Per ansamblu, îmbunătățirea ratelor șomajului este legată în principal de o reducere a ratelor de concediere, în timp ce ratele de găsire a unui loc de muncă, deși în curs de ameliorare, rămân sub nivelurile dinaintea crizei. În special, redresarea ratelor de găsire a unui loc de muncă nu a fost suficientă pentru a evita o creștere a ratelor șomajului de lungă durată, care a fost deosebit de puternică în ultimii trei ani în 11 state membre, mai ales în Grecia, Spania, Portugalia, Cipru și Italia; spre deosebire de acestea, șomajul de lungă durată a scăzut în Germania, în țările baltice, în Ungaria și în Regatul Unit. Persistența șomajului de lungă durată are implicații pentru eficiența corelării cererii și ofertei pe piața muncii și există riscul ca șomajul să devină cronic („histerezis în materie de șomaj”). Nivelul ridicat al acestuia este de asemenea un motiv de îngrijorare, din cauza implicațiilor sociale grave, precum epuizarea capitalului uman și creșterea sărăciei în UE după izbucnirea crizei.

Cu toate că rata șomajului în rândul tinerilor a scăzut într-un ritm mai rapid decât șomajul global, ea rămâne la niveluri ridicate, cifrându-se în 2014 la 23,7 % în zona euro și la 22,2 % în UE. În tandem cu rata totală a șomajului, rata șomajului în rândul tinerilor a început să scadă în a doua jumătate a anului 2013, cu ameliorări suplimentare în 2014 și la începutul anului 2015. Dintre țările cu rate ridicate ale șomajului în rândul tinerilor, s-au înregistrat reduceri substanțiale față de nivelul maxim din 2013 în Grecia, în Croația, în Portugalia, în Slovacia, în Bulgaria, în Cipru și în Spania. Italia este singura țară cu șomaj ridicat în rândul tinerilor în care situația a continuat să se deterioreze în cea mai mare parte a anului 2014. Recentele ameliorări globale în ceea ce privește ocuparea forței de muncă în rândul tinerilor nu sunt însă suficiente. În consecință, indicatorul de variație pe 3 ani rămâne alarmant pentru 13 state membre (Belgia, Grecia, Spania, Franța, Croația, Italia, Cipru, Luxemburg, Țările de Jos, Austria, Portugalia, Slovenia, Finlanda). Scăderea șomajului în rândul tinerilor este însoțită, în majoritatea țărilor, de o scădere a proporției de tineri care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare (NEET). Rata NEET a scăzut la 12,4 % în 2014, însă rămâne cu mult peste nivelurile din perioada anterioară crizei. Cele mai mari rate NEET sunt înregistrate în Irlanda, în Cipru, în Spania, în România, în Croația, în Grecia, în Bulgaria și în Italia; dintre acestea, Italia, Cipru și Croația se confruntă cu cele mai mari creșteri în ultimii 3 ani. Rata șomajului în rândul tinerilor este unul dintre primii indicatori ai înrăutățirii condițiilor de pe piața forței de muncă. Aceasta indică, de asemenea, o scădere a producției potențiale (prin pierderea formării competențelor, efecte destructive și venituri nerealizate în viitor) și este asociată unui nivel mai ridicat de excluziune socială.

Evoluțiile negative de lungă durată în ceea ce privește ocuparea forței de muncă și aspectele sociale pot avea un impact nefavorabil asupra creșterii potențiale a PIB-ului în diverse moduri, existând riscul agravării dezechilibrelor macroeconomice.

Mobilitatea forței de muncă

Mobilitatea forței de muncă în cadrul UE a crescut și mai mult în 2014, deși fluxurile s-au menținut sub nivelul înregistrat înainte de 2008. Fluxurile dinspre est către vest au reprezentat în continuare cea mai mare parte a deplasărilor, fiind determinate de diferențele în ceea ce privește PIB-ul pe cap de locuitor și salariile. Mobilitatea forței de muncă a atenuat disparitățile în privința șomajului și s-a reflectat în importanța crescândă a mobilității dinspre sud către nord, din țările cele mai afectate de criză către țări care au fost mai puțin afectate. Ieșirile nete au crescut în special în țări precum Grecia, Cipru și Croația, în timp ce intrările nete au crescut, printre altele, în Germania și în Austria. Ieșirile nete au scăzut în Spania, în țările baltice și în Irlanda, unde situația economică s-a îmbunătățit în mod considerabil. De-a lungul timpului, salariile au devenit mai sensibile la șocurile asimetrice de pe piețele naționale ale muncii, iar capacitatea de reacție a fluxurilor de mobilitate a crescut de asemenea. Cu toate acestea, contribuția lor la atenuarea fluctuațiilor generale ale șomajului rămâne scăzută. Cu toate că cetățenii mobili ai UE prezintă, în medie, rate mai mari de ocupare a unui loc de muncă decât populațiile din țările lor gazdă, capitalul uman al acestora pare să fie adesea subutilizat, la fel ca și în cazul persoanelor născute în afara UE.