COMUNICAREA COMISIEI

Orientările Comisiei privind punerea în aplicare a normelor UE referitoare la definirea și prevenirea facilitării intrării, tranzitului și șederii neautorizate

(2020/C 323/01)

1. Introducere

UE a elaborat un cadru politic cuprinzător și multidisciplinar pentru a aborda problema introducerii ilegale de migranți, inclusiv prin prezentarea și punerea în aplicare a primului plan de acțiune al UE (2015-2020) de combatere a acestei activități infracționale (1). Obiectivul său principal este destructurarea modelului de afaceri al organizațiilor criminale care pun în pericol viața migranților și amenință securitatea societăților noastre, evitând în același timp riscurile de incriminare a celor care acordă asistență migranților aflați în dificultate. Acest obiectiv rămâne o prioritate politică majoră pentru UE.

„Pachetul privind facilitarea” (2) constituie cadrul juridic adoptat de UE în 2002 pentru a defini infracțiunea de facilitare a intrării, tranzitului sau șederii neautorizate în UE și pentru a stabili sancțiunile penale aferente.

Mai precis, Directiva 2002/90/CE – Directiva privind facilitarea – obligă statele membre să sancționeze în mod adecvat persoanele care, cu încălcarea legii, ajută în mod conștient un resortisant al unei țări terțe să intre într-o țară a UE ori să tranziteze pe teritoriul respectiv sau care, în scop lucrativ, ajută în mod conștient un resortisant al unei țări terțe să domicilieze într-o țară a UE.

În același timp, directiva prevede posibilitatea ca, atunci când definesc infracțiunea, statele membre să scutească de incriminare ajutorul umanitar.

În 2017, Comisia a efectuat prima evaluare cuprinzătoare (denumită în continuare „ evaluarea”) a Pachetului privind facilitarea (3). Recunoscând preocupările legate de posibila incriminare a ajutorului umanitar, evaluarea a evidențiat în special o lipsă percepută de securitate juridică și lipsa unei comunicări adecvate între autorități și cei care își desfășoară activitatea pe teren. La momentul respectiv, Comisia a considerat că nu este necesară o revizuire juridică, însă a propus efectuarea unui schimb mai eficace de cunoștințe și bune practici între procurori, autoritățile de aplicare a legii și societatea civilă, pentru a aborda consecințele practice ale lacunelor respective.

Ca măsură subsecventă acestei evaluări, în 2018 Comisia a lansat un proces de consultare regulată cu societatea civilă și agențiile UE, inclusiv cu Agenția pentru Drepturi Fundamentale și cu Eurojust, cu scopul de a consolida cunoștințele în acest domeniu și a colecta date concrete pentru a identifica problemele legate de interpretarea și aplicarea Directivei privind facilitarea. În iulie 2018, Parlamentul European a adoptat o Rezoluție referitoare la un set de orientări destinate statelor membre pentru a evita incriminarea asistenței umanitare (4), în care solicita Comisiei „să adopte un set de orientări pentru statele membre, în care să precizeze ce forme de facilitare nu ar trebui incriminate, pentru a asigura claritatea și uniformitatea aplicării acquis-ului actual […]”.

Din 2018 până în prezent, acest proces de consultare și diversele schimburi de opinii cu părțile interesate au indicat existența unui mediu din ce în ce mai dificil pentru ONG-urile și persoanele fizice care acordă asistență migranților, inclusiv atunci când desfășoară operațiuni de căutare și salvare pe mare. Potrivit celor mai recente cercetări pe care Comisia le-a discutat cu ONG-urile, acțiunile efectuate în scopuri umanitare au fost incriminate din ce în ce mai frecvent începând din 2015 (5). Datele colectate au confirmat faptul că, începând din 2015, în UE a crescut numărul de urmăriri penale și anchete judiciare împotriva unor persoane fizice din motive legate de infracțiunea de facilitare. Cercetarea a constatat 60 de cazuri de anchete și urmăriri penale – în cea mai mare parte privind facilitarea intrării – în 10 state membre între 2015 și 2019, cu un număr maxim de cazuri în 2018. Cazurile analizate în cadrul activității de cercetare vizează în principal voluntari, apărători ai drepturilor omului, echipaje ale ambarcațiunilor implicate în operațiuni de căutare și salvare pe mare, dar și cetățeni obișnuiți, membri ai familiei, jurnaliști, primari și lideri religioși. Cu toate acestea, astfel cum s-a subliniat în evaluare și în rezoluția Parlamentului European, lipsa unor statistici penale naționale fiabile și comparabile rămâne o problemă, în special în ceea ce privește facilitarea infracțiunilor legate de migrația neregulamentară (6).

Având în vedere rezoluția Parlamentului European și rezultatele procesului de consultare, Comisia consideră că sunt necesare orientări referitoare la interpretarea Directivei privind facilitarea pentru clarifica mai bine domeniul său de aplicare. Se înțelege că prezentele orientări nu aduc atingere competenței Curții de Justiție a Uniunii Europene, care este responsabilă de interpretarea finală a dreptului Uniunii.

2. Cadrul juridic privind combaterea introducerii ilegale de migranți la nivel internațional și european

2.1. Cadrul juridic internațional: Protocolul Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilegal de migranți

Protocolul Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilegal de migranți pe cale terestră, a aerului și pe mare, adițional la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate (7) (denumit în continuare „protocolul”) a fost adoptat în 2000 și a intrat în vigoare în 2004. Acesta a fost primul instrument internațional care a oferit o definiție comună a introducerii ilegale de migranți. UE a aderat la protocol în 2006 (8), iar acesta a fost ratificat de toate statele membre ale UE, cu excepția Irlandei.

Introducerea ilegală de migranți este definită la articolul 3 din protocol ca „faptul de a asigura, în scopul obținerii, direct sau indirect, a unui folos financiar ori a unui alt folos material, intrarea ilegală într-un stat parte a unei persoane care nu este nici cetățean, nici rezident permanent al acelui stat”.

În documentul său din 2017 privind conceptul de „folos financiar ori alt folos material” din Protocolul împotriva traficului ilegal de migranți (9), Biroul Națiunilor Unite pentru Droguri și Criminalitate (UNODC) descrie acest folos financiar ori alt folos material ca fiind scopul principal al introducerii ilegale de migranți, „motivul care stă la baza implicării crescânde a grupurilor infracționale organizate în acțiuni care pun adesea în mare pericol viața migranților vulnerabili”. UNODC remarcă faptul că „foloasele financiare ori alte foloase materiale asociate cu introducerea ilegală de migranți alimentează un comerț care transformă suferința umană și reziliența împotriva șanselor inechitabile în profituri uriașe obținute fără niciun scrupul” (10). În documentul UNODC, „fenomenul de facilitare nemotivată de vreun folos a intrării ilegale” este descris în continuare drept „un act care nu intră în domeniul de aplicare al protocolului” (11).

UNODC conchide că, chiar dacă „protocolul nu împiedică statele să creeze infracțiuni în afara domeniului său de aplicare – de exemplu, facilitarea intrării ilegale sau a șederii ilegale”, acesta „nu urmărește și nu poate fi utilizat ca temei juridic pentru urmărirea penală a actorilor umanitari” (12). Se reamintește faptul că Ghidul legislativ privind punerea în aplicare a Convenției Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate și a protocoalelor la aceasta (13)„detaliază această temă, afirmând că intenția a fost într-adevăr ca prin mențiunea privind «foloasele financiare sau alte foloase materiale» să se excludă grupurile cu motivații pur politice sau sociale”. Pe această bază, UNODC îndeamnă țările „să includă garanții pentru a se asigura că organizațiile religioase, societatea civilă și persoanele fizice care acționează fără scopul de a obține vreun folos financiar sau vreun alt folos material sunt excluse de la aplicarea infracțiunilor de introducere ilegală de persoane, asigurându-se, în același timp, că o astfel de excludere nu poate fi utilizată ca o modalitate de eludare a justiției” (14).

2.2. Cadrul juridic european: Pachetul privind facilitarea

Introducerea ilegală de migranți este asociată din ce în ce mai mult cu încălcări grave ale drepturilor omului și cu pierderi de vieți omenești, în special atunci când aceasta se produce pe mare (15). Facilitarea migrației neregulamentare are diverse forme, cum ar fi:

— transportarea efectivă sau gestionarea transportării oricărei persoane care nu are dreptul de a intra într-o țară sau de a tranzita o țară a cărei cetățenie nu o are;

— fabricarea și/sau furnizarea de documente false;

— aranjarea căsătoriilor de conveniență.

Aceste activități sunt desfășurate de rețele de criminalitate organizată sau de persoane fizice și generează profituri substanțiale pentru acestea. În plus, creșterea numărului de migranți în situație neregulamentară care ajung în UE susține nu numai cererea pentru activitățile care facilitează intrarea în UE, ci și cererea pentru activitățile legate de șederea neregulamentară. Facilitarea intrării, a tranzitului și (în cazul în care este efectuată în scop lucrativ) a șederii neregulamentare este sancționată în cadrul Pachetului privind facilitarea.

Obiectivul general al Pachetului privind facilitarea este de a contribui la combaterea atât a migrației neregulamentare, prin sancționarea facilitării în legătură cu trecerea neautorizată a frontierei, cât și a rețelelor de criminalitate organizată care pun în pericol viața migranților. În temeiul articolului 1 alineatul (1) din Directiva privind facilitarea, trebuie să fie sancționată orice persoană care ajută în mod conștient un resortisant al unei țări terțe să intre în UE, să tranziteze pe teritoriul respectiv sau (în cazul în care se urmărește un scop lucrativ) să domicilieze în UE cu încălcarea legislației privind regimul străinilor.

După cum se explică în detaliu în evaluare, protocolul și Pachetul privind facilitarea sunt coerente unul cu celălalt, în ciuda unor diferențe (16). În evaluare se reamintește că „în calitate de părți la protocol, atât UE, cât și statele sale membre au obligația de a-l aplica, inclusiv în momentul adoptării sau punerii în aplicare a legislației care intră sub incidența sa” și că „protocolul a consolidat poziția UE cu privire la combaterea introducerii ilegale de migranți ca formă de criminalitate organizată”.

Infracțiunea de facilitare, astfel cum este prevăzută la articolul 1 alineatul (1) din Directiva privind facilitarea, este, într-adevăr, mai extinsă decât cea din protocol, în măsura în care scopul lucrativ nu este o componentă constitutivă a infracțiunii de facilitare a intrării sau tranzitului neregulamentar. Scopul lucrativ – împreună cu participarea la o organizație criminală sau punerea în pericol a vieții persoanelor care fac obiectul infracțiunii – este inclus în lista circumstanțelor agravante prevăzute la articolul 1 alineatul (3) din Decizia-cadru 2002/946/JAI.

Cu toate acestea, articolul 1 alineatul (2) din directivă prevede posibilitatea de a scuti de incriminare facilitarea intrării și a tranzitului neautorizate, atunci când facilitarea respectivă este efectuată în scopuri de ajutor umanitar. Conform acestei dispoziții, „[f]iecare stat membru poate decide să nu impună sancțiuni în cazul conduitei definite la alineatul (1) litera (a), aplicând propria legislație și practică internă, în cazul în care comportamentul respectiv are ca scop acordarea de ajutor umanitar persoanei în cauză”.

Făcând abstracție de trimiterile la dispozițiile generale de drept penal, cum ar fi cele referitoare la acțiunile care trebuie întreprinse pentru a evita o situație periculoasă (17), numai opt state membre includ în legislația națională o scutire de pedeapsă pentru facilitarea intrării și/sau a tranzitului neautorizat pentru a oferi o formă de ajutor umanitar (18). Examinarea legislației acestor state membre evidențiază o varietate de interpretări naționale ale directivei, fiecare ținând seama de contextul juridic național.

Belgia și Spania au adoptat aproape textual formularea din directivă privind includerea ajutorului umanitar drept motiv pentru neincriminare, în timp ce alte state membre au utilizat formulări diferite.

Croația stabilește scutiri explicite în următoarele cazuri:

— facilitarea intrării – pentru a salva vieți, a preveni rănirea, a oferi asistență medicală de urgență și ajutor umanitar în conformitate cu legislația specială –; și

— facilitarea șederii – din considerente umanitare, fără intenția de a împiedica sau a amâna măsurile luate pentru asigurarea returnării.

În Grecia, căpitanii și comandanții navelor și aeronavelor, precum și șoferii de pe orice mijloc de transport nu sunt incriminați pentru acordarea de asistență prin salvarea unei persoane pe mare sau prin transportarea unei persoane care are nevoie de protecție internațională în conformitate cu dreptul internațional.

Italia a adoptat o dispoziție explicită care face trimitere la articolul 54 din Codul penal italian, cu o clauză generală care nu incriminează activitățile al căror scop este:

— să împiedice rănirea gravă a persoanelor implicate în acțiune;

— să salveze și/sau să ofere ajutor umanitar străinilor prezenți pe teritoriul italian.

Finlanda ia în considerare motivele umanitare ale unei persoane sau motivele sale legate de relații strânse de familie, precum și circumstanțele legate de siguranța străinului în țara sa de origine sau în țara sa de ședere permanentă.

În Franța, în urma unei hotărâri pronunțate de Consiliul Constituțional (19) și a modificării ulterioare a dispozițiilor relevante, rudele și orice persoană care acordă consiliere juridică, lingvistică ori socială sau orice tip de asistență exclusiv în scopuri umanitare sunt scutite de incriminare în ceea ce privește facilitarea tranzitului sau a șederii, însă nu și în ceea ce privește facilitarea intrării.

În Malta, când o persoană fizică ajută pe cineva care este în pericol imediat să ajungă pe teritoriul său și/sau să îl tranziteze, există posibilitatea de a nu demara proceduri judiciare dacă aceste acțiuni au fost întreprinse pentru a acorda ajutor umanitar (20).

Competența de a evalua, în funcție de circumstanțele unei cauze, dacă o acțiune intră sub incidența unei scutiri, astfel cum este prevăzută în dreptul intern, le revine autorităților judiciare, care trebuie să asigure un echilibru adecvat între diferitele interese și valori aflate în joc (21).

3. Domeniul de aplicare al articolului 1 din Directiva privind facilitarea

Având în vedere spiritul și obiectivul general al Directivei privind facilitarea, este clar că aceasta nu poate fi interpretată ca o modalitate de a permite incriminarea activității umanitare care este autorizată prin lege, cum ar fi operațiunile de căutare și salvare pe mare, indiferent de modul în care Directiva privind facilitarea este aplicată în temeiul dreptului național.

În conformitate cu dreptul internațional al mării, statele au obligația de a solicita comandanților de nave care arborează pavilionul lor, în măsura în care pot face acest lucru fără a pune în pericol grav nava, echipajul sau pasagerii, să acorde asistență persoanelor sau navelor aflate în pericol pe mare. Acest principiu este consacrat în:

— Convenția Organizației Națiunilor Unite asupra dreptului mării (22);

— Convenția internațională pentru ocrotirea vieții omenești pe mare (SOLAS) (23); și

— Convenția internațională privind căutarea și salvarea pe mare (24) (SAR).

În plus, cadrul juridic aplicabil include tratate legate de traficul maritim și rezoluții ale Organizației Maritime Internaționale (OMI) (25).

În plus, datoria țărilor de a stabili obligația comandanților de nave de a acorda asistență oricărei persoane, nave sau aeronave aflate în pericol pe mare este recunoscută ca un principiu al dreptului internațional cutumiar. Prin urmare, aceasta este obligatorie pentru toate țările.

Fiecare persoană implicată în activități de căutare și salvare trebuie să respecte instrucțiunile primite de la autoritatea coordonatoare atunci când intervine în evenimente de căutare și salvare, în conformitate cu principiile generale și normele aplicabile ale dreptului maritim internațional și ale dreptului internațional al drepturilor omului. Incriminarea organizațiilor neguvernamentale sau a oricăror altor actori nestatali care desfășoară operațiuni de căutare și salvare în conformitate cu cadrul juridic relevant constituie o încălcare a dreptului internațional și, prin urmare, nu este permisă de dreptul Uniunii.

În concluzie, atunci când articolul 1 din Directiva privind facilitarea incriminează facilitarea intrării și a tranzitului neautorizate, oferind în același timp statelor membre posibilitatea de a nu impune sancțiuni în cazurile în care scopul activității este acordarea de ajutor umanitar, acesta nu se referă la ajutorul umanitar autorizat prin lege, deoarece acesta nu poate fi incriminat.

4. Orientări

Având în vedere considerațiile de mai sus, în opinia Comisiei, articolul 1 din Directiva privind facilitarea trebuie interpretat după cum urmează:

(i) ajutorul umanitar care este autorizat prin lege nu poate și nu trebuie să fie incriminat;

(ii) în special incriminarea organizațiilor neguvernamentale sau a oricăror altor actori nestatali care desfășoară operațiuni de căutare și salvare pe mare în conformitate cu cadrul juridic relevant constituie o încălcare a dreptului internațional și, prin urmare, nu este permisă de dreptul Uniunii;

(iii) dacă este oportun, ar trebui să se efectueze, de la caz la caz, ținând seama de toate circumstanțele relevante, evaluarea măsurii în care o acțiune intră în sfera conceptului de „ajutor umanitar” prevăzut la articolul 1 alineatul (2) din directivă – concept care nu poate fi interpretat într-un mod care să permită incriminarea unei acțiuni autorizate prin lege.

5. Recomandări de politică

ONG-urile și persoanele fizice din UE care acordă ajutor umanitar migranților au exprimat preocupări din ce în ce mai mari în ultimii ani (26). Se pare că operațiunile de salvare pe mare, precum și sprijinul acordat migranților în mișcare, fie la frontiere, fie pe teritoriul unui stat membru, se desfășoară într-un context de tensiuni cu autoritățile naționale sau locale, iar salvatorii și voluntarii se tem de presiuni și sancțiuni administrative nejustificate (27).

În rezoluția (28) sa pe această temă, Parlamentul European a invitat statele membre „să transpună derogarea pentru asistență umanitară prevăzută în Directiva privind facilitarea”.

Reamintind faptul că dreptul Uniunii nu urmărește să incrimineze ajutorul umanitar, Comisia a analizat situația de la evaluarea Pachetului privind facilitarea. În lumina celor de mai sus, Comisia invită statele membre care nu au făcut încă acest lucru să utilizeze posibilitatea prevăzută la articolul 1 alineatul (2) din Directiva privind facilitarea, care le permite să facă distincție între activitățile desfășurate pentru acordarea de ajutor umanitar și activitățile care au drept scop facilitarea intrării sau tranzitului neregulamentar și care permite, de asemenea, neincriminarea celor dintâi.

(1) COM(2015) 285 final din 27.5.2015.

(2) Directiva 2002/90/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2002 de definire a facilitării intrării, tranzitului și șederii neautorizate (JO L 328, 5.12.2002, p. 17) și Decizia-cadru 2002/946/JAI a Consiliului din 28 noiembrie 2002 privind consolidarea cadrului penal pentru a preveni facilitarea intrării, tranzitului și șederii neautorizate (JO L 328, 5.12.2002, p. 1). Aceste instrumente au fost adoptate împreună și sunt denumite în mod obișnuit „Pachetul privind facilitarea”.

(3) Evaluarea REFIT a cadrului juridic al UE de combatere a facilitării intrării, tranzitului și șederii neautorizate: Pachetul privind facilitarea (Directiva 2002/90/CE și Decizia-cadru 2002/946/JAI), SWD(2017) 117 final.

(4) 2018/2769(RSP).

(5) Lina Vosyliūtė și Carmine Conte, Crackdown on NGOs and volunteers helping refugees and other migrants, Platforma socială de cercetare privind migrația și azilul (ReSOMA), Raport sintetic final, iunie 2019, p. 32. Exercițiul de monitorizare a fost efectuat de Grupul pentru politica în domeniul migrației prin intermediul procesului participativ de colaborare desfășurat de ReSOMA, la care și-au adus contribuția experți din ONG-uri, cercetători și alte părți interesate. Acest exercițiu s-a bazat pe monitorizarea cazurilor efectuată deja de către Open Democracy, Institutul privind relațiile dintre rase și pe actualizarea din 2018 a studiului Centrului de Studii Politice Europene referitor la Directiva privind facilitarea. Proiectul ReSOMA a fost finanțat prin Programul-cadru de cercetare și inovare Orizont 2020 al UE.

(6) În urma evaluării, Eurostat a colectat date de la statele membre privind infracțiunile de introducere ilegală de migranți, în cadrul unei acțiuni-pilot de colectare de date pentru anii de referință 2015, 2016 și 2017, în timp ce colectarea datelor pentru anul de referință 2018 a fost inclusă în chestionarul anual trimis de Eurostat pentru a colecta statistici penale de la statele membre.

(7) https://www.unodc.org/documents/middleeastandnorthafrica/smuggling-migrants/SoM_Protocol_English.pdf

(8) A se vedea: (i) Decizia 2006/616/CE a Consiliului din 24 iulie 2006 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Protocolului împotriva traficului ilegal de migranți pe cale terestră, a aerului și pe mare, adițional la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate, în ceea ce privește dispozițiile protocolului, în măsura în care acestea intră în sfera de aplicare a articolelor 179 și 181a din Tratatul de instituire a Comunității Europene (JO L 262, 22.9.2006, p. 24); și (ii) Decizia 2006/617/CE a Consiliului din 24 iulie 2006 privind încheierea, în numele Comunității Europene, a Protocolului împotriva traficului ilegal de migranți pe cale terestră, a aerului și pe mare, adițional la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate, în ceea ce privește dispozițiile protocolului, în măsura în care acestea intră în sfera de aplicare a părții a treia titlul IV din Tratatul de instituire a Comunității Europene (JO L 262, 22.9.2006, p. 34).

(9) https://www.unodc.org/documents/human-trafficking/Migrant-Smuggling/Issue-Papers/UNODC_Issue_Paper_The_Profit_Element_in_the_Smuggling_of_Migrants_Protocol.pdf

(10) Prefață, p. iii.

(11) A se vedea nota de subsol 9.

(12) A se vedea nota de subsol 9, p. 14; UNODC reamintește, de asemenea, că „în conformitate cu Travaux Préparatoires, intenția autorilor a fost de a exclude activitățile celor care acordă sprijin migranților din motive umanitare sau pe baza unor legături familiale strânse. Conform Notei interpretative anexate la dispoziția relevantă, „intenția protocolului nu a fost de a incrimina activitățile membrilor familiei sau ale grupurilor de sprijin, cum ar fi organizațiile religioase sau neguvernamentale”.

(13) UNODC, Ghid legislativ privind punerea în aplicare a Convenției Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate și a protocoalelor la aceasta, UN Sales No. E.05.V.2 (2004), p. 13, punctul 26.

(14) A se vedea nota de subsol 13, p. 71.

(15) Evaluarea REFIT a cadrului juridic al UE de combatere a facilitării intrării, tranzitului și șederii neautorizate cit., p. 4.

(16) A se vedea nota de subsol 15, p. 31.

(17) A se vedea Criminalisation of migrants in an irregular situation and of persons engaging with them, FRA (2014), p. 10.

(18) Belgia, Grecia, Spania, Finlanda, Franța, Croația, Italia și Malta în Evaluarea REFIT a cadrului juridic al UE de combatere a facilitării intrării, tranzitului și șederii neautorizate cit., p. 15, precum și articolul L622-4 din Codul francez privind străinii, astfel cum a fost modificat prin Legea nr. 2018-778 din 10 septembrie 2018, și articolul 43 alineatul (2) punctul 2 din Legea croată privind străinii, adoptată în 2017.

(19) În Decizia sa nr. 2018-717/718 QPC din 6 iulie 2018, Consiliul Constituțional francez a hotărât că posibilitatea de a acorda asistență persoanelor în scopuri umanitare decurge din principiul constituțional al fraternității, indiferent de statutul juridic în țară al persoanelor respective. În plus, acesta a considerat că dispoziția națională care scutește anumite tipuri de conduită ar putea fi interpretată doar în sensul că se aplică și oricărui alt tip de asistență acordată în scopuri umanitare. Acesta nu și-a extins însă hotărârea la facilitarea intrării, care implică „în mod necesar o situație ilicită”, spre deosebire de facilitarea tranzitului.

(20) Evaluarea REFIT a cadrului juridic al UE de combatere a facilitării intrării, tranzitului și șederii neautorizate cit., p. 14-15.

(21) În ceea ce privește necesitatea de a asigura echilibrul adecvat între nevoia de a proteja ordinea publică și de a preveni infracțiunile, pe de o parte, și cea de a ține seama de scopul umanitar al acțiunii, pe de altă parte, a se vedea, de exemplu, cu trimitere la articolul L. 622-1 din Codul francez privind intrarea și șederea străinilor și dreptul de azil și la articolul 8 din Convenția europeană a drepturilor omului, hotărârea nr. 29681/08 a Curții Europene a Drepturilor Omului din 10.11.2011 în cauza Mallah/Franța.

(22) https://www.un.org/Depts/los/convention_agreements/texts/unclos/unclos_e.pdf

(23) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-for-the-Safety-of-Life-at-Sea-(SOLAS),-1974.aspx

Convenția SOLAS (capitolul V – Siguranța navigației) obligă comandantul unei nave pe mare care este în măsură să ofere asistență atunci când primește informații din orice sursă despre existența unor persoane aflate în pericol pe mare să le ofere acestora asistență cât mai rapid posibil. Obligația de asistență se aplică indiferent de cetățenia sau statutul acestor persoane ori de circumstanțele în care acestea sunt găsite. Dacă nava care primește semnalul de pericol nu este în măsură să le acorde asistență sau, în circumstanțele speciale ale cazului, consideră acest lucru nerezonabil sau inutil, comandantul trebuie să precizeze în jurnalul de bord motivul pentru care nu a acordat asistență persoanelor aflate în dificultate. Ținând seama de recomandarea organizației, comandantul navei trebuie să informeze în acest sens serviciul de căutare și salvare adecvat. Convenția mandatează guvernele semnatare să se coordoneze și să coopereze pentru a-l sprijini pe comandantul navei să transporte într-un loc sigur persoanele salvate pe mare. Convenția prevede, de asemenea, că armatorul, navlositorul, societatea care exploatează nava sau orice altă persoană nu trebuie să îl împiedice pe comandantul navei să ia sau să execute orice decizie care, în opinia sa profesională, este necesară pentru siguranța vieții pe mare sau să îi impună comandantului navei restricții privind o astfel de decizie.

(24) http://www.imo.org/en/About/Conventions/ListOfConventions/Pages/International-Convention-on-Maritime-Search-and-Rescue-(SAR).aspx

Convenția SAR (anexa) obligă părțile să îl ajute pe comandantul navei să transporte într-un loc sigur persoanele salvate pe mare și impune ca centrele de coordonare a operațiunilor de căutare și salvare să dispună de proceduri operaționale corespunzătoare pentru inițierea procesului de identificare a locurilor celor mai potrivite de debarcare a persoanelor aflate în pericol pe mare.

(25) În cadrul celei de a 78-a sesiuni, Comitetul pentru siguranța maritimă (CSM 78, în 2004) al OMI a adoptat amendamente importante la capitolul V din Convenția SOLAS și la capitolele 2, 3 și 4 din anexa la Convenția SAR. Aceste amendamente au intrat în vigoare la 1 iulie 2006. În cadrul aceleiași sesiuni, CSM a adoptat un set de orientări operaționale. Scopul acestor amendamente și al prezentelor orientări este de a contribui la asigurarea faptului că persoanele aflate în pericol primesc asistență, reducând în același timp neajunsurile cauzate navelor care le acordă asistență și asigurând integritatea continuă a serviciilor de căutare și salvare.

(26) A se vedea în special (i) studiul tematic realizat în numele Consiliului de experți privind dreptul ONG-urilor din cadrul Conferinței ONG-urilor internaționale a Consiliului Europei și intitulat Using criminal law to restrict the work of NGOs supporting refugees and other migrants in Council of Europe member states, decembrie 2019; (ii) Lina Vosyliūtė și Carmine Conte, Crackdown on NGOs and volunteers helping refugees and other migrants, ReSOMA, cit.; Sergio Carrera, Lina Vosyliūtė, Stephanie Smialowski, Jennifer Allsopp și Gabriella Sanchez, Update Study ”Fit for purpose?” The Facilitation Directive and the criminalisation of humanitarian assistance to irregular migrants, studiu realizat pentru Comisia pentru petiții (PETI) a PE, Parlamentul European, decembrie 2018; (iii) Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene (FRA), Fundamental Rights Considerations: NGO Ships Involved in Search and Rescue in the Mediterranean and Criminal Investigations, octombrie 2018; (iv) FRA, 2019 update — NGO ships involved in search and rescue in the Mediterranean and criminal investigations, iunie 2019; (v) Punishing Compassion. Solidarity on trial in fortress Europe, Amnesty International, martie 2020.

(27) Evaluarea REFIT a cadrului juridic al UE de combatere a facilitării intrării, tranzitului și șederii neautorizate, cit.

(28) 2018/2769(RSP), cit.