Publicarea unei cereri de înregistrare a unei denumiri în temeiul articolului 50 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare

(2022/C 370/08)

Prezenta publicare conferă dreptul de opoziție la cererea de înregistrare, în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (1), în termen de trei luni de la data prezentei publicări.

DOCUMENT UNIC

„Íslenskt lambakjöt”

Nr. UE: PDO-IS-2636 – 28.9.2020

DOP (X) IGP ( )

1. Denumirea (denumirile) [a (ale) DOP sau IGP]

„Íslenskt lambakjöt”

2. Statul membru sau țara terță

Islanda

3. Descrierea produsului agricol sau alimentar

3.1. Tip de produs

Clasa 1.1 Carne (și organe comestibile) proaspete

3.2. Descrierea produsului căruia i se aplică denumirea de la punctul 1

„Íslenskt lambakjöt” este denumirea dată cărnii provenite de la miei islandezi de rasă pură, născuți, crescuți și sacrificați în insula Islanda, Oceanul Atlantic de Nord. Carcasa toaletată cântărește 15-17 kg la 4-6 luni, atunci când toți mieii sunt sacrificați. Carnea are culoarea roșu-închis, este fragedă și are aromă de vânat. Mieii pot fi comercializați sub formă de carcasă întreagă sau bucăți principale (sferturi anterioare, coaste, fileuri, pulpă, cotlete, jarete etc.), proaspete sau congelate.

Principalele caracteristici distinctive ale produsului „Íslenskt lambakjöt” sunt:

— Aromă: de vânat.

— Procentul de carne afectată de stres: 1-2 % cu ph24 de peste 5,8 %

— Rigiditate redusă și mușchi dorsali fragezi.

— Proporția de acizi grași omega-3 în fosfolipide: 16 %

— Proporția de mușchi fără conținut de fosfolipide: 1 % din greutatea mușchiului.

— Cantitate mare de fier și de vitamine B; a se vedea tabelul de mai jos. Bucată % comestibil Kcal Proteine g/100 g Grăsime g/100 g Vitamina B-1 (mg/100 g) Vitamina B-2 (mg/100 g) Fier mg/100 g Zinc mg/100 g Sfert anterior: 76 283 15,1 25,1 0,2 0,3 1 3 Coaste 78 335 15,8 30,6 0,1 0,2 1 2 File 100 142 21,5 6,2 0,2 0,3 2 2 Pulpă 64 174 19,2 10,9 0,2 0,3 2 3 Cotlete 69 315 16,6 28 0,1 0,3 2 2 Jarete 76 171 17,9 11,1 0,2 0,3 2 3

3.3. Hrană pentru animale (doar în cazul produselor de origine animală) și materii prime (doar în cazul produselor prelucrate)

Mieii pasc din primăvară până toamna pe pajiști cultivate sau pășuni. Mieii nou-născuți se hrănesc cel mai frecvent pe pajiștile cultivate până la momentul când pajiștile sălbatice sunt considerate adecvate pentru pășunat. Majoritatea ovinelor sunt introduse pe pășuni sălbatice după două până la patru săptămâni de la sezonul de fătare. Pajiștile sălbatice utilizate pentru pășunatul de vară în Islanda se află pe terenuri care aparțin fermelor sau pe pășuni. Prin urmare, hrana pentru animale provine în întregime din aria geografică.

3.4. Etape specifice ale producției care trebuie să se desfășoare în aria geografică delimitată

Toate etapele de producție trebuie să se desfășoare în aria geografică delimitată.

3.5. Norme specifice privind felierea, răzuirea, ambalarea etc. a produsului la care se referă denumirea înregistrată

—

3.6. Norme specifice privind etichetarea produsului la care se referă denumirea înregistrată

Comisia islandeză pentru comercializarea cărnii de miel furnizează materiale promoționale comune, utilizând următoarea marcă colectivă: „Icelandic Lamb Roaming Free Since 874” (Miei islandezi crescuți în aer liber din 874).

Atât logoul, cât și materialele promoționale sunt opționale.

4. Delimitarea concisă a ariei geografice

Aria geografică este insula Islanda din Oceanul Atlantic de Nord.

5. Legătura cu aria geografică

Creșterea ovinelor are o tradiție culturală îndelungată și bogată în Islanda. Mulți consideră că, fără ovine, Islanda ar fi fost nelocuibilă pentru coloniști cu secole în urmă. Ovinele au susținut națiunea: carnea lor a hrănit generații întregi, iar lâna și pieile le-au protejat de frig. Unul dintre cele mai bune exemple de preparate tradiționale islandeze este supa de carne de miel, care se servea în zilele de duminică sau ca preparat special, dar care în prezent se servește zilnic. Patrimoniul culinar al Islandei este strâns legat de creșterea ovinelor și de produsele din carne de oaie și miel.

Factorii care au efect asupra creșterii și sănătății ovinelor sunt valoarea nutrițională a alimentelor, capacitatea de consum și utilizarea alimentelor. Tradiția îndelungată a creșterii ovinelor din generație în generație pe insulă a dus la stabilirea unor standarde ridicate în ceea ce privește gestionarea efectivelor și metodele de pășunat.

Fermierii islandezi țin oile adulte hrănite în spații închise pe timpul iernii din cauza condițiilor meteorologice. Acestea sunt hrănite cu fân, pe care fermierii îl adună în timpul verii. Sezonul de fătare începe între sfârșitul lunii aprilie și începutul lunii mai și durează până la începutul lunii iunie. Mieii pasc din primăvară până toamna pe pajiști cultivate sau pășuni. Mieii nou-născuți se hrănesc cel mai frecvent pe pajiștile cultivate, până la momentul când pajiștile sălbatice sunt considerate adecvate pentru pășunat. Majoritatea ovinelor sunt introduse pe pășuni sălbatice după două până la patru săptămâni de la sezonul de fătare. Pajiștile sălbatice utilizate pentru pășunatul de vară în Islanda se află pe terenuri care aparțin fermelor sau pe pășuni. Prin urmare, hrana pentru animale provine în întregime din aria geografică.

Pășunile sunt utilizate pentru pășunatul animalelor încă de la colonizarea Islandei. Majoritatea acestor terenuri sunt situate în zonele situate la altitudine medie spre mare, în primul rând pentru că mieii care se hrănesc în aceste zone au în general o rată de creștere mai rapidă. Deși pajiștile sălbatice utilizate pentru pășunatul pe timpul verii variază în general foarte mult în Islanda, vegetația specifică zonelor situate la mare altitudine este de obicei cea mai bogată în proteine, iar acesta este unul dintre factorii care contribuie la accelerarea ritmului de creștere. Prin urmare, rata de creștere a mieilor din zonele de câmpie este în general mai lentă decât cea a mieilor care trăiesc în zonele situate la mare altitudine, hrănindu-se cu muguri de plante, în special la începutul verii și la jumătatea verii, dar ratele lor de creștere se uniformizează până la sfârșitul lunii august.

La începutul lunii septembrie, rata de creștere a mieilor pe pajiștile sălbatice începe să scadă. Dacă nu au atins o dimensiune adecvată pentru sacrificare până la acel moment, potențialul lor de creștere poate fi sporit prin plasarea lor în zone cultivate, și anume pajiști cultivate sau zone cu nutreț verde, timp de aproximativ două până la șase săptămâni. În astfel de cazuri, mieii au întotdeauna acces și la alte suprafețe de pășunat. Astfel, se urmărește atingerea greutății dorite a carcasei în toamnă și promovarea unei mai bune clasificări în cuantile în abatoare.

Fermierii adună toamna oile de pe pășuni sălbatice și de pe pajiști, într-un proces care poate dura până la o săptămână, în funcție de ariile geografice, aceasta fiind o tradiție la fel de veche precum colonizarea Islandei. Încă din timpurile colonizării, agricultorii din fiecare district și-au unit forțele pentru a aduna într-un țarc comun oile de pe pășuni și terenurile aflate în proprietate privată. După ce sunt adunate, oile sunt sortate și fiecare turmă este preluată de proprietar sau de reprezentantul acestuia.

Mieii pasc în principal în zone mai fertile, pajiști și zone mlăștinoase și se odihnesc în zone mai accidentate. Vegetația constă în plante joase, cu relativ puține specii de arbori. Selecția plantelor de către miei se schimbă odată cu anotimpurile, în funcție de gradul de maturitate al plantelor, oile islandeze caută în principal plante precum Lathyrus maritimus, Rubus saxatilis, Angelica archangelica, Chamaenerion latifolium și Rhodiola rosea. Printre exemplele de soiuri de iarbă, rogozuri (Cyperaceae) și ferigi (Pteridophyta) foarte căutate de ovine se numără Deschampsia alpina, Agrostis capillaris L., Agrostis stolonifera L., Poa alpina, păiuș roșu (Festuca rubra) și Luzula multiflora. Printre plantele cu flori preferate de oile scoase la pășunat se numără Bartsia alpina, Thalictrum alpinum, Geranium sylvaticum, Silene acaulis, Armeria maritima, Galium boreale L., Rumex longifolius, Saxifraga hirculus și altele. Printre arborii și tufișurile din Islanda cu care le place oilor să se hrănească vara se numără, de exemplu, Srobus aucuparia, Epilobium montanum, Salix lanata și Salix phylicifolia. Pajiștile sălbatice nutritive și fânul reduc nevoia de nutreț, iar diversitatea vegetației disponibile pentru pășunat este amplă. Climatul rece din Islanda reduce necesitatea, în producția de alimente, de a se utiliza pesticide în cantitățile folosite în multe alte țări. Acești factori sunt foarte importanți pentru producția de „Íslenskt lambakjöt”.

Constatările proiectului european privind mieii, FAIR CT96-1768 (OVAX) Identificarea și modificarea calităților și compoziției cărnii de oaie de diferite tipuri europene care răspunde așteptărilor consumatorilor regionali, au inclus o comparație între metoda islandeză de producție a cărnii de miel și metodele de producție din alte cinci țări europene. Carnea „Íslenskt lambakjöt” a fost considerată cea mai fragedă de către reprezentanții tuturor țărilor participante. Acest lucru a fost confirmat și de măsurătorile caracteristicilor fizice ale cărnii examinate. Vârsta la sacrificare, cantitatea și solubilitatea termică a colagenului au contribuit parțial la această diferență. În plus, s-a considerat că diferența dintre efective în ceea ce privește fibrele musculare este un factor de contribuție. Constatările au indicat, de asemenea, că principalele caracteristici distinctive ale „Íslenskt lambakjöt” au fost:

— aroma de vânat;

— procentul scăzut de carne afectată de stres (1-2 %, cu ph24 de peste 5,8 %);

— rigiditatea redusă și mușchi dorsali fragezi;

— procentul mai mare de acizi grași omega-3. Proporția de acizi grași omega-3 în fosfolipide în mușchii mieilor islandezi a fost măsurată la 16 %, iar proporția de mușchi fără conținut de fosfolipide este de 1 % din greutatea mușchiului;

— cantitatea mare de fier și de vitamine B.

Caracteristicile produsului „Íslenskt lambakjöt” constau, în primul rând, într-un grad ridicat de frăgezime și gustul de vânat. Palatabilitatea produsului „Íslenskt lambakjöt” se datorează faptului că mieii trăiesc liberi pe pășunile sălbatice delimitate și cresc în mediul sălbatic natural al Islandei, unde se hrănesc cu iarbă și alte plante.

Într-un studiu comparativ care a vizat carnea de miel provenită din șase țări europene, Anglia, Islanda, Spania, Franța, Italia și Grecia, s-a constatat că „Íslenskt lambakjöt” este mai bogată decât celelalte tipuri de carne de miel în ceea ce privește cantitatea și procentul de acizi grași omega-3.

Acest lucru poate fi determinat de compoziția acizilor grași din nutreț și din vegetația pentru pășunat, care are efect asupra procentului de acizi grași omega-3 atât în straturile de grăsime, cât și în mușchii mieilor. Clima Islandei este unul dintre factorii care contribuie la procentul ridicat de acizi grași. Islanda se întinde peste teritorii arctice și subarctice. În zonele de câmpie din sud și sud-est și în anumite zone interioare din partea de nord și de est a țării, clima este subarctică, temperatura medie fiind de aproximativ 10 °C în iulie și de peste -3 °C în ianuarie. Zonele înalte ale țării și majoritatea celorlalte zone de câmpie prezintă o climă arctică, cu temperaturi medii de sub 10 °C în luna iulie și temperaturi medii de sub -3 °C în luna ianuarie. Precipitațiile anuale din zonele de câmpie sunt de 400 - 2 000 mm. Islanda are cei mai mari ghețari situați în afara regiunilor polare, iar în unele locuri limbile de gheață se extind până la zonele de câmpie. Nivelurile scăzute de poluare, aerul curat și abundența spațiului de locuit influențează condițiile de creștere a ovinelor din Islanda, la fel ca nivelul scăzut de poluare a pășunilor, un tratament bun și condițiile de viață bune. Iarba cu care se hrănesc mieii este bogată în acidul omega-3 linolenic și vitamina E. În plus, s-a demonstrat că mieii islandezi nu resimt niciun stres înaintea sau în timpul sacrificării, ceea ce asigură niveluri foarte scăzute de aciditate a cărnii.

Trimitere la publicarea caietului de sarcini

(1) JO L 343, 14.12.2012, p. 1.