RO    RO  COMISIA COMUNIT ĂŢILOR EUROPENE 
Bruxelles, 30.4.2007 
COM(2007) 225 final 
  
COMUNICARE A COMISIEI 
CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CO NSILIU, COMITETUL ECONOMIC ŞI 
SOCIAL EUROPEAN ŞI COMITETUL REGIUNILOR 
privind 
Examinarea intermediar ă a celui de-al şaselea program comunitar de ac ţiune pentru 
mediu 
  
{SEC(2007) 546} 
{SEC(2007) 547} 
 
RO 3   RO TABLA DE MATERII 
1. Introducere ................................................................................................................. .. 4 
2. Situa ţia mediului .......................................................................................................... 5 
3. Cre şterea economic ă, locurile de munc ă şi mediul...................................................... 5 
4. Evaluarea priorit ăţilor PAM 6...................................................................................... 7 
4.1. Schimb ările climatice................................................................................................... 7 
4.2. Natura şi biodiversitatea............................................................................................... 9 
4.3. Mediul, s ănătatea şi calitatea vie ţii ............................................................................ 10 
4.4. Resursele naturale şi deşeurile ................................................................................... 11 
5. Perspective pentru îmbun ătăţirea legifer ării .............................................................. 12 
5.1. Cooperarea interna ţională consolidat ă....................................................................... 12 
5.2. Principiile „unei reglement ări mai bune” în procesul legislativ de mediu................. 14 
5.3. Promovarea politicii integrate.................................................................................... 16 5.4. Îmbun ătăţirea aplicării şi a execut ării ........................................................................ 17 
6. Concluzii ................................................................................................................... . 18 
 
RO 4   RO 1. INTRODUCERE 
Politicile de mediu ocup ă un loc important în misiunea Uniunii Europene de a aduce 
prosperitate şi securitate cet ăţenilor Europei într-un cad ru de solidaritate social ă. Anul 2006 a 
marcat un moment critic, iar pr oblemele de mediu devin din ce în ce mai mult integrate în 
esenţa guvernării. 
Realizarea unei „Europe a rezultatelor” es te o prioritate pentru actuala Comisie şi politica de 
mediu a Uniunii Europene constituie una dintre pove ştile de succes ale Uniunii în ceea ce 
priveşte oferirea unor benefi cii tangibile pentru cet ăţenii săi. Legisla ţia Uniunii Europene st ă 
la baza legisla ţiilor de mediu na ţionale în propor ţie de 80%. Aceast ă legislaţie a avut drept 
rezultat amelior ări majore ale calit ăţii aerului şi apei şi eliminarea poluan ţilor, precum 
plumbul din benzin ă. Ea permite Uniunii Europene s ă îşi asume rolul de conduc ător în 
chestiuni precum schimb ările climatice. Pentru a- şi asigura viabilitate a pe termen lung, 
economia Uniunii Europene trebuie s ă se bazeze, printre altele, pe principii ecologice solide, 
iar legisla ţia de mediu a UE urm ăreşte să asigure aceast ă bază. Obiectivul Comisiei de 
protecţie a mediului la ni vel ridicat încurajeaz ă, de asemenea, inova ţiile ecologice care, odat ă 
realizate, promoveaz ă eficienţa industrial ă şi crearea de noi locuri de munc ă. 
Problemele de mediu reprezint ă o preocupare major ă pentru publicul european. Conform 
Eurobarometrului , 72% dintre cet ăţenii UE au convingerea c ă factorii de mediu le 
influenţează calitatea vie ţii „foarte mult” sau „destul de mult”1. Publicul este con ştient în 
mare măsură că poluarea nu se opre şte la frontierele na ţionale şi politica de mediu este unul 
dintre domeniile care se bucur ă de cel mai mare sprijin public la nivelul Uniunii2.  
În ultimii treizeci de ani, Uniunea European ă a construit un cadru legislativ complex pentru 
protecţia mediului şi acest proces a fost îndrumat  de programe strategice de ac ţiune pentru 
mediu. Cel de-al şaselea program comunitar de ac ţiune pentru mediu (PAM 6)3 instituie 
cadrul comunitar al politicii de mediu pentru perioada cuprins ă între iulie 2002 şi iulie 2012. 
Acest program reprezint ă dimensiunea ecologic ă a Strategiei de dezvoltare durabil ă a Uniunii 
Europene şi stabileşte priorităţi de mediu care se concentreaz ă în special pe patru probleme: 
• schimbările climatice;  
• natura şi biodiversitatea;  
• sănătatea şi calitatea vie ţii şi 
• resurse naturale şi deşeuri. 
Pentru fiecare dintre ace ste zone, PAM 6 stabile şte obiective şi acţiuni prioritare specifice. 
PAM 6 abordeaz ă, de asemenea, un num ăr de probleme interdisciplinare – care includ 
formularea în ansamblu şi punerea în aplicare a politicilor de mediu şi, de asemenea, enun ţă o 
serie de principii strategice. 
                                                 
1 Eurobarometrul special  217 „Atitudinile cet ăţenilor Europei privind mediul”, Activitate de teren 
noiembrie 2004, publicare aprilie 2005. 
2 În studiul Eurobarometrului din mai 2006 s-a constatat c ă 72% dintre cet ăţenii europeni consider ă că 
trebuie luate mai multe decizii pentru protec ţia mediului la nivel european. 
3 Decizia 1600/2002/CE (J.O. L 242/1 din 19.9.2002). 
 
RO 5   RO Prezenta examinare intermediar ă abordeaz ă trei probleme distincte. În primul rând, ea 
evaluează în ce măsură Uniunea î şi onorează în prezent angajamentele asumate în PAM 6. În 
al doilea rând, ţine seama de cele mai recente probe ştiinţifice pentru a aprecia dac ă abordarea 
prevăzută în PAM 6 ini ţial este suficient ă pentru a veni în întâmpinarea problemelor de mediu 
actuale. În al tr eilea rând, analizeaz ă dacă abordarea strategic ă a Uniunii Europene privind 
politica de mediu trebuie reevaluat ă prin prisma modific ărilor contextului politic începând din 
anul 2002, ţinând seama în special de St rategia de dezvoltare durabil ă a Uniunii Europene 
proaspăt revizuită, de Strategia Lisabona pentru cre ştere economic ă şi locuri de munc ă şi de 
agenda Comisiei pentru o mai bun ă legiferare. Având în vedere aceast ă evaluare, examinarea 
concluzioneaz ă în ce măsură priorităţile comunitare trebuie s ă fie revizuite pentru perioada 
rămasă până în iulie 2012. 
2. SITUA ŢIA MEDIULUI 
Punctul de plecare pentru politica de mediu const ă într-o în ţelegere ştiinţifică a situaţiei în 
care se afl ă mediul. Deciden ţii trebuie s ă înţeleagă în ce măsură problemele de mediu se 
deterioreaz ă ori se amelioreaz ă. În zonele unde situa ţia se deterioreaz ă, politica de mediu are 
sarcina de a dezvolta solu ţii noi şi ambiţioase. 
O constatare principal ă asupra situa ţiei actuale a mediului din Europa4 este aceea c ă politicile 
de mediu ale Uniunii Europene au ameliorat calitatea vie ţii pentru cet ăţenii Uniunii şi că s-a 
realizat un progres considerabil în domenii pr ecum reducerea emisiilor de gaze cu efect de 
seră, conservarea zonelor acvatice, practicile forestiere durabile şi gestionarea de şeurilor. Cu 
toate acestea, concluzia în ansamblu este c ă, în ciuda progresului real izat, cea mai mare parte 
a problemelor de mediu este, de asemenea, în cre ştere şi că Europa nu se afl ă încă pe calea 
către o veritabil ă dezvoltare durabil ă. 
3. CRE ŞTEREA  ECONOMIC Ă, LOCURILE  DE MUNCĂ ŞI MEDIUL 
În iunie 2006, Consiliul European a adoptat o nou ă Strategie de dezvoltare durabil ă (SDD) 
pentru Uniunea extins ă5. Cu aceast ă ocazie s-a confirmat c ă dezvoltarea durabil ă reprezint ă 
obiectivul dominant al Uni unii Europene care guverneaz ă toate politicile şi activităţile 
acesteia, iar PAM 6 constituie dimensiunea ecologic ă a SDD6.  
Conceptul de dezvoltare durabil ă este coroborat cu sinergia care exist ă între elementele 
economice, sociale şi de mediu. Un mediu curat şi sănătos este esen ţial pentru bun ăstarea 
umană şi pentru condi ţii sociale bune. Cu toate acestea, ni şte politici de mediu bine concepute 
pot să contribuie, de asemenea, şi la alte obiective, precum cre şterea competitivit ăţii, 
stimularea cre şterii economice şi crearea de noi locuri de munc ă. 
                                                 
4 Raportul Agen ţiei Europene de Mediu privind situa ţia mediului, „Situa ţie şi perspectiv ă (2005)”, este 
principalul raport ştiinţific folosit pentru elaborarea comunic ării, dar, dup ă publicarea PAM 6, 
înţelegerea în mod ştiinţific a dimensiunilor şi urgenţei problemelor de mediu s-a îmbun ătăţit – în cea 
mai mare parte datorit ă activităţii Grupului interna ţional privind schimb ările climatice, Raportului Stern 
privind impactul economic al schimb ărilor climatice şi publicării evaluării Millennium Ecosystem 
Assessment.  
5 Consiliul Uniunii Europene, 9 iunie 2006, document 10917/06. 
6 A se vedea articolul 2 alineatul(2) din PAM 6. 
 
RO 6   RO Costurile inac ţiunii 
Poluarea poate fi în ţeleasă ca un exemplu de „e şec al pieţei” şi are costuri economice foarte 
reale. La conceperea unei pol itici este, prin urmare, esen ţial să se identifice şi să se abordeze 
„costurile inac ţiunii”. De exemplu, poluarea aerului are ca rezultat pierderi ale productivit ăţii 
şi cheltuieli medicale care cost ă economia UE 14 miliarde EUR în fiecare an7.  
De asemenea, este necesar s ă se ţină seama că acţiunile preventive de multe ori cost ă mai 
puţin decât repararea prejudiciilor produse deja. Acest argument a fost subliniat în Raportul 
Stern privind economia schimb ărilor climatice din octombrie 2006, care a ajuns la concluzia 
că limitarea la niveluri de siguran ţă a creşterii temperaturii ar atrage un cost de aproximativ 
1% din PIB global, în timp ce costul în economia global ă a unei întreprinderi actuale 
obişnuite este de cinci ori mai mare. Evaluarea Millennium Ecosystem Assessment  nu numai 
că a evidenţiat prin argumente pierderea serviciil or de ecosistem, dar a concluzionat c ă acest 
fapt are ca rezultate pierderi economice majore.  
Un factor decisiv al inova ţiei şi eficienţei resurselor 
Nevoia de îmbun ătăţire a performan ţelor ecologice poate stimula inova ţia care, la rândul ei, 
contribuie la cre şterea competitivit ăţii. Societăţile comerciale pot ob ţine „avantajele primului 
întreprinz ător” prin comercializarea solu ţiilor şi inovaţiilor lor ecologice c ătre alte societ ăţi 
comerciale. Un bun exemplu este dat de energia eolian ă, domeniu în care Uniunea European ă 
este lider mondial. 
Reducerea polu ării poate conduce, de asemen ea, la procese de produc ţie mai eficiente. 
Îmbunătăţirile rezultate în privin ţa eficienţei resurselor şi energiei pot da un nou impuls 
productivit ăţii, reducând totodat ă dependen ţa de furnizorii din afara UE. 
Politica de mediu a contribuit la dezvoltarea spectaculoas ă a sectorului tehnologiilor 
ecologice. Cifra de afaceri anual ă a industriilor ecologice europene este de 227 miliarde EUR, 
ceea ce reprezint ă aproximativ 2,2% din PIB al UE. Sectorul cuprinde 3,4 milioane de locuri 
de muncă cu normă întreagă, sau 1,7% din num ărul total al locurilor de munc ă din UE8.  
Standardele de mediu ale Uniunii Europene cont ribuie, de asemenea, la prosperitatea Europei 
prin susţinerea pie ţei unice. În lipsa unor st andarde comune, ne confrunt ăm cu riscul de „eco-
protecţie”, în care reglement ările naţionale acţionează ca bariere în calea comer ţului. 
Integrarea considerentelor ecologice în strategiile societ ăţilor comerciale poate aduce, de 
asemenea, beneficii societ ăţilor comerciale în mod individual. În afar ă de avantajul cre şterii 
inovaţiei şi al productivit ăţii, aceast ă abordare poate consolida şi îmbunătăţi imaginea 
comercial ă a firmelor şi atrage noi oportunit ăţi de piaţă (de exemplu, prin exploatarea 
oportunităţilor oferite de pia ţa publică ecologică). 
Rezolvarea problemelor de mediu necesit ă, de asemenea, şi cercetări şi inovaţii coordonate 
interdisciplinare. Acest argument constituie unul  dintre principalele motive pentru propunerea 
Comisiei de înfiin ţare a Institutului European al Tehnol ogiei, având ca scop reunirea celor 
mai bune resurse şi specialişti pentru producerea unor solu ţii tehnologice ale problemelor de 
mediu. 
                                                 
7 Aceast ă cifră nu ia în calcul costurile prejudiciilor produse ecosistemelor şi productivit ăţii agricole de 
poluarea aerului. 
8 Comisia European ă, DG Mediu, „Industria ecologic ă, dimensiunea acesteia, ocuparea for ţei de munc ă, 
perspective şi bariere în calea cre şterii în Uniunea European ă extinsă”, septembrie 2006, raport final. 
 
RO 7   RO 4. EVALUAREA  PRIORIT ĂŢILOR  PAM  6 
Pentru a r ăspunde realit ăţii ştiinţifice, pentru a ob ţine o „Europ ă a rezultatelor” într-un 
domeniu în care cet ăţenii doresc s ă se acţioneze şi pentru a asigura o cre ştere economic ă 
durabilă, Uniunea European ă are nevoie de o politic ă de mediu clarv ăzătoare şi ambiţioasă. În 
fiecare dintre domeniile prioritare identificate de PAM 6 exist ă provocări deosebite, care 
trebuie rezolvate. 
4.1. Schimb ările climatice 
PAM 6 recunoa şte în schimb ările climatice „ o problem ă deosebită pentru urm ătorii 10 ani şi 
mai târziu” şi urmăreşte să contribuie la obiecti vul pe termen lung al „stabilizării 
concentra ţiilor de gaze cu efect de ser ă din atmosfer ă la un nivel care s ă împiedice 
interferen ţele antropogene periculoase cu sistemul climatic”9 .  
De la adoptarea PAM 6, în ţelegem mai bine riscurile legate de schimb ările climatice şi reacţia 
noastră trebuie modificat ă în consecin ţă. Pentru Uniunea European ă există trei probleme 
principale. 
În primul rând, trebuie s ă facem ordine la noi acas ă, prin reducerea emisiilor de gaze cu efect 
de seră din Uniunea European ă şi prin trecerea la economia auster ă în carbon. Fiecare stat 
membru s-a angajat s ă atingă obiective cu r ăspundere juridic ă prin „Acordul de distribuire a 
sarcinilor”10 având ca scop atingerea ţintelor Protocolului de la Kyoto. Schema de comer ţ cu 
emisii (ETS)11 din cadrul Uniunii Eu ropene a fost lansat ă cu succes, fiind un mecanism care 
poate fi dezvoltat la scar ă globală, pentru limitarea emisiilor.  Angajamentul de reducere a 
emisiilor, asumat prin Protocolul de la Kyoto, se încadreaz ă în mare parte în termenele 
stabilite, dar este nevoie de eforturi mai mari12 din partea tuturor sectoarelor pentru atingerea 
obiectivului, în special din partea sectoare lor de energie, tran sporturi, industrie şi agricultur ă. 
În luna martie 2007, Consiliul European  a aprobat propunerea Comisiei de m ăsuri privind 
energia şi schimbările climatice, constând într-un a ngajament independent de reducere a 
emisiilor de gaze cu efect de ser ă cu cel pu ţin 20% pân ă în anul 2020 şi concluzionând c ă 
obiectivul de reducere ar cre şte la 30% în contextul unui acord interna ţional care s ă includă 
alte ţări industrializate. În cadrul acestui pachet , Consiliul a stabilit , pentru anul 2020, 
obiective obligatorii de 20%  din consum pentru produc ţia de energie regenerabil ă şi de 10% 
pentru biocombustibili. Se subliniaz ă, de asemenea, necesitatea cre şterii eficien ţei energetice 
în Uniune13 şi se stabile şte obiectivul de reducere a consumul ui energetic al Uniunii Europene 
cu 20% fa ţă de estimările pentru 2020.  
                                                 
9 A se vedea articolul 2 alineatul(2) din PAM 6. 
10 Decizia 2002/358//CE (JO L 130/1 din 15.5.2002). 
11 Directiva 2003/87/CE (JO L 275/32 din 25.10.2003) . 
12 Uniunea European ă s-a angajat prin Protocolul de la Kyoto s ă reducă emisiile gazelor cu efect de ser ă 
cu 8% de la nivelurile din 1990 pân ă în anii 2008-2012. 
13 Acesta este un subiect deosebit în noile state membre, unde exist ă un potenţial semnificativ de economii 
de energie. 
 
RO 8   RO Principala provocare pentru Uniunea European ă o va reprezenta re spectarea acestor 
angajamente politice, un prim pas important f iind extinderea domeniului de aplicare al ETS 
pentru a acoperi mai multe  sectoare (precum avia ţia) şi mai multe tipuri de gaze. De 
asemenea, Comisia va încerca s ă sporeasc ă eficienţa ETS acordând, între altele, o sfer ă mai 
largă de utilizare licit ării. Uniunea trebuie s ă încurajeze şi preluarea energiilor regenerabile şi 
cercetarea noilor tehnol ogii, precum captarea şi depozitarea carbonului, folosirea hidrogenului 
drept combustibil şi biocombustibili de a doua genera ţie14. Deoarece au fost dezvoltate 
tehnologiile necesare, va trebui elaborat, de as emenea, un cadru de reglementare în sprijinul 
acestora. Pentru a da un exemplu altor institu ţii publice, Comisia va stabili o strategie de 
reducere a propriei amprente CO pân ă la sfârşitul anului 2007. 
Pentru a aborda efectiv problema schimb ărilor climatice, va fi nevoie de reduceri cu mult mai 
mari ale emisiilor de gaze cu efect de ser ă, la nivel global, de aceea a doua problem ă este dată 
de „diploma ţia climatic ă”. Uniunea European ă este responsabil ă pentru aproximativ 14% din 
emisiile de gaze cu efect de ser ă din lume15 – cifră care se va reduce, pe m ăsură ce ţări precum 
China şi India continu ă să se dezvolte. Uniunea European ă este hot ărâtă să încheie 
angajamente cu ţări terţe pentru a construi suportul pe ntru un acord global de limitare a 
emisiilor de gaze cu efect de ser ă după încheierea primei perioade a protocolului de la Kyoto, 
în anul 2012. Acest demers înseamn ă convingerea Statelor Unite şi a altor ţări că este în 
interesul lor s ă se plaseze în fruntea lini ei de combatere a schimb ărilor climatice. 
Măsurile globale înseamn ă, de asemenea, g ăsirea unui mod de a permite ţărilor în curs de 
dezvoltare s ă continue cre şterea economic ă cu denatur ări minime ale concuren ţei şi totodată 
cu scăderea emisiilor. Va fi nevoie de o sporire a asisten ţei tehnice şi a transferurilor de 
tehnologie. Schimb ările climatice, în toate dimensiunile implicate (energie, dezvoltare, 
transport, s ănătate) reprezint ă o parte din ce în ce mai mare a nucleului politicii externe a 
Uniunii Europene. Definirea unor m ăsuri globale presupune c ă atât Comisia, cât şi statele 
membre, vor trebui s ă stabileasc ă priorităţi diplomatice ( şi să aloce resurse) în consecin ţă. O 
problemă specifică şi urgentă va consta în dezvoltarea unui mecanism care s ă stopeze şi să 
inverseze defri şările globale, care sunt responsabile pe ntru 20% din emisiile de gaze cu efect 
de seră.  
Cea de-a treia problem ă o reprezint ă adaptarea la schimb ările climatice. Modific ările 
anticipate ale temperaturii şi precipita ţiilor, ca şi creşterea variabilit ăţii climatice, vor afecta 
tiparele de produc ţie agricol ă. Riscul fenomenelor meteorologi ce extreme – precum valurile 
de căldură, inundaţiile, seceta şi incendiile forestiere – va cre şte. Va fi nevoie de construirea 
unor infrastructuri care s ă ţină seama de cre şterea nivelurilor m ării. Numărul bolilor va suferi 
şi el schimb ări odată cu modific ările de temperatur ă. Efectele reale ale schimb ărilor climatice 
abia au început s ă se vadă, dar nivelul de adaptare trebuie incorporat în toate politicile 
europene şi naţionale relevante. În anul 2007, Comi sia va prezenta o Carte verde privind 
adaptarea la schimb ările climatice, care va cuprinde op ţiunile de ac ţiune. 
                                                 
14 Biocombustibilii de prim ă generaţie, provenind mai ales din culturi alimentare şi utilizând cele mai 
eficiente metode de produc ţie, au drept rezultat economii de emisii de gaze cu efect de ser ă (30-50% 
mai puţine decât combustibilii obi şnuiţi pe care îi înlocuiesc). Cu toat e acestea, economiile de gaze cu 
efect de ser ă şi impactul general asupra mediului depind de c ăile de produc ţie, care includ culturile de 
materii prime. În ţările în curs de dezvoltare, cultivarea culturilor pentru biocombustibili de prim ă 
generaţie poate încuraja desp ădurirea, în cazul în care va  determina continuarea defri şării terenurilor 
împădurite. Sunt prev ăzute economii suplimentare de emisii de gaze cu efect de ser ă datorate 
biocombustibililor de a doua genera ţie (până la 90%). 
15 http://ec.europa.eu/environment/cli mat/pdf/cc_factsheet_aug2005.pdf 
 
RO 9   RO 4.2. Natura şi biodiversitatea 
PAM 6 a confirmat obiectivul Uniunii Euro pene de a stopa pi erderea biodiversit ăţii din 
Europa pân ă în anul 2010. La nivel global, Uniunea European ă împărtăşeşte obiectivul având 
aceeaşi dată, de reducere semnificativ ă a pierderii biodiversit ăţii globale. 
În mai 2006, Comisia a publicat o strategie în privin ţa modului de atingere a acestor obiective. 
Concluzia principal ă a strategiei este aceea c ă în interiorul UE cadrul legislativ este, în cea 
mai mare parte, deja creat – îndeosebi în ceea ce prive şte reţeaua de zone protejate NATURA 
2000. Prioritatea pentru Uniunea European ă trebuie s ă fie aplicarea deplin ă şi efectivă a 
legislaţiei existente. 
NATURA 2000 reprezint ă temelia politicii comunitare  de protejare a biodiversit ăţii Europei. 
Ea instituie un model de protec ţie a naturii – dup ă principii ştiinţifice, aplicabil din punct de 
vedere juridic şi având ca unitate de baz ă ecosistemul. Patru mari aspecte vor asigura 
utilizarea pe deplin a fondurilor UE disponibile pentru protec ţia naturii, extinzând re ţeaua 
NATURA 2000 astfel încât s ă acopere zonele maritime, completând desemnarea 
amplasamentelor din statele membre care au aderat la uniune în 2004 şi înţelegând şi 
răspunzând la impactul schimb ărilor climatice asupra re ţelei. 
Strategia identific ă zonele în care trebuie dezvoltate noi ini ţiative legislative. Una va aborda 
impactul comer ţului asupra biodiversit ăţii. Alta va dezvolta o solu ţie UE la problema speciilor 
invadatoare. Pentru a îmbun ătăţi procesul decizional la nivelul Uniunii şi la niveluri na ţionale, 
trebuie găsită o modalitate mai bun ă de a evalua costurile şi beneficiile lega te de capitalul 
natural şi de serviciile de ecosistem. 
Strategia abordeaz ă, de asemenea, problema pierderii biodiversit ăţii globale în situa ţii în care, 
în pofida activit ăţii importante desf ăşurate de Conven ţia privind diversitatea biologic ă, s-a 
înregistrat un progres limitat. Dimensiunea problemelor cu care ne confrunt ăm înseamn ă că 
este nevoie de abord ări suplimentare şi, cel mai important lucru, c ă trebuie g ăsită o cale 
pentru a face prot ejarea biodiversit ăţii mai interesant ă din punct de vedere economic. Apelul 
la valoarea intrinsec ă a naturii nu va fi suficient în sine. Uniunea European ă va acţiona pentru 
a promova accesul şi distribuirea benefici ilor din resurse genetice. Aceasta înseamn ă, de 
asemenea, c ă ţările dezvoltate trebuie s ă crească valoarea fondurilor de dezvoltare pentru 
proiecte de biodiversitate şi să se angajeze pentru a elimina în continuare subven ţiile care 
prejudiciaz ă mediul. 
Uniunea European ă va trebui s ă accelereze eforturile de oprire a defri şărilor care, în afar ă de 
impactul avut asupra schimb ărilor climatice, cons tituie unul dintre cele mai importante motive 
pentru pierderea biodiversit ăţii globale. Exploat ările forestiere ilegale reprezint ă o problem ă 
majoră şi Comisia a început negocieri recente cu Malaysia, Ghana şi Indonezia în baza 
acordului de aplicare a legisla ţiei forestiere, guvernare şi comerţ (FLEGT). Obiectivul este 
acela de a garanta c ă lemnul importat din ţările partenere a fost ob ţinut în mod legal. Pentru 
completarea acestui proces, Comisia va prezenta o alt ă propunere privind comercializarea 
lemnului tropical. De asemenea, Comisia va explora abord ările inovatoare, precum asocierea 
unei valori economice pentru oprirea defri şărilor globale. 
 
RO 10   RO Pescuitul prin traulare  de fund este o practic ă foarte distructiv ă pentru fundul oceanului şi care 
prezintă riscuri semnificative pentru biodiversitatea maritim ă. Adunarea general ă a Naţiunilor 
Unite a revizuit statutul acestui subiect important şi a emis orient ări16 privind aplicarea 
măsurilor ce vizeaz ă protejarea ecosistemelor marine  vulnerabile. Comisia va propune o 
legislaţie de punere în aplic are a acestei rezolu ţii, stabilind condi ţiile legale de evaluare şi 
prevenire a impactului uneltelor de  pescuit de fund, de identificare şi de închidere a zonelor 
vulnerabile şi de mediatizare a informa ţiilor.  
Obiectivul final al Comisiei este s ă continue colaborarea cu statele membre, pentru a 
introduce o gestiune bazat ă pe ecosistem pentru pescuitul mondial a elimina practicile de 
pescuit distructive în m ările libere. Uniunea va continua s ă sprijine un moratoriu interna ţional 
continuu privind pescuitul comercial al balenelor. 
4.3. Mediul, s ănătatea şi calitatea vie ţii 
PAM 6 urm ăreşte „… asigurarea unui medi u în care nivelul polu ării să nu dea na ştere unor 
efecte dăunătoare pentru s ănătatea uman ă şi pentru mediu"17.  
Abordarea UE de limitare a amenin ţărilor de mediu la adresa s ănătăţii umane se sprijin ă pe 
patru piloni legislativi: Directiva cadru în domeniul apei18 (adoptată în 2000), Regulamentul 
din 2006 privind înregi strarea, evaluarea şi autorizarea substan ţelor chimice (REACH)19, 
propunerea actual ă de directiv ă privind calitatea aerului înconjur ător şi un aer mai curat 
pentru Europa20 şi propunerea de directiv ă cadru privind pesticidele21.  
Aceste ini ţiative sunt fie relativ noi, fie sunt înc ă analizate de institu ţiile UE. Prioritatea pe 
termen mediu va consta în colaborarea cu to ţi cei implica ţi pentru a asigura aplicarea efectiv ă 
a acestora. 
Este nevoie de accelerarea eforturi lor pentru aplicarea la nivel na ţional a Directivei cadru în 
domeniul apei şi în acest scop autorit ăţile naţionale trebuie s ă pună la dispozi ţie fonduri 
suficiente. Îmbun ătăţirea aplic ării Directivei privind tratar ea apelor urbane reziduale22 şi a 
legislaţiei privind apa subteran ă va reduce substan ţial emisiile de la surs ă. 
Strategia tematic ă privind poluarea aerului23 îşi propune s ă acţioneze în privin ţa poluării 
aerului cu microparticule şi, de asemenea, abordeaz ă şi alte forme de pol uare a aerului. 
Realizarea obiectivelor prev ăzute de strategie va  necesita adoptarea şi aplicarea ulterioar ă a 
Directivei privind aerul înconjur ător şi un aer mai curat pentru Europa, ca şi adoptarea 
măsurilor comunitare de sprijin, precum legisla ţia privind emisiile provenite de la vehiculele 
utilitare grele şi revizuirea legisla ţiei existente privind emisiile industriale (Dir ectiva IPPC). 
                                                 
16 Rezolu ţia 61/105. 
17 A se vedea articolul 2 alineatul(2) din PAM 6. 
18 Directiva 2000/60/CE (JO L 327/1 din 22.12.2000). 
19 Regulamentul 1907/2006 din 18 decembr ie 2006 (JO L 396/1  din 30.12.2006). 
20 COM(2005) 447, 21.9.2005. 
21 COM(2006) 373, 12.7.2006. 
22 Directiva 91/271/CEE din 21 mai 1991 (JO L 135 din 30.5.1991). 
23 COM(2005) 446, 21.9.2005. 
 
RO 11   RO Regulamentul REACH urm ăreşte să asigure un nivel ridicat al protec ţiei sănătăţii umane şi 
mediului, inclusiv promovarea metodelo r alternative de evaluare a substan ţelor periculoase, 
ca şi a liberei circula ţii a substan ţelor pe pia ţa internă, sporind în acela şi timp competitivitatea 
şi inovaţia. Regulamentul va conduce la o identificare mai bun ă şi mai rapid ă a substan ţelor 
chimice ( şi a substan ţelor inovatoare) şi la identificarea şi aplicarea m ăsurilor corespunz ătoare 
de gestiune a riscurilor. 
Pentru a contura urm ătoarea genera ţie a politicilor de mediu, Comisia va evalua dac ă există 
lacune ale m ăsurilor actuale care trebuie rezolvate, precum efectul de cocktail al substan ţelor 
chimice . Respectând în acela şi timp principiul subsidiarit ăţii, Comisia va continua s ă caute modalit ăţi 
de îmbun ătăţire a mediului urban (unde locuie şte peste 70% din popula ţia UE). De asemenea, 
Comisia va ac ţiona pentru îmbun ătăţirea inform ării publice privind poluarea mediului şi impacturile 
negative asupra s ănătăţii. 
4.4. Resursele naturale şi deşeurile 
PAM 6 urm ăreşte o „mai bună eficienţă a resurselor şi îmbunătăţirea gestiunii resurselor şi 
deşeurilor, pentru a contribui la ob ţinerea unor tipare mai durabile de produc ţie şi de 
consum "24.  
Creşterea preţurilor la bunuri este un semnal c ă resursele naturale sunt limitate. Dezvoltarea 
socială şi economic ă a Uniunii Europene trebuie s ă se produc ă în cadrul capacit ăţii de suport a 
ecosistemelor. Cantitatea de de şeuri continu ă să crească şi incapacitatea de a rupe leg ătura 
dintre cre şterea economic ă şi impacturile de mediu ale folo sirii resurselor, consumului şi 
deşeurilor rămâne o îngrijorare esen ţială. 
Strategia tematic ă privind prevenirea şi reciclarea de şeurilor25 oferă o bază pentru viitoarea 
politică a UE de gestionare a de şeurilor. Aplicarea strategiei, inclusiv a Directivei cadru 
propuse privind de şeurile26, a Directivei privind depozitele de de şeuri şi a Regulamentului 
privind transportarea de şeurilor, va constitui o prioritate în anii urm ători. O deosebit ă urgenţă 
se va acorda sectoarelor care sunt r ăspunzătoare de cea mai mare utilizare a resurselor 
(construcţiile de locuin ţe, transportul şi producţia alimentar ă) şi zonelor unde sunt identificate 
lacune ale aplic ării. Comisia este hot ărâtă să pună capăt transporturilor ilegale de de şeuri 
periculoase c ătre ţări terţe şi va adopta m ăsurile necesare pentru o mai bun ă aplicare a 
legislaţiei UE în acest domeniu. 
PAM 6 urm ăreşte să disocieze cre şterea economic ă de degradarea me diului. Strategia 
tematică privind utilizarea durabil ă a resurselor naturale27 oferă un cadru pe termen lung 
pentru atingerea acestui obiectiv şi întreprinde primii pa şi în direc ţia transform ării Uniunii 
Europene în economia cu cea mai eficient ă utilizare a resurselor din lume. 
Strategia tematic ă privind prevenirea şi reciclarea de şeurilor şi revizuirea Directivei cadru 
privind de şeurile, aflat ă în strânsă legătură cu prima, contribuie la atingerea acestui obiectiv. 
Aceste reglement ări subliniaz ă importan ţa principiului ciclului de via ţă în aplicarea „ierarhiei 
deşeurilor” care, ca principiu orie ntativ în politica privind de şeurile, introduce primele trei 
demersuri pentru prev enire, reutilizare şi reciclare în ordinea descendent ă a priorităţii. 
                                                 
24 A se vedea articolul 2 alineatul(2) din PAM 6. 
25 COM(2005) 666, 21.12.2005. 
26 COM(2005) 667, 21.12.2005. 
27 COM(2005) 670, 21.12.2005. 
 
RO 12   RO În anul 2007, Comisia va propune , de asemenea, o Carte verde a Uniunii Europene privind 
producţia şi consumul durabile, care va urm ări inversarea tiparelor ne durabile ale consumului 
şi producţiei în sectoarele cel mai mult implicate, ţinând seama de impacturile asupra ciclului 
complet de via ţă al produselor. 
5. PERSPECTIVE  PENTRU  ÎMBUNĂTĂŢIREA  LEGIFER ĂRII 
5.1. Cooperarea interna ţională consolidat ă 
Dimensiunea interna ţională a politicii de mediu devine tot mai important ă dintr-o serie de 
motive interdependente. Multe dintre cele mai grave probleme de mediu, precum schimb ările 
climatice, sunt de natur ă globală. Calitatea mediului din Europa depinde, de asemenea, de 
abordarea întreprins ă de vecinii no ştri. Eforturile de a îmbun ătăţi calitatea M ării Mediterane, a 
Mării Baltice şi a Mării Negre vor da rezultate numai dac ă se adoptă o abordare regional ă28. 
Unele aspecte ale globaliz ării, inclusiv liberalizarea comer ţului, ar putea avea impacturi de 
mediu dăunătoare, dac ă sunt nesupravegheate. Se contureaz ă, de asemenea, o leg ătură tot mai 
clară între degradarea mediului şi sărăcia global ă şi între securitatea mediului şi securitatea 
politică. Încurajarea dezvolt ării durabile în ţările partenere ne va ajuta s ă ne atingem alte 
obiective de politic ă externă – inclusiv Obiectivele de dez voltare ale mileniului. În acest 
context, noul Consens european priv ind dezvoltarea include eradicarea s ărăciei în ansamblul 
dezvoltării durabile, ca obiectiv primar şi dominant al cooper ării UE pentru dezvoltare. 
Europa este un continent dens populat şi avansat din punct de vedere economic, ceea ce 
înseamnă că folosim mai multe resurse ale mediul ui decât producem. A cest raport trebuie 
ajustat de vreme ce Uniunea European ă urmează să îşi reducă aportul la poluarea global ă şi la 
epuizarea resurselor. În acela şi timp, depindem de folosirea resurselor de mediu din ţări terţe 
şi avem un interes puternic ca aceste resurse s ă fie utilizate în mod durabil. 
Împreună, aceste considerente duc la concluzia c ă acţiunile Europei pe plan extern trebuie s ă 
abordeze problemele de mediu pe mai mu lte niveluri diferite. În anii urm ători Comisia se va 
concentra pe:  
– Promovarea dezvolt ării durabile în toat ă lumea şi fluidizarea consider entelor de mediu în 
toate politicile externe ale UE – nu numai în ce prive şte asisten ţa acordat ă pentru 
dezvoltare, dar şi comerţul şi politica extern ă şi de securitate comun ă. Ca reacţie la raportul 
din 2006 al Cur ţii de Conturi, care eviden ţia neajunsurile politicilor de dezvoltare, 
programele şi proiectele vor ţine seama de cerin ţele de mediu29 şi se va elabora o nou ă 
strategie de integrare a mediului. 
– „Diploma ţia ecologic ă” eficient ă va însemna legarea obiect ivelor de mediu de alte 
negocieri interna ţionale. Aceasta va fi necesar ă pentru a folosi poten ţialul deplin al 
comerţului şi al acordurilor de cooperare la nivelu ri regionale sau bilaterale. UE va 
continua s ă promoveze aspectele de dezvoltare durabil ă în contextul negocierilor OMC. În 
cadrul mesei rotunde multilaterale a OMC, aflate în desf ăşurare, Uniunea European ă 
urmează să încheie angajamente de liberalizare a comer ţului cu bunuri şi servicii în 
sectorul mediului. De asemenea, Comisia va ac ţiona pentru a asigura o mai mare coeren ţă 
în poziţiile adoptate la dife rite foruri interna ţionale – de exemplu, la Organiza ţia Mondial ă 
a Comerţului şi la Conven ţia privind Diversitatea Biologic ă. De asemenea, Comisia va 
                                                 
28 COM(2007) 160: Sinergia M ării Negre – o nou ă iniţiativă de cooperare regional ă 
29 Curtea European ă de Conturi: Raport special nr. 6/2006: Aspectele de mediu ale cooper ării Comisiei 
pentru dezvoltare. 
 
RO 13   RO urmări dezvoltarea unor leg ături de lucru mai strânse cu activit ăţile Institu ţiilor Financiare 
Internaţionale. 
– Negocierile Acordurilor de liber schimb cu parteneri din Asia şi Amercia Latin ă vor 
reprezenta o oportunitate de stimulare a comer ţului cu bunuri şi servicii durabile. În cadrul 
acestor negocieri, UE va discuta angajame ntele specifice de liberalizare a comer ţului cu 
beneficii directe asupra mediului şi angajamentele de punere în aplicare a Acordurilor 
multilaterale de mediu. 
– Promovarea politicilor şi cerinţelor europene de mediu. Una dintre cele mai mari 
contribuţii ale Uniunii Europene la protec ţia mediului const ă în a încuraja mediatizarea 
propriilor noastre cerin ţe ridicate. Activitatea preg ătitoare intens ă înseamn ă că, după 
aderare, cel 12 noi state membre au putut s ă adopte politicile şi normele de mediu ale 
Uniunii Europene30. O activitate similar ă continuă cu actualele ţări candidate şi care pot 
deveni candidate. Toate planurile de ac ţiune din cadrul Politicii  europene de vecin ătate 
conţin acţiuni specifice de promovare a unei bune administr ări a mediului, convergen ţa cu 
UE şi integrarea mediului în politicile sect oriale. Standardele de mediu ale Uniunii 
Europene sunt promovate şi prin activit ăţile aflate în desf ăşurare cu Rusia.  
– Promovarea transferului de tehnologie şi/sau resurse cu ţările în curs de dezvoltare, menit 
să le stimuleze în a aborda probleme globale, precum schimb ările climatice. Uniunea 
European ă trebuie s ă preia conducerea în promovarea acestui principiu şi în dezvoltarea 
instrumentelor care îl pot face opera ţional, inclusiv a unui regim de sprijin pentru 
drepturile de proprietate intelectual ă. O alian ţă politică privind schimb ările climatice 
globale va fi realizat ă pentru a spor i cooperarea cu ţările în curs de dezvoltare din 
domeniile adapt ării şi soluţionării schimb ărilor climatice.  
– Colaborarea cu statele membre pentru a dezvol ta strategii de spriji n regional/la nivel de 
ţară care să abordeze în mod adecvat proble mele de gestiune a mediului şi a resurselor 
naturale.  
– Intensificarea, împreun ă cu statele membre, a dialogului cu economiile emergente cheie 
precum China, India, Brazilia, Ucraina şi Africa de Sud. Prioritatea în anii urm ători va 
consta în dep ăşirea dialogului în direc ţia dezvolt ării şi aplicării unor programe comune în 
domenii de interes reciproc, precum schimb ările climatice, gestionarea de şeurilor şi 
explotările forestiere ilegale. 
– Îmbunătăţirea guvernan ţei interna ţionale de mediu, în care prio ritatea este modernizarea 
programului de mediu al Organiza ţiei Naţiunilor Unite (UNEP) prin înfiin ţarea unei 
Organizaţii de mediu a ONU (UNEO) cu mandat consolidat şi finanţare adecvat ă, 
previzibil ă. 
– Constituirea unui Grup interna ţional privind utilizarea durabil ă a resurselor naturale şi 
susţinerea unui sistem global de mon itorizare a nivelu rilor biodiversit ăţii (îndeosebi în ceea 
ce priveşte pădurile). 
– Tratarea în continuare a problem elor europene de mediu în coordonare cu statele membre, 
în cadrul unor organiza ţii specializate precum Organiza ţia Maritim ă Internaţională şi 
Organizaţia Aviaţiei Civile Interna ţionale. 
                                                 
30 Impactul net a constituit o îmbun ătăţire semnificativ ă a situaţiei mediului în UE. 
 
RO 14   RO 5.2. Principiile „unei reglement ări mai bune” în procesul  legislativ de mediu 
O reglementare mai bun ă înseamnă realizarea unor obiective legislative – precum protec ţia 
mediului – în mod cât mai eficie nt posibil, asigurând în acela şi timp evitarea unor sarcini 
administrative inutile. O legisla ţie mai bun ă şi mai simpl ă constituie, de asemenea, una dintre 
cele mai bune modalit ăţi de a îmbun ătăţi aplicarea, ceea ce, la rândul s ău, a îmbun ătăţit 
calitatea mediului. În anii urm ători, Comisia se va concentra pe consolidarea programului 
pentru o mai bun ă reglementare în elaborarea po liticilor de mediu prin urm ătoarele metode:  
– folosirea pie ţei pentru ob ţinerea unor rezultate ecologice; 
– simplificarea cadrului de reglementare existent şi reducerea costurilor administrative; 
– cooperare deplin ă cu societatea civil ă în dezvoltarea politicilor de mediu şi dezvoltarea 
unei colabor ări strânse cu domeniul indus trial, în vederea promov ării unui program de 
dezvoltare durabil; 
– promovarea mediatiz ării bunelor practici de reglementare şi 
– facilitarea condi ţiilor de raportare, concomite nt cu ameliorarea calit ăţii informa ţiilor cu 
privire la mediu. 
Folosirea pie ţei pentru ob ţinerea unor rezultate ecologice 
Reglement ările bine concepute stau la baza politicilor de mediu ale Uniunii Europene, dar 
mecanismele pie ţei pot fi folosite în cadrul combin ării politicilor, pentru a atinge obiectivele 
de mediu în mod eficient din punct de vedere economic şi pentru a contribui la concretizarea 
aplicării. Schema de comercializare a emisiilor este un exemplu în acest sens, iar Comisia a 
adoptat recent o Carte verde privind instrumentele de pia ţă cu scopuri politice de mediu şi 
conexe31. Revizuirea din 2007 a Directivei IPPC va lua în considerare şi problema folosirii 
mecanismelor de pia ţă pentru a consolida punerea în aplicare şi promovarea inova ţiei.  
Folosirea pie ţei înseamn ă, de asemenea, g ăsirea unui mecanism care s ă evalueze corect 
bunurile şi serviciile ecologice. Un instru ment important care poate influen ţa comportamentul 
consumatorului const ă în utilizarea optim ă a sistemului de impozitare legat de mediu32. Cu 
toate acestea, aceste impozite tr ebuie aplicate astfel încât s ă se evite denaturarea func ţionării 
pieţei interne şi să se maximizeze beneficiile ecologice. Exist ă, de asemenea, argumente 
puternice pentru mutarea sarcinii fiscale din domeniile pe care Uniunea European ă încearcă să 
le promoveze, precum ocuparea for ţei de munc ă, către consumul de resurse şi de energie 
şi/sau poluare. De asemenea, Uniunea European ă este hot ărâtă să elimine subven ţiile 
dăunătoare pentru mediu şi până în anul 2008 Comisia va prezenta  o foaie de parcurs pentru 
reformarea pe fiecare sector în parte a acestor subven ţii în vederea elimin ării lor. 
                                                 
31 COM(2007) 140, 28.3.2007. 
32 Carta alb ă: Creştere, competitivitate, ocuparea for ţei de munc ă: Provocările şi căile de intrare în secolul 
XXI, COM(93) 700, capitolul 10. 
 
RO 15   RO În acest context va fi util pe ntru factorii legislativi s ă poată măsura progresul, avu ţia şi 
bunăstarea într-un mod care s ă încorporeze costurile şi beneficiile sociale şi de mediu. 
Produsul intern brut (PIB) constituie m ăsura cea mai recunoscut ă a performan ţei economice şi 
este adesea considerat drept un indicator de substitu ţie al dezvolt ării şi bunăstării umane. Cu 
toate acestea, rela ţia dintre cre şterea economic ă măsurată în PIB şi alte dimensiuni de 
dezvoltare durabil ă nu este lipsit ă de echivoc33. Pentru a aduce aceste chestiuni în prim-planul 
dezbaterii privind mediul, Co misia va sponsoriza o conferin ţă foarte important ă în anul 2007. 
Preluând recomand ările făcute în Strategia de dezvoltare durabil ă, Comisia va ac ţiona, de 
asemenea, pentru a îmbun ătăţi performan ţele ecologice ale produselor şi proceselor şi pentru a 
încuraja asimilarea acestora de c ătre întreprinderi şi de către consumatori. Comisia va propune 
o extindere a schemelor de  etichetare a performan ţelor de la aparatele electrice şi autovehicule 
la alte grupe de produse. De asemenea, Comisia va prelua c onducerea într-o analiz ă 
comparativ ă periodică la nivelul întregii Uniu ni Europene a performan ţelor pieţei publice 
ecologice având drept scop atingerea, pân ă în anul 2010, unui nivel mediu al pie ţei publice 
ecologice la nivelul UE, egal cu actualele ni veluri din statele membre cu cele mai bune 
performan ţe.  
Simplificarea, codificarea şi reducerea sarcinilor administrative 
Comisia preconizeaz ă revizuirea unui num ăr important de instrument e juridice, în vederea 
simplificării, codific ării şi reducerii în continuare a sarcinil or administrative. Scopul va fi 
acela de a îmbun ătăţi eficienţa acestor instrumente pentru a tingerea obiectivelor de mediu, 
reducând în acela şi timp costurile administrative şi de punere în aplicare pentru întreprinderi.  
Colaborarea strâns ă cu părţile implicate 
Comisia va colabora strâns în c ontinuare cu societatea civil ă pentru formularea politicilor de 
mediu. Organiza ţiile neguvernamentale (ONG) sunt institu ţiile care se bucur ă de cel mai mare 
credit din partea publicului când es te vorba de probleme de mediu34 şi care dispun adesea de 
specializarea tehnic ă esenţială pentru conceperea unor politici de mediu efective. ONG-urile 
pot oferi, de asemenea, o leg ătură nepreţuită între factorii legislativi şi cetăţenii Europei. 
O abordare mai bun ă a legiferării necesit ă, de asemenea, şi o bună relaţie cu industria - care 
răspunde în cele din urm ă de punerea în aplicare a majorit ăţii legilor de mediu. Mul ţi lideri 
din industrie au internaliz at agenda de mediu în m odelele lor de activitate şi Comisia va 
deschide un dialog activ cu aceste indus trii de vârf. De asemenea, Comisia î şi va valorifica 
dialogul cu întreprinderile, sindicatele şi ONG-urile pentru a dezvolta solu ţii de activitate 
ambiţioase – precum rapoartele întreprinderilor – care dep ăşesc cerinţele minime legale. 
Comisia şi statele membre vor trebui s ă continue eforturile  de promovare a inova ţiilor şi a 
tehnologiilor ecologice deoarece industria poate aduce contribu ţii importante la protec ţia 
mediului. Cheia aces tui deziderat const ă în aplicarea deplin ă a Planului de ac ţiune privind 
tehnologiile ecologice şi a măsurilor complementare. Comisia va urm ări să integreze sprijinul 
pentru produsele, serviciile şi procesele ecologice în  politica sa industrial ă, ca şi în politica sa 
de mediu. La reexaminarea din anul 2008, politica Uniunii privind cercetarea şi tehnologia va 
trebui să se bucure de o şi mai mare aten ţie din punct de vedere al mediului. 
                                                 
33 De exemplu, PIB nu m ăsoară durabilitatea cre şterii, iar o ţară poate realiza un PIB ridicat în mod 
temporar prin exploatarea excesiv ă a resurselor naturale sau prin alocarea gre şită a investiţiilor. Chiar şi 
calamităţile naturale la scar ă largă, precum tsunami din Asia de Sud-Est sau uraganul Katrina, pot 
deveni (în mod denaturat) pozitive din punctul de vedere al PIB. 
34 EUROBAROMETRU 217 „Atitudinile cet ăţenilor europeni în privin ţa mediului” (aprilie 2005). 
 
RO 16   RO De asemenea, este nevoie s ă îmbunătăţească funcţionarea instrumentelor voluntare concepute 
pentru industrie: EMAS şi Ecolabel. Aceste instrumente au un mare poten ţial dar nu au fost 
dezvoltate pe deplin. Comisia va revizui aceste  scheme, pentru a promova asimilarea acestora 
şi a reduce sarcinile administrative în gestionarea lor.  
Promovarea practicilor bune de reglementare 
Comisia va îmbun ătăţi monitorizarea eficacit ăţii politicilor şi va promova o r ăspândire mai 
structurat ă a practicilor bune. Cercet ările Agen ţiei Europene a Mediului au indicat c ă în unele 
state membre costurile administ rative de punere în aplicare a le gilor de mediu sunt cu mult 
mai mici decât în alte state.  Transformând practicile bune în  practici standa rd vom reduce 
aceste costuri şi vom spori eficacitat ea politicilor noastre. 
Informaţii de mediu simplificate şi îmbunătăţite 
Dezvoltarea şi aplicarea politicii de medi u depind de o informare robust ă şi exactă privind 
situaţia mediului, presiunile şi impacturile asupra acestuia şi factorii care determin ă 
schimbarea. Informa ţiile actuale oferite în privin ţa problemelor de mediu şi domeniul lor de 
aplicare r ămân discontinue şi calitatea datelor variaz ă. Actualele eforturi de modernizare a 
modului în care se realizeaz ă crearea şi schimbul de informa ţii vor fi accelerate, îndeosebi 
prin dezvoltarea unui Sistem de schimb de informa ţii despre mediu (SEIS) care s ă asigure o 
largă disponibilitate a informa ţiilor necesare pentru a dezvolta şi aplica politica de mediu, 
reducând totodat ă sarcinile administrative nenecesare pentru autorit ăţile statelor membre. 
5.3. Promovarea politicii integrate  
Integrarea aspectelor de mediu în alte domenii legislative constituie unul dintre principiile de 
bază ale politicii de mediu, consacrat în articolul 6 din Tratatul CE – dar progresul înregistrat 
variază. În sectorul agricol s-au realizat reforme fundamental e în ultimii 15 ani, care au 
evoluat în direc ţia transform ării agricultorilor în asisten ţi ai naturii. Cu toate acestea, 
integrarea aspectelor de mediu în alte domenii a avut mai pu ţin succes. Procesul de la Cardiff 
– instituit în anul 1998, pentru a institu ţionaliza acest tip de integr are – nu a evoluat conform 
aşteptărilor. 
Evaluările impactului constituie în prezent o caracteristic ă standard a procesului legislativ, iar 
evaluarea impactului de mediu pe care îl vor avea celelalte politici poate fi îmbun ătăţită în 
mod considerabil. Comisia este hot ărâtă să amelioreze posibilit ăţile acestor evalu ări de a 
măsura impacturile de mediu, economice şi sociale ale propunerilor sale legislative. Comitetul 
de evaluare a impacturilor va constitui un instrument important în acest sens şi trebuie puse la 
dispoziţie resurse suficiente pentru a garanta c ă toate evalu ările impacturilor includ o evaluare 
a efectelor asupra dezvolt ării durabile. 
Pentru a îmbun ătăţi evaluarea impacturilor de mediu la nivel na ţional, Comisia va examina 
eficacitatea Directivelor privind evalu ările impacturilor de mediu şi evaluările strategice de 
mediu. Comisia va urm ări să accelereze aceste procedur i, garantând totodat ă că protecţia 
mediului nu este compromis ă35. 
                                                 
35 De exemplu, în Planul de interconectare a priorit ăţilor, care face parte din Pachetul privind energia 
adoptat de Comisie la data de 10 ianuarie 2007, Comisia a propus deja reducerea procedurilor de 
planificare şi de aprobare la maxim cinci ani pentru proiecte de re ţelele transeuropene de interes 
european. 
 
RO 17   RO Comisia va explora toate posibilit ăţile de integrare viitoare a aspectelor de mediu în alte 
politici, de exemplu în politica agricol ă, de cercetare şi de dezvoltare. Planurile şi proiectele 
finanţate de Uniunea European ă trebuie să fie conforme cu legisla ţia UE, inclusiv cu legisla ţia 
de mediu. Eco-condi ţionalitatea s-a dovedit a fi eficient ă în contribu ţia la integrarea aspectelor 
de mediu în Politica agricol ă comună şi Comisia va investiga dac ă acest instrument ar putea fi 
extins în mod util şi la alte domenii legislative, precum pescuitul şi transportul. 
Comisia va elabora un cadru strate gic pentru a aborda problema integr ării politicilor. Va 
acorda o aten ţie deosebit ă sectoarelor cu cel mai mare poten ţial de sinergie a politicilor pentru 
îmbunătăţirea calităţii mediului (agricultura, pescuitul, transportul, energia, politica regional ă 
şi industrial ă şi relaţiile externe ale Uniunii Europene). La nivelul statelor membre, diferitele 
formaţii ale Consiliului trebuie s ă prezinte raporturi anuale  asupra modului în care şi-au 
onorat obliga ţia de integrare a aspectelor de mediu în activitatea lor. 
5.4. Îmbun ătăţirea aplic ării şi a execut ării 
După 35 de ani de d ezvoltare juridic ă, în prezent exist ă un cadru comun al po liticii de mediu. 
Cu toate acestea, num ărul mare de plângeri şi de proceduri privind înc ălcarea dreptului 
comunitar sunt un semn c ă aplicarea legisla ţiei comunitare este în c ontinuare departe de a fi 
satisfăcătoare. Numai prin asigurarea unei aplic ări corecte a acquis -ului va fi posibil ă 
realizarea obiectivelor de mediu. Aplicarea efectiv ă este, de asemenea, un element cheie al 
agendei pentru o mai bun ă legiferare şi este necesar ă pentru a evita denaturarea concuren ţei şi 
pentru a men ţine funcţionarea fără probleme a pie ţei unice. Aceast ă aplicare constituie o 
problemă de importan ţă specială care înso ţeşte extinderea - deoarece noile state membre 
trebuie să asimileze acquis-ul din mers. Comisia va colabora cu statele membre pentru a 
creşte capacitatea general ă a institu ţiilor de mediu de punere în aplicare cu succes a 
standardelor Uniunii Europene. 
De asemenea, Comisia va încuraja statele membre s ă foloseasc ă posibilităţile de finan ţare de 
la nivelul Uniunii, pentru a se asigura c ă programarea cheltuielilor acestora din cadrul 
diverselor instrumente36 contribuie la punerea în aplicare a legisla ţiei UE.  
În anul 2007, Comisia va el abora o strategie revizuit ă cu privire la aplicarea şi executarea 
legislaţiei de mediu a Comunit ăţii Europene. Strategia se va  concentra în special pe e şecurile 
sistematice de punere în aplicar e care au fost identificate şi va încuraja folosirea unei 
combinaţii de instrumente juridice şi ne-juridice. 
Ţinând seama de o sentin ţă relevant ă a Curţii de Justi ţie37 şi de urgen ţa problemei, 
demonstrat ă de descărcarea de de şeuri letale pe Coasta de Filde ş, Comisia a propus o directiv ă 
privind protec ţia mediului prin instrumente juridice de natur ă penală38, care urm ăreşte să 
îmbunătăţească prevenirea şi urmărirea în justi ţie a infrac ţiunilor de mediu. 
                                                 
36 Instrumentele politicii de coeziune, Fondul agricol european pentru dezvoltare rural ă, Fondul european 
de dezvoltare regional ă, Fondul social european, Fondul european pentru pescuit, programele cadru 
pentru cercetare, competitivitate şi inovare şi noul instrument unic pentru mediu, LIFE+. 
37 C-176/03, 13 septembrie 2005. 
38 COM(2007) 51. 
 
RO 18   RO 6. C ONCLUZII  
După o jumătate de secol de „construire a Europei” , politica de mediu a Uniunii Europene a 
devenit una dintre realiz ările sale majore. S-au realizat reduceri substan ţiale ale emisiilor 
nocive din aer şi apă, deşeurile sunt mai bine gestionate şi există mai puţine substan ţe chimice 
dăunătoare. Toate aceste realiz ări îmbunătăţesc sănătatea oamenilor. Ele ajut ă industria 
Europei s ă devină lider mondial într-o se rie de sectoare cu cre ştere ridicat ă şi creează 
milioane de locuri de munc ă.  
În pofida progresului înregistrat, nivelul ambi ţiilor Uniunii Europene trebuie s ă crească. Cel 
de-al cincilea Program de ac ţiune pentru mediu a fost adoptat în anul 1992 cu titlul „C ătre o 
dezvoltare durabil ă”, iar în anul 1999 dezvoltarea durabil ă a fost stabilit ă ca unul dintre 
obiectivele Uniunii Europene bazate pe tratat. Cu toat e acestea, Uniunea European ă nu se află 
încă pe calea dezvolt ării ecologice durabile. S-au înregist rat doar progrese limitate în privin ţa 
unor probleme fundamentale de inte grare a aspectelor de mediu în alte domenii legislative şi 
de îmbun ătăţire a execut ării legisla ţiei Uniunii. Practic, multe presiuni de natur ă ecologică se 
intensifică: emisiile globale de gaze cu efect de ser ă sunt în cre ştere, pierderea biodiversit ăţii 
se accelereaz ă, poluarea continu ă să aibă un efect major asupra s ănătăţii publice, cantitatea de 
deşeuri produse în interiorul  Uniunii Europene continu ă să crească şi amprenta ecologic ă a 
Europei este în cre ştere continu ă. 
Schimbările climatice, biodiversitatea, s ănătatea şi folosirea resurselor r ămân cele mai 
presante provoc ări ecologice şi PAM 6 este în continuare cadrul corect pentru viitoare ac ţiuni 
la nivel comunitar. În general, Uniunea European ă se încadreaz ă în termenele de adoptare a 
măsurilor eviden ţiate în Programul de ac ţiune. Cu toate acestea, dup ă cinci ani din cei zece 
ani de durat ă a programului este înc ă devreme pentru a constata rezultatele celor mai multe 
dintre măsurile propuse în cadrul PAM 6. Multe dintre aceste m ăsuri au fost recent adoptate 
şi, prin urmare, prioritatea imediat ă a Comisiei va fi s ă asigure punerea lor în aplicare. 
O examinare a ultimelor date ştiinţifice eviden ţiază mai multe disparit ăţi între obiectivele 
stabilite în PAM 6 şi măsurile prev ăzute pentru atingerea acestor obiective. În aceste domenii 
măsurile existente trebuie cons olidate sau trebuie adoptate m ăsuri noi.  
Mediul este un domeniu legisl ativ în care Uniunea European ă poate oferi beneficii tangibile 
pentru cet ăţenii săi sub forma unor condi ţii de viaţă şi de munc ă mai bune. Mediul este, de 
asemenea, un domeniu legislativ în care o majoritate semnificativ ă a cetăţenilor Europei 
sprijină continuarea şi eficientizarea ac ţiunilor. Cu ocazia anivers ării primilor cincizeci de ani 
de existen ţă – cu privirea îndreptat ă către următorii cincizeci de ani – este clar c ă dezvoltarea 
şi aplicarea politicilor care pot proteja în mo d concret mediul Eur opei vor ocupa un loc 
important în cadrul „proiectului ” european. Pentru perioada r ămasă până în anul 2012, 
aplicarea şi legiferarea bazate pe PAM 6 vor constitui nucleul acestui demers.