta ar trebui să concureze în domeniul calității cu concurenții săi la nivel mondial și nu să intre într-o întrecere pentru cele mai mici salarii și standarde sociale, în care Europa este menită să piardă (10).

3.3.2 Unele linii directoare privind ocuparea forței de muncă ar putea reprezenta fundamentul pentru o discuție asupra flexicurității. CESE ar dori să asiste la schimbarea liniilor directoare în urma recomandărilor sale, în special în ceea ce privește calitatea locurilor de muncă, astfel cum a declarat în avizul său privind orientările pentru ocuparea forței de muncă (11).

3.3.3 În mai multe rânduri, CESE a comentat pe marginea procesului revizuit de la Lisabona și a noilor linii directoare privind ocuparea forței de muncă (12). Comitetul a primit cu interes noua abordare integrată și ciclul multianual, însă a arătat, de asemenea, că: — în unele domenii, există discrepanțe între liniile directoare generale de politică economică și liniile directoare privind ocuparea forței de muncă; — succesul depinde înainte de toate de asumarea cu seriozitate a responsabilităților de către statele membre și de punerea în practică efectivă a priorităților stabilite la nivel național de către acestea; — parlamentele naționale, partenerii sociali și societatea civilă trebuie să se implice cu adevărat în toate etapele coordonării politicii de ocupare a forței de muncă.

3.3.4 CESE a arătat, de asemenea, că unul din factorii-cheie pentru reușita programelor naționale de reformă este implicarea cât se poate de largă a tuturor actorilor sociali relevanți — în special partenerii sociali — în fiecare etapă a procesului, precum și că rolul partenerilor sociali trebuie consolidat (13). De asemenea, Comitetul ar dori să sublinieze importanța consultării consiliilor economice și sociale naționale în acest cadru.

3.4 Conceptul de flexicuritate

3.4.1 Flexicuritatea poate juca un rol major în atingerea obiectivelor Strategiei de la Lisabona reînnoite, creând un cadru pentru reformele naționale și opțiunile de politică. Cu toate acestea, nici conceptul de flexicuritate, nici componentele acesteia nu sunt noi. Primele linii directoare privind ocuparea forței de muncă, adoptate în contextul strategiei europene de ocupare a forței de muncă din 1998, solicitau deja partenerilor sociali să discute pentru a ajunge la un echilibru între flexibilitate și securitate.

3.4.2 CESE dorește să sublinieze faptul că nu există o soluție unică pentru toți și că proporția adecvată a măsurilor poate varia de la un stat membru la altul. CESE a insistat deja asupra faptului că dezbaterea pe această temă s-a limitat, până în prezent, în principal la flexibilitatea externă în creștere și la modurile de compensare a acestei creșteri prin consolidarea politicilor în materie de piață a forței de muncă și a dispozițiilor în materie de protecție socială. În schimb, obiectivul ar trebui să fie concentrarea pe alte dimensiuni pentru a îmbunătăți posibilitatea creării de situații avantajoase pentru toți cei implicați (14). Flexicuritatea presupune, de asemenea, stabilirea echilibrului privind drepturile și obligațiile angajatorilor și lucrătorilor, acolo unde este necesară negocierea unor pachete juste și echilibrate (15).

3.4.3 Flexicuritatea este utilizată, printre alții, de către Comisie la evaluarea planurilor naționale de reformă și de către Președinție atunci când se discută provocările de pe piața muncii. Aceasta a devenit un cadru pentru evaluarea piețelor forței de muncă din statele membre. Comisia trebuie să ia în considerare toate evoluțiile și contribuțiile recente. Pentru a evalua diferitele condiții preliminare, adesea foarte complexe, din diversele state membre, este esențială o strânsă cooperare cu părțile interesate respective. Partenerii sociali trebuie consultați înainte ca guvernele să-și prezinte planurile naționale de reformă.

3.5 Componentele punerii în aplicare a flexicurității

3.5.1 CESE a subliniat deja faptul că noțiunea de flexicuritate nu înseamnă reducerea unilaterală și nelegitimă a drepturilor lucrătorilor, o idee pe care CESE o respinge (16). Partenerii sociali europeni (17) au solicitat statelor membre să revizuiască și, dacă este necesar, să adapteze legislația muncii, sistemele de protecție a locurilor de muncă și, împreună cu partenerii sociali, practica de negociere colectivă pentru: — „a asigura un echilibru optim între flexibilitate și securitate pentru toate raporturile dintre angajatori și angajați; — a oferi un nivel de securitate adecvat lucrătorilor angajați cu orice tip de contract pentru a soluționa problema piețelor de muncă segmentate; — a dezvolta măsuri complementare de securitate a locului de muncă prin promovarea tranziției către locuri de muncă productive și profitabile; — a spori siguranța juridică și transparența atât pentru angajator, cât și pentru angajați, cu privire la domeniul de aplicare, întinderea și aplicarea legislației muncii; — a pune în aplicare și a respecta la nivel național principiile și reglementările din directivele sociale europene, inclusiv cele care derivă dintr-un acord-cadru între partenerii sociali europeni, precum și principiile de bază privind tratamentul egal și nediscriminatoriu; — a promova raporturi stabile între angajator și angajat și practici durabile pe piața forței de muncă; — a organiza cadrul de dezvoltare a practicilor privind locul de muncă, pentru îmbunătățirea echilibrului dintre viață și muncă, promovând în acest fel utilizarea deplină a potențialului productiv al forței de muncă europene.”

3.5.2 Comitetul este de acord cu importanța strategiilor cuprinzătoare privind învățarea pe tot parcursul vieții și a unor investiții mai mari în resursele umane ca factori fundamentali pentru îndeplinirea Obiectivelor de la Lisabona. Cu toate acestea, cifrele Eurostat arată că nu s-a înregistrat niciun progres sau un progres foarte scăzut în ceea ce privește creșterea gradului de participare a lucrătorilor la învățarea pe tot parcursul vieții. Importanța acesteia pentru îmbunătățirea competențelor lucrătorilor, a oportunităților profesionale și a productivității a fost subliniată în mai multe avize recente ale CESE. Deși au existat multe promisiuni în trecut cu privire la învățarea pe tot parcursul vieții, în practică mai sunt încă multe de făcut de către statele membre și alți actori implicați. În anul 2002, partenerii sociali europeni au căzut de acord asupra unui cadru de acțiuni pentru dezvoltarea competențelor și a calificărilor pe tot parcursul vieții.

3.5.3 CESE ar argumenta că sistemele incluzive de protecție socială, combinate cu politici active privind piața forței de muncă îmbunătățesc șansele de găsire a unui loc de muncă adecvat și încurajează inovația și sporirea productivității în industriile vulnerabile, care sunt fundamentale pentru competitivitatea viitoare a Europei. Un element important al flexicurității îl constituie ajutoarele de șomaj cu rate de înlocuire ridicate, care sunt eficiente și orientate către angajare, oferind posibilități suplimentare pentru găsirea unui loc de muncă de calitate, sporind în același timp securitatea locului de muncă. De aceea, nu este vorba numai despre a oferi niveluri de înlocuire „adecvate”, ci și de a asigura menținerea un nivel de trai corespunzător și în același timp durabil, precum și de a face legătura cu strategii de activare și cu servicii de ocupare a forței de muncă de înaltă calitate.

3.5.4 CESE a subliniat anterior importanța egalității de gen (18). Ar trebui să se pună în aplicare politici care să reconcilieze viața profesională, cea privată și cea familială, precum și măsuri care să permită atât bărbaților, cât și femeilor să-și realizeze potențialul profesional și să devină independenți din punct de vedere economic. CESE încurajează Institutul European pentru Egalitatea de Șanse între Femei și Bărbați să monitorizeze flexicuritatea din această perspectivă.

3.5.5 Mobilitatea geografică și profesională a lucrătorilor este un instrument necesar pentru asigurarea unor piețe eficiente ale forței de muncă și pentru a atenua discrepanța dintre cererea și oferta de muncă, reducând blocajele din anumite sectoare și profesiuni. Mobilitatea geografică poate contribui la creșterea convergenței condițiilor de muncă și de viață. În plus, mobilitatea geografică și ocupațională are, de asemenea, un impact semnificativ asupra creșterii și a nivelului ocupării forței de muncă. În ultimii ani, statele membre cu cele mai înalte niveluri generale de mobilitate au înregistrat în același timp o creștere economică puternică și o scădere — uneori semnificativă — a ratei șomajului. Aceasta arată că există o legătură între nivelul de mobilitate și performanțele ridicate la nivel economic și la nivelul pieței forței de muncă.

3.6 Flexicuritatea și diferitele părți interesate

3.6.1 CESE subliniază importanța dialogului social și a implicării active a partenerilor sociali la toate nivelurile relevante în elaborarea și punerea în aplicare a politicilor de flexicuritate (19). Astfel cum a arătat CESE în avizul său anterior, consolidarea sistemelor de relații industriale la nivel european și național este esențială pentru orice discuție pe marginea flexicurității.

3.6.2 Flexicuritatea necesită un climat de încredere și de dialog larg între toate părțile interesate, în care acestea sunt pregătite să-și asume responsabilitatea schimbării în vederea elaborării de politici echilibrate din punct de vedere social. Aceasta include, de asemenea, posibilitatea de a monitoriza și a evalua punerea în aplicare, precum și rezultatele politicilor.

3.6.3 Societatea civilă joacă, de asemenea, un rol în punerea în aplicare a flexicurității. ONG-urile sociale oferă servicii fundamentale persoanelor supuse riscurilor sau care sunt marginalizate și contribuie la reconcilierea vieții de familie cu cea profesională. Asociațiile educative încurajează și oferă posibilitatea învățării pe tot parcursul vieții pentru adulți. Societatea civilă organizată poate contribui la creșterea calității locurilor de muncă și atenuează provocările cu care se confruntă grupurile cele mai vulnerabile discriminate pe piața europeană a forței de muncă, cum ar fi tinerii, persoanele în vârstă, femeile, migranții și persoanele cu handicap.

4. Recomandări

4.1 CESE solicită Comisiei să țină seama de diferitele contribuții și puncte de vedere privind comunicarea sa, precum și de alte evoluții recente. Statele membre și partenerii sociali la toate nivelurile au, de asemenea, un rol în modelarea noțiunii de flexicuritate atunci când este pusă în aplicare. Acest lucru este esențial deoarece flexicuritatea este utilizată în procesul de evaluare a programelor naționale de reformă ale statelor membre.

4.2 Atunci când statele membre integrează principiile comune în programele lor naționale de reformă, realizând o combinație de politici naționale în conformitate cu practicile și condițiile existente, CESE încurajează Comisia să monitorizeze întregul proces și să stabilească o platformă pentru schimbul de bune practici și analiza comparativă, incluzând în special partenerii sociali, dar și societatea civilă organizată. Așadar, CESE salută înființarea de către Comisie a Misiunii pentru flexicuritate, însărcinată cu informarea.

4.3 CESE sprijină implicarea activă a partenerilor sociali în elaborarea și punerea în aplicare a politicilor de flexicuritate, în toate etapele procesului. CESE a subliniat anterior necesitatea unui „dialog social susținut și dinamic, în cadrul căruia partenerii sociali participă activ și pot negocia, pot influența și pot să-și asume răspunderea pentru definirea, componentele și evaluarea rezultatelor flexicurității” (20).

4.4 Încrederea reciprocă între toți actorii implicați este foarte importantă. Societatea civilă organizată poate juca un rol important în sporirea încrederii, precum și în sprijinirea celor care se află cel mai departe de piața forței de muncă.

4.5 Politicile macroeconomice adecvate care să încurajeze creșterea gradului de ocupare a forței de muncă, împreună cu un mediu de afaceri favorabil care să realizeze și să susțină întregul potențial de creștere reprezintă importante condiții prealabile pentru buna funcționare a flexicurității.

4.6 CESE încurajează statele membre și Uniunea Europeană să creeze și să mențină un cadru legal simplu, transparent și previzibil, care să favorizeze adaptabilitatea și să consolideze drepturile salariaților, să asigure respectarea lor și posibilitatea de a fi apărate în justiție și să promoveze, pe tot cuprinsul Uniunii, un cadru juridic stabil pentru negociere colectivă și dialog social, atunci când aceste state pun în aplicare flexicuritatea. La baza tuturor modelelor de flexicuritate se află o politică capabilă să garanteze un nivel ridicat de protecție socială, asumarea responsabilității de către serviciile publice finanțate corespunzător și un cadru juridic stabil pentru negocierea colectivă și dialogul social. În acest cadru, legislația UE și standardele de muncă ale OIM, fiind transparente și previzibile, reprezintă baze importante.

4.7 Sistemele generale de protecție socială pot îmbunătăți mobilitatea, garantând că lucrătorii nu sunt defavorizați atunci când se confruntă cu schimbări pe plan profesional. Respectarea reglementărilor naționale și comunitare privind informarea și consultarea lucrătorilor este importantă în vederea anticipării schimbărilor și a atenuării consecințelor acestora. CESE a propus, într-un aviz anterior, revizuirea Directivei privind consiliile europene ale lucrătorilor (21), iar Comisia a lansat de curând cea de-a doua etapă a consultării, care oferă partenerilor sociali ocazia de a începe negocierile în vederea revizuirii legislației existente. Comitetul încurajează, de asemenea, Consiliul și Comisia să încerce să rezolve problema legislației în curs de adoptare în materie socială.

4.8 CESE subliniază importanța alocării de resurse economice pentru flexicuritate. Punerea în aplicare a flexicurității fără a investi în consolidarea instituțiilor, în politici active în domeniul pieței forței de muncă și în învățarea pe tot parcursul vieții nu va duce la crearea unei piețe a forței de muncă de înaltă calitate. Aceasta ar include extinderea protecției sociale la locurile de muncă precare. Politicile ar trebui să se concentreze pe integrarea pe piața muncii a femeilor, tinerilor și persoanelor în vârstă. Flexicuritatea ar trebui aplicată printr-o abordare holistică și consecventă. În acest sens, este esențială alocarea de resurse adecvate pentru fondurile europene precum Fondul Social European (FSE) și Fondul European de Dezvoltare Regională (FEDR).

4.9 CESE subliniază faptul că toate politicile relevante ar trebui să se consolideze reciproc. Creșterea economică, locurile de muncă, coeziunea socială și mediul sunt la fel de importante și se susțin reciproc. Creșterea durabilă depinde de aspirații mai înalte cu privire la protecția socială și la îmbunătățirea mediului.

4.10 CESE dorește o abordare integrată, pe mai multe niveluri. Având în vedere caracterul multidimensional al flexicurității, este important să se depună eforturi în vederea integrării diferitelor niveluri ale politicilor. Pentru a îmbunătăți coeziunea economică și socială este nevoie de o politică mai coerentă pentru abordarea acestei probleme, precum și de o interacțiune crescută între diferiții actori și diferitele niveluri.

4.11 CESE argumentează că ar trebui să se țină seama de noile riscuri și că tranzițiile ar trebui recompensate în punerea în aplicare a flexicurității. Globalizarea va spori riscurile pentru lucrători și întreprinderi. Luarea în considerare a acestor noi riscuri este esențială pentru a face față provocării pe care o constituie globalizarea. Promovarea mobilității profesionale într-un mod pozitiv, de înaltă calitate, prin investiția în resursele umane și îmbunătățirea portabilității drepturilor, este de o importanță crucială.

Bruxelles, 22 aprilie 2008. Președintele Comitetului Economic și Social European Dimitris DIMITRIADIS

(1) „Provocări esențiale cu care se confruntă piețele europene ale forței de muncă: o analiză comună a partenerilor sociali europeni”, octombrie 2007. URL:

http://www.ceep.eu/media/right/publications/key_market_challenges_facing_european_labour_markets.

(2) Avizul CESE din 11 iulie 2007 privind flexicuritatea (negocierea colectivă și rolul dialogului social). Raportor: dl Janson (JO C 256, 27.10.2007).

(3) A se vedea http://www.etuc.org/a/3356 Climate change and employment

(4) Avizul CESE din 24 octombrie 2007 privind schimbările climatice și Strategia de la Lisabona. Raportor: dl Ehnmark (NAT/362, JO C 44, 16.2.2008), punctul 1.11.

(5) A se vedea nota de subsol 1.

(6) Evaluarea impactului politicilor în domeniul pieței forței de muncă asupra productivității: o abordare a diferențelor (Assessing the impact of labour market policies on productivity: a difference-in-differences approach). Documentele de lucru ale OCDE privind problemele sociale, ocuparea forței de muncă și migrația, nr. 54, 2007.

URL: http://www.oecd.org/dataoecd/27/20/38797288.pdf (document disponibil numai în limba engleză).

(7) Studiul european privind condițiile de muncă (Fundația europeană pentru îmbunătățirea condițiilor de viață și de muncă).

(8) Analiza comună (a se vedea nota de subsol 1).

(9) Idem.

(10) Avizul CESE din 13 septembrie 2006 privind calitatea vieții profesionale, productivitatea și ocuparea forței de muncă în contextul globalizării și al provocărilor demografice. Raportor: dna Engelen-Kefer (JO C 318, 23.12.2006), punctul 1.1.

(11) „Orientări pentru ocuparea forței de muncă” (SOC/303). Raportor: dl Greif (programat pentru adoptare în martie 2008). Noua serie de orientări pentru ocuparea forței de muncă pentru 2008-2010 propuse de Comisie în decembrie 2007 este identică cu pachetul anterior (2005-2008).

(12) Avizul CESE din 31 mai 2005 privind liniile directoare privind ocuparea forței de muncă: 2005-2008, raportor: dl Malosse (JO C 286, 17.11.2005); Avizul CESE din 17 mai 2006 privind liniile directoare privind ocuparea forței de muncă, raportor: dl Greif (JO C 195, 18.8.2006); Avizul CESE din 24 aprilie 2007 privind liniile directoare ale politicilor de ocupare a forței de muncă, raportor: dna O'Neill (JO C 168, 20.7.2007).

(13) Avizul CESE din 17 mai 2006 privind liniile directoare privind ocuparea forței de muncă. Raportor: dl Greif (JO C 195, 18.8.2006).

(14) Avizul CESE din 11 iulie 2007 privind flexicuritatea (negocierea colectivă și rolul dialogului social). Raportor: dl Janson (JO C 256, 27.10.2007), punctul 1.1.

(15) Ibid., punctul 4.1.

(16) Ibid., punctul 1.4.

(17) A se vedea nota de subsol 1.

(18) Avizul CESE din 11 iulie 2007 privind flexicuritatea (negocierea colectivă și rolul dialogului social). Raportor: dl Janson (JO C 256, 27.10.2007).

(19) Ibid., punctul 4.1.

(20) Avizul CESE din 11 iulie 2007 privind flexicuritatea (negocierea colectivă și rolul dialogului social). Raportor: dl Janson (JO C 256, 27.10.2007), punctul 1.3.

(21) Avizul CESE din 13 septembrie 2006 privind consiliile europene ale lucrătorilor: un nou rol în promovarea integrării europene. Raportor: dl Iozia (JO C 318, 23.12.2006).