Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind îmbunătățirea decontării instrumentelor financiare în Uniunea Europeană și depozitarii centrali de instrumente financiare (Central Securities Depositories - CSD) și de modificare a Directivei 98/26/CE /* COM/2012/073 final - 2012/0029 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. Contextul propunerii Depozitarii centrali de instrumente financiare (Central Securities Depositories - CSD) sunt instituții de importanță sistemică pentru piețele financiare. Orice tranzacție bursieră sau extrabursieră cu instrumente financiare este urmată de procese post-tranzacționare care duc la decontarea tranzacției, adică predarea instrumentelor financiare contra numerar. CSD-urile sunt instituții cheie, care permit decontarea prin gestionarea așa-numitelor sisteme de decontare a instrumentelor financiare. De asemenea, CSD-urile asigură înregistrarea inițială și administrarea centralizată a conturilor de instrumente financiare care înregistrează numărul de instrumente financiare emise, emitenții acestora și orice modificare referitoare la deținătorii instrumentelor financiare. CSD-urile joacă un rol crucial și pe piața garanțiilor, în special pentru scopurile politicii monetare. De exemplu, aproape toate garanțiile eligibile pentru operațiunile de politică monetară ale băncilor centrale din UE, în special din zona Euro, trec prin sistemele de decontare a instrumentelor financiare operate de CSD-uri. Sistemele de decontare a instrumentelor financiare din UE au decontat în 2010 operațiuni în valoare de aproximativ 920 000 de miliarde EUR și depozitau, la sfârșitul anului 2010, instrumente financiare însumând aproape 39 000 de miliarde EUR. În UE există peste 30 de CSD-uri, în general câte unul în fiecare țară, și două CSD-uri „internaționale” (ICSD-uri - Clearstream Banking Luxemburg și Euroclear Bank), o subcategorie de CSD-uri specializate în emiterea de obligațiuni internaționale, cunoscute în mod obișnuit sub denumirea de „euro-obligațiuni”. În timp ce în interiorul frontierelor naționale sistemele post-tranzacționare naționale sunt în general sigure și eficiente, CSD-urile interacționează și comunică mai puțin eficient și mai puțin sigur în afara granițelor, ceea ce înseamnă că un investitor se confruntă cu costuri mai ridicate și cu riscuri mai mari atunci când face investiții transfrontaliere. De exemplu, cazurile de neexecutare a decontării sunt mai frecvente în cazul tranzacțiilor transfrontaliere decât în cazul tranzacțiilor interne, iar costurile de decontare transfrontalieră sunt de până la patru ori mai mari decât costurile de decontare internă. Aceste probleme de siguranță sunt cauzate de o serie de factori, printre care: · Durata ciclului de decontare. Perioada dintre tranzacție și decontare nu este armonizată în UE, ceea ce antrenează perturbări la decontarea transfrontalieră a instrumentelor financiare. · O proporție mică dar semnificativă a instrumentelor financiare încă există pe suport de hârtie. Aceste instrumente financiare se decontează după un ciclu de decontare mult mai lung, ceea ce sporește riscurile suportate de investitori; · Cazurile de neexecutare a decontării, care sunt situații în care o tranzacție nu este decontată la data prevăzută pentru decontare, nu fac obiectul unor penalizări disuasive pe toate piețele și, acolo unde există, măsurile de disciplină în materie de decontare diferă foarte mult de la o piață la alta; · Deși Directiva 98/26/CE privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare[1] reduce perturbările cauzate unui sistem de decontare a instrumentelor financiare de deschiderea procedurii insolvenței în cazul unui participant la sistemul respectiv, aceasta nu abordează alte riscuri la adresa sistemului și nici rezistența CSD-ului care operează sistemul. Anumite CSD-uri sunt supuse unor riscuri suplimentare de credit și de lichiditate, apărute în urma furnizării de servicii bancare auxiliare serviciilor de decontare; · Deși sunt considerate un prim pas către consolidarea piețelor europene ale serviciilor de decontare, acordurile de conexiune dintre CSD-uri ridică probleme de siguranță în lipsa unor reguli prudențiale specifice, aplicabile în cazul unor astfel de conexiuni. Mai mult, aceste acorduri sporesc interdependența CSD-urilor, ceea ce oferă un argument în plus pentru introducerea unui cadru prudențial comun. Absența unei piețe interne unice eficiente a serviciilor de decontare constituie, de asemenea, un motiv de îngrijorare important. Există în continuare bariere importante în calea pieței europene post-tranzacționare, cum ar fi, de exemplu, limitarea accesului emitenților de instrumente financiare la CSD-uri, regimurile și normele naționale diferite de acordare a licențelor în cadrul UE și concurența restrânsă dintre diferitele CSD-uri naționale. Din cauza acestor bariere, piața este foarte fragmentată. În consecință, decontarea transfrontalieră a tranzacțiilor presupune „lanțuri” de deținere nejustificat de complexe, care implică adesea mai multe CSD-uri și o serie de alți intermediari. Acest lucru are un impact negativ asupra eficienței, dar și asupra riscurilor asociate tranzacțiilor transfrontaliere. Aceste probleme sunt importante deoarece în Europa tranzacțiile transfrontaliere, care variază de la vânzările/cumpărările obișnuite de instrumente financiare până la transferurile de garanții, continuă să crească, iar CSD-urile devin tot mai interconectate. Se preconizează că aceste tendințe se vor accelera odată cu introducerea proiectului Target2 Securities (T2S), lansat de Eurosistem pentru a asigura o platformă comună, fără granițe, pentru decontarea instrumentelor financiare în Europa și programat să înceapă în 2015. Regulamentul propus vizează rezolvarea acestor probleme. Regulamentul introduce obligativitatea reprezentării tuturor valorilor mobiliare prin înscriere în cont și a înregistrării acestora la CSD-uri anterior tranzacționării pe piețe reglementate. Regulamentul armonizează perioadele de decontare și regimurile în materie de disciplină a decontării pe teritoriul UE. De asemenea, introduce un set comun de norme inspirate din standardele internaționale care abordează riscurile asociate operațiunilor și serviciilor realizate de CSD-uri. Deoarece CSD-urile vor face obiectul unor norme de fond identice pe întreg teritoriul UE, acestea vor beneficia de cerințe uniforme de acordare a licențelor și de un pașaport la nivelul UE, ceea ce va ajuta la eliminarea obstacolelor existente la acces. Propunerea de regulament va spori, așadar, siguranța sistemului și va deschide piața serviciilor de tip CSD, îmbunătățind astfel eficiența procesului de decontare a instrumentelor financiare. Propunerea de regulament va completa cadrul de reglementare a infrastructurilor pieței instrumentelor financiare, care cuprinde deja Directiva 2004/39/CE privind piețele instrumentelor financiare (MiFID)[2], pentru locurile de tranzacționare, și propunerea de regulament privind tranzacțiile cu instrumente financiare derivate (EMIR) pentru contrapărțile centrale (CCP-uri). Inițiativa s-a bucurat de un vast sprijin politic. Consiliul ECOFIN din 2 decembrie 2008 a subliniat nevoia de a îmbunătăți siguranța și soliditatea sistemelor de decontare a instrumentelor financiare gestionate de CSD-uri și a convenit că este nevoie de legislație la nivelul UE pentru a aborda barierele juridice referitoare la post-tranzacționare, inclusiv obstacolele în calea accesului la CSD-uri. Necesitatea unor standarde adecvate pentru CSD-uri a fost, de asemenea, convenită la nivel internațional. Încă din 2001, autoritățile de reglementare mondiale în domeniul bancar și al instrumentelor financiare (CPSS-IOSCO) au adoptat un set de recomandări pentru sistemele de decontare a instrumentelor financiare. Acestea au fost adaptate prin orientări fără caracter obligatoriu de către autoritățile de reglementare europene (SEBC-CESR) în 2009. În octombrie 2010, Consiliul pentru stabilitate financiară a reiterat cererea de a se actualiza standardele pentru infrastructuri mai solide ale pieței de bază și a solicitat revizuirea și ameliorarea standardelor existente. 2. Rezultatele consultărilor cu părțile interesate și ale evaluării impactului Prezenta inițiativă este rezultatul unui dialog amplu și continuu, precum și al consultărilor cu toate părțile interesate importante, inclusiv autoritățile de reglementare din domeniul bancar și al instrumentelor financiare, BCE și toate tipurile de participanți la piață. Inițiativa ține seama de opiniile exprimate în cadrul unei consultări publice derulate în perioada 13 ianuarie – 1 martie 2011, precum și de datele obținute de la o gamă largă de grupuri de părți interesate, începând din vara anului 2010. În plus, a fost comandat un studiu extern, realizat de Oxera Consulting, privind costurile și tarifele din sectorul post-tranzacționare. Oxera a transmis primul raport în 2009 și un al doilea raport în 2011. Aceste rapoarte oferă date utile privind diferențele existente în Europa între costurile post-tranzacționare transfrontaliere și cele interne. În conformitate cu politica pentru o mai bună reglementare, Comisia a efectuat o evaluare a impactului alternativelor de politică. Opțiunile de politică au fost evaluate prin raportare la obiectivele cheie de a spori siguranța, eficiența și de a asigura condiții echitabile de concurență pe piața serviciilor de tip CSD în Europa. Evaluarea a fost realizată ținând cont de eficacitatea îndeplinirii obiectivelor menționate mai sus și de rentabilitatea implementării diferitelor opțiuni de politică. Proiectul de raport privind evaluarea impactului a fost transmis la 16 martie 2011 către Comitetul de evaluare a impactului, după care, la 8 august 2011, a fost retransmis un proiect revizuit. Proiectul de raport a fost îmbunătățit considerabil în urma observațiilor Comitetului de evaluare a impactului, prin consolidarea argumentației legate de problemele identificate și a analizei diferitelor opțiuni de politică, în special cu privire la serviciile bancare auxiliare decontării, și prin includerea unei estimări a beneficiilor generale și a impactului diferitelor opțiuni de politică asupra diferitelor grupuri de părți interesate și a unui cadru de monitorizare și de evaluare mai clar și mai solid. 3. Elementele juridice ale propunerii 3.1. Temei juridic Propunerea are la bază articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), care constituie temeiul juridic cel mai adecvat pentru acest domeniu. Propunerea urmărește, în principal, să abordeze lipsa de siguranță și de eficiență a decontării instrumentelor financiare și obstacolele în calea funcționării pieței interne pe care le antrenează normele naționale divergente care reglementează decontarea instrumentelor financiare și activitățile CSD-urilor, care gestionează sistemele de decontare a instrumentelor financiare, prin introducerea unui set de norme comune privind anumite aspecte ale ciclului de decontare și ale disciplinei în materie de decontare, precum și prin introducerea unui set de cerințe prudențiale comune care abordează rezistența și accesul la CSD-uri. În lipsa unor astfel de norme și cerințe comune, este probabil ca măsurile divergente luate la nivel național să aibă un impact negativ direct asupra siguranței, eficienței și concurenței pe piețele decontării în Uniune. Regulamentul este considerat instrumentul cel mai adecvat pentru a garanta faptul că toți participanții la piață sunt supuși unor obligații uniforme, direct aplicabile, privind ciclul de decontare și disciplina în materie de decontare, și faptul că CSD-urile fac obiectul unor standarde prudențiale uniforme și direct aplicabile în Uniune, ceea ce ar trebui să le sporească rezistența și rolul central în administrarea sistemelor de înscriere în cont și în procesul de decontare. Deoarece scopul principal al propunerii de regulament este de a introduce o serie de obligații legale impuse direct operatorilor de pe piață și care constau, printre altele, în înregistrarea tuturor instrumentelor financiare prin înscriere în cont la un CSD și într-un calendar mai strict de decontare, și deoarece CSD-urile sunt răspunzătoare pentru gestionarea sistemelor de decontare a instrumentelor financiare și pentru aplicarea măsurilor necesare pentru a asigura decontarea în timp util în Uniune, este esențial ca toate CSD-urile să respecte în permanență standardele prudențiale uniforme și stricte prevăzute în propunere. Este, deci, necesar ca propunerea să cuprindă un set de norme uniforme, direct aplicabile, privind autorizarea și supravegherea continuă a CSD-urilor, ca un corolar la obligațiile juridice impuse operatorilor de pe piață. 3.2. Subsidiaritate și proporționalitate Conform principiului subsidiarității prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană, se iau măsuri la nivelul Uniunii numai dacă obiectivele urmărite nu pot fi realizate suficient de bine de statele membre acționând în mod individual și, prin urmare, având în vedere amploarea și efectele măsurilor propuse, obiectivele pot fi realizate mai bine la nivelul UE. Prezenta propunere urmărește, în esență, să îmbunătățească siguranța și eficiența pieței europene a instrumentelor financiare, ceea ce face necesară o acțiune coordonată din partea UE. Un argument în plus pentru acțiunea Uniunii este natura sistemică a CSD-urilor și interdependența lor tot mai mare, în special în urma introducerii T2S. În ceea ce privește autorizarea și supravegherea CSD-urilor, propunerea de regulament urmărește să asigure un echilibru între competențele autorităților naționale și interesele altor autorități competente. Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP) va juca un rol cheie în soluționarea conflictelor, facilitarea acordurilor de cooperare între autoritățile naționale și elaborarea unor standarde tehnice, în strânsă consultare cu membrii Sistemului European al Băncilor Centrale (SEBC). Anumite chestiuni sunt deja acoperite de legislația existentă a Uniunii. De exemplu, sistemele de decontare a instrumentelor financiare sunt deja definite de Directiva 98/26/CE privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare[3], iar Directiva 2004/39/CE (MiFID) prevede anumite norme care reglementează accesul participanților de pe piață la sistemul de decontare a instrumentelor financiare ales de aceștia. Propunerea de regulament este conformă cu aceste texte ale Uniunii. De asemenea, propunerea ține seama în totalitate de principiul proporționalității prevăzut la articolul 5 alineatul (4) din Tratatul privind Uniunea Europeană, care precizează că acțiunea Uniunii trebuie să fie suficientă pentru a atinge obiectivele urmărite și nu trebuie să depășească ceea ce este necesar. Regulamentul propus este compatibil cu acest principiu și stabilește un echilibru corect între interesul public în cauză și rentabilitatea măsurilor propuse. Propunerea a luat pe deplin în considerare necesitatea de a realiza un echilibru între siguranță, eficiența piețelor și costurile pentru părțile interesate. 3.3. Explicarea detaliată a propunerii Regulamentul propus are două părți principale: măsuri care vizează toți operatorii de pe piață în contextul decontării instrumentelor financiare (titlul II) și măsuri care vizează numai CSD-urile (titlurile III, IV și V). Celelalte titluri, privind domeniul de aplicare și definițiile (titlul I) și dispozițiile finale și tranzitorii (titlul VI) se aplică ambelor părți ale propunerii. 3.3.1. Sfera de aplicare a propunerii (titlul I) Regulamentul propus acoperă toate CSD-urile, dar exclude de la aplicarea cerințelor de autorizare și de supraveghere membrii SEBC și alte organisme naționale sau publice care prestează servicii similare, cum ar fi organismele naționale ale statele membre însărcinate cu administrarea datoriei publice sau care intervin în acest sens, care s-ar putea încadra în categoria CSD-urilor. Totuși, aceste instituții fac în continuare obiectul tuturor cerințelor aplicabile în cazul CSD-urilor. Instituțiile în cauză sunt exceptate de la titlul IV, care impune segregarea serviciilor bancare auxiliare serviciilor de decontare de alte servicii de tip CSD deoarece, prin însăși natura lor, ele furnizează astfel de servicii auxiliare. În ceea ce privește instrumentele financiare, propunerea reglementează toate instrumentele financiare în ceea ce privește cerințele pentru CSD-uri, însă se referă, în principal, la valorile mobiliare, astfel cum sunt definite la articolul 4 alineatul (1) punctul 18 din Directiva 2004/39/CE (MiFID) (în esență, acțiuni și obligațiuni) în sensul titlului II privind decontarea instrumentelor financiare. 3.3.2. Decontarea instrumentelor financiare (titlul II) Un obiectiv cheie al propunerii de regulament constă în creșterea siguranței decontării. Titlul II include trei seturi de măsuri pentru a atinge acest obiectiv. În primul rând, impune așa-numita „dematerializare/imobilizare a instrumentelor financiare”, care reprezintă emiterea de instrumente financiare în formă dematerializată. Această măsură vizează creșterea eficienței decontării, facilitarea reducerii perioadelor de decontare și asigurarea integrității emisiunilor de instrumente financiare prin facilitarea reconcilierii portofoliilor de instrumente financiare. Instrumentele financiare înscrise în cont nu trebuie să fie neapărat înregistrate la un CSD înainte de a fi tranzacționate sau de a fi constituite ca garanții. Ele pot fi, de exemplu, înregistrate de operatori de registru. Cu toate acestea, dacă instrumentele financiare sunt tranzacționate la locuri de tranzacționare reglementate prin Directiva 2004/39/CE (MiFID), acestea trebuie să fie înregistrate la un CSD, pentru a beneficia de protecția sistemelor de decontare a instrumentelor financiare în temeiul Directivei 98/26/CE și pentru a facilita reconcilierea între instrumentele financiare înregistrate, pe de o parte, și instrumentele financiare tranzacționate, pe de altă parte. Propunerea de regulament prevede o perioadă de tranziție suficient de îndelungată, până la 1 ianuarie 2018, pentru a permite operatorilor de pe piețele statelor membre unde încă mai există cantități importante de instrumente financiare pe suport de hârtie să respecte această măsură. În al doilea rând, titlul II armonizează perioada de decontare pentru tranzacțiile cu instrumente financiare încheiate pe întreg teritoriul UE. În Europa, majoritatea tranzacțiilor cu instrumente financiare sunt decontate după două sau trei zile de la ziua încheierii tranzacției, în funcție de fiecare piață. Perioada de decontare va fi armonizată și fixată la două zile după ziua încheierii tranzacției, deși vor fi permise și perioade de decontare mai scurte. În al treilea rând, titlul II armonizează măsurile de disciplină în materie de decontare la nivelul întregii UE. Acestea constau în măsuri ex ante, de prevenire a cazurilor de neexecutare a decontării și măsuri ex post, de abordare a cazurilor de neexecutare a decontării. Obiectivul principal este de a reduce numărul de cazuri de neexecutare a decontării și de a descuraja concurența prin reducerea standardelor pentru disciplina în materie de decontare, de exemplu între piețele care au regimuri de sancționare diferite. Dispozițiile propuse depășesc nivelul CSD-urilor și vizează să îi supună pe participanții pe piață care nu reușesc să emită titluri la data prevăzută pentru decontare unei proceduri armonizate de cumpărare impusă, care poate fi executată printr-o CCP, în cazul unei tranzacții compensate, sau inclusă în alt fel în normele proprii ale locurilor de tranzacționare. 3.3.3. CSD-urile (titlul III) Autorizarea și supravegherea CSD-urilor (capitolul I) Directiva 98/26/CE definește deja sistemele de decontare a instrumentelor financiare ca fiind acorduri formale care permit transferurile de instrumente financiare între diferiți participanți. Cu toate acestea, directiva respectivă nu abordează instituțiile care sunt responsabile pentru gestionarea unor astfel de sisteme. Având în vedere creșterea complexității acestor sisteme și riscurile legate de decontare, este esențial ca instituțiile care gestionează sistemele de decontare a instrumentelor financiare să fie definite din punct de vedere juridic, autorizate și supravegheate în conformitate cu un set comun de norme prudențiale. Un CSD este definit ca fiind o persoană juridică care folosește un sistem de decontare a instrumentelor financiare și cel puțin un alt serviciu de bază (fie un serviciu „notarial”, fie un serviciu de administrare centralizată). În plus, nu li s-ar permite CSD-urilor decât prestarea anumitor servicii „auxiliare”, care sunt legate, în cea mai mare parte, de serviciile de bază. În cazul în care aceste servicii auxiliare cuprind servicii fiscale, CSD-urile trebuie să se asigure că respectă legislația fiscală din statul membru în cauză. În cazul procedurilor de reducere a impozitului reținut la sursă, CSD-urile trebuie să respecte toate cerințele pe care statul membru din care provin plățile care fac obiectul impozitului reținut la sursă le aplică intermediarilor financiari în vederea autorizării acestora să aplice reținerea la sursă și să solicite reducerea impozitului reținut la sursă în numele beneficiarilor efectivi ai plăților. Acestea pot include, în speță, obligația de a transmite informații privind investitorii direct statului membru sursă (în schimbul dreptului de a solicita reducerea impozitului reținut la sursă), care, la rândul său, le poate transmite statului membru de reședință al beneficiarului efectiv al instrumentelor financiare. CSD-urile trebuie să fie autorizate și supravegheate de autoritățile naționale competente din locul în care acestea sunt stabilite. Cu toate acestea, având în vedere creșterea dimensiunii transfrontaliere a activității acestora, ar trebui să fie consultate alte autorități, legate de sistemul sau de sistemele de decontare a instrumentelor financiare operat(e) de CSD, și de celelalte entități ale grupului. AEVMP va avea un rol important în elaborarea unor proiecte de standarde tehnice în vederea armonizării procesului de autorizare și a asigurării cooperării între autorități. Propunerea acordă CSD-urilor autorizate un „pașaport” pentru a presta servicii în Uniune, fie prin prestarea în mod direct a unui serviciu într-un alt stat membru, fie prin înființarea unei sucursale în statul membru respectiv. Un CSD dintr-o țară terță poate avea acces pe piața Uniunii dacă este recunoscut de AEVMP. O astfel de recunoaștere nu poate fi acordată decât în cazul în care Comisia a constatat echivalența cadrului juridic și de supraveghere din respectiva țară terță cu cel din Uniune și faptul că țara terță asigură efectiv recunoașterea echivalentă a cadrului de reglementare și de supraveghere al Uniunii, CSD-ul face efectiv obiectul autorizării și supravegherii în țara terță în cauză și au fost încheiate acorduri de cooperare între AEVMP și autoritățile țărilor terțe respective. Cerințe pentru CSD-uri și conflicte de drept (capitolele II și III) Întrucât CSD-urile au o importanță sistemică și prestează servicii esențiale pentru piața instrumentelor financiare, trebuie să fie supuse unor standarde prudențiale stricte pentru a garanta viabilitatea acestora și protecția participanților. Cerințele pentru CSD-uri sunt grupate în mai multe categorii la capitolul II: cerințe organizatorice (secțiunea 1), norme de conduită în afaceri (secțiunea 2), cerințe privind serviciile de tip CSD (secțiunea 3), cerințe prudențiale (secțiunea 4) și cerințe privind conexiunile între CSD-uri (secțiunea 5). Secțiunea 1 impune CSD-urilor să dispună de mecanisme de guvernanță solide, de personal de conducere superioară, de un consiliu de conducere și de acționari corespunzători și cu experiență, și să înființeze comitete de utilizatori reprezentând emitenții și participanții pentru fiecare sistem de decontare a instrumentelor financiare. Eventualele externalizări ale serviciilor sau ale activităților nu trebuie să compromită responsabilitatea unui CSD față de participanți sau de emitenți, sau exercitarea funcțiilor de supraveghere și de control de către diferite autorități. O excepție importantă este prevăzută în ceea ce privește acordurile de externalizare încheiate cu entități publice, cum ar fi proiectul T2S operat de Eurosistem, care este reglementat de un cadru special, convenit cu autoritățile competente. Secțiunea 2 introduce cerințe importante care prevăd ca CSD-urile să aibă criterii nediscriminatorii, transparente și bazate strict pe riscuri în ceea ce privește participarea la sistemele de decontare a instrumentelor financiare. Aceste cerințe sunt reiterate de prevederile privind accesul de la capitolul IV, care introduce și o serie de principii importante privind transparența în ceea ce privește comunicarea publică a tarifelor și comunicarea către autoritățile competente a costurilor și a veniturilor obținute din serviciul prestat. Secțiunea 3 recunoaște, la articolul 34 privind cerințele aplicabile serviciilor de tip CSD, rolul important jucat de CSD-uri în asigurarea integrității unei emisiuni de instrumente financiare, și include obligații referitoare la reconcilierea conturilor pe durata unei zile (intraday). În ceea ce privește segregarea conturilor cu scopul de a proteja activele participanților, propunerea depășește cerințele prevăzute în Directiva 2004/39/CE (MiFID) și impune CSD-urilor să separe conturile fiecărui participant de cele ale altor participanți și să permită participanților să separe conturile fiecăruia dintre clienții lor. În ceea ce privește decontările în numerar, propunerea impune CSD-urilor să deconteze prin conturile băncilor centrale ori de câte ori acest lucru este posibil și practic. Decontarea în banii băncii comerciale este permisă; cu toate acestea, spre deosebire de anumite practici curente, aceasta trebuie realizată prin intermediul unei instituții de credit separate, care acționează ca agent de decontare. Cerințele prudențiale privind CSD-urile de la secțiunea 4 includ dispoziții importante privind atenuarea riscului operațional. Deoarece CSD-urilor nu li s-ar permite să presteze servicii bancare în mod direct, principalul risc cu care se vor confrunta acestea este riscul operațional. Aceste prevederi includ măsuri corespunzătoare pentru a asigura în orice moment continuitatea operațiunilor, inclusiv a celor de decontare. Cerințele de capital sunt, de asemenea, stabilite prin raportare la cheltuielile de funcționare – CSD-urile trebuie să dețină capitalul, rezultatul reportat și rezervele necesare pentru a acoperi cheltuielile de funcționare timp de cel puțin șase luni. Întrucât CSD-urile sunt tot mai interconectate și se așteaptă ca acest proces să se accelereze odată cu introducerea T2S, articolul 45 prevede o serie de cerințe prudențiale importante pentru CSD-urile conectate, inclusiv introducerea de norme identice privind caracterul definitiv al decontării. Capitolul III vizează îmbunătățirea certitudinii juridice a tranzacțiilor cu instrumente financiare, prin propunerea unei norme conflictuale legate de dreptul de proprietate asupra instrumentelor financiare deținute de un CSD. Accesul la CSD-uri (Capitolul IV) Printre obiectivele prezentei inițiative se numără deschiderea pieței serviciilor de tip CSD și înlăturarea obstacolelor în calea accesului la acestea. În capitolul IV sunt abordate trei tipuri de acces: (a) între emitenți și CSD-uri, (b) între CSD-uri și (c) între CSD-uri și alte infrastructuri ale pieței. În multe state membre, emitenții au obligația legală de a emite anumite tipuri de instrumente financiare, în principal acțiuni, prin CSD-ul național. Articolul 47 introduce dreptul emitenților de a-și înregistra instrumentele financiare la orice CSD autorizat în Uniune, precum și dreptul CSD-urilor de a presta servicii pentru instrumentele financiare emise în temeiul dreptului unui alt stat membru. Specificitățile naționale sunt respectate prin recunoașterea faptului că acest drept nu trebuie să aducă atingere dreptului societăților comerciale în temeiul căruia au fost emise instrumentele financiare respective. Secțiunile 2 și 3 stabilesc principiile privind accesul. Un CSD trebuie să aibă dreptul de a participa la un sistem de decontare a instrumentelor financiare al unui alt CSD, pe baza unor principii nediscriminatorii, bazate pe risc. De asemenea, pe baza acelorași principii, un CSD trebuie să aibă dreptul să solicite unui alt CSD să dezvolte funcții speciale, care trebuie facturate prin metoda cost-plus. În mod similar, un CSD trebuie să aibă dreptul de a primi fluxuri de tranzacții de la CCP-uri și de la locurile de tranzacționare, iar infrastructurile respective trebuie să aibă acces la sistemele de decontare a instrumentelor financiare gestionate de CSD-uri. Orice litigiu între autoritățile competente relevante ar putea fi deferit AEVMP pentru soluționare. 3.3.4. Instituțiile de credit desemnate să funcționeze ca agenți de decontare (titlul IV) Conform celor descrise mai sus, atunci când decontarea în banii băncii centrale nu este o soluție practică sau posibilă, CSD-urile pot oferi participanților decontarea în banii băncilor comerciale. Cu toate acestea, CSD-urile nu trebuie să ofere, ele însele, serviciile bancare auxiliare decontării, ci trebuie autorizate de autoritățile competente respective să desemneze o instituție de credit care să funcționeze ca agent de decontare, în vederea deschiderii de conturi în numerar și acordării de facilități de creditare pentru a înlesni decontarea, cu excepția cazului în care autoritățile competente demonstrează, pe baza elementelor de probă disponibile, că expunerea unei singure instituții de credit la riscurile de concentrare a creditului și de lichiditate nu este contracarată în mod satisfăcător. Această separare între CSD-uri și agenți de decontare este o măsură importantă în sensul abordării și îmbunătățirii gradului de siguranță al CSD-urilor. Serviciile bancare auxiliare decontării sporesc riscurile la care sunt expuse CSD-urile și, deci, probabilitatea ca CSD-urile să intre în insolvență sau să fie supuse unor tensiuni grave. Deși serviciile bancare sunt prestate de obicei de anumite CSD-uri pe durata unei zile și se limitează la serviciile auxiliare decontării, sumele prelucrate sunt totuși semnificative și eventuala insolvență a CSD-urilor ar avea consecințe negative asupra piețelor instrumentelor financiare și ale plăților. Cerința de a oferi servicii bancare prin intermediul unei entități juridice distincte de cea care prestează serviciile CSD de bază va preveni transmiterea riscurilor aferente serviciilor bancare la prestarea serviciilor de tip CSD de bază, în special în cazul insolvenței sau al unor tensiuni grave cauzate de serviciile bancare. Această cerință va oferi, de asemenea, CSD-urilor și autorităților publice mai multe alternative pentru găsirea soluțiilor potrivite în cazul insolvenței agentului de decontare care prestează servicii bancare. Pentru CSD-urile care oferă în prezent servicii bancare, principalele costuri asociate cu această măsură sunt costurile juridice pe care le presupune înființarea unei entități juridice distincte care să ofere servicii bancare, în timp ce CSD-urile care intenționează să ofere astfel de servicii în viitor nu ar suporta costuri marginale semnificative pentru înființarea unei entități juridice distincte. Nu există alternative mai puțin stringente la separarea serviciilor bancare, care să elimine în totalitate pericolul de transmitere a riscurilor de la serviciile bancare la serviciile de tip CSD de bază. Pentru a obține câștigurile de eficiență rezultate din furnizarea de servicii de tip CSD și de servicii bancare în cadrul aceluiași grup de întreprinderi, cerința ca serviciile bancare să fie realizate printr-o instituție de credit separată nu trebuie să împiedice respectiva instituție de credit să facă parte din același grup de întreprinderi ca și CSD-ul. Cu toate acestea, dacă în cadrul aceluiași grup de întreprinderi se furnizează atât servicii de tip CSD, cât și servicii bancare, activitățile instituției de credit care furnizează servicii bancare trebuie să se limiteze la furnizarea de servicii bancare auxiliare decontării. Cea din urmă restricție vizează reducerea profilului de risc general al grupului, rezultat în urma prezenței unei instituții de credit în grupul respectiv. Autoritatea competentă trebuie să fie în măsură să demonstreze, de la caz la caz, absența riscului sistemic pe care îl presupune furnizarea de către aceeași entitate juridică atât a serviciilor de tip CSD, cât și a serviciilor bancare. În astfel de cazuri ar putea fi transmisă o solicitare motivată Comisiei Europene, aceasta putând autoriza derogarea. În orice caz, activitățile CSD-urilor autorizate să funcționeze ca instituții de credit trebuie să se limiteze la furnizarea de servicii bancare auxiliare decontării. Instituția de credit care funcționează ca agent de decontare trebuie să fie autorizată în temeiul Directivei 2006/48/CE privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit[4]. Cu toate acestea, deoarece sistemul (sistemele) de decontare a instrumentelor financiare gestionat(e) de CSD-uri trebuie protejate pe cât posibil împotriva potențialelor riscuri cauzate de agenții de decontare, acești agenți trebuie să respecte cerințe suplimentare pentru a contracara riscurile de credit și de lichiditate cu privire la fiecare sistem de decontare a instrumentelor financiare pe care îl deservesc. Ținând cont de faptul că Directiva 2006/48/CE nu abordează în mod special riscurile de credit și de lichiditate pe durata unei zile care decurg din prestarea de servicii bancare auxiliare decontării, instituțiile de credit trebuie să facă, și ele, obiectul unor cerințe specifice, mai riguroase, de contracarare a riscului de credit și de lichiditate, aplicabile fiecărui sistem de decontare a instrumentelor financiare pentru care funcționează ca agenți de decontare. Cerințele propuse pentru agenții de decontare se inspiră din standardele internaționale CPSS-IOSCO privind infrastructurile piețelor financiare și din practicile existente în prezent pe piață. Cerințele includ constituirea de garanții care să acopere expunerile de credit, monitorizarea lichidității pe durata unei zile ținând cont de riscul de lichiditate generat de insolvența primilor doi cei mai mari participanți și limitele de concentrare privind furnizorii de lichidități. 3.3.5. Sancțiuni (titlul V) În Comunicarea Comisiei „Consolidarea regimurilor de sancțiuni în sectorul serviciilor financiare”[5] a fost realizată reexaminarea competențelor de sancționare existente și a aplicării în practică a acestora, în vederea promovării convergenței sancțiunilor pe întreaga gamă de activități de supraveghere. De exemplu, o evaluare a regimurilor existente la nivel național a arătat că nivelurile sancțiunilor pecuniare variază foarte mult de la un stat membru la altul, că anumite autorități naționale nu dispun de anumite competențe de sancționare importante și că anumite autorități competente nu pot impune sancțiuni persoanelor fizice și juridice. Ca urmare, Comisia propune acum ca statele membre să dispună ca, în cazul încălcării prevederilor prezentului regulament, să poată fi aplicate sancțiuni și măsuri administrative adecvate. În acest scop, autoritățile competente trebuie să dispună de un set minim de sancțiuni și măsuri administrative, inclusiv retragerea autorizației, avertizările publice, demiterea conducerii, restituirea profiturilor obținute în urma încălcării prezentului regulament, în cazurile în care acestea pot fi stabilite, și amenzi administrative. Nivelul maxim al amenzilor administrative nu trebuie să fie mai scăzut decât nivelul prevăzut de regulament – 10 % din cifra de afaceri anuală a persoanelor juridice sau 5 milioane EUR sau 10 % din venitul anual al persoanelor fizice. La determinarea tipului și nivelului sancțiunilor, autoritățile competente trebuie să țină cont de o serie de criterii prevăzute în regulament, inclusiv dimensiunea și puterea financiară a persoanei răspunzătoare, impactul încălcării și comportamentul cooperant al persoanei răspunzătoare. Propunerea de regulament nu împiedică statele membre să stabilească standarde mai înalte. 3.3.6. Concordanța cu articolele 290 și 291 din TFUE La 23 septembrie 2009, Comisia a adoptat propuneri de regulamente privind instituirea Autorității bancare europene (ABE), a Autorității europene pentru asigurări și pensii ocupaționale (AEAPO) și a Autorității europene pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP). În acest sens, Comisia dorește să reamintească declarațiile pe care le-a făcut în legătură cu articolele 290 și 291 din TFUE la adoptarea regulamentelor de instituire a autorităților europene de supraveghere: „În ceea ce privește procesul de adoptare a standardelor de reglementare, Comisia subliniază caracterul unic al sectorului serviciilor financiare, rezultând din structura Lamfalussy și recunoscut în mod explicit în declarația nr. 39 anexată la TFUE. Cu toate acestea, Comisia are îndoieli majore în ceea ce privește conformitatea restricțiilor asupra rolului său în adoptarea actelor delegate și a măsurilor de punere în aplicare cu articolele 290 și 291 din TFUE.“ 4. Implicațiile bugetare Propunerea are implicații pentru bugetul Uniunii Europene în legătură cu sarcinile atribuite AEVMP, astfel cum este specificat în fișele financiare legislative care însoțesc prezenta propunere. 2012/0029 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind îmbunătățirea decontării instrumentelor financiare în Uniunea Europeană și depozitarii centrali de instrumente financiare (Central Securities Depositories - CSD) și de modificare a Directivei 98/26/CE (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[6], având în vedere avizul Băncii Centrale Europene[7], acționând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Depozitarii centrali de instrumente financiare (Central Securities Depositories - „CSD”), împreună cu contrapărțile centrale (CPC), contribuie în mare măsură la administrarea infrastructurilor post-tranzacționare care protejează piețele financiare și dau asigurări participanților de pe piață că instrumentele financiare tranzacționate sunt executate în mod corespunzător și în timp util, inclusiv în perioadele de presiuni extreme. (2) Datorită poziției lor la sfârșitul procesului de decontare, sistemele de decontare a instrumentelor financiare gestionate de CSD-uri sunt de o importanță sistemică pentru funcționarea piețelor instrumentelor financiare. Fiind situate în vârful lanțului de deținere a instrumentelor financiare prin care participanții la acestea raportează instrumentele financiare deținute de investitori, sistemele de decontare a instrumentelor financiare gestionate de CSD-uri funcționează, de asemenea, ca instrument esențial pentru controlul integrității unei anumite emisiuni, jucând un rol important în menținerea încrederii investitorilor. În plus, sistemele de decontare a instrumentelor financiare gestionate de CSD-uri sunt strâns implicate în constituirea de garanții în cadrul operațiunilor de politică monetară, precum și în cadrul procesului de constituire a garanțiilor între instituțiile de credit și sunt, prin urmare, actori importanți pe piețele garanțiilor. (3) Deși Directiva 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare[8] a diminuat perturbările cauzate sistemului de decontare a instrumentelor financiare de deschiderea procedurii de insolvență împotriva unui participant la sistemul respectiv, este necesar să se abordeze alte riscuri cu care se confruntă sistemele de decontare a instrumentelor financiare, precum și riscul de insolvență sau de perturbare în funcționarea CSD-urilor care gestionează sistemele de decontare a instrumentelor financiare. Anumite CSD-uri sunt supuse riscurilor de credit și de lichiditate ocazionate de furnizarea de servicii bancare auxiliare decontării. (4) Numărul tot mai mare de decontări transfrontaliere, consecință a dezvoltării acordurilor de conexiune între CSD-uri, pune sub semnul întrebării rezistența CSD-urilor, în absența unor norme prudențiale comune, atunci când importă riscurile cu care se confruntă CSD-urile din alte state membre. Mai mult, în ciuda intensificării decontărilor transfrontaliere, piețele serviciilor de decontare din Uniune rămân fragmentate, iar decontările transfrontaliere continuă să fie mai costisitoare, datorită normelor naționale diferite care reglementează decontarea și activitățile CSD-urilor și limitează concurența între CSD-uri. Această fragmentare împiedică decontările transfrontaliere și creează riscuri și costuri suplimentare pentru acestea. În lipsa unor obligații identice pentru operatorii de pe piață și a unor standarde prudențiale comune pentru CSD-uri, este probabil ca măsurile divergente luate la nivel național să aibă un impact negativ direct asupra siguranței, eficienței și concurenței pe piețele serviciilor de decontare din Uniune. Este necesar să se elimine aceste obstacole semnificative în funcționarea pieței interne și să se evite denaturarea concurenței, precum și să se preîntâmpine apariția unor astfel de obstacole și perturbări în viitor. Prin urmare, temeiul juridic adecvat pentru prezentul regulament trebuie să fie articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, interpretat în conformitate cu jurisprudența constantă a Curții de Justiție a Uniunii Europene. (5) Este necesar să se stabilească, într-un regulament, o serie de obligații uniforme care să le fie impuse participanților de pe piață cu privire la anumite aspecte legate de ciclul de decontare și de disciplina în materie de decontare, și să se prevadă o serie de cerințe comune pentru CSD-urile care gestionează sistemele de decontare a instrumentelor financiare. Normele direct aplicabile introduse printr-un regulament trebuie să garanteze faptul că toți operatorii de pe piață și toate CSD-urile sunt supuse acelorași norme și obligații direct aplicabile. Un regulament ar trebui să amelioreze siguranța și eficiența decontării în Uniune, împiedicând apariția unor norme naționale divergente ca rezultat al transpunerii unei directive. Un regulament ar trebui să diminueze complexitatea cauzată de normele naționale diferite, care afectează operatorii de pe piață și CSD-urile, și ar trebui să permită CSD-urilor să-și ofere serviciile în alte state UE fără a avea obligația de a respecta cerințe naționale diferite, precum cele privind autorizarea, supravegherea, organizarea sau riscurile aferente CSD-urilor. Un regulament care impune cerințe identice pentru toate CSD-urile ar trebui, de asemenea, să contribuie la eliminarea denaturării concurenței. (6) Consiliul pentru Stabilitate Financiară (FSB) a solicitat, la 20 octombrie 2010[9], infrastructuri cheie mai solide ale pieței și a cerut revizuirea și ameliorarea standardelor existente. Comitetul pentru sisteme de plăți și decontări (CPSS) al Băncii de Decontări Internaționale (BIS) și Organizația Internațională a Comisiilor de Valori Mobiliare (OICV) sunt pe cale de a finaliza proiectul de standarde globale. Acestea urmează să înlocuiască recomandările BIS din 2001, care în 2009 au fost adaptate la nivel european, prin orientări cu caracter neobligatoriu, de Sistemul European al Băncilor Centrale (SEBC) și de Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare (CESR). (7) Consiliul, în concluziile sale din 2 decembrie 2008[10], a evidențiat necesitatea de a întări siguranța și soliditatea sistemelor de decontare a instrumentelor financiare și de a aborda obstacolele de natură juridică existente în etapa post-tranzacționare în Uniune. (8) Una dintre misiunile fundamentale ale SEBC este de a promova o bună funcționare a sistemelor de plată. În acest sens, membrii SEBC exercită supravegherea, asigurând funcționarea eficientă și sigură a sistemelor de compensare și de plată. Membrii SEBC acționează deseori ca agenți de decontare pentru etapa în numerar a tranzacțiilor cu instrumente financiare. De asemenea, sunt clienți importanți ai CSD-urilor, care gestionează adesea constituirea de garanții în cadrul operațiunilor de politică monetară. Membrii SEBC trebuie să fie în continuare strâns implicați, prin consultarea în procesul de autorizare și supraveghere a CSD-urilor, de recunoaștere a CSD-urilor din țări terțe și de aprobare a conexiunilor între CSD-uri. De asemenea, trebuie să fie implicați îndeaproape, prin consultarea în procesul de stabilire a reglementărilor și de implementare a standardelor tehnice, precum și a orientărilor și recomandărilor. Dispozițiile prezentului regulament trebuie să se aplice fără a aduce atingere responsabilităților Băncii Centrale Europene (BCE) și ale băncilor centrale naționale (BCN) de a asigura eficiența și soliditatea sistemelor de compensare și de plăți în cadrul Uniunii și în țări terțe. (9) Băncile centrale ale statelor membre sau orice alte organisme care îndeplinesc funcții similare în anumite state membre, cum ar fi organismele naționale ale statelor membre însărcinate cu administrarea datoriei publice sau care intervin în acest proces, pot oferi ele însele o serie de servicii care le-ar înscrie în categoria CSD-urilor. Astfel de instituții trebuie să fie exceptate de la regimul de autorizare și de supraveghere, însă trebuie să facă în continuare obiectul întregului set de cerințe prudențiale aplicabile CSD-urilor. Deoarece băncile centrale acționează ca agenți de decontare în scopul decontării, acestea trebuie să fie, de asemenea, excluse din domeniul de aplicare al cerințelor stabilite la titlul IV din prezentul regulament. (10) Prezentul regulament trebuie să se aplice la decontarea tranzacțiilor cu toate instrumentele financiare, precum și activităților CSD-urilor, dacă nu se specifică altfel. De asemenea, prezentul regulament nu trebuie să aducă atingere altor acte legislative ale Uniunii referitoare la instrumente financiare specifice, cum ar fi Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului[11] și nici măsurilor adoptate în conformitate cu directiva respectivă. (11) Înregistrarea instrumentelor financiare prin înscriere în cont este un pas important pentru a spori eficiența decontării și a garanta integritatea unei emisiuni de instrumente financiare, în special în contextul complexității tot mai mari a metodelor de deținere și de transfer. Din motive de siguranță, prezentul regulament prevede înregistrarea prin înscriere în cont a tuturor valorilor mobiliare. Prezentul regulament nu trebuie să impună o anumită metodă de realizare a înscrierii în cont inițiale, aceasta putând lua forma imobilizării prin emiterea unei note globale sau a dematerializării imediate. Prezentul regulament nu trebuie să impună tipul de instituție care să realizeze înscrierea în cont a instrumentelor financiare la emitere și permite diferitelor părți interesate, inclusiv operatorilor de registru, să îndeplinească această funcție. Totuși, de îndată ce aceste instrumente financiare vor fi tranzacționate în locurile de tranzacționare reglementate prin Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE[12] sau aduse în garanție în condițiile prevăzute de Directiva 2002/47/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 iunie 2002 privind contractele de garanție financiară[13], instrumentele financiare respective trebuie să fie înscrise în cont într-un sistem de tip CSD pentru a se asigura, inter alia, că toate aceste instrumente financiare pot fi decontate printr-un sistem de decontare a instrumentelor financiare. (12) Pentru a asigura siguranța decontării, orice participant la un sistem de decontare a instrumentelor financiare care cumpără sau vinde anumite instrumente financiare, și anume valori mobiliare, instrumente ale pieței monetare, unități emise de organisme de plasament colectiv și cote de emisie, trebuie să își deconteze obligația la data prevăzută pentru decontare. (13) Perioadele mai lungi de decontare a tranzacțiilor cu valori mobiliare antrenează incertitudine și riscuri crescute pentru participanții la sistemele de decontare a instrumentelor financiare. Diferențele existente de la un stat membru la altul în ceea ce privește durata perioadelor de decontare împiedică reconcilierea și constituie surse de erori pentru emitenți, investitori și intermediari. Prin urmare, este necesar să se prevadă o perioadă de decontare comună, care ar facilita identificarea datei prevăzute pentru decontare, precum și punerea în aplicare a măsurilor de disciplină în materie de decontare. Data prevăzută pentru decontarea tranzacțiilor cu valori mobiliare care sunt admise la tranzacționare în locurile de tranzacționare reglementate prin Directiva 2004/39/CE trebuie să fie cel târziu a doua zi lucrătoare după data încheierii tranzacției. (14) CSD-urile și alte infrastructuri ale pieței trebuie să ia măsuri pentru a preveni și aborda cazurile de neexecutare a decontării. Este esențial ca asemenea norme să fie aplicate în mod uniform și direct în Uniune. În speță, CSD-urile și alte infrastructuri ale pieței trebuie să fie obligate să pună în aplicare proceduri care să le permită să ia măsurile corespunzătoare pentru a suspenda orice participant care provoacă în mod sistematic cazuri de neexecutare a decontării și pentru a face publică identitatea acestuia, cu condiția ca participantul respectiv să aibă posibilitatea de a-și prezenta observațiile înainte de luarea unei astfel de decizii. (15) Una dintre cele mai eficiente modalități de a aborda cazurile de neexecutare a decontării este de a impune ca participanții care cauzează neexecutarea decontării să facă obiectul unei cumpărări impuse (buy-in), prin care instrumentele financiare care ar trebui livrate trebuie să fie cumpărate pe piață după data prevăzută pentru decontare și livrate participantului destinatar. Prezentul regulament trebuie să prevadă norme uniforme privind anumite aspecte ale tranzacției de cumpărare impusă pentru toate valorile mobiliare, instrumentele pieței monetare, unitățile emise de organisme de plasament colectiv și cotele de emisie, cum ar fi calendarul, perioada de preaviz, tarifarea și sancțiunile. (16) Întrucât principalul obiectiv al prezentului regulament este de a introduce o serie de obligații legale impuse în mod direct operatorilor de pe piață, care constau, inter alia, în înscrierea în cont la un CSD a tuturor valorilor mobiliare de îndată ce acestea sunt tranzacționate în locuri de tranzacționare reglementate prin Directiva 2004/39/CE sau aduse în garanție în condițiile prevăzute de Directiva 2002/47/CE și în decontarea obligațiilor lor cel târziu în a doua zi lucrătoare după data încheierii tranzacției și întrucât CSD-urile sunt răspunzătoare pentru gestionarea sistemelor de decontare a instrumentelor financiare și aplicarea măsurilor necesare în vederea realizării la timp a decontării în Uniune, este esențial să se garanteze că toate CSD-urile sunt sigure, solide și respectă în permanență cerințele în materie de conduită în afaceri, cerințele organizatorice și cerințele prudențiale riguroase stabilite de prezentul regulament. Un set de norme uniforme și direct aplicabile cu privire la autorizarea și supravegherea permanentă a CSD-urilor reprezintă, prin urmare, un corolar esențial al obligațiilor legale impuse participanților de pe piață prin prezentul regulament și se află în strânsă legătură cu acestea. Este, prin urmare, necesar ca normele privind autorizarea și supravegherea CSD-urilor să fie incluse în același act ca și obligațiile legale impuse participanților de pe piață. (17) Luând în considerare că CSD-urile trebuie să respecte un set de cerințe comune și pentru a înlătura barierele existente în calea decontărilor transfrontaliere, toate CSD-urile autorizate trebuie să aibă libertatea de a presta servicii pe teritoriul Uniunii, fie prin înființarea unei sucursale, fie prin prestarea directă de servicii. (18) Pe o piață a serviciilor de decontare fără frontiere la nivelul Uniunii, este necesar să se definească competențele diferitelor autorități implicate în aplicarea prezentului regulament. Statele membre trebuie să desemneze, în mod concret, autoritățile competente responsabile pentru punerea în aplicare a prezentului regulament, cărora trebuie să li se acorde competențele de supraveghere și de investigare necesare pentru exercitarea funcțiilor lor. CSD-urile trebuie să facă obiectul autorizării și supravegherii de către autoritatea competentă din locul lor de stabilire, autoritate care este bine plasată și ar trebui să fie abilitată să analizeze modul în care CSD-urile funcționează zilnic, să efectueze evaluări periodice și să ia măsurile adecvate atunci când este necesar. Această autoritate trebuie, totuși, să se consulte și să coopereze cât mai devreme posibil cu alte autorități relevante, printre acestea numărându-se autoritățile responsabile cu supravegherea fiecărui sistem de decontare a instrumentelor financiare gestionat de CSD și, după caz, cu băncile centrale relevante, care acționează ca agent de decontare pentru fiecare sistem de decontare a instrumentelor financiare și, de asemenea, după caz, cu autoritățile competente ale altor entități din grup. De asemenea, această cooperare presupune informarea imediată a autorităților implicate în cazul situațiilor de urgență care afectează lichiditatea și stabilitatea sistemului financiar în oricare dintre statele membre în care este stabilit CSD-ul sau participanții săi. Ori de câte ori un CSD prestează servicii într-un alt stat membru decât cel în care este stabilit, fie prin înființarea unei sucursale, fie prin prestarea directă de servicii, autoritatea competentă din locul său de stabilire este principala responsabilă pentru supravegherea CSD-ului respectiv. (19) Orice persoană juridică care se încadrează în definiția CSD-ului trebuie să fie autorizată de către autoritățile naționale competente înainte de a-și începe activitatea. Pentru a ține cont de diferitele modele de afaceri, un CSD trebuie definit prin trimitere la anumite servicii de bază, constând în servicii de decontare, care presupun gestionarea unui sistem de decontare a instrumentelor financiare, servicii notariale și servicii de administrare centralizată a conturilor de instrumente financiare. Un CSD trebuie, cel puțin, să gestioneze un sistem de decontare a instrumentelor financiare și să ofere încă un serviciu de bază. Așadar, această definiție trebuie să excludă entitățile care nu gestionează sisteme de decontare a instrumentelor financiare, cum sunt operatorii de registru sau autoritățile publice și organismele care gestionează un sistem de înregistrare, instituite în temeiul Directivei 2003/87/CE. Această combinație este esențială pentru ca CSD-urile să-și joace rolul în decontarea instrumentelor financiare și pentru asigurarea integrității unei emisiuni de instrumente financiare. (20) Pentru a evita ca CSD-urile să-și asume riscuri în derularea altor activități decât cele care fac obiectul autorizării în conformitate cu prezentul regulament, activitățile CSD-urilor autorizate trebuie să fie limitate la furnizarea serviciilor care fac obiectul autorizației obținute și nu trebuie să dețină nicio participație, astfel cum este definită în regulament prin trimitere la a patra Directivă 78/660/CEE a Consiliului din 25 iulie 1978 în temeiul articolului 54 alineatul (3) litera (g) din tratat privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale[14], și nicio participație, directă sau indirectă, reprezentând cel puțin 20 % din drepturile de vot sau din capitalul altor instituții, cu excepția celor care prestează servicii similare. (21) Pentru a garanta siguranța în funcționare a sistemelor de decontare a instrumentelor financiare, acestea din urmă trebuie să fie gestionate numai de CSD-uri, sub rezerva normelor prevăzute în prezentul regulament, sau de băncile centrale. (22) Fără a aduce atingere cerințelor specifice ale legislației fiscale ale statelor membre, CSD-urile trebuie să fie autorizate să ofere servicii auxiliare serviciilor lor de bază, care să contribuie la sporirea siguranței, a eficienței și a transparenței piețelor instrumentelor financiare. În cazul în care furnizarea acestui tip de servicii este legată de procedurile privind impozitul reținut la sursă, aceasta continuă să se desfășoare în conformitate cu legislația statului membru în cauză. (23) Un CSD care intenționează să externalizeze un serviciu de bază către un terț sau să presteze un nou serviciu auxiliar sau de bază, să gestioneze un alt sistem de decontare a instrumentelor financiare, să folosească o altă bancă centrală drept agent de decontare sau să instituie o conexiune cu alt(e) CSD(-uri) trebuie să solicite o autorizație, în conformitate cu aceeași procedură ca și cea necesară pentru autorizarea inițială, cu excepția faptului că autoritatea competentă trebuie să informeze CSD-ul solicitant în termen de trei luni dacă autorizația a fost acordată sau refuzată. (24) CSD-urile stabilite în țări terțe își pot oferi serviciile fie prin intermediul unei sucursale, fie direct emitenților și participanților stabiliți în Uniune în legătură cu activitățile desfășurate de aceștia în Uniune, și pot stabili conexiuni cu CSD-urile stabilite în Uniune, sub rezerva recunoașterii de către AEVMP. Având în vedere natura globală a piețelor financiare, AEVMP este cea mai în măsură să recunoască CSD-urile din țări terțe. AEVMP poate să recunoască CSD-urile din țări terțe numai în cazul în care Comisia ajunge la concluzia că acestea fac obiectul unui cadru juridic și de supraveghere echivalent cu cel prevăzut în prezentul regulament, dacă acestea sunt efectiv autorizate și supravegheate în țara lor și dacă au fost încheiate acorduri de cooperare între AEVMP și autoritățile competente ale CSD-urilor. Recunoașterea de către AEVMP este condiționată de o recunoaștere echivalentă efectivă a cadrului prudențial aplicabil CSD-urilor stabilite în Uniune și autorizate în temeiul prezentului regulament. (25) Având în vedere natura globală a piețelor financiare și importanța sistemică a CSD-urilor, este necesar să se asigure convergența la nivel internațional a cerințelor prudențiale la care sunt supuse acestea. Dispozițiile prezentului regulament trebuie să dea curs recomandărilor existente formulate de CPSS-IOSCO și de SEBC-CESR. AEVMP trebuie să ia în considerare standardele existente și evoluția viitoare a acestora atunci când elaborează sau propune revizuirea standardelor de reglementare tehnice și de implementare, precum și a orientărilor și recomandărilor prevăzute în prezentul regulament. (26) Având în vedere complexitatea, precum și natura sistemică a CSD-urilor și a serviciilor pe care acestea le oferă, sunt necesare norme de guvernanță transparente, care să garanteze că personalul de conducere, membrii consiliului de administrație, acționarii și participanții, care au capacitatea de a exercita controlul, astfel cum este definit prin trimitere la a șaptea Directivă a Consiliului 83/349/CEE din 13 iunie 1983 în temeiul articolului 54 alineatul (3) litera (g) din tratat privind conturile consolidate[15], asupra activității CSD-ului, sunt în măsură să asigure administrarea sănătoasă și prudentă a CSD-ului. (27) Normele de guvernanță transparente ar trebui să garanteze că sunt luate în considerare interesele acționarilor, ale conducerii și ale personalului CSD-urilor, pe de o parte, și interesele utilizatorilor acestora, pe de altă parte. Aceste principii de guvernanță trebuie să se aplice fără a aduce atingere modelului de proprietate adoptat de CSD. Trebuie înființate comitete ale utilizatorilor pentru fiecare sistem de decontare a instrumentelor financiare gestionat de CSD, care să ofere consultanță consiliului de administrare al CSD-ului în legătură cu principalele aspecte care îi afectează pe membrii acestuia. (28) Având în vedere importanța sarcinilor încredințate CSD-urilor, prezentul regulament trebuie să le interzică acestora să își transfere responsabilitățile către terțe părți prin externalizarea activităților. Externalizarea unor astfel de activități trebuie să fie supusă unor condiții stricte care să mențină responsabilitatea pe care o au CSD-urile pentru activitățile lor și să garanteze că supravegherea și controlul exercitate de CSD-uri nu sunt prejudiciate. Externalizarea activităților CSD-urilor către entități publice poate fi exceptată, în anumite condiții, de la aceste cerințe. (29) Sunt necesare norme de conduită în afaceri care să asigure transparența în relațiile dintre un CSD și utilizatorii săi. În mod concret, CSD-urile trebuie să facă publice criterii transparente, obiective și nediscriminatorii de participare la sistemul de decontare a instrumentelor financiare, care să permită limitarea accesului participanților numai pe baza riscurilor implicate. Trebuie să fie pusă la dispoziția autorităților competente o cale de atac rapidă și adecvată pentru a soluționa eventualele refuzuri nejustificate din partea CSD-urilor de a-și furniza serviciile participanților. CSD-urile trebuie să facă publice tarifele și comisioanele percepute în schimbul serviciilor pe care le prestează. Pentru a asigura accesul deschis și nediscriminatoriu la serviciile oferite de CSD-uri și având în vedere puterea semnificativă pe piață de care beneficiază acestea pe teritoriul statelor membre respective, nu li se permite CSD-urilor să se abată de la politica tarifară pe care au publicat-o. CSD-urile trebuie să prevadă proceduri de comunicare recunoscute. Aceste dispoziții privind participarea completează și consolidează dreptul participanților la piață de a utiliza un sistem de decontare dintr-un alt stat membru, prevăzut în Directiva 2004/39/CE. (30) Având în vedere rolul central al sistemelor de decontare a instrumentelor financiare pe piețele financiare, atunci când furnizează servicii CSD-urile trebuie să asigure decontarea la timp, integritatea emisiunii, segregarea conturilor de instrumente financiare administrate de fiecare participant și posibilitatea de a oferi, la cerere, segregarea suplimentară a conturilor clienților participanților. CSD-urile trebuie să se asigure că aceste cerințe se aplică în mod separat fiecărui sistem de decontare a instrumentelor financiare pe care îl gestionează. (31) Pentru a evita riscurile de decontare datorate stării de insolvență a agentului de decontare, CSD-urile trebuie să deconteze, ori de câte ori acest lucru este posibil și practic, etapa în numerar a tranzacției cu instrumente financiare prin conturi deschise la o bancă centrală. În cazul în care această opțiune nu este posibilă și practică, CSD-urile trebuie să poată asigura decontarea prin conturile deschise la o instituție de credit înființată în conformitate cu condițiile prevăzute de Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit[16] și care face obiectul unei proceduri de autorizare specifice și al cerințelor prudențiale prevăzute la titlul IV din prezentul regulament. Aceasta din urmă, atunci când acționează ca agent de decontare, trebuie să fie în măsură să furnizeze participanților la CSD serviciile prevăzute în prezentul regulament, care sunt acoperite de autorizație, și poate oferi și alte servicii care nu sunt acoperite de prezentul regulament. (32) Având în vedere că Directiva 2006/48/CE nu abordează în mod special riscurile de credit și de lichiditate pe durata unei zile care rezultă din furnizarea de servicii bancare auxiliare decontării, instituțiile de credit care prestează astfel de servicii trebuie să fie și ele supuse unor cerințe specifice, mai riguroase, de atenuare a riscului de credit și de lichiditate, care trebuie să se aplice fiecărui sistem de decontare a instrumentelor financiare pentru care acestea acționează ca agenți de decontare. Pentru a asigura respectarea deplină a măsurilor specifice care vizează atenuarea riscurilor de credit și de lichiditate, autoritățile competente trebuie să fie în măsură să solicite CSD-urilor să desemneze mai mult de o instituție de credit ori de câte ori pot demonstra, pe baza elementelor de probă disponibile, că expunerea unei instituții de credit la riscurile de concentrare a creditului și de lichiditate nu sunt contracarate pe deplin. (33) Cerința ca decontarea etapei în numerar a tranzacției cu instrumente financiare să fie realizată de o entitate juridică distinctă, care acționează ca agent de decontare, este o măsură importantă în vederea creșterii siguranței și a rezistenței CSD-urilor. O astfel de separare între serviciile de bază oferite de CSD-uri și serviciile bancare auxiliare decontării pare într-adevăr indispensabilă pentru a elimina orice pericol de transmitere a riscurilor asociate serviciilor bancare, cum sunt riscurile de credit și de lichiditate, către serviciile de bază oferite de CSD-uri. Nu sunt disponibile măsuri mai puțin invazive pentru eliminarea acestor riscuri de credit și de lichiditate în scopul asigurării nivelului de siguranță și de rezistență al CSD-urilor avut în vedere. Cu toate acestea, pentru a obține câștigurile de eficiență rezultate din furnizarea de servicii de tip CSD și de servicii bancare în cadrul aceluiași grup de întreprinderi, cerința ca serviciile bancare să fie realizate printr-o instituție de credit separată nu trebuie să împiedice respectiva instituție de credit să facă parte din același grup de întreprinderi ca și CSD-ul. Dacă în cadrul aceluiași grup de întreprinderi se furnizează atât servicii de tip CSD, cât și servicii bancare, pentru a spori siguranța și eficiența serviciilor furnizate, activitățile instituției de credit care furnizează servicii bancare trebuie să se limiteze la furnizarea de servicii bancare auxiliare decontării. Mai mult, în situațiile în care nu există niciun pericol de transmitere a riscurilor de credit și de lichiditate de la serviciile bancare la furnizarea serviciilor de bază ale CSD-urilor, ar trebui să fie posibilă o derogare de la obligația separării serviciilor bancare auxiliare decontării de serviciile de bază ale CSD-urilor. Pentru a asigura aplicarea consecventă a posibilității de derogare de la obligația impusă CSD-urilor de a nu furniza niciun fel de servicii auxiliare de tip bancar, Comisia trebuie să fie abilitată să decidă, la solicitarea unei autorități naționale competente, dacă o astfel de derogare este permisă, având în vedere că nu se creează un risc sistemic prin furnizarea de către aceeași entitate juridică atât a serviciilor de bază de tip CSD, cât și a serviciilor bancare. În orice caz, activitățile CSD-urilor care beneficiază de o astfel de derogare și care sunt autorizate să funcționeze ca instituții de credit trebuie să se limiteze exclusiv la furnizarea de servicii bancare auxiliare decontării. (34) Pentru a oferi un grad suficient de siguranță și de continuitate a serviciilor furnizate de CSD-uri, acestea trebuie să fie supuse unor cerințe prudențiale și de capital specifice, uniforme și direct aplicabile, care să le atenueze riscurile juridice, operaționale și de investiții. (35) Siguranța acordurilor de conexiune încheiate între CSD-uri trebuie să facă obiectul unor cerințe specifice pentru a permite accesul participanților fiecărui CSD la alte sisteme de decontare a instrumentelor financiare. Cerința de a furniza servicii auxiliare de tip bancar prin entități juridice distincte nu trebuie să împiedice CSD-urile să beneficieze de astfel de servicii, în special în cazul în care participă la un sistem de decontare a instrumentelor financiare gestionat de un alt CSD. Este foarte important ca orice riscuri potențiale rezultate din acordurile de conexiune, precum riscurile de credit, de lichiditate, organizatorice sau orice alt tip de riscuri relevante pentru CSD-uri să fie pe deplin contracarate. În ceea ce privește conexiunile de interoperabilitate, este important ca sistemele conectate să aibă momente identice pentru introducerea în sistem a ordinelor de transfer, irevocabilitatea ordinelor de transfer și finalizarea transferurilor de instrumente financiare și de numerar. Aceleași principii trebuie să se aplice în cazul CSD-urilor care utilizează o infrastructură IT comună pentru decontare. (36) În calitate de operatori ai sistemelor de decontare a instrumentelor financiare, CSD-urile îndeplinesc un rol cheie în procesul transferării instrumentelor financiare în conturile de instrumente financiare. Pentru a spori certitudinea juridică, în special în context transfrontalier, este important să se stabilească norme clare privind legea aplicabilă aspectelor de proprietate în ceea ce privește instrumentele financiare păstrate de un CSD în conturile sale. Ca urmare a abordării adoptate de normele conflictuale existente, legea aplicabilă trebuie să fie legea locului unde se păstrează conturile unui CSD. (37) În multe state membre, legislația națională impune emitenților să emită anumite tipuri de instrumente financiare, în mod special acțiuni, prin CSD-urile lor naționale. Pentru a elimina această barieră în calea bunei funcționări a pieței post-tranzacționare din Uniune și pentru a permite emitenților să opteze pentru modalitatea cea mai eficientă de gestionare a instrumentelor lor financiare, emitenții trebuie să aibă dreptul de a alege orice CSD înființat în Uniune pentru a-și înregistra instrumentele financiare și pentru a beneficia de orice servicii relevante oferite de CSD-uri. Trebuie să fie pusă la dispoziția autorităților competente o cale de atac rapidă și adecvată pentru a soluționa eventualele refuzuri nejustificate din partea CSD-urilor de a-și furniza serviciile emitenților. Pentru a proteja drepturile acționarilor, dreptul emitenților de a alege un CSD nu trebuie să împiedice aplicarea legilor naționale privind societățile comerciale care reglementează emiterea instrumentelor financiare și relația dintre emitenți și acționari. (38) Codul european de conduită privind serviciile post-tranzacționare din 7 noiembrie 2006[17] a creat un cadru voluntar pentru a permite accesul reciproc între CSD-uri și alte infrastructuri ale pieței. Cu toate acestea, sectorul post-tranzacționare este în continuare fragmentat în virtutea diferențelor dintre sistemele naționale, ceea ce face ca tranzacțiile transfrontaliere să fie mai costisitoare. Este necesar să se prevadă condiții uniforme pentru conexiunile dintre CSD-uri și pentru accesul reciproc între CSD-uri și alte infrastructuri ale pieței. Pentru a permite CSD-urilor să le asigure participanților accesul la alte piețe, acestea trebuie să aibă dreptul de a deveni participanți la un alt CSD sau să solicite unui alt CSD să dezvolte funcții speciale pentru a avea acces la acestea din urmă. Trebuie să fie pusă la dispoziția autorităților competente o cale de atac rapidă și adecvată pentru a soluționa eventualele refuzuri nejustificate din partea CSD-urilor de a acorda acces altor CSD-uri. Deoarece conexiunile dintre CSD-uri pot introduce un risc suplimentar pentru decontare, acestea trebuie să facă obiectul autorizării și supravegherii de către autoritățile competente relevante. (39) De asemenea, CSD-urile trebuie să aibă acces la fluxurile de tranzacții de la o contraparte centrală sau de la un loc de tranzacționare, iar respectivele infrastructuri ale pieței trebuie să aibă acces la sistemele de decontare a instrumentelor financiare gestionate de CSD-uri, cu excepția cazului în care acordarea accesului pune în pericol realizarea activităților lor. Trebuie să fie pusă la dispoziția autorităților competente o cale de atac rapidă și adecvată pentru a soluționa eventualele refuzuri nejustificate din partea CSD-urilor de a acorda acces la serviciile lor. (40) Un cadru prudențial și de conduită în afaceri solid pentru sectorul financiar trebuie să se bazeze pe regimuri robuste de supraveghere și de sancționare. În acest scop, autoritățile de supraveghere trebuie să dispună de suficiente competențe pentru a putea acționa și trebuie să se poată baza pe regimuri de sancționare disuasive, aplicabile împotriva oricărui comportament ilicit. În Comunicarea din 8 decembrie 2010 a Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor privind consolidarea sancțiunilor în sectorul serviciilor financiare a fost efectuată o reexaminare a competențelor existente în materie de sancționare și a aplicării în practică a acestora în vederea promovării convergenței sancțiunilor pentru toate activitățile de supraveghere. (41) Prin urmare, pentru a se asigura respectarea efectivă a cerințelor prezentului regulament de către CSD-uri, instituțiile de credit desemnate ca agenți de decontare, membrii organismelor de conducere ale acestora și orice alte persoane care controlează efectiv activitatea lor, precum și de către orice alte persoane, autoritățile competente trebuie să fie în măsură să aplice sancțiuni și măsuri administrative care să fie eficace, proporționale și disuasive. (42) Pentru a asigura efectul disuasiv și aplicarea consecventă a sancțiunilor în statele membre, prezentul regulament trebuie să prevadă o listă de sancțiuni și măsuri administrative cheie, care trebuie puse la dispoziția autorităților competente, competența de a aplica aceste sancțiuni și măsuri tuturor persoanelor, fizice sau juridice, responsabile de o încălcare, o listă de criterii esențiale pentru determinarea nivelului și tipului acestor sancțiuni și măsuri administrative și niveluri ale sancțiunilor pecuniare. Amenzile administrative trebuie să țină cont de factori precum eventualul beneficiu financiar identificat care rezultă în urma încălcării, eventualele circumstanțe agravante sau atenuante, necesitatea ca amenzile să aibă un efect de descurajare și, după caz, să includă o reducere acordată în cazul cooperării cu autoritățile competente. Adoptarea și publicarea sancțiunilor trebuie să respecte drepturile fundamentale, după cum sunt stabilite în Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, în special dreptul la respectarea vieții private și de familie (articolul 7), dreptul la protecția datelor cu caracter personal (articolul 8) și dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil (articolul 47). (43) Pentru a detecta posibilele încălcări, trebuie instituite mecanisme eficace care să încurajeze semnalarea încălcărilor potențiale sau efective ale prezentului regulament către autoritățile competente. Aceste mecanisme trebuie să includă măsuri de protecție adecvate pentru persoanele care semnalează încălcări potențiale sau efective ale prezentului regulament, precum și pentru persoanele acuzate de astfel de încălcări. Trebuie stabilite proceduri adecvate pentru respectarea dreptului persoanei acuzate la protecția datelor cu caracter personal, a dreptului la apărare și a dreptului de a fi audiată înainte de adoptarea unei decizii definitive care o afectează, precum și a dreptului de a exercita o cale de atac eficace, în fața unei instanțe judecătorești, împotriva oricărei decizii sau măsuri care afectează persoana respectivă. (44) Prezentul regulament nu aduce atingere dispozițiilor din dreptul statelor membre în materie de sancțiuni penale. (45) Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date[18] reglementează prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată în statele membre în temeiul prezentului regulament. Schimbul sau transmiterea datelor cu caracter personal de către autoritățile competente ale statelor membre trebuie să aibă loc în conformitate cu normele privind transferul datelor cu caracter personal prevăzute de Directiva 95/46/CE. Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date[19] reglementează prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată de către AEVMP în temeiul prezentului regulament. Schimbul sau transmiterea datelor cu caracter personal de către AEVMP trebuie să aibă loc în conformitate cu normele privind transferul datelor cu caracter personal prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 45/2001. (46) Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în principal dreptul la respectarea vieții private și de familie, dreptul la protecția datelor cu caracter personal, dreptul la o cale de atac eficace și la un proces echitabil, dreptul de a nu fi judecat sau condamnat de două ori pentru aceeași infracțiune, libertatea de a desfășura o activitate comercială, și trebuie să fie aplicat în conformitate cu aceste drepturi și principii. (47) Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP), instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a unei Autorități europene de supraveghere (AEVMP), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/77/CE a Comisiei[20], trebuie să joace un rol central în aplicarea prezentului regulament, asigurând aplicarea consecventă a normelor Uniunii de către autoritățile naționale competente și soluționând dezacordurile dintre acestea. (48) Este eficient și adecvat ca AEVMP, în calitatea sa de organism care deține un nivel ridicat de cunoștințe de specialitate în materie de instrumente financiare și piețe ale instrumentelor financiare, să fie însărcinată cu elaborarea unor proiecte de standarde tehnice de reglementare și punere în aplicare care să nu implice opțiuni strategice și care să fie prezentate Comisiei. Ori de câte ori este prevăzut, AEVMP trebuie, de asemenea, să implice îndeaproape membrii SEBC și membrii Autorității bancare europene (ABE), înființate prin Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea bancară europeană), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/78/CE a Comisiei[21]. (49) Comisia trebuie să fie abilitată să adopte standarde tehnice de reglementare în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și cu procedura prevăzută la articolele 10 - 14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 cu privire la elementele detaliate ale măsurilor de disciplină în materie de decontare, informațiile și alte elemente pe care un CSD trebuie să le includă în cererea sa de autorizare, informațiile pe care diferitele autorități și le comunică reciproc atunci când supraveghează CSD-urile, detaliile privind mecanismele de cooperare între autoritățile din țara de origine și cele din țara gazdă; elementele mecanismelor de guvernanță pentru CSD-uri, detaliile privind evidențele care trebuie ținute de CSD-uri, detaliile privind măsurile care urmează să fie luate de CSD-uri pentru a menține integritatea emisiunii, protecția instrumentelor financiare ale participanților; realizarea în timp util a decontării, atenuarea riscurilor operaționale și a riscurilor care rezultă în urma conexiunilor între CSD-uri, detaliile cerințelor de capital pentru CSD-uri, detaliile cerințelor prudențiale privind riscurile de credit și de lichiditate pentru instituțiile de credit desemnate. (50) Comisia trebuie să fie abilitată, de asemenea, să adopte standarde tehnice de punere în aplicare, prin intermediul actelor de punere în aplicare, în temeiul articolului 291 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 cu privire la formulare și modele standard pentru cererile de autorizare înaintate de CSD-uri; pentru furnizarea de informații între autorități competente diferite în scopul supravegherii CSD-urilor; pentru mecanismele de cooperare relevante între autoritățile din țara de origine și cele din țara gazdă; pentru formatele evidențelor care trebuie ținute de CSD-uri; pentru procedurile aplicabile în cazurile în care unui participant sau unui emitent i se refuză accesul la un CSD, CSD-urilor li se refuză accesul reciproc sau accesul între CSD-uri și alte infrastructuri ale pieței; pentru consultarea de autorități diferite înainte de autorizarea unui agent de decontare. (51) Comisia trebuie să fie abilitată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 290 din tratat. În speță, trebuie adoptate acte delegate cu privire la detalii specifice privind definițiile; criteriile conform cărora operațiunile desfășurate de un CSD într-un stat membru gazdă trebuie să fie considerate de o importanță deosebită pentru respectivul stat membru; serviciile pentru care un CSD dintr-o țară terță solicită recunoașterea de către AEVMP și informațiile pe care CSD-ul solicitant le comunică AEVMP în cererea de recunoaștere; riscurile care pot să justifice refuzul din partea unui CSD de a acorda acces participanților și elementele de procedură aflate la dispoziția participanților solicitanți; evaluarea situațiilor în care decontarea în banii băncii centrale nu este practică și disponibilă; elementele procedurii de acordare a accesului la CSD-uri pentru emitenți, a accesului între CSD-uri și între CSD-uri și alte infrastructuri ale pieței. (52) Pentru a garanta condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentului regulament, trebuie să îi fie conferite Comisiei competențe de punere în aplicare, astfel încât să poată emite decizii privind evaluarea normelor din țări terțe în scopul recunoașterii CSD-urilor din țări terțe și al acordării de derogări de la obligația separării serviciilor bancare auxiliare decontării de serviciile de bază de tip CSD. Competențele respective trebuie să fie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie[22]. (53) Deoarece obiectivele prezentului regulament, și anume de a stabili cerințe uniforme în ceea ce privește decontarea, precum și CSD-urile, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre și, în consecință, datorită amplorii acțiunii necesare, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii acestor obiective. (54) Este necesară modificarea Directivei 98/26/CE pentru a fi conformă cu Directiva 2010/78/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 de modificare a Directivelor 98/26/CE, 2002/87/CE, 2003/6/CE, 2003/41/CE, 2003/71/CE, 2004/39/CE, 2004/109/CE, 2005/60/CE, 2006/48/CE, 2006/49/CE și 2009/65/CE cu privire la competențele Autorității europene de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană), ale Autorității europene de supraveghere (Autoritatea Europeană pentru Asigurări și Pensii Ocupaționale) și ale Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe)[23], în temeiul căreia sistemele de decontare a instrumentelor financiare desemnate nu mai sunt notificate Comisiei, ci AEVMP. (55) Punerea în aplicare a cerințelor privind autorizarea și recunoașterea enunțate în prezentul regulament trebuie amânată pentru a acorda suficient timp CSD-urilor stabilite în Uniune sau în țări terțe pentru a solicita autorizarea și recunoașterea în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament. (56) Este necesar, de asemenea, să se amâne punerea în aplicare a cerințelor referitoare la înscrierea în cont a anumitor valori mobiliare și decontarea obligațiilor în sistemele de decontare a instrumentelor financiare nu mai târziu de a doua zi lucrătoare după data încheierii tranzacției, pentru a acorda suficient timp participanților de pe piață care dețin instrumente financiare pe suport de hârtie sau care utilizează perioade de decontare mai lungi să se conformeze acestor cerințe. ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: Titlul I Obiect, domeniu de aplicare și definiții Articolul 1 Obiect și domeniu de aplicare 1. Prezentul regulament prevede cerințe uniforme pentru decontarea instrumentelor financiare în Uniune, precum și norme referitoare la organizarea și activitatea depozitarilor centrali de instrumente financiare pentru a asigura siguranța și buna desfășurare a decontării. 2. Prezentul regulament se aplică decontării tuturor instrumentelor financiare și activităților CSD-urilor, cu excepția cazului în care se prevede altfel în dispozițiile prezentului regulament. 3. Prezentul regulament nu aduce atingere dispozițiilor legislației Uniunii privind anumite instrumente financiare, în special Directivei 2003/87/CE. 4. Articolele 9 - 18 și articolul 20, precum și dispozițiile titlului IV nu se aplică membrilor Sistemului European al Băncilor Centrale (SEBC), altor organisme naționale ale statelor membre care îndeplinesc funcții similare, și nici organismelor publice ale statelor membre însărcinate cu administrarea datoriei publice sau care intervin în acest proces. Articolul 2 Definiții 1. În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții: (1) „depozitar central de instrumente financiare” (CSD) înseamnă o persoană juridică care gestionează un sistem de decontare a instrumentelor financiare prevăzut la punctul 3 din secțiunea A din anexă și care furnizează cel puțin un alt serviciu de bază prevăzut la secțiunea A din anexă; (2) „decontare” înseamnă finalizarea unei tranzacții cu instrumente financiare în scopul stingerii obligațiilor participanților prin transferul de fonduri sau instrumente financiare; (3) ”sistem de decontare a instrumentelor financiare” înseamnă un sistem în conformitate cu prima și a doua liniuță de la articolul 2 litera (a) din Directiva 98/26/CE, a cărui activitate constă în executarea ordinelor de transfer, astfel cum sunt definite la liniuța a doua de la articolul 2 litera (i) din Directiva 98/26/CE; (4) „perioada de decontare” înseamnă perioada de timp dintre data încheierii tranzacției și data prevăzută pentru decontare; (5) „zi lucrătoare” înseamnă zi lucrătoare, astfel cum este definită la articolul 2 litera (n) din Directiva 98/26/CE; (6) „caz de neexecutare a decontării” înseamnă nerealizarea decontării unei tranzacții cu instrumente financiare la data prevăzută pentru decontare, rezultată în urma lipsei de instrumente financiare sau de numerar, indiferent de cauza acestei absențe; (7) „data prevăzută pentru decontare” înseamnă data la care părțile la o tranzacție cu instrumente financiare convin că va avea loc decontarea; (8) „contraparte centrală (CCP)” înseamnă o entitate care se interpune între contrapărțile la contractele tranzacționate pe una sau mai multe piețe financiare, devenind cumpărător pentru orice vânzător și vânzător pentru orice cumpărător; (9) „autoritate competentă” înseamnă autoritatea desemnată de fiecare stat membru în conformitate cu articolul 10; (10) „participant” înseamnă orice participant, astfel cum este definit la articolul 2 litera (f) din Directiva 98/26/CE, inclusiv o contraparte centrală, la un sistem de decontare a instrumentelor financiare; (11) „participare” înseamnă participarea în sensul articolului 17 prima teză din Directiva 78/660/CEE, sau deținerea, directă sau indirectă, a cel puțin 20 % din drepturile de vot sau din capitalul unei întreprinderi; (12) „stat membru de origine” înseamnă statul membru în care un CSD a fost autorizat; (13) „stat membru gazdă” înseamnă statul membru, altul decât statul membru de origine, în care un CSD are o sucursală sau în care furnizează servicii de tip CSD; (14) „sucursală” înseamnă un punct de lucru, altul decât sediul central, care constituie o parte a CSD-ului, care nu are personalitate juridică și care prestează servicii de tip CSD pentru care CSD-ul a fost autorizat; (15) „control” înseamnă relația care există între două întreprinderi, astfel cum este definită la articolul 1 din Directiva 83/349/CEE; (16) „insolvența unui participant” înseamnă o situație în care împotriva unui participant este deschisă procedura de insolvență, astfel cum este definită la articolul 2 litera (j) din Directiva 98/26/CE; (17) „livrare contra plată” (LCP) înseamnă un mecanism de decontare a instrumentelor financiare care leagă un transfer de instrumente financiare de un transfer de fonduri, în așa fel încât livrarea instrumentelor financiare are loc numai dacă se realizează și plata corespunzătoare; (18) „cont de instrumente financiare” înseamnă un cont în care instrumentele financiare pot fi creditate sau debitate; (19) „conexiune între CSD-uri” înseamnă un acord între CSD-uri prin care un CSD deschide un cont în sistemul de decontare a instrumentelor financiare al unui alt CSD pentru a facilita transferul de instrumente financiare de la participanții acestuia către participanții CSD-ului respectiv. Conexiunile între CSD-uri includ conexiunea de acces standard, conexiunea de acces personalizat și conexiunile interoperabile; (20) „conexiune de acces standard” înseamnă o conexiune între CSD-uri prin care un CSD este conectat la un alt CSD, ca orice alt participant la sistemul de decontare a instrumentelor financiare gestionat de către acesta din urmă; (21) „conexiune de acces personalizat” înseamnă o conexiune între CSD-uri prin care un CSD oferă anumite servicii unui alt CSD, separat de serviciile oferite altor participanți la sistemul său de decontare a instrumentelor financiare; (22) „conexiuni interoperabile” înseamnă conexiuni între CSD-uri prin care sistemele de decontare a instrumentelor financiare gestionate de CSD-uri devin interoperabile, conform definiției de la articolul 2 litera (o) din Directiva 98/26/CE; (23) „valori mobiliare” înseamnă valori mobiliare, astfel cum sunt definite la articolul 4 punctul 18 din Directiva 2004/39/CE; (24) „instrumente ale pieței monetare” înseamnă instrumente ale pieței monetare, astfel cum sunt definite la articolul 4 punctul 19 din Directiva 2004/39/CE; (25) „unități emise de organisme de plasament colectiv” înseamnă unități emise de organisme de plasament colectiv, astfel cum se precizează în anexa I secțiunea C punctul 3 din Directiva 2004/39/CE; (26) „cote de emisii” înseamnă orice unități recunoscute ca fiind în conformitate cu cerințele Directivei 2003/87/CE; (27) „piață reglementată” înseamnă „piață reglementată”, astfel cum este definită la articolul 4 punctul 14 din Directiva 2004/39/CE; (28) „sistem multilateral de tranzacționare (MTF)” înseamnă un sistem multilateral de tranzacționare, astfel cum este definit la articolul 4 punctul 15 din Directiva 2004/39/CE; (29) „sistem organizat de tranzacționare (OTF)” înseamnă orice sistem sau mecanism, care nu constituie o piață reglementată sau un MTF, gestionat de o societate de investiții sau de un operator de pe piață, în cadrul căruia pot interacționa multiple interese de vânzare și cumpărare de instrumente financiare ale unor terțe părți, într-un mod care conduce la încheierea de contracte în conformitate cu dispozițiile titlului II din Directiva 2004/39/CE; (30) „filială” înseamnă o întreprindere filială în sensul articolului 1 din Directiva 83/349/CEE; (31) „agent de decontare” înseamnă un agent de decontare, conform definiției de la articolul 2 litera (d) din Directiva 98/26/CE. 2. Comisia trebuie să fie abilitată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 64 în legătură cu măsurile având ca scop specificarea elementelor tehnice ale definițiilor de la alineatul (1) punctele 17, 20, 21 și 22 și specificarea serviciilor auxiliare prevăzute în secțiunea B punctele 1 - 4 din anexă și a serviciilor prevăzute în secțiunea C punctele 1 și 2 din anexă. Titlul II Decontarea instrumentelor financiare Capitolul I Înscrierea în cont Articolul 3 Înscrierea în cont 1. Societățile care emit valori mobiliare care sunt admise la tranzacționare pe piețe reglementate iau măsuri ca aceste instrumente financiare să fie reprezentate prin înscriere în cont ca imobilizare, prin emiterea unei note globale, care reprezintă întreaga emisiune, sau după o emisiune directă de instrumente financiare, în formă dematerializată. 2. În cazul în care instrumentele financiare la care se face referire la alineatul (1) sunt tranzacționate pe piețele reglementate, în sisteme multilaterale de tranzacționare (MTF) sau în sisteme organizate de tranzacționare (OTF), sau sunt transferate ca urmare a unui contract de garanție financiară, conform definiției de la articolul 2 litera (a) din Directiva 2002/47/CE, aceste instrumente financiare trebuie să fie înregistrate prin înscriere în cont la un CSD înainte de data tranzacției, cu excepția cazului în care au fost deja înregistrate în acest mod. Articolul 4 Punere în aplicare 1. Autoritățile din statul membru în care este stabilită societatea care emite instrumente financiare trebuie să aibă competența de a garanta punerea în aplicare a articolului 3 alineatul (1). 2. Autoritățile competente pentru supravegherea piețelor reglementate, a MTF-urilor și a OTF-urilor trebuie să asigure aplicarea articolului 3 alineatul (2) atunci când instrumentele financiare la care se face referire în articolul 3 alineatul (1) sunt tranzacționate pe piețele reglementate, MTF sau OTF. 3. Autoritățile din statele membre responsabile pentru punerea în aplicare a Directivei 2002/47/CE trebuie să fie competente pentru a se asigura că articolul 3 alineatul (2) din prezentul regulament se aplică în cazul în care instrumentele financiare la care se face referire în articolul 3 alineatul (1) din prezentul regulament sunt transferate în urma unui contract de garanție financiară, conform definiției de la articolul 2 litera (a) din Directiva 2002/47/CE. Capitolul II Perioadele de decontare Articolul 5 Datele prevăzute pentru decontare 1. Orice participant la un sistem de decontare a instrumentelor financiare care cumpără sau vinde, pe cont propriu sau în numele unui terț, valori mobiliare, instrumente ale pieței monetare, unități emise de organisme de plasament colectiv și cote de emisii trebuie să își deconteze obligația în legătură cu sistemul de decontare a instrumentelor financiare la data prevăzută pentru decontare. 2. În ceea ce privește valorile mobiliare menționate la alineatul (1) care sunt tranzacționate pe piețe reglementate, MTF-uri sau OTF-uri, data prevăzută pentru decontare nu poate depăși a doua zi lucrătoare după data încheierii tranzacției. 3. Autoritatea relevantă din statul membru a cărui legislație este aplicabilă în cazul sistemului de decontare a instrumentelor financiare gestionat de un CSD trebuie să aibă competența de a asigura aplicarea alineatelor (1) și (2). Capitolul III Disciplina în materie de decontare Articolul 6 Măsuri de prevenire a cazurilor de neexecutare a decontării 1. Toate piețele reglementate, MTF-urile sau OTF-urile stabilesc proceduri care să permită confirmarea detaliilor relevante ale tranzacțiilor cu instrumentele financiare prevăzute la articolul 5 alineatul (1) la data la care au fost transmise ordinele. 2. Pentru fiecare sistem de decontare a instrumentelor financiare pe care îl gestionează, CSD-urile stabilesc proceduri care să faciliteze decontarea tranzacțiilor cu instrumente financiare prevăzute la articolul 5 alineatul (1) la data prevăzută pentru decontare. CSD-urile promovează decontarea rapidă la data prevăzută pentru decontare prin intermediul unor mecanisme adecvate, cum ar fi o structură tarifară progresivă. 3. Pentru fiecare sistem de decontare a instrumentelor financiare pe care îl gestionează, CSD-urile instituie instrumente de monitorizare care să le permită să identifice în prealabil tranzacțiile cu instrumente financiare menționate la articolul 5 alineatul (1) care prezintă cea mai mare probabilitate de neexecutare a decontării și impun participanților decontarea tranzacțiilor respective la data prevăzută pentru decontare. 4. Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP) elaborează, în consultare cu membrii Sistemului European al Băncilor Centrale (SEBC), proiecte de standarde tehnice de reglementare care să precizeze detaliile procedurilor necesare pentru a permite confirmarea detaliilor relevante ale tranzacțiilor și a facilita decontarea, prevăzute la alineatele (1) și (2), precum și detaliile instrumentelor de monitorizare pentru identificarea cazurilor probabile de neexecutare a decontării, prevăzute la alineatul (3). AEVMP prezintă Comisiei aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare în termen de șase luni de la data intrării în vigoare a prezentului regulament. Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf, în conformitate cu procedura prevăzută la articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1095/2010. Articolul 7 Măsuri de soluționare a cazurilor de neexecutare a decontării 1. Pentru fiecare sistem de decontare a instrumentelor financiare pe care îl gestionează, CSD-urile instituie un sistem care monitorizează cazurile de neexecutare a decontării tranzacțiilor cu instrumentele financiare menționate la articolul 5 alineatul (1). CSD-urile transmit rapoarte periodice autorității competente și oricărei persoane care are un interes legitim, cuprinzând numărul de cazuri de neexecutare a decontării și detaliile legate de acestea, precum și orice alte informații relevante. Autoritățile competente comunică AEVMP orice informații relevante cu privire la cazurile de neexecutare a decontării. 2. Pentru fiecare sistem de decontare a instrumentelor financiare pe care îl gestionează, CSD-urile trebuie să stabilească proceduri care să faciliteze decontarea tranzacțiilor cu instrumente financiare menționate la articolul 5 alineatul (1) care nu au fost decontate la data prevăzută pentru decontare. Aceste proceduri trebuie să prevadă un mecanism de sancționare suficient de disuasiv pentru participanții care împiedică executarea decontării. 3. Participanții la sistemul de decontare a instrumentelor financiare care nu reușesc să livreze instrumentele financiare menționate la articolul 5 alineatul (1) către participanții destinatari, la data prevăzută pentru decontare, fac obiectul unei cumpărări impuse prin care instrumentele respective sunt cumpărate de pe piață, în termen de cel mult patru zile de la data prevăzută pentru decontare, și livrate participanților destina