[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 4.5.2011

COM(2011) 235 final

2011/0104 (NLE)

Propunere de

DECIZIE DE PUNERE ÎN APLICARE A CONSILIULUI

de autorizare a României să aplice o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

EXPUNERE DE MOTIVE

CONTEXTUL PROPUNERII

În conformitate cu articolul 395 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (denumită în continuare „Directiva TVA”), Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei, poate autoriza orice stat membru să introducă măsuri speciale de derogare de la directiva menționată, în scopul simplificării procedurii de colectare a taxei pe valoarea adăugată (TVA) sau al evitării anumitor fraude sau evaziuni fiscale.

România a solicitat, prin scrisoarea înregistrată ca primită de Comisie la 4 noiembrie 2009, autorizarea de a aplica o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva TVA cu scopul de a desemna ca obligată la plata taxei persoana impozabilă destinatară a livrărilor de grâu, secară, orz, porumb, soia, rapiță sălbatică și floarea-soarelui, în locul furnizorului.

Prin scrisoarea înregistrată ca primită de Comisie la 2 iulie 2010, România a transmis o cerere de derogare suplimentară pentru a extinde domeniul de aplicare la o serie de alte produse.

Prin scrisoarea înregistrată ca primită de Comisie la 26 iulie 2010, România a solicitat ca această autorizare să i se acorde pentru o durată de doi ani și s-a angajat să nu solicite reînnoirea ei.

Prin scrisoarea înregistrată ca primită de Comisie la 20 decembrie 2010, România a limitat din nou cererea sa de derogare la livrări de grâu, secară, orz și orz de bere, porumb, soia, rapiță sălbatică, floarea-soarelui și sfeclă de zahăr.

În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din Directiva TVA, Comisia a transmis cererile prezentate de România celorlalte state membre prin scrisoarea din 15 martie 2011. Prin scrisoarea din data de 22 martie 2011, Comisia a informat România că dispune de toate informațiile pe care le consideră utile pentru evaluarea cererilor.

În sprijinul cererii sale, România a precizat că a constatat fraude fiscale în schimburile comerciale cu anumite cereale și semințe oleaginoase, rezultate mai ales din înființarea de întreprinderi de tip fantomă. Aceste întreprinderi achiziționează bunurile fără a plăti TVA fie de la furnizori cu sediul în afara României, livrările acestora fiind scutite de taxe în temeiul articolului 138 din Directiva TVA, fie de la producători locali care beneficiază de regimul scutirii de la plata taxei acordat întreprinderilor mici în conformitate cu articolul 287 din directiva menționată sau care nu își declară vânzările.

Aceste întreprinderi livrează ulterior bunurile unor clienți cu sediul în România, comercianți angro, exportatori sau prelucrători, percep TVA-ul, însă dispar după livrarea produselor lor fără a fi vărsat taxa la trezorerie.

Clienții acestora sunt însă îndreptățiți la o deducere de TVA, dacă sunt în posesia unei facturi valabile.

Efectul măsurii speciale care face obiectul prezentei cereri ar fi acela că ar obliga clientul impozabil la plata taxei în locul furnizorului, permițându-i în continuare să deducă taxa în condiții de drept comun. Furnizorul nu ar mai putea prin urmare să perceapă TVA de la clientul său impozabil fără a vărsa taxa la trezorerie. O astfel de măsura ar pune capăt imediat acestei forme speciale de fraudă fiscală.

Măsura ar permite de asemenea României, în perioada în care este aplicată, să instituie măsurile naționale convenționale compatibile cu Directiva TVA, de natură să prevină și să combată această formă de fraudă după expirarea autorizării.

Este vorba totuși de o măsură radicală care aduce atingere principiului plăților fracționate inerent sistemului de TVA și care prezintă în consecință riscul unei deplasări a producerii fraudei către etapa de transformare a bunurilor în produse alimentare sau industriale sau către alte sectoare.

Pentru a preveni aceste riscuri, după o durată de aplicare limitată, este necesar ca România să introducă concomitent măsuri adecvate în materie de raportare și control. Persoanele impozabile vizate de măsură vor trebui în special să verifice statutul de persoană impozabilă al clienților lor înainte de a aplica măsura, să menționeze separat aceste operațiuni în declarația lor de TVA și să mențină la dispoziția administrației din România lista clienților pentru care a fost aplicată măsura.

Administrația din România va trebui de asemenea să intensifice controlul asupra persoanelor impozabile a căror activitate constă în transformarea acestor produse. Într-adevăr, din momentul în care nu vor mai datora TVA pentru achizițiile lor de materii prime, acestea ar putea fi tentate să nu mai declare vânzarea produselor transformate.

În fine, administrația din România va trebui să se asigure că persoanele implicate în fraudele legate de produsele care fac obiectul măsurii speciale nu își extind activitățile frauduloase și asupra altor produse agricole sau a altor sectoare economice.

Comisia va trebui informată cu privire la măsurile adoptate.

În fine, este necesar să se permită persoanelor impozabile care efectuează, printre alte operațiuni similare care implică produse agricole, livrările bunurilor vizate, precum și destinatarilor acestor operațiuni să aplice măsura specială fără a suporta sarcini administrative disproporționate sau riscuri în ceea ce privește securitatea lor juridică. Este de asemenea necesar ca măsura să se aplice numai produselor primare nesusceptibile, în principiu, să facă obiectul, ca atare, al unui consum final.

Utilizarea nomenclaturii combinate stabilite prin Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun ar permite desemnarea precisă a bunurilor vizate de măsura specială și evitarea oricărei ambiguități.

Ținând seama de dispozițiile articolului 395 din Directiva TVA, de argumentele prezentate de România și de cadrul de aplicare a măsurii speciale avute în vedere, Comisia consideră că derogarea solicitată satisface condițiile prevăzute la respectivul articol și, mai ales, permite prevenirea fraudei fiscale fără să afecteze suma veniturilor fiscale colectate în stadiul consumului final. Prin urmare, Comisia consideră că trebuie să prezinte Consiliului propunerea corespunzătoare.

REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

Propunerea de decizie urmărește să pună în aplicare o măsură de prevenire a fraudei fiscale care vizează anumite produse dintr-un anume sector economic. Prin urmare, aceasta va avea un impact pozitiv mai ales pentru persoanele impozabile corecte care activează în acest sector și pentru statul membru în cauză. Nu a fost necesar să se recurgă la experți externi, să se consulte părțile interesate sau să se evalueze impactul unei astfel de decizii. În orice caz, acest impact va fi limitat datorită domeniului de aplicare restrâns al deciziei și duratei sale limitate de aplicare.

ELEMENTE JURIDICE ALE PROPUNERII

Obiectivul deciziei propuse este de a permite României să aplice o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva TVA având ca scop să oblige persoanele impozabile destinatare ale livrării de anumite produse agricole, a căror bază de impozitare depășește o anumită sumă, la plata TVA-ului datorat pentru livrarea de bunuri, în locul furnizorului.

Temeiul juridic al acestei decizii este constituit de dispozițiile articolului 395 din Directiva TVA, adoptate la rândul lor în temeiul articolului 113 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. În conformitate cu aceste dispoziții, un stat membru care dorește să introducă măsuri speciale de derogare de la respectiva directivă trebuie să obțină o autorizare din partea Consiliului, sub forma unei decizii de punere în aplicare a Consiliului. Fiind vorba de o măsură de punere în aplicare cu impact asupra armonizării legislațiilor în materie de impozite pe cifra de afaceri, principiul subsidiarității este respectat.

Propunerea respectă principiul proporționalității și, prin urmare, nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului de prevenire a fraudei fiscale urmărit, deoarece vizează numai o parte a unui sector economic specific și restrâns, referindu-se așadar doar la un număr redus de persoane impozabile și de operațiuni. Astfel, măsura reprezintă o derogare de la principiile Directivei TVA, în special cel al plăților fracționate, numai în mod limitat și adecvat.

IMPLICAȚIILE BUGETARE

Propunerea nu are implicații asupra bugetului Uniunii.

2011/0104 (NLE)

Propunere de

DECIZIE DE PUNERE ÎN APLICARE A CONSILIULUI

de autorizare a României să aplice o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

având în vedere Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată[1], în special articolul 395 alineatul (1),

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

întrucât:

1. Prin scrisorile înregistrate ca primite de Comisie la 4 noiembrie 2009, la 2 iulie 2010, la 26 iulie 2010 și la 20 decembrie 2010, România a solicitat autorizarea, pe o perioadă de doi ani, de a putea desemna ca obligată la plata taxei pe valoarea adăugată (TVA), prin derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE, persoana impozabilă destinatară a livrării de anumite cereale și semințe oleaginoase și a precizat că nu va solicita reînnoirea acestei autorizări.

2. Comisia a transmis cererea prezentată de România celorlalte state membre prin scrisoarea din 15 martie 2011. Prin scrisoarea din 22 martie 2011, Comisia a informat România că dispune de toate informațiile pe care le consideră utile pentru evaluarea cererilor.

3. România a constatat fraude fiscale în schimburile comerciale cu anumite produse agricole netransformate, cereale sau semințe oleaginoase. Într-adevăr, anumiți operatori nu varsă TVA-ul la trezorerie după livrarea produselor lor, în special atunci când le-au achiziționat fără să plătească taxa în amonte. Clienții acestora sunt însă îndreptățiți la o deducere de TVA, dacă sunt în posesia unei facturi valabile.

4. Desemnarea persoanei impozabile destinatare a bunurilor livrate ca obligată la plata TVA-ului în locul furnizorului ar constitui o măsură temporară de urgență care ar avea ca efect stoparea acestei forme de fraudă. Aplicarea unei astfel de măsuri pe o perioadă de doi ani ar trebui să acorde României timpul necesar pentru a institui, în sectorul agricol, măsuri definitive și compatibile cu Directiva 2006/112/CE, de natură să prevină și să combată această formă de fraudă.

5. Pentru a împiedica deplasarea producerii fraudei către etapa de transformare a bunurilor în produse alimentare sau industriale sau către alte produse, este totuși necesar ca România să introducă concomitent pentru persoanele impozabile vizate măsuri adecvate în materie de raportare și control și să informeze Comisia cu privire la acestea.

6. Pentru ca prezenta măsură specială să se aplice numai produselor agricole primare și pentru a evita apariția unor sarcini administrative disproporționate pentru persoanele impozabile vizate sau a unor riscuri legate de securitatea lor juridică, ar trebui utilizată nomenclatura combinată stabilită prin Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun[2] pentru a desemna bunurile vizate de măsura specială respectivă.

7. Această măsură specială este justificată și proporțională cu obiectivele urmărite. Într-adevăr, aceasta este limitată în timp și nu vizează decât anumite bunuri precis desemnate care nu sunt în principiu destinate ca atare consumatorilor finali și au făcut obiectul unor fraude fiscale care au atras pierderi mari de venituri din TVA. Având în vedere amploarea acestor pierderi fiscale, măsura ar trebui adoptată în cel mai scurt timp.

8. Măsura specială în cauză nu va modifica nivelul de TVA perceput de România în stadiul consumului final și nu va avea un impact negativ asupra resurselor proprii ale Uniunii provenite din TVA,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Prin derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE, România este autorizată să desemneze ca obligată la plata TVA-ului persoana impozabilă destinatară a livrării bunurilor menționate în continuare, care figurează în nomenclatura combinată stabilită prin Regulamentul (CEE) nr. 2658/87:

Cod NC | Produs |

1001 10 00 | Grâu dur |

1001 90 10 | Alac (Triticum spelta), destinat însămânțării |

ex 1001 90 91 | Grâu comun destinat însămânțării |

ex 1001 90 99 | Alt alac (Triticum spelta) și grâu comun, nedestinate însămânțării |

1002 00 00 | Secară |

1003 00 | Orz |

1005 | Porumb |

1201 00 | Boabe de soia, chiar sfărâmate |

1205 | Semințe de rapiță sau de rapiță sălbatică, chiar sfărâmate |

1206 00 | Semințe de floarea-soarelui, chiar sfărâmate |

1212 91 | Sfeclă de zahăr |

Articolul 2

Autorizarea prevăzută la articolul 1 este condiționată de introducerea de către România a unor obligații în materie de raportare și a unor măsuri de control adecvate și eficace în ceea ce privește persoanele impozabile care livrează bunurile cărora li se aplică autorizarea respectivă.

România informează Comisia cu privire la introducerea obligațiilor și a măsurilor prevăzute la primul paragraf.

Articolul 3

Prezenta decizie se aplică pentru o perioadă de doi ani de la data notificării sale.

Articolul 4

Prezenta decizie se adresează României.

Adoptată la Bruxelles,

Pentru Consiliu

Președintele

[1] JO L 347, 11.12.2006, p. 1.

[2] JO L 256, 7.9.1987, p. 1.