ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.4

Atacurile cibernetice pot avea un impact major asupra întreprinderilor individuale şi asupra economiei Europei în ansamblul ei. — Un raport din 2011 cu privire la acest sector sugerează că victimele atacurilor informatice pierd aproximativ 290 de miliarde EUR în fiecare an la nivel mondial, făcând aceste infracțiuni mai profitabile decât comerțul mondial cu marijuana, cocaină și heroină laolaltă. — Cetățenii sunt în permanență amenințați de furtul de identitate ca urmare a atacurilor cibernetice. În mai 2014, o bază de date conținând datele cu caracter personal a 145 de milioane de titulari de cont eBay au fost furate cu ocazia unui singur atac. Potrivit unui sondaj din 2013 al Universităţii din Kent privind securitatea cibernetică, într-un singur an (2012-13), au fost piratate peste 9 milioane de conturi online ale unor cetățeni adulți din Marea Britanie; 8 % din populație a pierdut bani din cauza criminalității cibernetice, iar 2,3 % din populația Regatului Unit a pierdut mai mult de 10 000 de lire sterline din această cauză. — În 2011, un raport al Guvernului Marii Britanii estimează costurile totale ale criminalității informatice în economia Regatului Unit la 27 de miliarde de lire sterline: — fraude online: 1,4 miliarde de lire sterline — furt de identitate: 1,7 miliarde de lire sterline — furt de proprietate intelectuală: 9,2 miliarde de lire sterline — spionaj: 7,6 miliarde de lire sterline — pierderea datelor clienților: 1 miliard de lire sterline — furt online (direct) de la întreprinderi: 1,43 miliarde de lire sterline — extorcare 2,2 miliarde de lire sterline — fraudă fiscală: 2,3 miliarde de lire sterline. — An de an, atacurile cibernetice provoacă daune economice considerabile în Europa. La calcularea costurilor trebuie avute în vedere următoarele: — pierderea proprietății intelectuale și a datelor sensibile; — costurile de oportunitate, inclusiv cele referitoare la întreruperea serviciilor și a muncii; — deteriorarea imaginii mărcii și a reputației întreprinderii; — sancțiuni și plăți compensatorii către clienți (pentru inconveniente sau pierderile conexe), compensații contractuale (pentru întârzieri etc.); — costurile contramăsurilor și asigurărilor; — costurile strategiilor de atenuare și redresare în urma unor atacuri informatice; — pierderi comerciale și de competitivitate; — denaturarea comerţului și — pierderile de locuri de muncă. — Potrivit raportului pe 2014 privind încălcările securității cibernetice publicat de Guvernul Regatului Unit, 81 % din companiile mari și 60 % din IMM-uri au suferit o violare a sistemului de securitate în 2013. — Același raport guvernamental estimează că costul mediu pentru o organizație mare ca urmare a celei mai grave încălcări a securității cibernetice ar putea ajunge la 1 4 00 000 EUR, respectiv la 1 40 000 EUR pentru o IMM. — Chiar dacă atacurile nu reușesc, costurile de atenuare cresc cu rapiditate. În 2014, la nivel mondial, creșterea pieței de securitate a informațiilor va ajunge la 8,6 % și va depăși 73 de miliarde de dolari.
5.5.3.

Acțiunile de formare a competențelor antreprenoriale, organizate de camerele de comerț și industrie din toată Europa, arată că există o diversitate de forme de învățământ și de practici care îi ajută pe oameni să identifice și să lanseze afaceri private, să identifice și să gestioneze resursele necesare și să-și asume riscuri legate de întreprinderea lor: Entrepreneurial Skills Pass (Austria) (19), Startup@Campus (Belgia) (20), Incuba’ school (Franța), Long night of Start-ups (Germania) (21), New Entrepreneurs Day (Spania) și Bright and Young (Belgia) (22).
7.3

Câteva cazuri recente intens mediatizate au intensificat opoziția față de ISDS: — Philip Morris vs. Australia privind ambalajele de țigări, cauza susținând că firma este privată de valoarea investiției acesteia în mărci comerciale și alte drepturi de proprietate intelectuală; — pe baza prevederilor TCE, Vattenfall cere o despăgubire de peste 3,7 miliarde USD din partea Germaniei în urma deciziei de a se renunța treptat la energia din surse nucleare; — Lone Pine vs. Canada, solicitând despăgubiri de 250 de milioane CAN după ce provincia Quebec a impus un moratoriu asupra fracturării hidraulice din pricina preocupărilor de protecție a mediului; — Veolia vs. Egipt privind decizia acestuia de a mări salariul minim, pe baza argumentului că acest lucru va dăuna profiturilor companiei; — Libia a fost nevoită să plătească 935 milioane USD unei societăți din Kuweit pentru profituri pierdute de pe urma unor oportunități reale și sigure, în urma anulării unui proiect de turism (21). Investitorul investise numai 5 milioane USD în proiect, iar lucrările de construcție nici nu începuseră. — România a fost acționată în instanță de către Micula pentru o investiție pe care o efectuase înainte de aderarea României la UE, beneficiind de un stimulent guvernamental pentru întreprinderi. În urma aderării, pentru conformarea la normele privind ajutoarele de stat, România și-a încetat programul de stimulente. Curtea a acordat o compensație de 1 16 000 USD plus dobândă (totalul estimat fiind de 2 50 000 USD) pentru nerespectarea obligațiilor asumate prin ABI. În 2014, DG Concurenţă a inițiat o acțiune în încetare împotriva României, obligând-o să nu plătească, deoarece plata ar fi considerată ajutor de stat ilegal. În pofida acestei hotărâri, arbitrii au permis Micula să deschidă o procedură de despăgubire înaintea instanțelor SUA, folosind o clauză referitoare la Convenția de la New York.
2.1.

Sticla este un material inert, produs din numeroase resurse naturale și din sticlă reciclată. Este un produs în întregime reciclabil și foarte apreciat, datorită principalelor sale caracteristici (și anume, avantajele pe care la oferă în materie de sănătate și confort, conservarea alimentelor, iluminatul natural în clădiri etc.). De asemenea, sticla este folosită în numeroase aplicații prin care se economisește energie sau se generează electricitate din surse regenerabile și în numeroase aplicații de înaltă tehnologie. În plus, datorită proprietăților sale, acest material reprezintă o sursă de inspirație pentru mulți creatori, arhitecți etc., contribuind astfel la renumele cultural al Europei în lume.
4.4

Domeniul inovator al imprimării tridimensionale joacă un rol important în ceea ce privește autonomizarea viitoare a medicilor, a cercetătorilor și a fabricanților de dispozitive medicale. Tehnologiile de imprimare tridimensională permit personalizarea foarte variată a diferitor aplicații în domeniul medical, ducând la crearea unor dispozitivele perfect adaptate nevoilor fiecărei persane în parte. Există deja o serie de domenii în care se folosește imprimarea tridimensională, cu utilizarea unor materiale specializate, care trebuie să îndeplinească standarde stricte și rigide de biocompatibilitate (materiale biocompatibile, destinate să intre în contact cu medicamentele etc.). În plus, se are în vedere adoptarea unor dispoziții legislative care să acopere tratamentul juridic aplicabil produselor realizate cu ajutorul imprimantelor tridimensionale și să definească aplicațiile acestor produse în domeniul medical.
6.4.

Organizații de diferite orientări politice au discutat cu privire la reglementarea proprietății funciare și au elaborat măsuri politice corespunzătoare, argumentând că buna guvernanță este esențială în acest domeniu. Astfel, FAO a elaborat „Orientările voluntare privind gestionarea responsabilă a proprietății asupra terenurilor, locurilor de pescuit și pădurilor” („The Voluntary Guidelines of the Responsible Governance of Tenure of Land, Fisheries and Forestry”) (8). Scopul acestor orientări constă în stabilirea unor drepturi de folosință a terenurilor reglementate și sigure, care să garanteze un acces egal la resurse (terenuri, zone de pescuit, păduri) pentru a reduce astfel foametea și sărăcia, a promova dezvoltarea durabilă și a îmbogăți mediul înconjurător. UNCTAD, FAO, IFAD și Banca Mondială au dezvoltat în comun principii pentru investiții responsabile în agricultură (9), care recunosc drepturile, mijloacele de existență și resursele. OCDE a elaborat un cadru politic pentru investiții în agricultură (Policy Framework for Investment in Agriculture – PFIA) (10). Acesta vine în sprijinul statelor în eforturile lor de elaborare a unor măsuri politice de încurajare a investițiilor private în agricultură.
4.2.5.

Exemple de soluții în ce privește transferul întreprinderilor pot oferi Țările de Jos, unde Ministerul Economiei a instituit în acest scop pachetul succesoral (Overdrachtspakket). Întreprinderile care și-au încheiat cel de-al 55-lea an de existență primesc un pachet succesoral, prin care li se amintește de importanța planificării transferului firmei și li se prezintă o serie de instrumente care facilitează acest proces. În Belgia, Institutul întreprinderilor familiale (Instituut voor het Familiebedrijf) a creat o fișă a succesiunii, disponibilă în trei limbi: neerlandeză (Scorecard Opvolging), franceză (Scorecard Transmission) și engleză (Succession Scorecard). Un alt exemplu îl poate constitui Slovenia, a cărei Cameră pentru artizanat și mici întreprinderi (Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije) oferă seminare și formări cu privire la toate aspectele legate de succesiune. În Finlanda există un program de succesiune propriu-zis (ViestinVaihto-ohjelma). În Austria există dreptul de a continua activitatea unei firme (fortbetrieb) sub conducerea unui membru al familiei în cazul decesului gestionarului (Gesamte Rechtsvorschrift für Gewerbeordnung, 1994). O soluție similară există în Franța (Loi sur les successions et les libéralités) și în Luxemburg. Agenția pentru dezvoltarea întreprinderilor din Polonia, în colaborare cu Institutul pentru afacerile de familie, a pregătit un pachet privind succesiunea pentru întreprinderile familiale. În contextul pachetului, întreprinderile familiale beneficiază de un ghid pentru succesiune, de instrumente gratuite pentru sprijinirea acestui proces și de formări practice gratuite.
—

să se extindă inițiativa Parteneriatului european pentru inovare privind orașele și comunitățile inteligente [prezentată de High Level Group of the European Innovation Partnership for Smart cities and Communities, la 14 octombrie 2013 http://ec.europa.eu/eip/smartcities/] pentru a include actorii din societatea civilă, printre care și CESE, precum și pe cei din domeniile caracteristice celor șase piloni generici ai modelului propus de oraș inteligent, pe lângă operatorii din domeniul soluțiilor pentru mobilitate, pentru TIC și pentru aspectele de mediu, care în prezent sunt deja reprezentați;
2.4.

În consecință, informația este un factor decisiv în deciziile de cumpărare ale consumatorilor și utilizatorilor, atât atunci când achiziționează un produs în funcție de preferințe și opțiuni personale, cât și atunci când resping acele produse care nu le oferă același grad de satisfacere a nevoilor și dorințelor lor. La rândul său, dezvoltarea tehnologică permite, din ce în ce mai mult, întreprinderilor să ia în considerare în mod individual cererile diferitelor segmente de consumatori, într-un proces de fidelizare prin personalizarea produselor, așa cum este cazul în marketingul one to one.
4.4.

Trebuie remarcat caracterul promițător al hidrogenului (deși costul său, dar și problemele de securitate și de transport îi reduc semnificativ potențialul): dacă este produs dintr-o sursă lipsită de carbon, acesta constituie un vector energetic fără emisii de gaze cu efect de seră, putând fi folosit în numeroase aplicații, mai ales industriale, precum producția locală de electricitate (alimentarea unor zone izolate, generatoare de rezervă), stocarea energiei (sprijin pentru rețea, valorificarea energiei din surse regenerabile) sau cogenerarea. De asemenea, este folosit în transportul rutier (autoturisme, transport public, vehicule grele etc.), aerian (propulsie aeronautică totală sau auxiliară), maritim sau fluvial (submarin, propulsie totală sau auxiliară), în rafinării și petrochimie (pentru hidrogen „verde”), precum și în alte scopuri, mai ales în aparatura portabilă (încărcătoare externe sau baterii integrate). Toate aceste aspecte sunt în plină evoluție. Tehnicile de producere a hidrogenului prin electroliză și pile de combustie sunt de acum foarte flexibile și disponibile, dar eficiența lor rămâne redusă, ceea ce duce la creșterea cererii de turbine eoliene sau de panouri solare, și deci la o supracapacitate în domeniu. Hidrogenul apare ca un vector energetic esențial în sistemele care utilizează flexibilitatea dintre diferitele rețele energetice (ca de exemplu centrala electrică hibridă din Berlin). Atunci când este necesar, hidrogenul (hidrogen „metanizat”) poate fi produs din surse regenerabile de energie electrică, urmând a fi injectat în rețelele de gaz, depozitat în vederea distribuirii drept combustibil sau agent chimic, ori chiar a reintroducerii în rețea sub formă de energie electrică. Pe lângă faptul că hidrogenul metanizat prezintă, de departe, cel mai mare potențial sub aspectul stocării energiei, posibilității de a fi transportat în deplină securitate și de a fi stocat (pe perioade lungi) în infrastructurile utilizate în prezent în industria gazelor (stocare geologică etc.), el oferă și posibilitatea formării de hidrocarburi cu lanț lung (cu aplicații multiple: combustibil pentru avioane și alte produse, cum ar fi materialele plastice, care nu sunt fabricate în prezent decât pe bază de combustibili fosili). În plus, carbonul prezent în mod ideal în economia circulară (CO2 etc.) va fi reutilizat și nu se va acumula în atmosferă. În consecință, se face trecerea de la producția de gaze cu efect de seră la producția de energie. Producerea de hidrogen și de energie electrică pe bază de hidrogen degajă căldură, recuperarea acesteia făcând și mai convenabile respectivele soluții. Iată de ce hidrogenul este unul dintre puținii vectori energetici care permit găsirea unui echilibru economic, societal și de mediu între piețele de energie electrică și cele ale altor tipuri de energie.
4.4.

Potrivit mai multor surse (AIE, REN) și studii de evaluare, țările din Balcanii de Vest dispun de un potențial important sub aspectul energiilor din surse regenerabile, care trebuie mobilizat și fructificat prin investiții, astfel încât să permită țărilor respective să participe la „cadrul de acțiune al Uniunii Europene pentru politica privind clima și energia pentru 2030”: — vremea însorită este importantă și este prezentă într-o bună parte a anului. Potențialul sectorului fotovoltaic, aflat în curs de evaluare, va trebui valorificat prin diverse parteneriate, inclusiv cooperative și comunități, și va trebui susținut de un cadru legislativ stabil; — energia hidraulică (produsă de lacurile de acumulare sau pe cursurile de apă) este extrem de puțin utilizată, cu excepția unor proiecte mari în Albania și a unora de mai mică importanță în Serbia și Muntenegru; trebuie promovată stocarea prin pompare (STEP); — același lucru este valabil pentru bioenergie și energia eoliană, aflate încă în faza experimentelor, dar cu perspective încurajatoare, având în vedere că există terenuri care se pretează exploatării lor; — rolul cooperativelor și al producătorilor-consumatori, altfel spus al „prosumatorilor”, trebuie să fie o componentă a noului peisaj energetic. Facem trimitere în special la excepționalul studiu al SEENET (South East Europe network on natural resources, energy and transport – Rețeaua Europei de Sud-Est în domeniul resurselor naturale, energiei și transporturilor).
4.4.

În plus, trebuie luat în considerare și articolul 8 din Cartă, care face referire la faptul că „orice persoană are dreptul la protecția datelor cu caracter personal care o privesc” și stipulează că „asemenea date trebuie tratate în mod corect, în scopurile precizate și pe baza consimțământului persoanei interesate sau în temeiul unui alt motiv legitim prevăzut de lege”. De asemenea, „orice persoană are dreptul de acces la datele colectate care o privesc, precum și dreptul de a obține rectificarea acestora”. Nu mai puțin important este accentul care se pune pe principiul egalității de șanse, ca drept fundamental împotriva excluderii digitale, mai ales atunci când vizează grupurile vulnerabile.
—

ATESTAREA efectelor evaluării rezultatelor învățării obținute de către o persoană prin învățarea non-formală și informală, sub forma unei calificări, sub formă de credite în vederea obținerii unei calificări sau sub altă formă considerată adecvată.
—

Instalație hidroliană semisubmersibilă, care poate fi demontată pentru lucrări de întreținere. Este vorba de o tehnologie britanică, dezvoltată de întreprinderea Tidalstream. Prototipul a fost pus la punct pentru o navă cu turbină (ship to turbine, STT) care operează în strâmtoarea Pentland. Este o instalație compusă din patru turbine cu diametrul de 20 m și o putere maximă totală de 4 MW. Comparând acest sistem cu o turbină eoliană offshore, se constată că turbina eoliană trebuie să aibă un diametru de 100 m și o viteză a vântului de 10 m/s, pentru a se obține o putere echivalentă. În plus, postamentul turbinei eoliene, amplasat la 25 de metri sub nivelul mării, este cu 25 % mai mare decât cel al STT. Tidalstream consideră, prin urmare, că sistemul său ar fi competitiv în comparație cu turbinele eoliene pe uscat și în larg. Costul energiei electrice produse de sistemul STT s-ar putea ridica la 0,03 GBP per kWh (aproximativ 0,044 EUR/kWh). Acest sistem a fost testat și validat prin teste desfășurate pe Tamisa.
2.2.6.

Principiul-cheie al bugetului UE rezidă în „sănătatea” fluxurilor financiare și a programelor și proiectelor efective pe care acestea le finanțează, ceea ce permite evaluarea utilizării optime a resurselor UE sub toate aspectele. CESE aderă la ideea de a pune un accent mai mare pe performanțe și rezultate, care constituie actuala tendință a activităților Comisiei Europene (sub forma inițiativei sale privind un buget axat pe rezultate (4)) și ale Curții de Conturi a UE (sub forma structurii raportului său anual privind exercițiul financiar 2014 (5) și a capitolului dedicat în mod special performanței; pasajele privind gestiunea partajată cuprind primele rezultate ale evaluării performanței programelor, evaluare realizată în cadrul unui exercițiu-pilot).
2.9.

În anul 2021 se aniversează 10 ani de la semnarea CNUDPH de către UE. CESE consideră că este un motiv justificat pentru ca acest an să fie cel de al doilea An European al Persoanelor cu Handicap. CESE observă că primul An European al Persoanelor cu Handicap a fost organizat de Comisia Europeană în 2003 și propune ca instituțiile UE să înceapă imediat pregătirile și să ia măsurile necesare pentru a declara 2021 cel de al doilea An European al Drepturilor Persoanelor cu Handicap.
2.8.

Implicarea lor în domeniul TIC este adesea percepută ca lentă și anevoioasă. Ei au fost însă primii care au făcut apel la aceste tehnologii și chiar au produs inovații în acest sens (The Seven Myths of Population Aging, Julika Erfurt et al., Accenture, februarie 2012). În 2010, în Franța, peste 16 % din întreprinderi au fost înființate de persoane de 50 de ani sau mai mult, aproape una din două dintre aceste întreprinderi bazându-se pe autofinanțare: în categoria persoanelor trecute de 50 de ani se încadrează seniori salariați, persoane aflate în căutarea unui loc de muncă, antreprenori încă activi și chiar pensionari (cf. articolul lui Yann Le Galès, Le Figaro, 27 aprilie 2012).
3.3.

În noua configurație geostrategică globală, UE nu are altă opțiune decât să își dezvolte capacitățile în domeniul securității și al apărării. Aceasta necesită, în mod inevitabil, o politică externă mai integrată (statele membre devin tot mai puțin relevante pe plan internațional, iar întreprinderea unor acțiuni comune este în beneficiul tuturor) și presupune mai mult spațiu pentru politica europeană de apărare. Această abordare implică o perspectivă mult mai largă asupra securității și apărării decât folosirea forței. În același timp, trebuie spus că politica de apărare este menită să fie utilizată preventiv, că are și o funcție disuasivă, dar și că trebuie să fie un instrument de ultimă instanță, la care să se recurgă atunci când interesele vitale și responsabilitatea asigurării protecției nu se pot apăra în alt mod. Aceasta necesită o mai intensă și mai bună utilizare a resurselor. Deși are 28 de structuri militare distincte, UE dispune de un buget echivalent cu doar 40 % din totalul fondurilor alocate de Statele Unite apărării naționale. În plus, se constată suprapuneri semnificative ale eforturilor și o slabă dezvoltare a industriei de apărare, printre altele. Prin urmare, sunt necesare mai multe fonduri și instrumente comune de planificare și control. Guvernele și cetățenii UE trebuie să fie conștienți de faptul că securitatea, prosperitatea și libertatea sunt indisolubil legate. Cu toate acestea, o mai mare autonomie strategică a UE în materie de apărare nu trebuie să fie nici incompatibilă, nici în contradicție cu relațiile transatlantice și de cooperare cu alianțele și organismele din care fac parte majoritatea statelor membre ale UE, în special cu NATO, care rămâne în continuare elementul esențial de apărare colectivă.
1.19.

Comitetul recomandă să se facă schimb de „bune practici” la toate nivelurile. Acest lucru se realizează deja prin REDR, ELARD, Ecovast și ERP, regăsindu-se în publicația „The best Village in the World” (Cel mai bun sat din lume) (3).
2.4.

Politicile privind IMM-urile nu iau în considerare nevoile diferite ale categoriilor diferite de IMM-uri. Pentru a spori eficacitatea formulării și punerii lor în aplicare, este necesar un efort substanțial de informare, astfel încât să se facă o distincție mai precisă între destinatarii acestora, iar soluțiile oferite să fie mai personalizate și mai adaptate la nevoile lor specifice. Criteriile de diferențiere ar putea fi bazate nu numai pe dimensiune (de exemplu, cu cât o întreprindere este mai mică, cu atât îi este mai greu să obțină acces la finanțare și are nevoie cu atât mai mult de consiliere, de îndrumare și de mentorat), ci și pe localizare (orașe/localități de mici dimensiuni sau regiuni rurale îndepărtate), pe etapa ciclului de viață (înființare, extindere), pe sector (industrie, comerț, agricultură, turism etc.) etc.
4.5.

Deși punctul 22 din comunicare prevede că compensația se poate baza fie pe costurile și veniturile preconizate, fie pe costurile efectiv suportate, foarte adesea practica Comisiei necesită stabilirea ex ante a sumelor compensatorii. O astfel de metodă de calcul, care împiedică autoritățile să compenseze ex post în funcție de costul net efectiv, pare a fi o ingerință nejustificată care ar putea conduce la probleme de nerezolvat, deoarece, în cazul în care sumele ex ante nu acoperă costul net, furnizorul s-ar confrunta cu o subfinanțare sistematică. În plus, în cazul în care autoritatea oferă sprijin suplimentar pentru atenuarea acestui decalaj, s-ar confrunta, în principiu, cu posibile sancțiuni pentru nerespectarea condițiilor prevăzute în decizia de autorizare. Practica Comisiei a ignorat în mare măsură această inconsecvență, cu excepția cazurilor în care un reclamant a ridicat problema. Deși pare adecvat să se stabilească ex ante metodologia de calcul a compensației, sumele care rezultă din aceasta nu ar trebui să aibă caracter obligatoriu. Doar după ce sunt disponibile rezultatele anuale, poate avea loc calcularea costului net și compensarea corespunzătoare. Prin urmare, CESE solicită Comisiei să asigure coerența și respectarea deplină a celui de al doilea criteriu Altmark prin corelarea metodologiei ex ante cu utilizarea integrală a calculului costului net ex post, cu excepția cazului în care autoritatea preferă să prevadă compensația la momentul atribuirii.