[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 3.8.2009

COM(2009) 415 final

RAPORT AL COMISIEI privind implementarea, în perioada 2005-2006, a Directivei 2002/15/CE privind organizarea timpului de lucru al persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier

(primul raport al Comisiei referitor la implementarea normelor privind timpul de lucru în sectorul transportului rutier) {SEC(2009)1099}

RAPORT AL COMISIEIprivind implementarea, în perioada 2005-2006, a Directivei 2002/15/CE privind organizarea timpului de lucru al persoanelor care efectuează activită ți mobile de transport rutier

(primul raport al Comisiei referitor la implementarea normelor privind timpul de lucru în sectorul transportului rutier)

1. INTRODUCERE

Prezentul raport se referă la implementarea, în statele membre, a Directivei 2002/15/CE[1] privind organizarea timpului de lucru al lucrătorilor mobili din sectorul transportului rutier.

Directiva reglementează timpul de lucru, pauzele și munca de noapte. Obiectivele sale sunt îmbunătățirea siguranței rutiere, prevenirea denaturării concurenței și garantarea siguranței și sănătății lucrătorilor mobili. Această directivă completează astfel dispozițiile Regulamentului (CE) 561/2006 referitoare la perioadele de conducere și de repaus care influențează în mod direct siguranța rutieră, precum și la concurență, întrucât specifică perioada maximă de conducere permisă.

Deși, potrivit dispozițiilor articolului 13 din directivă, statele membre trebuiau să își prezinte rapoartele pentru 2005 și 2006 până la 30 septembrie 2007, Comisia a primit la timp doar două rapoarte naționale. În consecință, Comisia a inițiat proceduri privind încălcarea dreptului comunitar împotriva majorității statelor membre, pentru nerespectarea obligațiilor care le revin. Una dintre cauzele acestei situații nesatisfăcătoare a fost faptul că multe dintre statele membre au notificat cu mare întârziere transpunerea directivei în legislația națională. Deși toate statele membre au transpus până în prezent directiva, este de remarcat faptul că doar foarte puţine state membre au notificat transpunerea completă la timp.

Toate statele membre care și-au prezentat rapoartele au utilizat formularul standard de raportare stabilit prin Decizia Comisiei din 22 septembrie 2008[2] privind elaborarea formularului standard de raportare. Rapoartele au fost, în majoritatea cazurilor, complete și omogene, dar nu conțineau informații nici cu privire la numărul exact al controalelor efectuate în temeiul Directivei 2002/15/CE privind organizarea timpului de lucru pentru lucrătorii mobili din sectorul transportului rutier și nici cu privire la abaterile constatate. Aceste informații importante trebuie comunicate pentru a permite evaluarea eficacității măsurilor naționale de implementare.

Deoarece Bulgaria și România au devenit state membre ale Uniunii Europene abia de la 1 ianuarie 2007, prin urmare, după încheierea perioadei de raportare, aceste state nu au trebuit să prezinte rapoarte naționale și de aceea nu sunt luate în considerare.

2. DIRECTIVA 2002/15/CE

2.1. Informații generale

Directiva 2002/15/CE privind organizarea timpului de lucru al lucrătorilor mobili din sectorul transportului rutier completează Regulamentul (CE) nr. 561/2006 privind perioadele de conducere și de repaus, care reglementează majoritatea activităților conducătorilor auto profesioniști, și anume conducerea autovehiculelor pentru transportul mărfurilor și al călătorilor. Acest regulament se aplică tuturor conducătorilor auto profesioniști care își desfășoară activitatea în sectorul transportului de marfă și de călători, indiferent de natura acestora. De când tahograful digital, care înregistrează cu precizie perioadele de conducere și de repaus, perioadele destinate altor activități și perioadele de disponibilitate, a devenit obligatoriu pentru toate autovehiculele înregistrate după data de 1 mai 2006, aplicarea normelor sociale s-a îmbunătățit substanțial. Directiva este o lex specialis a Directivei 2003/88/CE[3] privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (denumită în continuare „Directiva de bază privind timpul de lucru”) și se referă la alte aspecte ale timpului de lucru în sectorul transportului rutier, în afară de perioadele de conducere și de repaus. La fel ca Directiva de bază privind timpul de lucru, această directivă se aplică numai lucrătorilor, dar nu și celor independenți. Cu toate acestea, una dintre dispoziții prevede că, în anumite condiții, domeniul de aplicare al acestei directive sectoriale privind timpul de lucru se extinde, începând cu data de 23 martie 2009, pentru a include și lucrătorii independenți.

Directiva 2002/15/CE privind organizarea timpului de lucru al lucrătorilor mobili din sectorul transporturilor definește, printre altele, termenii „timp de lucru”, „perioade de disponibilitate” și „muncă de noapte”. În plus, această directivă stabilește timpul maxim de lucru săptămânal și durata minimă a pauzelor.

Timpul mediu de lucru săptămânal nu trebuie să depășească 48 de ore, dar organismele competente pot prelungi timpul maxim de lucru săptămânal până la 60 de ore, în cazul în care nu se depășește o medie de 48 de ore pe săptămână pe o perioadă de patru luni.

Statele membre se asigură că lucrătorii mobili nu sunt obligați să muncească mai mult de șase ore consecutiv fără pauză. Pauzele durează cel puțin 30 sau 45 de minute, în funcție de durata totală a programului zilnic de lucru și pot fi împărțite în perioade mai mici, de cel puțin 15 minute.

Dacă se lucrează noaptea, timpul de lucru zilnic nu trebuie să depășească zece ore din 24, și trebuie prevăzute compensații pentru munca de noapte, astfel încât siguranța rutieră să nu fie pusă în pericol.

Statele membre pot deroga de la aceste dispoziții sub rezerva consultării partenerilor sociali. Aceste derogări nu trebuie să aibă drept rezultat o perioadă de referință mai lungă de șase luni pentru calcularea mediei timpului de lucru săptămânal maxim de 48 de ore.

Statele membre se asigură că lucrătorii mobili sunt informați în privința directivei și că timpul de lucru al lucrătorilor mobili din sectorul transportului rutier este înregistrat în mod corespunzător. Este necesar ca statele membre să introducă un sistem de sancțiuni pentru cazurile de nerespectare a dispozițiilor.

În sfârșit, pentru a permite Comisiei să își îndeplinească obligația de a elabora, o dată la doi ani, un raport cu privire la implementarea directivei, statele membre trebuie să prezinte rapoartele naționale până cel târziu la data de 30 septembrie care urmează datei la care se încheie perioada de doi ani analizată în raport. Această perioadă de doi ani trebuie să coincidă cu cea menționată în Regulamentul (CE) nr. 561/2006.

2.2. Transpunerea directivei în statele membre

Una dintre cele mai mari probleme legate de aplicarea Directivei 2002/15/CE privind organizarea timpului de lucru al lucrătorilor mobili din sectorul transportului rutier a fost transpunerea tardivă a acesteia în legislația națională de către majoritatea statelor membre. Trebuie reținut faptul că nerespectarea de către statele membre a obligației de a transpune la timp directiva în legislația națională a dus la întârzierea armonizării normelor sociale la nivelul UE. Acest lucru poate prejudicia realizarea obiectivelor directivei.

Până la data încheierii perioadei de transpunere (23 martie 2005) doar foarte puţine state membre au notificat transpunerea completă. Belgia, Republica Cehă, Danemarca, Irlanda, Grecia, Spania, Franța, Italia, Letonia, Luxemburg, Țările de Jos, Austria, Portugalia și Suedia au notificat transpunerea numai după inițierea de către Comisie a unei proceduri de încălcare a dreptului comunitar. Celelalte state membre au notificat cu întârziere legislația de transpunere.

3. OBSERVAȚII ȘI CONCLUZII

3.1. Prezentarea datelor

Numai Finlanda și Regatul Unit și-au prezentat rapoartele până la 30 septembrie 2007, dată la care toate contribuțiile naționale ar fi trebuit prezentate Comisiei, în conformitate cu articolul 13 din directivă. Cipru, Suedia și Spania au trimis rapoartele cu întârziere, după primirea unei atenționări, iar Comisia a trebuit să inițieze proceduri de încălcare a dreptului comunitar împotriva tuturor celorlalte state membre.

Este evident că nerespectarea de către majoritatea statelor membre a obligației de a prezenta Comisiei un raport național se datorează faptului că unele dintre acestea au notificat implementarea directivei abia la sfârșitul actualei perioade de raportare sau chiar după încheierea acesteia. După cum s-a menționat anterior, aproape niciun stat membru nu a reușit să transpună directiva în legislația națională până la 23 martie 2005, în conformitate cu articolul 14.

3.2. Controale și abateri

Numai Slovacia și Ungaria au indicat numărul exact de controale efectuate și de abateri constatate în legătură cu directiva și cu timpul de lucru.

În Ungaria, raportul a arătat că atât numărul abaterilor, cât și cel al conducătorilor auto implicați au scăzut în perioada 2005-2006. Rămâne de văzut dacă este sau nu vorba despre un efect pe termen lung și în ce măsură Directiva 2002/15/CE privind organizarea timpului de lucru al lucrătorilor mobili din sectorul transportului rutier a avut vreo influență.

În Slovacia, numărul deficiențelor constatate a crescut cu peste 25% în perioada 2005-2006.

Numai Grecia (Raportul anual al organismului de inspecție a muncii), Letonia (Raportul privind inspectarea operatorilor comerciali, cu recomandări destinate operatorilor), Slovenia (Crearea unui sistem de înregistrare și a unui registru al măsurilor luate în cadrul procedurilor administrative și al procedurilor privind infracțiuni administrative) și Regatul Unit (Interviuri cu lucrătorii mobili și cu operatorii, precum și cu părțile interesate, în legătură cu efectele directivei) au raportat introducerea unui sistem de monitorizare a eficacității aplicării directivei.

În ceea ce privește rapoartele viitoare, ar fi important să se comunice astfel de date pentru a se putea evalua eficacitatea măsurilor legale și administrative luate de statele membre pentru a implementa directiva.

3.3. Hotărâri ale Curții de Justiție și ale tribunalelor naționale

Curtea Europeană de Justiție nu a pronunțat, în perioada de raportare, nicio hotărâre referitoare la Directiva 2002/15/CE privind organizarea timpului de lucru al lucrătorilor mobili din sectorul transportului rutier.

În ceea ce privește cauzele naționale, numai Suedia (9 cauze prezentate parchetului), Republica Slovacia (mai multe proceduri administrative) și Slovenia (mai multe proceduri administrative care au dus la amendarea întreprinderilor pentru faptul că nu țin evidența timpului de lucru) și-au raportat cauzele. Rezultatele finale ale acestor proceduri nu au fost raportate.

3.4. Observații

Acesta este primul raport cu privire la Directiva 2002/15/CE privind organizarea timpului de lucru al lucrătorilor mobili din sectorul transportului rutier. Toate statele membre și-au prezentat rapoartele utilizând formularul prevăzut de Directiva Comisiei din 22 septembrie 2008[4] privind elaborarea formularului standard de raportare. Aceasta înseamnă că statele membre au descris următoarele aspecte:

- modul în care a fost elaborat raportul și părțile interesate consultate;

- implementarea Directivei 2002/15/CE;

- monitorizarea implementării;

- perspective.

Datele furnizate au fost insuficiente doar în privința a două aspecte:

- interpretarea judiciară, în legătură cu care au prezentat informații doar Suedia, Spania, Slovacia și Slovenia;

- evaluarea eficacității, menționată doar în rapoartele prezentate de Grecia, Letonia, Slovenia și Regatul Unit.

Având în vedere faptul că perioada de transpunere s-a încheiat la 23 martie 2005 și că majoritatea statelor membre nu au transpus directiva până la începutul perioadei de raportare, nu este surprinzător faptul că numărul procedurilor privind directiva, prezentate atât în fața tribunalelor naționale, cât și a Curții Europene de Justiție, este limitat.

În ceea ce privește evaluarea eficacității directivei, statele membre trebuie să amelioreze calitatea raportării, acesta fiind unul dintre aspectele solicitate în mod explicit în formularul de raportare. Statele membre trebuie să furnizeze mai multe informații cu privire la aplicarea practică a directivei. Acestea trebuie să descrie și modul în care măsurile de implementare pe care le-au luat vor facilita realizarea principalelor obiective ale directivei.

În majoritatea cazurilor, statele membre nu fac nicio referire specifică la modul de desfășurare a controalelor. Din cauza structurii înregistrărilor pe tahograf, controalele rutiere furnizează puține informații cu privire la munca de noapte și la timpul maxim de lucru săptămânal.

3.5. Concluzii

Aceste este primul raport cu privire la implementarea Directivei 2002/15/CE. În urma primirii rapoartelor de la statele membre, este dificil de evaluat dacă directiva a avut efect asupra respectării normelor sociale în sectorul transportului rutier. Acest lucru se datorează, în parte, faptului că puține state membre și-au îndeplinit obligația de a transpune directiva în legislația națională în termenul prevăzut și de a comunica această legislație Comisiei.

Eforturile statelor membre sunt necesare pentru a îmbunătăți evaluarea eficacității măsurilor luate de statele membre pentru a implementa directiva.

De asemenea, intensificarea cooperării în ceea ce privește schimbul de informații cu privire la cele mai bune practici ar putea constitui un avantaj pentru statele membre.

Toate rapoartele ar fi trebuit să conțină informații referitoare la opiniile partenerilor sociali cu privire la implementarea Directivei 2002/15/CE, astfel cum se prevede în directiva respectivă.

Majoritatea statelor membre nu au formulat observații cu privire la măsura în care conducătorii auto și angajatori respectă dispozițiile directivei și legislația națională de transpunere. Având însă în vedere informațiile primite, Comisia presupune că dispozițiile directivei nu sunt respectate pe deplin.

Un număr redus de state membre au formulat observații cu privire la domeniul de aplicare al directivei și la includerea conducătorilor auto independenți.

[1] Directiva 2002/15/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 privind organizarea timpului de lucru al persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier, JO L 80, 23.3.2002, p. 35.

[2] Decizia Comisiei din 22.9.2008 privind elaborarea formularelor standard, menționată la articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 561/2006, (C(2008)5123 final).

[3] Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru, JO L 299, 18.11.2003, p. 9.

[4] Decizia Comisiei din 22.9.2008 privind elaborarea formularelor standard, menționată la articolul 17 din Regulamentul (CE) nr. 561/2006, C(2008)5123 final.