EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

Motivele și obiectivele propunerii

Prezenta propunere se referă la executarea hotărârilor Curții de Justiție a Uniunii Europene (denumită în continuare „Curtea de Justiție”) din 2 februarie 2012 în cauza C-249/10 P Brosmann et al. și din 15 noiembrie 2012 în cauza C-247/10P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd.

Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii

Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene[1] (denumit în continuare „regulamentul de bază”)

Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam[2]

Regulamentul (CE) nr. 388/2008 al Consiliului din 29 aprilie 2008 de extindere a măsurilor antidumping definitive impuse prin Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 privind importurile anumitor tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză la importurile aceluiași tip de produs expediat din RAS Macao, indiferent dacă a fost sau nu declarat ca originar din RAS Macao[3]

Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Vietnam și din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele expediate din RAS Macao, indiferent dacă sunt declarate ca originare din RAS Macao sau nu, în urma unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului[4]

Coerența cu alte politici și obiective ale Uniunii

Nu este cazul.

2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

Consultarea părților interesate

Părțile interesate vizate de procedură au avut posibilitatea de a-și apăra interesele în cursul anchetei, în conformitate cu dispozițiile regulamentului de bază.

Obținerea și utilizarea expertizei

Nu a fost necesar să se recurgă la expertiză externă.

Evaluarea impactului

Prezenta propunere este rezultatul punerii în aplicare a regulamentului de bază.

Regulamentul de bază nu prevede o evaluare generală a impactului, dar include o listă exhaustivă a condițiilor care trebuie evaluate.

3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

Rezumatul acțiunii propuse

În hotărârile sale din 2 februarie 2012 în cauza C-249/10 P Brosmann et al. și din 15 noiembrie 2012 în cauza C-247/10P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd, Curtea de Justiție a Uniunii Europene (denumită în continuare „Curtea”) a anulat Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unui drept antidumping definitiv și de percepere definitivă a dreptului provizoriu instituit asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam (denumit în continuare „Regulamentul”). Regulamentul a fost anulat în ceea ce privește Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd și Risen Footwear (HK) Co Ltd, precum și la Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (denumiți în continuare „producătorii-exportatori în cauză”).

În hotărârile respective, Curtea a stabilit că instituțiile Uniunii ar fi trebuit să examineze cererile de statut de întreprindere care funcționează în condițiile unei economii de piață (denumit în continuare „SEP”) depuse de către producătorii-exportatori în cauză și să ia o decizie în privința acestora.

Articolul 266 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prevede că instituțiile trebuie să ia măsurile impuse de executarea hotărârilor Curții.

Pentru a respecta această obligație, Comisia a decis să ancheteze punctul afectat de ilegalitate și să examineze dacă, pentru producătorii-exportatori în cauză, au prevalat condițiile economiei de piață pentru perioada cuprinsă între 1 aprilie 2004 și 31 martie 2005.

Propunerea Comisiei, anexată, de adoptare a unui Regulament de punere în aplicare al Consiliului de instituire a unei taxe antidumping definitive asupra producătorilor-exportatori în cauză, pentru perioada acoperită de Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului (7 aprilie 2006 – 7 octombrie 2009) a fost elaborată după ce părților interesate li s-a acordat suficient timp pentru a-și comunica observațiile cu privire la documentul de informare finală din 22 noiembrie 2013.

Se propune adoptarea de către Consiliu a propunerii de regulament anexate, care ar trebui publicată în cel mai scurt timp în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Temeiul juridic

Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene și articolul 266 din TFUE.

Principiul subsidiarității

Propunerea este de competența exclusivă a Uniunii Europene. Prin urmare, principiul subsidiarității nu se aplică.

Principiul proporționalității

Propunerea respectă principiul proporționalității deoarece tipul acțiunii este descris în regulamentul de bază menționat anterior și nu permite luarea unei decizii la nivel național.

Nu sunt necesare indicații privind modul în care sarcina financiară și administrativă care revine Uniunii, guvernelor naționale, autorităților regionale și locale, operatorilor economici și cetățenilor este limitată la minimum și proporțională cu obiectivul propunerii.

Alegerea instrumentelor

Instrumente propuse: Regulament de punere în aplicare al Consiliului.

Alte instrumente nu ar fi adecvate deoarece regulamentul de bază nu prevede opțiuni alternative.

4. IMPLICAȚII BUGETARE

Propunerea nu are implicații pentru bugetul Uniunii.

2014/0044 (NLE)

Propunere de

REGULAMENT DE PUNERE ÎN APLICARE AL CONSILIULUI

de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și produse de Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd și Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”),

având în vedere articolul 266 TFUE,

având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene[5] (denumit în continuare „regulamentul de bază”), în special articolul 9 și articolul 14 alineatul (3),

având în vedere propunerea Comisiei Europene (denumită în continuare „Comisia”) după consultarea comitetului consultativ,

întrucât:

A. PROCEDURĂ

(1) La 23 martie 2006, Comisia a adoptat Regulamentul (CE) nr. 553/2006 de instituire a unor măsuri antidumping provizorii la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele (denumite în continuare „încălțăminte”) originare din Republica Populară Chineză (denumită în continuare „RPC”) și Vietnam (denumit în continuare „regulamentul provizoriu”)[6].

(2) Prin Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului[7], Consiliul a impus taxe antidumping definitive cuprinse între 9,7 % și 16,5 % la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Vietnam și din RPC timp de doi ani [denumit în continuare „Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului” sau „regulamentul în litigiu”].

(3) Prin Regulamentul (CE) nr. 388/2008[8], Consiliul a extins măsurile antidumping definitive asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din RPC la importurile expediate din Regiunea Administrativă Specială („RAS”) Macao, indiferent dacă au fost declarate sau nu ca originare din RAS Macao.

(4) Ca urmare a unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor inițiată la 3 octombrie 2008[9], Consiliul a extins măsurile antidumping pentru 15 luni prin Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 al Consiliului[10], și anume, până la 31 martie 2011, dată la care măsurile au expirat [denumit în continuare „Regulamentul (CE) nr. 1294/2009 al Consiliului”].

(5) Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd și Risen Footwear (HK) Co Ltd, precum și Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (denumiți în continuare „producătorii-exportatori în cauză”) au contestat regulamentul în litigiu la Tribunalul de Primă Instanță (în prezent: Tribunalul). Prin hotărârile din 4 martie 2010 în cauza T-401/06 Brosmann Footwear (HK) și alții/Consiliu, Rep., 2010, p. II-671 și din 4 martie 2010 în cauzele conexate T-407/06 și T-408/06 Zhejiang Aokang Shoes și Wenzhou Taima Shoes/Consiliu, Rep., 2010, p. II-747 (denumite în continuare „hotărârile Tribunalului”), Tribunalul a respins contestațiile.

(6) Producătorii-exportatori în cauză au introdus recurs împotriva hotărârilor respective. În hotărârile sale din 2 februarie 2012 în cauza C-249/10 P Brosmann et al. și din 15 noiembrie 2012 în cauza C-247/10P Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (denumite în continuare „hotărârile”), Curtea de Justiție a Uniunii Europene (denumită în continuare „Curtea”) a anulat hotărârile Tribunalului. Aceasta a considerat că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept în măsura în care acesta a considerat că Comisia nu era obligată să examineze cererile de statut de întreprindere care funcționează în condițiile unei economii de piață (denumit în continuare „SEP”), în conformitate cu articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din regulamentul de bază, depuse de comercianți neincluși în eșantion (punctul 36 din hotărârea pronunțată în cauza C-249/10 P și punctele 29 și 32 din hotărârea pronunțată în cauza C-247/10 P).

(7) În continuare, Curtea s-a pronunțat ea însăși asupra litigiului. Aceasta a considerat: „[…] Comisia ar fi trebuit să examineze cererile documentate pe care recurentele i le prezentaseră în temeiul articolului 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din regulamentul de bază pentru a beneficia de SEP în cadrul procedurii antidumping prevăzute de regulamentul în litigiu. Ulterior, trebuie să se constate că nu se exclude că o astfel de examinare ar fi condus la impunerea, în privința acestora, a unei taxe antidumping definitive diferite de taxa de 16,5 % care le este aplicabilă în temeiul articolului 1 alineatul (3) din regulamentul în litigiu. Astfel, din aceeași dispoziție reiese că în privința singurului operator chinez inclus în eșantion care a obținut SEP a fost impusă o taxă antidumping definitivă de 9,7 %. Or, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 38 din prezenta hotărâre, dacă Comisia ar fi constatat că condițiile unei economii de piață prevalau de asemenea în privința recurentelor, acestea din urmă, atunci când calcularea unei marje de dumping individuale nu era posibilă, ar fi trebuit de asemenea să beneficieze de acest din urmă procent.” (punctul 42 din hotărârea în cauza C-249/10 P și punctul 36 din hotărârea în cauza C-247/10 P).

(8) În consecință, Curtea a anulat regulamentul în litigiu în ceea ce privește producătorii‑exportatori în cauză.

(9) Articolul 266 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede că instituțiile trebuie să ia măsurile necesare pentru a executa hotărârile Curții. În caz de anulare a unui act adoptat de instituții în cadrul unei proceduri administrative, cum ar fi procedura antidumping, executarea hotărârii Curții constă în înlocuirea actului anulat cu un nou act, în care este eliminată ilegalitatea identificată de către Curte[11].

(10) În conformitate cu jurisprudența Curții, procedura de înlocuire a actului anulat poate fi reluată chiar din punctul în care a intervenit ilegalitatea[12]. Aceasta implică, în special, faptul că, într-o situație în care este anulat un act care încheie o procedură administrativă, anularea respectivă nu afectează în mod necesar actele pregătitoare, cum ar fi inițierea procedurii antidumping. Într-o situație în care este anulat un regulament de instituire de măsuri antidumping definitive, aceasta înseamnă că, în urma anulării, procedura antidumping este încă deschisă, întrucât actul de încheiere a procedurii antidumping a dispărut din ordinea juridică a Uniunii[13], cu excepția cazului în care ilegalitatea a avut loc în etapa de inițiere.

(11) În cazul de față, ilegalitatea a avut loc după inițiere. Prin urmare, Comisia a decis să reia prezenta procedură antidumping, care rămânea deschisă chiar la punctul în care a intervenit ilegalitatea și să examineze dacă, pentru producătorii-exportatori în cauză, au prevalat condițiile economiei de piață pentru perioada cuprinsă între 1 aprilie 2004 și 31 martie 2005.

(12) Prin urmare, instituțiile au examinat cererile de SEP, referitoare la perioada cuprinsă între 1 aprilie 2004 și 31 martie 2005, care a fost perioada de anchetă (denumită în continuare „perioada de anchetă”).

(13) Producătorii-exportatori în cauză au fost invitați să coopereze. Acestora li s-a oferit posibilitatea de a-și face cunoscute în scris punctele de vedere și de a solicita o audiere în termenul stabilit în scrisorile respective.

(14) Având în vedere că procedura antidumping care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu a fost efectuată în perioada 2005-2006, Comisia nu era sigură că deținea datele de contact corecte ale posibilelor părți interesate. Prin urmare, Comisia a invitat toate posibilele părți interesate să indice dacă doresc să primească o notificare în conformitate cu articolul 20 din regulamentul de bază, printr-un aviz publicat în Jurnalul Oficial[14].

B. ÎNLOCUIREA REGULAMENTULUI ÎN LITIGIU CU UN NOU ACT ÎN SCOPUL EXECUTĂRII HOTĂRÂRILOR

(15) Instituțiile UE au possibilitatea de a remedia aspectele regulamentului în litigiu care au dus la anularea acestuia, lăsând în același timp neschimbate părțile evaluării cărora hotărârea nu le aduce atingere[15].

(16) Prezentul regulament are obiectivul de a corecta acele aspecte ale regulamentului în litigiu care s-au dovedit a fi incompatibile cu regulamentul de bază și care, prin urmare, au dus la anularea în ceea ce privește producătorii-exportatori.

(17) Toate celelalte constatări formulate în regulamentul în litigiu, care nu au fost anulate de Tribunal, rămân valabile și sunt încorporate în prezentul regulament.

(18) Prin urmare, considerentele de mai jos se limitează la noua evaluare necesară pentru respectarea hotărârilor.

1. Examinarea cererilor de statut de întreprindere care funcționează în condițiile unei economii de piață (SEP)

(19) Motivul pentru anularea regulamentului în litigiu în ceea ce privește producătorii‑exportatori în cauză a fost că instituțiile ar fi trebuit să examineze cererile de SEP documentate depuse de către producătorii-exportatori în cauză, în conformitate cu articolul 2 alineatul (7) literele (b) și (c) din regulamentul de bază.

(20) Prin urmare, instituțiile au analizat cererile de SEP. Evaluarea a arătat că informațiile furnizate nu erau suficiente pentru a demonstra că producătorii-exportatori în cauză funcționează în condițiile economiei de piață (pentru o explicație detaliată, a se vedea mai jos considerentul 23 și următoarele)

(21) Trebuie subliniat că sarcina probei incumbă producătorului care dorește să beneficieze de SEP în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (b) din regulamentul de bază. În acest scop, articolul 2 alineatul (7) litera (c) primul paragraf prevede că cererea prezentată de un astfel de producător trebuie să conțină probe suficiente, astfel cum sunt specificate în dispoziția respectivă, conform cărora producătorul își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață. Prin urmare, nu revine instituțiilor UE sarcina de a dovedi că producătorul nu îndeplinește condițiile prevăzute pentru a beneficia de statutul menționat. Dimpotrivă, rolul instituțiilor UE este de a aprecia dacă dovezile furnizate de producătorul în cauză sunt suficiente pentru a demonstra îndeplinirea criteriilor menționate la articolul 2 alineatul (7) litera (c) primul paragraf din regulamentul de bază pentru a i se acorda SEP, iar instanța UE are obligația de a verifica dacă aprecierea nu este viciată de o eroare vădită (punctul 32 din hotărârea pronunțată în cauza C-249/10 P și punctul 24 din hotărârea pronunțată în cauza C-247/10 P).

(22) În pofida faptului că sarcina probei incumbă producătorilor în cauză, Comisia a acordat producătorilor-exportatori în cauză posibilitatea de a oferi informații suplimentare. Niciunul dintre exportatorii în cauză nu a furnizat informațiile suplimentare solicitate, nici chiar după ce li s-a reamintit și au fost avertizați cu privire la consecințele nefurnizării informațiilor.

(23) Ancheta a arătat că un producător-exportator, cu sediul în Hong Kong (întreprinderea 1), era afiliat unui alt producător-exportator în cauză (întreprinderea 2) în cursul perioadei inițiale de anchetă. Prin urmare, cererile de SEP ale acestora au fost evaluate împreună. Întreprinderea 2 nu a abordat deficiențele identificate de Comisie; pe baza informațiilor de care dispune, Comisia a ajuns la concluzia că întreprinderea 1 și întreprinderea 2 nu au demonstrat că funcționează în condițiile unei economii de piață în conformitate cu articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază, din următoarele motive.

(24) În ceea ce privește criteriul 1 (Deciziile de afaceri), documentul oficial „Certificatul de aprobare” al întreprinderii făcea trimitere la o limitare cantitativă a producției produsului în cauză și la obligația de a vinde doar pentru exporturi. Actul constitutiv menționa în mai multe capitole obligația de a raporta autorităților locale, în special, în ceea ce privește stabilirea prețurilor de vânzare și operațiunile de schimb valutar. Formularul SEP preciza că întreprinderea avea împrumuturi pe termen lung, negarantate, fără dobânzi și fără termene fixe de rambursare. Criteriul 2 (Contabilitate) și criteriul 3 (Active și „report”) nu au fost îndeplinite, întrucât nu au fost furnizate rapoartele de audit extern și rapoartele de verificare a capitalului.

(25) Un alt producător-exportator în cauză, cu sediul, de asemenea, în Hong Kong, (întreprinderea 3) s-a dovedit a fi afiliat unor producători ai produsului în cauză din RPC. Prin urmare, întreprinderii 3 i s-a solicitat să prezinte formulare de cereri SEP pentru producătorii săi afiliați din RPC. Nu s-a prezentat nicio informație. S-a ajuns la concluzia că întreprinderea 3 nu a furnizat suficiente probe care să demonstreze că producătorii săi afiliați funcționează în condițiile economiei de piață, astfel cum sunt specificate la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază. Prin urmare, întreprinderii 3 nu i s-a putut acorda SEP.

(26) Cererea SEP prezentată de întreprinderea 4 conținea mai multe documente și anexe numai în chineză, fără nicio traducere în limba engleză. În plus, aceasta nu a furnizat informații care să permită evaluarea conformității sale cu criteriul 1 (Decizii de afaceri), criteriul 2 (Contabilitate) și criteriul 3 (Active și „report”), astfel cum sunt specificate la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază.

(27) În ceea ce privește criteriul 1 (Decizii de afaceri), întreprinderea nu a furnizat actul constitutiv și copiile solicitate ale contractelor. Pentru criteriile 2 și 3, nu s-au furnizat traduceri în limba engleză ale conturilor auditate. De asemenea, aceasta nu a explicat, astfel cum s-a solicitat, motivul pentru care întreprinderea nu a avut vânzări pe piața internă în decursul perioadei de anchetă. Nu au fost furnizate rapoartele de verificare a capitalului. De asemenea, nu au fost furnizate documente justificative care să arate diferitele etape din domeniul deciziilor de afaceri și al costurilor, cum ar fi negocierile cu furnizorii mari și exemple de contracte de muncă, astfel cum s-a solicitat.

(28) Cererea SEP prezentată de întreprinderea 5 nu a demonstrat că întreprinderea funcționează în condițiile economiei de piață deoarece aceasta nu a furnizat informațiile necesare pentru a evalua conformitatea sa cu criteriul 1 (Decizii de afaceri), criteriul 2 (Contabilitate) și criteriul 3 (Active și „report”).

(29) Mai precis, în ceea ce privește criteriul 1, întreprinderea 5 nu a prezentat cereri de SEP pentru alte cinci întreprinderi afiliate care fac parte din grup și care par să fi comercializat produsul în cauză. În ceea ce privește criteriul 2, întreprinderea 5 nu a furnizat conturile auditate pentru anul 2003, iar rapoartele de audit pentru 2002 și 2004 conțin observații care pun sub semnul întrebării fiabilitatea conturilor financiare relevante. În cele din urmă, întreprinderea 5 nu a furnizat raportul de verificare a capitalului și informațiile cu privire la data și condițiile în care au fost obținute echipamentele de producție.

(30) Articolul 2 alineatul (7) litera (c) primul paragraf prevede că cererea depusă de un producător care solicită acordarea de SEP trebuie să conțină probe suficiente, astfel cum sunt specificate în această dispoziție, conform cărora producătorul își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață. Cererea de SEP nu conține astfel de probe.

(31) În plus, Comisia, fără a fi obligată prin lege să facă acest lucru, a trimis scrisori producătorilor-exportatori în cauză semnalând lipsurile, însă fără niciun rezultat.

(32) Pe această bază, Comisia a informat producătorii-exportatori în cauză cu privire la intenția acesteia de a refuza SEP și le-a oferit posibilitatea de a-și prezenta observațiile.

(33) În cadrul audierii și în observațiile lor scrise, producătorii-exportatori în cauză nu au contestat evaluarea Comisiei cu privire la cererile de SEP ale acestora.

(34) S-a ajuns la concluzia că niciunul dintre producătorii-exportatori în cauză nu îndeplinește toate condițiile prevăzute la articolul 2 alineatul (7) litera (c) din regulamentul de bază și, prin urmare, niciunul nu poate beneficia de SEP.

(35) Se reamintește concluzia Curții conform căreia, dacă instituțiile constatau că pentru producătorii-exportatori în cauză au prevalat condițiile economiei de piață, aceștia ar trebui să fi beneficiat de același nivel al taxei precum întreprinderea inclusă în eșantion care a beneficiat de SEP.

(36) Cu toate acestea, întrucât, ca urmare a constatărilor anchetei reluate, s-a refuzat SEP tuturor producătorilor-exportatori în cauză, niciunul dintre producătorii-exportatori în cauză nu ar trebui să beneficieze de nivelul individual al taxei percepute întreprinderii incluse în eșantion care a beneficiat de SEP.

(37) Prin urmare, taxa antidumping reziduală aplicabilă pentru RPC ar trebui să fie impusă pentru producătorii-exportatori în cauză, pentru perioada de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului. Inițial, perioada de aplicare a regulamentului a fost cuprinsă între 7 octombrie 2006 și 7 octombrie 2008. În urma inițierii unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor, la 30 decembrie 2009 perioada a fost prelungită până la 31 martie 2011. Ilegalitatea identificată de hotărâri constă în faptul că instituțiile nu au stabilit dacă produsele fabricate de către producătorii-exportatori în cauză ar trebui să facă obiectul taxei reziduale sau al taxei percepute întreprinderii incluse în eșantion care a beneficiat de SEP.

(38) Pe baza ilegalității identificate de Curte, nu există temei legal pentru scutirea integrală a produselor fabricate de către producătorii-exportatori în cauză de la plata oricărei taxe antidumping. Prin urmare, un act nou care să remedieze ilegalitatea identificată de Curte trebuie să reevalueze nivelul taxei antidumping aplicabile, și nu măsurile ca atare.

(39) Dacă instituțiile nu ar reimpune taxe la nivelul adecvat, acest lucru ar declanșa o îmbogățire fără justă cauză, deoarece importurile produsului fabricat de producătorii‑exportatori în cauză au avut loc în ipoteza că va fi percepută o taxă corespunzătoare. Prin urmare, taxa a fost luată în calcul atunci când s-a decis prețul de vânzare pentru produsele în cauză.

(40) Întrucât s-a ajuns la concluzia că taxa reziduală ar trebui să fie reinstituită în ceea ce privește producătorii-exportatori în cauză la același nivel impus inițial prin Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului, nu este necesară modificarea Regulamentului (CE) nr. 388/2008 al Consiliului și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009. Regulamentele respective rămân valabile pentru producătorii-exportatori în cauză.

2. Observațiile părților interesate

(41) În primul rând, producătorii-exportatori în cauză au afirmat că a fost extrem de dificil, dacă nu imposibil să furnizeze informațiile suplimentare solicitate de Comisie pentru perioada 1 aprilie 2004 – 31 martie 2005.

(42) În al doilea rând, aceștia au susținut că regulamentul în litigiu a fost anulat de către Curte nu numai deoarece instituțiile nu au examinat deloc cererile lor de SEP, dar și pentru că instituțiile nu au stabilit SEP pentru întreprinderi incluse și neincluse în eșantion în termen de trei luni de la deschiderea anchetei, în condițiile prevăzute la articolul 2 alineatul (7) litera (b) din regulamentul de bază. Părțile au susținut că această deficiență nu a mai putut fi remediată. Acestea consideră că, în orice caz, ca urmare a nerespectării termenului de trei luni, toate întreprinderile incluse în eșantion care au solicitat SEP ar trebui, de asemenea, să fie tratate ca și cum li s-ar fi acordat SEP și că, prin urmare, instituțiile au obligația de a recalcula marja medie de dumping pentru întreprinderile care au obținut SEP.

(43) În al treilea rând, părțile au afirmat că procedura antidumping s-a încheiat la expirarea măsurilor antidumping la 31 martie 2011 și că, prin urmare, nu era posibil ca instituțiile să reia procedura respectivă de la punctul în care a avut loc ilegalitatea. Mai degrabă, acestea consideră că instituțiile au obligația de a iniția o nouă anchetă care să acopere nu numai cererile de SEP, ci și existența unui dumping, a prejudiciului și a interesului Uniunii.

(44) În al patrulea rând, părțile susțin că modul propus pentru executarea hotărârilor ar conduce la o impunere retroactivă a taxelor antidumping. Acest lucru, la rândul său, ar fi împotriva principiului securității juridice, a dreptului la căi de atac efective și a articolului 10 alineatul (1) din regulamentul de bază.

(45) În al cincilea rând, părțile susțin că instituțiile nu se pot limita la evaluarea cererilor de SEP prezentate de producătorii-exportatori în cauză. Mai degrabă, acestea consideră că instituțiile trebuie să evalueze toate cererile de SEP prezentate de întreprinderile neincluse în eșantion. Dacă nu s-ar proceda astfel, s-ar încălca principiul nediscriminării.

(46) În cele din urmă, părțile contestă argumentul potrivit căruia lipsa reinstituirii ar conduce la o îmbogățire fără justă cauză. S-a argumentat că, întrucât taxele antidumping anulate nu au existat niciodată pentru exportatorii în cauză, neperceperea taxelor nu ar conduce la o îmbogățire fără justă cauză a operatorilor afectați.

3. Analiza observațiilor

(47) Ca răspuns la primul argument, instituțiile amintesc că, în conformitate cu jurisprudența, sarcina probei incumbă producătorului care dorește să beneficieze de SEP în temeiul articolului 2 alineatul (7) litera (b) din regulamentul de bază. În acest scop, articolul 2 alineatul (7) litera (c) primul paragraf prevede că cererea depusă de un astfel de producător trebuie să conțină probe suficiente, astfel cum sunt specificate în această dispoziție, că producătorul își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață. Prin urmare, astfel cum a stabilit Curtea în hotărâri (a se vedea mai sus considerentul 21), instituțiile nu au nicio obligație de a dovedi că producătorul nu îndeplinește condițiile prevăzute pentru recunoașterea unui astfel de statut. Dimpotrivă, rolul instituțiilor este de a aprecia dacă probele furnizate de producătorul în cauză sunt suficiente pentru a demonstra că sunt îndeplinite criteriile stabilite la articolul 2 alineatul (7) litera (c) primul paragraf din regulamentul de bază în scopul de a-i acorda SEP.

(48) Prin urmare, instituțiile puteau pur și simplu să fi respins cererea de SEP pe baza faptului că cererile nu conțineau probe suficiente că producătorul își desfășoară activitatea în condițiile unei economii de piață. Astfel, decizia instituțiilor de a oferi producătorilor-exportatori în cauză posibilitatea de a-și completa cererile nu poate fi criticată pentru că ar fi venit cu întârziere.

(49) În ceea ce privește al doilea argument potrivit căreia stabilirea SEP ar fi trebuit să fie finalizată în termen de trei luni de la inițiere, se reamintește că, în conformitate cu jurisprudența, articolul 2 alineatul (7) litera (c) al doilea paragraf din regulamentul de bază nu conține nicio indicație privind consecințele în cazul în care Comisia nu respectă termenul de trei luni. Prin urmare, Tribunalul consideră că o decizie SEP într‑o etapă ulterioară nu afectează valabilitatea regulamentului de instituire a măsurilor definitive, atât timp cât reclamanții nu au demonstrat că, în cazul în care Comisia nu ar fi depășit perioada de trei luni, Consiliul ar fi adoptat un regulament diferit, mai favorabil intereselor lor decât regulamentul în litigiu[16]. În plus, Curtea a recunoscut că instituțiile pot modifica evaluarea SEP până la adoptarea măsurilor definitive[17].

(50) Jurisprudența nu a fost invalidată de hotărârile în cauză. În hotărâri, Curtea se bazează pe obligația Comisiei de a efectua evaluarea în termen de trei luni pentru a demonstra că obligația de a efectua evaluarea respectivă există independent de faptul că Comisia aplică sau nu eșantionarea. Curtea nu se pronunță cu privire la chestiunea privind consecințele juridice care survin în cazul în care Comisia încheie evaluarea SEP într-o etapă ulterioară a anchetei. Curtea afirmă doar că instituțiile nu puteau ignora complet cererile de SEP, ci trebuiau să le evalueze cel mai târziu la data impunerii de măsuri definitive.

(51) În speță, producătorii-exportatori în cauză nu au demonstrat că, în cazul în care Comisia ar fi efectuat evaluarea SEP în termenul de trei luni de la inițierea procedurii antidumping, în 2005, Consiliul ar fi adoptat un regulament diferit, mai favorabil intereselor lor decât regulamentul în litigiu. Prin urmare, al doilea argument este respins.

(52) În ceea ce privește al treilea argument, și anume că măsurile în cauză au expirat la 31 martie 2011, instituțiile nu înțeleg de ce expirarea măsurii ar avea vreo relevanță în ceea ce privește posibilitatea adoptării de către Consiliu a unui nou act care să înlocuiască actul anulat.

(53) Astfel cum s-a explicat mai sus în considerentele 9-11, ca urmare a anulării actului de încheiere a procedurii, procedura antidumping este încă deschisă. Instituțiile au obligația de a închide procedura deoarece regulamentul de bază prevede că o anchetă trebuie să fie închisă printr-un act al instituțiilor.

(54) În ceea ce privește al patrulea argument, articolul 10 alineatul (1) din regulamentul de bază, care preia textul articolului 10 alineatul (1) din Acordul antidumping al OMC (denumit în continuare „ADA”), prevede că măsurile provizorii și taxele antidumping definitive se aplică doar produselor puse în liberă circulație după data la care intră în vigoare decizia luată în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) sau articolul 9 alineatul (4) din regulamentul de bază, după caz. În cazul de față, taxele antidumping în cauză se aplică numai produselor puse în liberă circulație după ce au intrat în vigoare regulamentul provizoriu și regulamentul în litigiu (definitiv), adoptate în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) și, respectiv, articolul 9 alineatul (4) din regulamentul de bază.

(55) În plus, se consideră, de asemenea, că impunerea taxelor antidumping nu conduce la încălcarea principiilor generale ale dreptului Uniunii, cum ar fi protecția securității juridice, a încrederii legitime și a dreptului la căi de atac efective din următoarele motive.

(56) În ceea ce privește protecția securității juridice și a încrederii legitime, se observă mai întâi că, în conformitate cu jurisprudența, comercianții nu pot pretinde protejarea securității juridice și a încrederii legitime atunci când au fost anunțați cu privire la o schimbare iminentă în domeniul politicii comerciale a Uniunii[18]. În cazul de față, comercianții au fost anunțați prin publicarea în Jurnalul Oficial a avizului de deschidere și a regulamentului provizoriu, ambele făcând parte în continuare din ordinea juridică a Uniunii, cu privire la riscul ca produsele fabricate de către producătorii-exportatori în cauză să devină obiectul unei taxe antidumping. Prin urmare, producătorii-exportatori în cauză nu puteau să se bazeze pe principiile generale ale dreptului Uniunii de protecție a securității juridice și a încrederii legitime.

(57) În al doilea rând, este important de subliniat că instituirea de măsuri definitive nu este retroactivă. Jurisprudența Curții distinge în această privință între punerea în aplicare a unei norme noi pentru o situație care a devenit definitivă (cunoscută și ca o situație juridică existentă sau stabilită în mod definitiv)[19] și o situație care a început înainte de intrarea în vigoare a noii norme, dar care nu este încă definitivă (cunoscută, de asemenea, ca o situație temporară)[20].

(58) În cazul de față, situația importurilor de produse în cauză care au avut loc în timpul perioadei de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului nu a devenit încă definitivă, întrucât, ca urmare a anulării regulamentului în litigiu, taxa antidumping aplicabilă produselor nu a fost stabilită încă definitiv. În același timp, prin publicarea avizului de deschidere și a regulamentului provizoriu, comercianții au fost avertizați că ar putea fi impusă o astfel de taxă. Conform jurisprudenței consacrate a instanțelor Uniunii, operatorii nu pot beneficia de așteptări legitime până când instituțiile nu au adoptat un act de închidere a procedurii administrative, care a rămas definitiv[21].

(59) Prin urmare, instituirea de taxe antidumping nu este retroactivă.

(60) De asemenea, chiar dacă impunerea de taxe ar fi fost retroactivă, quod non, normele de fond ale dreptului Uniunii se pot aplica pentru situațiile existente înainte de intrarea lor în vigoare, în măsura în care din termenii, din obiectivele sau din schema lor generală rezultă în mod clar că trebuie să li se acorde un astfel de efect[22]. În special, în cauza T-180/01 Euroagri/Comisia[23], s-a hotărât că: [D]acă, drept regulă generală, principiul securității juridice se opune posibilității ca punctul de pornire al aplicării în timp a unui act comunitar să fie stabilit la o dată anterioară publicării acestuia, cu titlu excepțional, situația poate fi diferită dacă obiectivul care trebuie atins impune acest lucru și dacă încrederea legitimă a persoanelor interesate este respectată în mod corespunzător[24].

(61) În cazul de față, scopul este de a respecta obligația instituțiilor în conformitate cu articolul 266 din TFUE. Întrucât Curtea a constatat doar o ilegalitate în ceea ce privește stabilirea taxei aplicabile și nu cu privire la instituirea măsurilor în sine (și anume, în ceea ce privește constatarea dumpingului, a prejudiciului și a interesului Uniunii), producătorii-exportatori în cauză nu s-ar fi putut aștepta în mod legitim că nu vor fi impuse măsuri antidumping definitive. Prin urmare, impunerea respectivă, chiar dacă ar fi retroactivă, quod non, nu poate fi interpretată ca o încălcare a încrederii legitime.

(62) Nici dreptul la căi de atac efective nu este încălcat. Producătorii-exportatori în cauză se pot adresa instanțelor Uniunii pentru a contesta legalitatea prezentului regulament.

(63) În ceea ce privește al cincilea argument, trebuie să se constate că producătorii‑exportatori în cauză se află într-o situație juridică diferită în comparație cu celelalte întreprinderi neincluse în eșantion care au depus o cerere de SEP, dar care nu au contestat în instanță regulamentul în litigiu. În ceea ce îi privește pe aceștia din urmă, regulamentul în litigiu a rămas definitiv.

(64) În cele din urmă, în cazul în care instituțiile nu ar propune nicio măsură, acest lucru ar conduce la o îmbogățire fără justă cauză, din motivele explicate mai sus în considerentul 39. Argumentul potrivit căruia taxele anulate nu au existat niciodată deoarece hotărârea elimină regulamentul în litigiu cu efect retroactiv din ordinea juridică a Uniunii trece cu vedere faptul că operatorii au fost avertizați asupra riscului unei impuneri de taxe prin avizul de inițiere și regulamentul provizoriu și că deciziile de stabilire a prețurilor pentru produsele fabricate de către producătorii-exportatori în cauză au fost luate într-un moment în care taxa definitivă era în vigoare. În jurisprudența Curții de Justiție, este recunoscut faptul că rambursarea de taxe care au fost percepute în mod nejustificat poate fi refuzată în cazul în care acest lucru ar conduce la o îmbogățire fără justă cauză a beneficiarilor[25]. Prin urmare, argumentul părților este respins.

4. Observațiile părților interesate ulterior comunicării

(65) În urma comunicării, unele părți interesate au reiterat faptul că regulamentul a fost anulat de către Curte în toate elementele sale în ceea ce privește producătorii‑exportatori în cauză. Acestea au fost de părere că instituțiile erau obligate, în temeiul articolului 266 din TFUE, să ramburseze taxele antidumping colectate în temeiul regulamentului în litigiu, în măsura în care acestea se refereau la produse fabricate de către producătorii-exportatori în cauză și că instituțiile au avut posibilitatea, dar nu și obligația, de a adopta un nou act, cu condiția ca noul act să nu încalce dreptul Uniunii și să nu fie afectat de aceleași nereguli precum cele identificate de Curte în hotărârea acesteia.

(66) În ceea ce privește rambursarea taxelor antidumping, serviciile Comisiei au solicitat autorităților vamale naționale, printr-o notă din 31 mai 2012, să onoreze astfel de cereri de rambursare, dar în același timp să informeze importatorii că nu poate fi exclusă posibilitatea ca Comisia să propună Consiliului să reinstituie taxe pe importurile relevante. Informațiile respective au avut scopul expres de a evita crearea încrederii legitime.

(67) În ceea ce privește adoptarea unui nou act pentru a înlocui actul anulat, se reamintește că, în cadrul procedurilor administrative precum procedurile antidumping, instituțiile au obligația de a închide o anchetă deschisă printr-un act definitiv (a se vedea mai sus considerentele 9, 10 și 53). Prin urmare, adoptarea unui act definitiv de închidere a procedurii deschise nu este o posibilitate, ci o obligație pentru instituții. Este de la sine înțeles că orice act nou trebuie să respecte dreptul Uniunii și să remedieze ilegalitatea identificată de Curte. Cu privire la încălcări ale dreptului Uniunii, părțile interesate au susținut, în primul rând, că nu există niciun temei legal pentru reluarea anchetei de la punctul în care a intervenit ilegalitatea. Acestea subliniază faptul că măsurile antidumping asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele (denumite în continuare „încălțăminte”) de la exportatorii în cauză au expirat în martie 2011. În opinia acestora, „reluarea unei taxe antidumping întrerupte” este contrară atât dreptului Uniunii, cât și dreptului OMC.

(68) Părțile interesate trec cu vederea faptul că, în urma anulării, procedura antidumping care a condus la adoptarea regulamentului în litigiu este încă deschisă în ceea ce privește producătorii-exportatori în cauză (a se vedea mai sus considerentele 9-11 și 52-53). Faptul că măsurile impuse prin Regulamentul (CE) nr. 1294/2009 al Consiliului au expirat în 2011, și anume, înainte de pronunțarea hotărârilor de către Curte, este lipsit de importanță în această privință. În caz contrar, măsurile pe care instituțiile sunt obligate să le ia pentru executarea unei hotărâri a Curții ar depinde de durata procedurilor în fața instanțelor Uniunii.

(69) În al doilea rând, părțile susțin că producătorii-exportatori în cauză au contestat în instanță nu numai respingerea cererilor de SEP, ci și constatarea dumpingului. De asemenea, acestea au interpretat hotărârile în sensul că regulamentul în litigiu nu a fost anulat pentru că instituțiile nu au evaluat cererea de SEP înainte de adoptarea regulamentului în litigiu, ci pentru că evaluarea nu a fost efectuată de către Comisie în termen de trei luni. În opinia lor, rezultă din aceasta că instituțiile, de asemenea, nu au evaluat în mod valabil cererile de SEP ale întreprinderilor incluse în eșantion și, prin urmare, nu ar fi constatat în mod valabil dumpingul. O parte interesată merge chiar mai departe și sugerează că, atunci când execută hotărârea, instituțiile ar fi trebuit să evalueze, de asemenea, toate cererile de SEP depuse de alte întreprinderi neincluse în eșantion.

(70) Această interpretare a hotărârii a fost respinsă mai sus în considerentele 49-51. Referirea la termenul de trei luni în hotărârile în cauză este un argument textual pentru a arăta că toate cererile de SEP trebuie să fie evaluate, inclusiv în cazul eșantionării. În hotărârile sale, Curtea nu invalidează nicăieri jurisprudența anterioară cu privire la lipsa sancțiunilor pentru nerespectarea termenului de trei luni. Faptul că s-a exercitat economie de procedură de către Curte prin neexaminarea a șase dintre cele nouă motive împotriva hotărârilor Tribunalului înseamnă că producătorii-exportatori în cauză pot invoca din nou motivele respective în cazul în care decid să inițieze o nouă procedură. Comisia și Consiliul se pot baza, atunci când execută hotărârile, pe constatările Tribunalului de respingere a argumentelor în cauză, deoarece acestea nu au fost invalidate de Curte. În cele din urmă, nu este necesar să se examineze cererile de SEP ale altor întreprinderi neincluse în eșantion la acest moment, întrucât regulamentul în litigiu a rămas definitiv în ceea ce privește respectivele întreprinderi neincluse în eșantion.

(71) În al treilea rând, părțile interesate au susținut că instituțiile au deviat de la practica lor normală de executare a hotărârilor de anulare a măsurilor antidumping definitive, inclusiv acțiunile anterioare ale instituțiilor ca urmare a hotărârii Curții în cauza Industrie des Poudres Spheriques (denumită în continuare „IPS”)[26]. Acestea subliniază, în special, faptul că Comisia a publicat în Jurnalul Oficial avize de redeschidere a anchetei și a propus Consiliului noi măsuri care urmează a fi adoptate pentru viitor.

(72) Cu toate acestea, faptele în speță sunt diferite de anulările anterioare. Astfel cum s-a explicat mai sus, în considerentele 38 și 61, ilegalitatea identificată de Curte nu se referă la concluziile privind dumpingul, prejudiciul și interesul Uniunii și, prin urmare, la principiul de impunere a taxei, ci numai la nivelul precis al taxei. Anulările anterioare invocate de către părțile interesate se refereau, dimpotrivă, la constatările privind dumpingul, prejudiciul și interesul Uniunii. Prin urmare, instituțiile au considerat că este mai adecvat să adopte noi măsuri pentru viitor.

(73) O parte interesată se bazează, de asemenea, pe anulările din cauza T-221/05 Huvis/Consiliu și din cauza T-249/06 Interpipe Nikopolsky/Consiliu. Anulările respective au fost parțiale, lăsând o parte din taxă în vigoare. Motivul a fost că Tribunalul însuși putea decide cu privire la nivelul adecvat al taxei, având în vedere că acesta a considerat că o ajustare trebuia să se facă într-un anumit fel. În speță, dimpotrivă, Curtea a constatat că aceasta nu putea decide în locul Comisiei și al Consiliului dacă producătorilor-exportatori în cauză ar trebui să li se acorde SEP. Decizia putea fi luată numai pe baza unei evaluări a cererilor acestora, care intră în competența Comisiei și a Consiliului. Faptul că Curtea nu s-a pronunțat cu privire la chestiunea dacă producătorilor-exportatori în cauză ar trebui să li se acorde sau nu SEP arată, de asemenea, că încălcarea termenului de trei luni nu conduce în mod automat la acordarea de SEP, după cum susțin anumite părți interesate.

(74) În al patrulea rând, părțile interesate au reiterat, de asemenea, faptul că impunerea de taxe antidumping asupra importurilor de încălțăminte de la exportatorul în cauză ar fi retroactivă și, prin urmare, ar încălca articolul 10 din regulamentul de bază și articolul 10 din ADA. Acestea au susținut că presupusa impunere retroactivă ar încălca, de asemenea, încrederea legitimă. Încrederea legitimă ar fi fost creată de hotărâri, respectiv de faptul că Comisia a deviat de la practica sa anterioară prin publicarea unui aviz în Jurnalul Oficial privind reluarea procedurii nu imediat după anulare, ci la mai mult de un an după pronunțarea primei hotărâri. De asemenea, părțile susțin că principiul general al dreptului Uniunii privind protecția securității juridice se opune intrării în vigoare a unui act al Uniunii începând cu o dată anterioară publicării sale.

(75) În considerentele 54-59, s-a explicat că impunerea de taxe antidumping prin prezentul regulament nu este retroactivă.

(76) Nu este posibil ca hotărârile să fi creat încredere legitimă deoarece acestea explică faptul că Comisia și Consiliul trebuie să prevadă nivelul la care se stabilește taxa (a se vedea mai sus considerentul 7).

(77) În ceea ce privește avizul, instituțiile observă, în primul rând, că nu există nicio obligație de a publica un astfel de aviz, întrucât instituțiile reiau procedura de la punctul în care a intervenit ilegalitatea și avizul de deschidere face încă parte din ordinea juridică a Uniunii. În al doilea rând, presupusa încredere legitimă s-ar baza pe o perioadă de tăcere. Cu toate acestea, în conformitate cu jurisprudența, lipsa unei acțiuni a instituțiilor nu poate crea încredere legitimă[27]. În orice caz, avizul despre care se afirmă că a fost publicat cu întârziere în Jurnalul Oficial nu constituie un aviz privind reluarea procedurii, ci un aviz prin care părțile interesate sunt invitate să își manifeste interesul. Acesta a fost publicat din motivele expuse mai sus în considerentul 14 și nu poate crea încredere legitimă.

(78) În ceea ce privește principiul general al dreptului Uniunii privind protecția securității juridice, s-a precizat mai sus, în considerentul 60, că un act al Uniunii poate avea efect de la un punct în timp înainte de publicarea acestuia în cazul în care obiectivul care trebuie atins impune acest lucru și în cazul în care încrederea legitimă a celor în cauză este respectată în mod corespunzător, ceea ce este valabil în cazul de față.

(79) În al cincilea rând, părțile interesate au reiterat, de asemenea, argumentul cu privire la lipsa unei „îmbogățiri fără justă cauză a importatorilor”, care a fost respins mai sus în considerentul 64.

(80) În al șaselea rând, părțile interesate au susținut, de asemenea, că punerea în aplicare propusă ar încălca principiul interesului Uniunii, în conformitate cu articolul 21 din regulamentul de bază, întrucât impunerea de taxe ar fi o sarcină excesivă asupra importatorilor din Uniune, fără a oferi niciun beneficiu pentru industria din Uniune ca întreg. Argumentul trece cu vederea faptul că prezentul regulament se referă la importurile produsului în cauză care au avut loc în timpul perioadei de aplicare a regulamentului în litigiu, și nu la importurile viitoare. Cu privire la importurile în perioada de aplicare a regulamentului în litigiu, instituțiile au stabilit interesul Uniunii în considerentele 241-286 din regulamentul în litigiu. Instanțele Uniunii nu au identificat nicio ilegalitate cu privire la considerentele respective.

(81) În al șaptelea rând, părțile interesate au susținut, de asemenea, că nu toate părțile interesate au putut să își apere drepturile, ci numai cele care puteau dovedi că au fost înregistrate ca atare în cadrul anchetei inițiale. În opinia acestora, taxele propuse vor avea un impact, de asemenea, asupra întreprinderilor care nu au fost înregistrate ca părți interesate în cadrul anchetei inițiale. În plus, acestea au susținut că instituțiile nu au publicat niciun aviz imediat după pronunțarea hotărârii Curții și că, prin urmare, nu a existat nicio informație cu privire la punerea în aplicare preconizată în timp.

(82) Întrucât instituțiile au reluat procedura de la momentul în care a avut loc ilegalitatea, este normal că instituțiile au adresat avizul acelor părți care sunt părțile interesate în procedură. În plus, nimic nu a împiedicat alte părți interesate să își manifeste interesul, iar unele chiar au făcut acest lucru și au fost considerate părți interesate începând de la punctul în timp la care și-au manifestat interesul. Faptul că avizul a fost publicat doar după mai mult de un an după ce s-a pronunțat prima dintre cele două hotărâri a fost considerat fără impact asupra legalității prezentului regulament, întrucât toate părțile interesate au fost informate la timp pentru a-și face cunoscute punctele de vedere.

(83) În al optulea rând, producătorii-exportatori în cauză au susținut că drepturile lor la apărare au fost încălcate din cauza faptului că cererile lor de SEP au fost evaluate de către Comisie abia în 2012/2013, și nu în 2005/2006. Aceștia susțin că, în cazul în care evaluarea ar fi avut loc în 2005/2006, aceștia ar fi putut furniza anumite informații pe care nu le mai pot oferi în prezent deoarece unele documente au fost distruse și/sau unele persoane s-au mutat la alte locuri de muncă.

(84) În această privință, se reamintește faptul că nu există nicio obligație, pentru Comisie, să solicite producătorului-exportator să completeze cererea de SEP. Comisia și Consiliul își pot baza evaluarea pe informațiile prezentate de către producătorul‑exportator (a se vedea mai sus considerentele 21, 22 și 31). De asemenea, producătorii-exportatori în cauză nu au contestat evaluarea cererilor de SEP de către Comisie și nu au identificat documentele sau persoanele pe care nu au mai fost în măsură să se bazeze. Prin urmare, afirmația este atât de abstractă încât instituțiile nu pot lua în considerare astfel de dificultăți atunci când efectuează evaluarea cererilor de SEP. Întrucât argumentul se bazează pe speculații și nu este susținut de indicații precise cu privire la documentele și persoanele care nu mai sunt disponibile și cu privire la relevanța documentelor și persoanelor respective pentru evaluarea SEP, argumentul trebuie să fie respins.

(85) Părțile interesate au susținut că punerea în aplicare propusă ar încălca articolul II alineatul (1) litera (b) din GATT 1994 deoarece instituțiile au propus impunerea retroactivă a unei taxe antidumping asupra importurilor de încălțăminte de la exportatorii în cauză pentru care măsurile antidumping deja expiraseră. În plus, părțile interesate au susținut că, întrucât nu există măsuri antidumping aplicabile legal în vigoare asupra importurilor în cauză, punerea în aplicare propusă este o încălcare a articolelor 10, 5.1 și 5.6 din ADA. În temeiul articolelor respective, instituțiile pot reimpune taxe antidumping definitive ca urmare a deschiderii unei noi anchete și a unei noi decizii, în sensul articolului 9.1 din ADA.

(86) Argumentele de mai sus se bazează pe opinia că instituțiile au fost împiedicate să reia procedura de la punctul la care a intervenit ilegalitatea și că instituirea de taxe ar fi retroactivă. Din motivele expuse mai sus, acest punct de vedere este greșit. Prin urmare, nu este necesar să se abordeze mai în detaliu argumentele invocate privind o presupusă încălcare a normelor OMC.

5. Articolul 221 din Codul Vamal Comunitar

(87) Articolul 221 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/1992 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar[28] stipulează că notificarea valorii taxei nu trebuie să aibă loc după expirarea unei perioade de trei ani de la data la care a luat naștere datoria vamală. Cererea poate face imposibilă punerea în aplicare a hotărârilor, în toate cazurile în care autoritățile naționale vamale și/sau judecătorii au acceptat ilegalitatea notificărilor vamale naționale care s-au bazat pe regulamentul în litigiu și se refereau la produsele în cauză fabricate de către producătorii-exportatori în cauză. În astfel de situații, autoritățile vamale naționale trebuie să fie în măsură să comunice valoarea taxelor după o perioadă de peste trei ani de la data la care a luat naștere datoria vamală.

(88) Contrar opiniilor formulate de părțile interesate, articolul 221 din Codul Vamal Comunitar nu se aplică în mod automat perceperii taxelor antidumping. Nici Codul Vamal Comunitar, nici regulamentul de bază nu conțin vreo prevedere conform căreia Codul Vamal Comunitar să fie aplicabil perceperii de taxe antidumping. În temeiul articolului 14 alineatul (1) din regulamentul de bază, regulamentul care impune taxa este cel care trebuie să specifice forma, nivelul și celelalte criterii pentru perceperea taxelor.

(89) Prin urmare, prezentul regulament nu prevede aplicabilitatea articolului 221 din Codul Vamal Comunitar, ci cuprinde norme independente privind prescrierea. Normele independente respective sunt justificate după cum urmează: din motivele expuse mai sus în considerentele 54-59 și 66, reinstituirea propusă de taxe nu are efect retroactiv și, în orice caz, din motivele expuse mai sus în considerentele 60, 61 și 76-80, nu contravine principiilor generale ale dreptului Uniunii de protecție a securității juridice și a încrederii legitime.

(90) În plus, o notificare inițială a valorii taxelor a avut loc în cursul perioadei de trei ani. Ca urmare a hotărârilor, a devenit totuși necesar să se reevalueze dacă datoria vamală ar trebui să fie redusă ca urmare a evaluării cererilor de SEP ale producătorilor‑exportatori în cauză. Întrucât, până la evaluarea respectivă, nu exista niciun temei legal pentru menținerea taxei vamale achitate, Comisia a însărcinat autoritățile vamale naționale să onoreze astfel de cereri de rambursare, dar în același timp să informeze importatorii că nu poate fi exclusă posibilitatea ca Comisia să propună Consiliului să reimpună taxe asupra importurilor în cauză (a se vedea mai sus considerentul 66).

(91) Din aceste motive, este justificat să se prevadă norme independente privind prescrierea, diferite de prevederile de la articolul 221 din Codul Vamal Comunitar.

(92) Cu toate acestea, pentru a asigura securitatea juridică și pentru a reflecta circumstanțele particulare ale prezentei proceduri, se consideră că este necesar să se prevadă că notificarea către debitor a valorii taxelor trebuie efectuată nu mai târziu de doi ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament.

(93) Părțile interesate au afirmat că instituțiile nu pot deroga de la articolul 221 din Codul Vamal Comunitar în temeiul articolului 14 alineatul (3) din regulamentul de bază. Acestea consideră că regulamentul de bază conferă doar competența de a impune taxe antidumping, nu de a decreta norme privind colectarea și recuperarea taxelor antidumping. Astfel de norme ar trebui să fie stabilite exclusiv de Codul Vamal Comunitar. Acestea se bazează pe hotărârea Curții în cauza C-201/04 Molenbergnatie. Părțile interesate au susținut, de asemenea, că un act de punere în aplicare, cum ar fi regulamentele Consiliului de impunere a măsurilor antidumping, nu poate deroga de la acte legislative, cum ar fi Codul Vamal Comunitar. În cele din urmă, părțile au susținut că derogarea de la articolul 221 din Codul Vamal Comunitar ar aduce atingere securității juridice, întrucât jurisprudența consacrată prevede că la expirarea termenului de prescripție, taxa datorată legal nu mai este recuperabilă.

(94) Astfel cum se prevede în considerentul 88 de mai sus, Codul Vamal Comunitar nu se aplică în mod automat perceperii taxelor antidumping, ci numai dacă și în măsura în care regulamentul care impune taxele prevede aplicabilitatea acestuia. Din acest motiv, argumentul trebuie respins ca nejustificat. În orice caz, articolul 14 din regulamentul de bază, care este un act legislativ care constituie o lege specială (lex specialis) pentru Codul Vamal Comunitar, conferă Consiliului puteri ample de a se abate de la Codul Vamal Comunitar. În conformitate cu articolul 14 alineatul (1) din regulamentul de bază, statele membre colectează taxele sub forma, la nivelul specificat și în funcție de celelalte criterii stabilite de regulamentul care impune astfel de taxe. Contrar opiniei exprimate de către părțile interesate, articolul 14 din regulamentul de bază se referă, de asemenea, la colectarea taxelor și nu numai la impunerea acestora. Articolul 14 alineatul (3) din regulamentul de bază prevede că Consiliul poate adopta „dispoziții speciale”; exemplul dat al unei definiții comune a noțiunii de origine ilustrează faptul că astfel de dispoziții speciale pot deroga, printre altele, de la Codul Vamal Comunitar. În cauza Molenbergnatie, articolul 221 din Codul Vamal Comunitar a fost aplicabil tocmai pentru că regulamentul de instituire a taxelor antidumping nu deroga de la acesta. De asemenea, este evident că orice derogare trebuie să fie justificată de către instituții și trebuie să păstreze spiritul care stă la baza articolului 221 din Codul Vamal Comunitar, și anume securitatea juridică, astfel cum este cazul în prezentul regulament. Prin urmare, argumentele sunt respinse.

(95) O parte interesată a susținut că termenul de doi ani pentru comunicarea către debitor a valorii datoriei, menționat la considerentul 92 de mai sus, ar trebui să se aplice în contextul articolului 221 alineatul (3) a doua teză din Codul Vamal Comunitar, care prevede o prelungire a perioadei de trei ani pentru a colecta taxa de către autoritățile vamale în caz de comportament abuziv. De asemenea, partea interesată a susținut că aceeași prelungire ar trebui să fie aplicată termenului de trei ani prevăzut pentru importatori pentru a solicita rambursări de taxe în conformitate cu articolul 236 din Codul Vamal Comunitar. Instituțiile nu văd niciun motiv pentru a satisface astfel de solicitări. Excepția de la regula privind perioada de trei ani, prevăzută la articolul 221 alineatul (3) a doua teză din Codul Vamal Comunitar, nu este suficient de largă pentru a permite executarea efectivă a hotărârilor. Nu există nicio justificare pentru prelungirea termenului pentru importatorii care au importat produsul în cauză de la producătorii-exportatori în cauză și care nu au contestat la timp datoria lor vamală.

6. Concluzie

(96) Ținând cont de observațiile prezentate și de analiza acestora, s-a ajuns la concluzia că trebuie să se reinstituie taxa antidumping reziduală aplicabilă Republicii Populare Chineze în ceea ce privește producătorii-exportatori în cauză, pentru perioada de aplicare a regulamentului în litigiu.

(97) Astfel cum se specifică la considerentul 40, nu este necesară nicio modificare a Regulamentului (CE) nr. 388/2008 al Consiliului și a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 al Consiliului, care rămân valabile pentru producătorii‑exportatori în cauză.

C. COMUNICARE

(98) Producătorii-exportatori în cauză, precum și toate părțile care și-au manifestat interesul, au fost informați cu privire la faptele și considerentele esențiale pe baza cărora s-a intenționat să se recomande instituirea taxei antidumping definitive asupra producătorilor-exportatori în cauză. Acestora li s-a acordat un termen în care să prezinte observații cu privire la comunicarea măsurilor, iar mai multe părți interesate au făcut uz de această posibilitate. În acest context, a avut loc, de asemenea, o audiere cu consilierul-auditor.

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Articolul 1

1. Se instituie o taxă antidumping definitivă asupra importurilor de încălțăminte cu fețe din piele naturală sau piele reconstituită, cu excepția încălțămintei sport, a încălțămintei de tehnologie specială, a papucilor de casă și a altor tipuri de încălțăminte de interior și a încălțămintei cu bombeu de protecție, originară din Republica Populară Chineză și produsă de Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd și Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd (cod adițional TARIC B999), încadrate la următoarele coduri NC: 6403 20 00, ex 6403 30 00[29], ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 și ex 6405 10 00[30] pentru perioada de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului. Codurile TARIC sunt enumerate în anexa la prezentul regulament.

2. În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:

– „încălțăminte sport” înseamnă încălțăminte în sensul notei de subpoziție 1 din capitolul 64 al anexei I la Regulamentul (CE) nr. 1719/2005 al Comisiei[31];

– „încălțăminte de tehnologie specială” înseamnă încălțămintea cu un preț CIF per pereche egal sau mai mare de 7,5 EUR, pentru activități sportive, prevăzută cu talpă turnată în unul sau mai multe straturi, fabricată cu materiale sintetice special concepute pentru a amortiza șocurile cauzate de mișcări verticale sau laterale și care au caracteristici tehnice, cum ar fi pernițe ermetice care conțin gaze sau lichide, componente mecanice care absorb sau neutralizează șocurile sau materiale cum sunt polimerii cu densitate scăzută, încadrată la codurile NC ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98;

– „încălțăminte cu bombeu de protecție” înseamnă încălțămintea prevăzută cu un bombeu de protecție cu o rezistență la impact de cel puțin 100 jouli (1) și încadrată la codurile NC: ex 6403 30 00[32], ex 6403 51 11, ex 6403 51 15, ex 6403 51 19, ex 6403 51 91, ex 6403 51 95, ex 6403 51 99, ex 6403 59 11, ex 6403 59 31, ex 6403 59 35, ex 6403 59 39, ex 6403 59 91, ex 6403 59 95, ex 6403 59 99, ex 6403 91 11, ex 6403 91 13, ex 6403 91 16, ex 6403 91 18, ex 6403 91 91, ex 6403 91 93, ex 6403 91 96, ex 6403 91 98, ex 6403 99 11, ex 6403 99 31, ex 6403 99 33, ex 6403 99 36, ex 6403 99 38, ex 6403 99 91, ex 6403 99 93, ex 6403 99 96, ex 6403 99 98 și ex 6405 10 00;

– „papuci de casă și altă încălțăminte de interior” înseamnă încălțămintea încadrată la codul NC ex 6405 10 00.

3. Nivelul taxei antidumping definitive aplicabile la prețul net franco la frontiera Uniunii, înainte de vămuire, al produselor enumerate în alineatul (1) și fabricate de Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd și Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd este de 16,5 %.

4. Se aplică dispozițiile în vigoare în materie de taxe vamale, cu excepția articolului 221 din Regulamentul (CEE) nr. 2913/1992 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar[33]. Comunicarea către debitor a valorii taxelor poate avea loc la mai mult de trei ani după ce a luat naștere datoria vamală, dar nu mai târziu de doi ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament.

Articolul 2

Sumele depuse cu titlu de taxă antidumping provizorie în temeiul Regulamentului (CE) nr. 553/2006 al Comisiei din 27 martie 2006 sunt percepute în mod definitiv. Sumele depuse peste nivelul taxelor antidumping definitive sunt eliberate.

Articolul 3

Prezentul regulament intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.

Adoptat la Bruxelles,

Pentru Consiliu

Președintele

[1] JO L 343, 22.12.2009, p. 51.

[2] JO L 275, 6.10.2006, p. 1.

[3] JO L 117, 1.5.2008, p. 1.

[4] JO L 352, 30.12.2009, p. 1.

[5] JO L 343, 22.12.2009, p. 51.

[6] JO L 98, 6.4.2006, p. 3.

[7] Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 al Consiliului din 5 octombrie 2006 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și din Vietnam (JO L 275, 6.10.2006, p. 1).

[8] Regulamentul (CE) nr. 388/2008 al Consiliului din 29 aprilie 2008 de extindere a măsurilor antidumping definitive impuse prin Regulamentul (CE) nr. 1472/2006 privind importurile anumitor tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză la importurile aceluiași tip de produs expediat din RAS Macao, indiferent dacă a fost sau nu declarat ca originar din RAS Macao (JO L 117, 1.5.2008, p. 1).

[9] JO C 251, 3.10.2008, p. 21.

[10] Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 1294/2009 al Consiliului din 22 decembrie 2009 de instituire a unei taxe antidumping definitive la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Vietnam și din Republica Populară Chineză, astfel cum a fost extinsă la importurile de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele expediate din RAS Macao, indiferent dacă sunt declarate ca originare din RAS Macao sau nu, în urma unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor, în temeiul articolului 11 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 384/96 al Consiliului (JO L 352, 30.12.2009, p. 1).

[11] Cauzele conexate 97, 193, 99 și 215/86 Asteris AE și alții și Republica Elenă/Comisia, Rec., 1988, p. 2181, punctele 27 și 28.

[12] Cauza C-415/96 Spania/Comisia, Rec., 1998, p. I-6993, punctul 31; cauza C-458/98 P Industrie des Poudres Sphériques/Consiliu, Rec., 2000, p. I-8147, punctele 80-85; cauza T-301/01 Alitalia/Comisia, Rep., 2008, p. II-1753, punctele 99 și 142; cauzele conexate T-267/08 și T-279/08 Région Nord-Pas de Calais/Comisia, Rep., 2011, p. II-0000, punctul 83.

[13] Cauza C-415/96 Spania/Comisia, Rec., 1998, p. I-6993, punctul 31; cauza C-458/98 P Industrie des Poudres Sphériques/Consiliu, Rec., 2000, p. I-8147, punctele 80-85.

[14] JO C 295, 11.10.2013, p. 6.

[15] Cauza C-458/98 P Industrie des Poudres Sphériques/Consiliu, Rec., 2000, p. I-8147.

[16] Cauza T-299/05 Shanghai Exceli M&E Enterprise și Shanghai Adeptech Precision/Consiliu, Rep., 2009, p. II- 565 („Shanghai Excell”), punctele 116-146.

[17] Cauza C-141/08 P, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd/Consiliu, punctul 94 și următoarele.

[18] Cauza 245/81 Edeka /Germania, Rec., 1982, p. 2746, punctul 27.

[19] Cauza 270/84 Licata/ESC, Rec., 1986, p. 2305, punctul 31; cauza C-60/98 Butterfly Music/CEDEM, Rec., 1999, p. 1-3939, punctul 24; cauza 68/69 Bundesknappschaft/Brock, Rec., 1970, p. 171, punctul 6; cauza 1/73 Westzucker GmbH/Einfuhrund Vorratsstelle für Zucker, Rec., 1973, p. 723, punctul 5; cauza 143/73 SOPAD/FORMA a.o. , Rec., 1973, p. 1433, punctul 8; cauza 96/77 Bauche, Rec., 1978, p. 383, punctul 48; cauza 125/77 KoninklijkeScholten-Honig NV e.a./Floofdproduktschaap voor Akkerbouwprodukten, Rec., 1978, p. 1991, punctul 37; cauza 40/79 Ρ/Comisia, Rec., 1981, p. 361, punctul 12; cauza T-404/05 Grecia/Comisia, Rep., 2008, p. 11-272, punctul 77; C-334/07 Ρ Comisia/Freistaat Sachsen, Rep., 2008, p. 1-9465, punctul 53.

[20] Cauza T-176/01 Ferrière Nord/Comisia, Rec., 2004, p. 11-3931, punctul 139; C-334/07 Ρ Comisia/Freistaat Sachsen, Rep., 2008, p. 1-9465, punctul 53.

[21] Cauza C-169/95 Spania/Comisia, Rec., 1997, p. I-135, punctele 51-54; cauzele conexate T-116/01 și T-118/01, P&O European Ferries (Vizcaya) SA, Rec., 2003, p. II-2957, punctul 205.

[22] Cauza C-34/92 GruSa Fleisch/Hauptzollamt Hamburg-Jonas, Rec., 1993, p. 1-4147, punctul 22. Aceeași formulare sau o formulare similară se poate găsi, de exemplu, în cauzele conexate 212 - 217/80 Meridionale Industria Salumi α.δ. , Rec., 1981, p. 2735, punctele 9 și 10; cauza 21/81 Bout, Rec., 1982, p. 381, punctul 13; cauza T-42/96 Eyckeler & Malt/Comisia, Rec., 1998, p. 11-401, punctele 53 și 55-56.

[23] Rec., 2004, p. II-369, punctele 36-37.

[24] A se vedea, de asemenea, cauza C-337/88 Società agricola fattoria alimentare (SAFA) , Rec., 1990, p. I-1, punctul 13.

[25] Cauza 199/82 San Giorgio, Rec., 1983, p. 3595, punctul 13.

[26] Cauza 458/98 P, Industrie des Poudres Spheriques/Consiliu din 3 octombrie 2000.

[27] Cauzele conexate C-183/02 P și C-187/02 P Demesa și Territorio Histórico de Álava/Comisia, Rec., 2004, p. I-10609, punctul 44; cauzele conexate T-427/04 și T-17/05 Franța/Comisia, Rep., 2009, p. II-4315, punctul 261.

[28] JO L 302, 19.10.1992, p. 1.

[29] În temeiul Regulamentului (CE) nr. 1549/2006 al Comisiei din 17 octombrie 2006 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 301, 31.10.2006, p.1) acest cod NC este înlocuit de la 1 ianuarie 2007 de codurile NC ex 6403 51 05, ex 6403 59 05, ex 6403 91 05 și ex 6403 99 05.

[30] Astfel cum sunt definite în Regulamentul (CE) nr. 1719/2005 al Comisiei din 27 octombrie 2005 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 286, 28.10.2005, p. 1). Produsul reglementat este stabilit combinând descrierea produsului prevăzută la articolul 1 alineatul (1) și denumirea produsului corespunzătoare codurilor NC.

[31] JO L 286, 28.10.2005, p. 1.

[32] În temeiul Regulamentului (CE) nr. 1549/2006 al Comisiei din 17 octombrie 2006 de modificare a anexei I la Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun (JO L 301, 31.10.2006, p. 1), codul NC este înlocuit de la 1 ianuarie 2007 de codurile NC ex 6403 51 05, ex 6403 59 05, ex 6403 91 05 și ex 6403 99 05.

[33] JO L 302, 19.10.1992, p. 1.

ANEXĂ

la

propunerea de Regulament de punere în aplicare al Consiliului

de reinstituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite asupra importurilor de anumite tipuri de încălțăminte cu fețe din piele originare din Republica Populară Chineză și produse de Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd și Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd

Codurile TARIC pentru încălțămintea cu fețe din piele naturală sau piele reconstituită, astfel cum este definită la articolul 1

a) De la 7 octombrie 2006:

6403 30 00 39, 6403 30 00 89, 6403 51 11 90, 6403 51 15 90, 6403 51 19 90, 6403 51 91 90, 6403 51 95 90, 6403 51 99 90, 6403 59 11 90, 6403 59 31 90, 6403 59 35 90, 6403 59 39 90, 6403 59 91 90, 6403 59 95 90, 6403 59 99 90, 6403 91 11 99, 6403 91 13 99, 6403 91 16 99, 6403 91 18 99, 6403 91 91 99, 6403 91 93 99, 6403 91 96 99, 6403 91 98 99, 6403 99 11 90, 6403 99 31 90, 6403 99 33 90, 6403 99 36 90, 6403 99 38 90, 6403 99 91 99, 6403 99 93 29, 6403 99 93 99, 6403 99 96 29, 6403 99 96 99, 6403 99 98 29, 6403 99 98 99 și 6405 10 00 80

b) De la 1 ianuarie 2007:

6403 51 05 19, 6403 51 05 99, 6403 51 11 90, 6403 51 15 90, 6403 51 19 90, 6403 51 91 90, 6403 51 95 90, 6403 51 99 90, 6403 59 05 19, 6403 59 05 99, 6403 59 11 90, 6403 59 31 90, 6403 59 35 90, 6403 59 39 90, 6403 59 91 90, 6403 59 95 90, 6403 59 99 90, 6403 91 05 19, 6403 91 05 99, 6403 91 11 99, 6403 91 13 99, 6403 91 16 99, 6403 91 18 99, 6403 91 91 99, 6403 91 93 99, 6403 91 96 99, 6403 91 98 99, 6403 99 05 19, 6403 99 05 99, 6403 99 11 90, 6403 99 31 90, 6403 99 33 90, 6403 99 36 90, 6403 99 38 90, 6403 99 91 99, 6403 99 93 29, 6403 99 93 99, 6403 99 96 29, 6403 99 96 99, 6403 99 98 29, 6403 99 98 99 și 6405 10 00 80

c) De la 7 septembrie 2007:

6403 20 00 20, 6403 20 00 80, 6403 51 05 15, 6403 51 05 18, 6403 51 05 95, 6403 51 05 98, 6403 51 11 91, 6403 51 11 99, 6403 51 15 91, 6403 51 15 99, 6403 51 19 91, 6403 51 19 99, 6403 51 91 91, 6403 51 91 99, 6403 51 95 91, 6403 51 95 99, 6403 51 99 91, 6403 51 99 99, 6403 59 05 15, 6403 59 05 18, 6403 59 05 95, 6403 59 05 98, 6403 59 11 91, 6403 59 11 99, 6403 59 31 91, 6403 59 31 99, 6403 59 35 91, 6403 59 35 99, 6403 59 39 91, 6403 59 39 99, 6403 59 91 91, 6403 59 91 99, 6403 59 95 91, 6403 59 95 99, 6403 59 99 91, 6403 59 99 99, 6403 91 05 15, 6403 91 05 18, 6403 91 05 95, 6403 91 05 98, 6403 91 11 95, 6403 91 11 98, 6403 91 13 95, 6403 91 13 98, 6403 91 16 95, 6403 91 16 98, 6403 91 18 95, 6403 91 18 98, 6403 91 91 95, 6403 91 91 98, 6403 91 93 95, 6403 91 93 98, 6403 91 96 95, 6403 91 96 98, 6403 91 98 95, 6403 91 98 98, 6403 99 05 15, 6403 99 05 18, 6403 99 05 95, 6403 99 05 98, 6403 99 11 91, 6403 99 11 99, 6403 99 31 91, 6403 99 31 99, 6403 99 33 91, 6403 99 33 99, 6403 99 36 91, 6403 99 36 99, 6403 99 38 91, 6403 99 38 99, 6403 99 91 95, 6403 99 91 98, 6403 99 93 25, 6403 99 93 28, 6403 99 93 95, 6403 99 93 98, 6403 99 96 25, 6403 99 96 28, 6403 99 96 95, 6403 99 96 98, 6403 99 98 25, 6403 99 98 28, 6403 99 98 95, 6403 99 98 98, 6405 10 00 81 și 6405 10 00 89