RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Primul raport privind progresele înregistrate în punerea în aplicare de către Rusia a măsurilor comune în vederea eliminării vizelor de călătorie pe termen scurt pentru cetățenii ruși și cetățenii Uniunii Europene în cadrul Dialogului dintre UE și Rusia privind vizele /* COM/2013/0923 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Primul raport privind progresele înregistrate în punerea în aplicare de către Rusia a măsurilor comune în vederea eliminării vizelor de călătorie pe termen scurt pentru cetățenii ruși și cetățenii Uniunii Europene în cadrul Dialogului dintre UE și Rusia privind vizele I. Context Cu ocazia Summitului UE-Rusia de la Sankt Petersburg din mai 2003, părțile au convenit să demareze o analiză a condițiilor necesare unui regim reciproc de călătorie fără viză ca perspectivă pe termen lung, punând astfel bazele unor discuții între Rusia și UE cu privire la eliminarea vizelor. Prin urmare, în primăvara anului 2007 a fost lansat dialogul dintre UE și Rusia privind vizele. În mod similar cu dialogurile pe tema vizelor purtate cu alte țări terțe, precum și în baza dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 539/2001, dialogul dintre UE și Rusia privind vizele s-a derulat în jurul a patru secțiuni (securitatea documentelor, inclusiv implementarea pașapoartelor biometrice, migrația ilegală, inclusiv readmisia, ordinea publică și securitatea, precum și relațiile externe). În perioada decembrie 2007-martie 2010, la Moscova au avut loc șase reuniuni ale experților în vederea analizării legislației și practicilor din UE și Rusia în toate domeniile cuprinse în cele patru secțiuni ale dialogului privind vizele. Pornind de la concluziile acestor reuniuni ale experților, Comisia a propus Consiliului ca, în cadrul Consiliului permanent de parteneriat UE-Rusia privind justiția, libertatea și securitatea (CPP JLS) din mai 2010, ambele părți să convină asupra elaborării unui document privind „Măsurile comune în vederea eliminării vizelor de călătorie”, în care ar urma să fie prezentate criteriile și cerințele de natură tehnică pentru liberalizarea regimului de vize. Consiliul a acceptat această abordare. Pe această bază, Consiliul permanent de parteneriat UE-Rusia privind justiția, libertatea și securitatea din mai 2010 a însărcinat înalții funcționari să poarte discuții cu privire la trecerea la o etapă practică. La propunerea înalților funcționari, care s-au reunit de mai multe ori în 2010, CPP JLS din noiembrie 2010 a aprobat în mod formal metodologia măsurilor comune și a invitat înalții funcționari să redacteze documentul. Primul proiect al UE de prezentare a acestor criterii a fost transmis Rusiei în martie 2011, în vederea demarării negocierilor. Procesul a durat până la sfârșitul anului, UE și Rusia ajungând la un acord oficial cu privire la „Măsurile comune în vederea eliminării vizelor de călătorie pe termen scurt pentru cetățenii ruși și cetățenii Uniunii Europene” cu ocazia summitului din 15 decembrie 2011. Summitul a marcat și momentul de începere a punerii lor în aplicare. În martie 2012 a avut loc o reuniune între experții UE și cei ruși, dedicată lansării procesului. În cursul acestei reuniuni, ambele părți au discutat și au explicat felul în care înțeleg fiecare măsură comună, precum și măsurile operaționale care trebuie întreprinse în scopul unei evaluări complete a corectitudinii punerii lor în aplicare. Ulterior, Rusia și UE au pregătit rapoarte scrise separate cu privire la stadiul punerii în aplicare a tuturor măsurilor comune. Rusia a transmis raportul său scris la 13 aprilie 2012, iar UE la 31 mai 2012. Până în septembrie 2012 au avut loc și alte schimburi de documente scrise și răspunsuri la întrebările suplimentare formulate de ambele părți. Pe baza corespondenței, ambele părți au organizat misiuni pe teren ale experților. În perioada septembrie 2012-iulie 2013, misiunile experților UE în Rusia (în Moscova și în numeroase regiuni) au fost în număr de patru (câte o misiune pe secțiune). În mod similar, experții ruși au întreprins patru misiuni în UE între decembrie 2012 și octombrie 2013 (în total, s-au organizat 23 de vizite în anumite state membre). Dialogul dintre UE și Rusia privind vizele se bazează pe reciprocitate deplină între părți. Calea spre liberalizarea vizelor depinde de progresele înregistrate în punerea în aplicare a măsurilor comune, proces în care nu există automatisme. Conform dispozițiilor finale din măsurile comune, părțile vor decide, în conformitate cu procedurile lor interne, asupra începerii negocierilor pentru un acord între UE și Rusia privind scutirea de vize numai după finalizarea punerii în aplicare a măsurilor comune. Aplicarea integrală a acordurilor dintre UE și Rusia privind facilitarea eliberării vizelor și privind readmisia este foarte importantă pentru dialogul privind vizele. De asemenea, la analizarea punerii în aplicare a măsurilor comune se vor lua în considerare și evoluția și evaluarea altor chestiuni, menționate în dispozițiile finale ale măsurilor comune (legăturile dintre fluxurile de migrație și protecția drepturilor omului și a libertăților fundamentale, rata cererilor de acordare de viză respinse, a cererilor de readmisie acceptate și a returnărilor efective, numărul deciziilor de returnare, al intrărilor refuzate la frontieră și al cetățenilor reținuți pentru ședere neregulamentară pe teritoriul celuilalt stat, precum și timpul necesar pentru trecerea frontierei dintre UE și Rusia). Comisia a transmis rapoarte periodice, atât Consiliului, cât și Parlamentului European, cu privire la toate evoluțiile din cadrul dialogului privind vizele. La momentul oportun, Comisia va prezenta, de asemenea, o evaluare cuprinzătoare a posibilelor efecte ale viitorului regim de călătorie fără viză dintre UE și Rusia asupra Uniunii Europene și asupra coerenței regionale din punctul de vedere al migrației, al gestionării frontierelor și al securității, printre altele. Raportul de față, primul raport privind progresele înregistrate prezentat de către Comisie, descrie situația actuală a punerii în aplicare a măsurilor comune de către Rusia, semnalează motive de preocupare și formulează recomandări. II. Evaluarea punerii în aplicare a măsurilor comune corespunzătoare fiecărei secțiuni Secțiunea 1: Securitatea documentelor, inclusiv implementarea pașapoartelor biometrice Evaluare generală În ultimii ani, Rusia a înregistrat numeroase progrese în acest domeniu, printre care se numără introducerea pașapoartelor biometrice în 2006 și actualizarea acestora în conformitate cu standardele OACI în 2010 și 2013. Procedurile de producere, eliberare și personalizare a pașapoartelor biometrice internaționale sunt deosebit de sigure și respectă practicile și standardele relevante ale OACI. Pașapoartele furate și pierdute sunt raportate în vederea introducerii în baza de date centralizată a Interpol, deși acest proces este manual. Documentele primare (inclusiv pașapoartele interne − principalele documente de identitate din Rusia) sunt suficient de sigure pentru scopul lor, iar procedurile de personalizare și de eliberare reflectă standardele actuale. Există programe de formare care includ măsuri de combatere a corupției, deși eficiența acestora nu a fost încă analizată. De asemenea, ar trebui precizat că reglementarea permisivă a schimbării numelui, combinată cu faptul că nu există un registru central al stării civile, ar putea crea un mediu propice comiterii unor abuzuri. Observații detaliate · Introducerea pașapoartelor biometrice conforme cu standardele OACI, pe baza unei gestionări cuprinzătoare și sigure a identității, luând în considerare lucrările desfășurate în cadrul OACI și protecția adecvată a datelor cu caracter personal, precum și asigurarea autenticității acestora și facilitarea verificării exacte a identității titularilor de către autoritățile competente ale ambelor părți După introducerea pașapoartelor biometrice în 2006, începând cu 1 martie 2010 a fost emisă o versiune actualizată, care este conformă cu standardele OACI și include caracteristici îmbunătățite de securitate. Începând cu 2013 se emite o a treia generație de pașapoarte biometrice, care conțin și informații cu privire la amprentele digitale. Deși cererea de pașapoarte nebiometrice este în scădere, acestea pot fi încă obținute și nu se are în vedere sistarea eliberării lor. Principalele competențe pentru producerea și eliberarea atât a pașapoartelor internaționale, cât și a documentelor primare revin următoarelor instituții: Imprimeria de Stat Goznak, Oficiul Stării Civile (ZAGS), cu birourile sale regionale și locale (responsabil de eliberarea certificatelor-sursă), Serviciul Federal de Migrație (FMS), cu birourile sale regionale și locale (responsabil de emiterea pașapoartelor internaționale și a pașapoartelor interne rusești). Generația actuală de pașapoarte biometrice este bine protejată împotriva falsificării și respectă standardele OACI. Procesul de eliberare este fiabil și deosebit de sigur, atât în etapa de verificare a identității solicitantului, cât și în etapele de tipărire, de depozitare a pașapoartelor în alb și de personalizare a acestora. Securitatea informațiilor stocate pentru acest proces este reglementată de Legea federală nr. 152-FZ din 27 iulie 2006 privind datele cu caracter personal. Documentele primare (pașapoartele interne și certificatele-sursă) sunt bine protejate din punct de vedere tehnic împotriva falsificării. În plus, noul tip de pașaport intern (eliberat începând cu ianuarie 2008) are caracteristici suplimentare de securitate, iar conținutul său poate fi citit cu dispozitive de citire optică în conformitate cu standardele OACI. Pașapoartele în alb sunt produse (la nivel central) și depozitate într-un mod sigur și eficace. Personalizarea și eliberarea acestor documente are loc la nivel regional, iar procedurile relevante reflectă standardele actuale. Sediile vizitate, centrale și locale, ale autorităților competente care manipulează atât pașapoarte internaționale, cât și documente primare erau bine securizate. Erau instituite proceduri administrative de securitate privind accesul la documente și manipularea acestora. Nu există un registru central. Certificatele-sursă sunt tratate la nivel regional, iar fiecare regiune deține propriul registru și propria bază de date electronică (cel puțin în birourile vizitate de experții UE). În cazul în care există nelămuriri, între regiuni au loc consultări la nivel administrativ (în baza unor solicitări oficiale expediate prin poștă). Autoritățile ruse au menționat existența unor planuri de instituire a unui nou registru electronic centralizat al stării civile, însă nu au precizat o dată fermă. O îmbunătățire în acest sens ar putea veni din partea unui portal de interconectare între diferite agenții federale și ministere (SMEV), care să permită tratarea electronică a solicitărilor (deja operațional, conform raportărilor). Normele privind schimbarea numelui unei persoane par a fi deosebit de permisive și reprezintă în continuare un motiv de preocupare. De fapt, în prezent nu există restricții pentru cetățenii care doresc să își schimbe numele. De asemenea, în lipsa unui registru centralizat al stării civile, schimbarea numelui poate fi urmărită numai la nivel regional sau în urma unei solicitări oficiale către un alt birou regional al ZAGS, ceea ce necesită timp, creând astfel un mediu propice comiterii unor abuzuri. Asigurarea raportării prompte și sistematice a documentelor de călătorie pierdute și furate în vederea introducerii în baza de date a Interpol Informațiile privind pașapoartele internaționale pierdute și furate sunt stocate în baza de date centralizată a FMS și, ulterior, raportate Biroului Central Național (BCN) al Interpol (cu sediul la Ministerul Afacerilor Interne − MAI), pentru a fi integrate în baza de date a Interpol privind documentele de călătorie pierdute și furate (Stolen and Lost Travel Documents – SLTD) prin intermediul sistemului de informații push-pull. Încărcarea în baza de date a Interpol se realizează în fiecare zi, manual. MAI derulează un proiect de dezvoltare în vederea îmbunătățirii schimbului de informații între FMS și BCN al Interpol, care vizează încărcarea automată în baza de date SLTD (și care va fi finalizat până în 2013). Până în prezent, Rusia nu a integrat pașapoartele interne sau documentele primare pierdute și furate în baza de date SLTD a Interpol, deoarece aceste documente nu pot fi utilizate în străinătate. Cu toate acestea, partea rusă ia în considerare posibilitatea de a include și astfel de documente. · Menținerea schimbului periodic de specimene de pașaport și formulare de viză, a informării privind documentele false și a cooperării în domeniul securității documentelor Schimbul de specimene de pașaport și formulare de viză se realizează periodic prin intermediul canalelor diplomatice ale Ministerului Afacerilor Externe (MAE). FMS primește specimenele documentelor străine de la MAI și le trimite în scop informativ birourilor teritoriale ale FMS. · Derularea unor programe de formare privind metodele de protecție a documentelor, pe baza standardelor OACI, printre altele cu privire la introducerea parametrilor biometrici, precum și schimbul de informații privind metodele și posibilele studii științifice corespunzătoare din domeniu Funcționarii ZAGS și FMS beneficiază de o formare profesională inițială urmată de perfecționări periodice. De asemenea, sunt puse la dispoziție programe de e-learning. Departamentul consular al MAE a înființat un centru de formare care oferă cursuri cu privire la procedura de eliberare a pașapoartelor biometrice și la caracteristicile de securitate ale acestora. Eficiența programelor de formare poate varia în funcție de mărimea biroului, de amplasarea (mai mult sau mai puțin) izolată a acestuia și de resursele umane disponibile. Funcționarii întâlniți în timpul misiunilor experților UE în toate sediile autorităților competente erau bine informați în ceea ce privește procedurile, sarcinile și competențele care le revin. · Întreprinderea și, după caz, îmbunătățirea măsurilor anticorupție, inclusiv a normelor de etică, care vizează funcționarii oricărei autorități publice care se ocupă cu gestionarea cuprinzătoare și sigură a identității Potrivit autorităților ruse, aspectele legate de combaterea corupției sunt incluse în cursurile generale de formare a personalului în cauză, iar conținutul anticorupție este actualizat ori de câte ori se aprobă noi acte legislative în domeniu. Totuși, pe parcursul misiunilor, experții nu au putut verifica efectiv conținutul și calitatea cursurilor de formare și cerințele programelor (în special cu privire la ZAGS). Ca parte a politicii generale anticorupție, FMS a adoptat Codul de etică și conduită al funcționarului public (Ordinul FMS din 25 februarie 2011), care se aplică tuturor angajaților săi. Unele dintre dispozițiile sale sunt încorporate în mod explicit în contractele de muncă ale FMS. FMS a instituit, de asemenea, canale de comunicare cu cetățenii în scopul combaterii corupției (site internet, linie telefonică de urgență etc.), și pune în aplicare măsuri de prevenire. Importanța măsurilor anticorupție în domeniul securității documentelor este subliniată în special de faptul că, deși sistemul de eliberare a documentelor funcționează bine în ceea ce privește prevenirea falsificării, corupția poate crea mai multe ocazii de obținere ilegală a unor documente originale. Motive de preocupare și acțiuni recomandate care trebuie urmărite în cadrul secțiunii 1: Pe baza constatărilor de mai sus, Comisia a identificat următoarele motive de preocupare care necesită discuții suplimentare cu autoritățile ruse: · normele care reglementează schimbarea numelui în Rusia sunt deosebit de permisive și ar putea crea un mediu propice pentru comiterea de abuzuri și facilitarea schimbărilor de identitate. Aceste schimbări nu ar fi ușor de detectat, în special de către autoritățile din țările terțe, inclusiv în statele membre ale UE; · în plus, din cauza lipsei informațiilor cu privire la conținutul și rezultatele cursurilor de formare și la cerințele programelor urmate de funcționarii din cadrul FMS și al ZAGS, în special în ceea ce privește măsurile anticorupție, Comisia nu a putut realiza o evaluare deplină a progreselor înregistrate în acest domeniu; · în sfârșit, Comisia va continua să facă schimb de informații cu autoritățile ruse cu privire la dezvoltarea viitoare a unui registru centralizat al stării civile, a sistemului electronic care interconectează agențiile federale și ministerele (SMEV) și a unui sistem automatizat de introducere de alerte în baza de date SLTD a Interpol. Secțiunea 2: Migrația ilegală, inclusiv readmisia Evaluare generală În ultimii ani, politica Rusiei în domeniul migrației a suferit modificări semnificative. Noul Concept de politică în domeniul migrației, adoptat în 2012, este un semn evident al acestui proces. De fapt, autoritățile ruse au inițiat o analiză de amploare a migrației, care ia în considerare și efectele benefice pe care fluxurile de migrație le pot avea în ceea ce privește dezvoltarea economică. De asemenea, autoritățile ruse au recunoscut că birocrația și ineficiența procedurilor de migrație sunt adesea motivul pentru care numeroși migranți legali se află în situație neregulamentară și au recunoscut necesitatea stringentă a integrării migranților în societatea rusă. În ceea ce privește vizele și canalele de migrație legală, FMS este principala autoritate de gestionare a migrației în Rusia și de asigurare a coerenței. Există un sistem de norme complet și cuprinzător. Unele norme sunt încă deosebit de complexe (de exemplu, cotele și permisele de muncă). Legii federale i-au fost deja aduse unele modificări, în special în contextul punerii în aplicare a Acordului dintre UE și Rusia privind facilitarea eliberării vizelor (VFA), în ceea ce privește îmbunătățirea situației specialiștilor înalt calificați (highly qualified specialists – HQS), facilitarea înregistrării migrației și a procedurilor de acordare a vizelor și simplificarea accesului la piața forței de muncă (în ceea ce privește sistemul de cote și brevetele). Se preconizează modificări suplimentare, în special în ceea ce privește îmbunătățirea procedurilor referitoare la migrația legală a altor grupuri de migranți. Migrația neregulamentară este o problemă de care autoritățile responsabile sunt conștiente. Eforturile sunt direcționate din ce în ce mai mult către asigurarea unei returnări efective a migranților aflați în situație neregulamentară și reținuți pe teritoriul Rusiei, precum și către asigurarea generală a respectării normelor în materie de migrație. Buna cooperare cu Belarus (în contextul Uniunii statale și al absenței controalelor la frontieră) și gestionarea fluxurilor din țările CSI (inclusiv controlul corespunzător al pașapoartelor) par să reprezinte o provocare. Au fost instituite proceduri de returnare și sunt în curs de elaborare mecanisme de cooperare în materie de returnare cu mai multe țări de origine. Acordul dintre UE și Rusia privind readmisia funcționează în mod satisfăcător. Atât în ceea ce privește migrația neregulamentară, cât și gestionarea frontierelor, sistemul de colectare a informațiilor și în special analiza riscurilor, inclusiv la nivel regional, au fost dificil de evaluat. Colectarea unor indicatori definiți (de exemplu, numărul trecerilor ilegale ale frontierei, al intrărilor refuzate etc.) cu privire la noi canale sau rute de migrație neregulamentară și la criminalitatea transfrontalieră ar putea spori eficacitatea controalelor la frontieră, cu condiția ca aceștia să fie puși la dispoziția unităților locale. În materie de azil, există structuri și proceduri administrative în vigoare, iar centrele de primire pentru solicitanții de azil care au fost vizitate de experții UE respectă cerințele de bază și standardele actuale. S-ar putea lua în considerare furnizarea mai multor informații la punctele de trecere a frontierei (PTF) pentru potențialii solicitanți de azil, precum și cooperarea consolidată și structurată între FMS și Serviciul de pază a frontierei (BGS) (un serviciu din cadrul Serviciului Federal de Securitate − FSB). Ar trebui să se ia în considerare norme care să permită refugiaților și solicitanților de azil recunoscuți accesul la anumite drepturi cu condiția să se înregistreze, precum și norme care să aducă statutul de azil temporar (protecție subsidiară) la un nivel mai apropiat de statutul de refugiat. Se preconizează că noua lege a azilului va aduce unele îmbunătățiri în acest sens. Sistemul de gestionare a frontierelor și procedurile la PTF se ridică la nivelul standardelor, chiar dacă s-ar putea aduce unele îmbunătățiri pentru sporirea eficienței acestora. Echipamentele de la PTF sunt îmbunătățite în mod periodic. BGS este o autoritate profesionistă de gestionare a frontierelor și de aplicare a legii, apreciată de celelalte agenții. În principiu, BGS se implică activ în cooperarea cu autoritățile de frontieră ale țărilor vecine și cu Frontex. De asemenea, s-au înregistrat unele progrese în ceea ce privește cooperarea dintre BGS și autoritățile de gestionare a frontierelor din țările terțe, inclusiv din statele membre ale UE. Cooperarea cu acestea din urmă ar trebui aprofundată, cu schimbul mai multor informații și date structurale între părți. În ceea ce privește cooperarea cu alte agenții relevante din Rusia, BGS ar trebui să depună eforturi suplimentare pentru a concretiza domeniul cooperării, în special cu FMS și cu Serviciul Vamal Federal (FCS). Colectarea datelor se realizează cu regularitate, existând unități de analiză în cadrul agențiilor relevante (cel puțin în cadrul BGS și al FMS). Datele sunt în continuare colectate separat de fiecare agenție, ceea ce are drept rezultat statistici fragmentate. Analiza riscurilor nu este partajată și, chiar dacă se elaborează o astfel de analiză, există unele îndoieli cu privire la caracterul cuprinzător și metodologia acesteia. Potrivit autorităților ruse, programele de formare, inclusiv cele privind securitatea documentelor destinate polițiștilor de frontieră, sunt elaborate în mod corespunzător. Acestea conțin măsuri anticorupție și există coduri de etică. Totuși, conținutul acestora nu a fost divulgat experților UE. Observații detaliate 2.1 Aspecte legate de migrație · Încheierea de către Rusia și toate statele membre ale UE relevante a protocoalelor de punere în aplicare a Acordului dintre Federația Rusă și Comunitatea Europeană privind readmisia din 25 mai 2006, cu asigurarea aplicării efective a acestui acord Acordul dintre UE și Rusia privind readmisia a intrat în vigoare la 1 iunie 2007. Acesta este monitorizat periodic de către Comisie în cooperare cu statele membre ale UE (pentru UE) și, respectiv, de către FMS (pentru Rusia). Principala platformă pentru dezbaterea oricăror chestiuni apărute pe durata aplicării acordului este Comitetul mixt privind readmisia (JRC), care s-a reunit de două ori pe an (până în prezent s-au organizat 13 reuniuni la Moscova și la Bruxelles). Toate procedurile de readmisie instituite în temeiul acordului sunt operaționale. Evaluarea generală a acordului este satisfăcătoare. Toate aspectele tehnice sunt abordate periodic la reuniunile JRC. Având în vedere buna cooperare de până acum, în cadrul ultimei reuniuni a JRC s-a decis ca frecvența reuniunilor să se reducă la una pe an. FMS este principala agenție rusă responsabilă de punerea în aplicare a acordului și dispune de o unitate specială care se ocupă de toate aspectele aferente. BGS răspunde de procedura de readmisie accelerată la PTF. Pentru punerea în aplicare a procedurii de readmisie la frontieră au fost desemnați delegații la frontieră ai BGS. Totuși, cu ocazia reuniunilor de la unele PTF, experții UE au observat că reprezentanții locali ai BGS nu cunosc pe deplin detaliile acestei proceduri. Au fost încheiate aproape toate protocoalele de punere în aplicare (dintre Rusia și statele membre ale UE) instituite în baza acordului. S-au semnat protocoale cu 23 de state membre ale UE. Protocolul cu Grecia a fost semnat și va fi ratificat în viitorul apropiat. Rusia a informat că este în continuare deschisă negocierii cu Croația. Pe parcursul mai multor reuniuni ale JRC, Rusia a informat că este pregătită să negocieze protocolul cu UK. Irlanda și Danemarca nu au obligații în temeiul acordului. · Punerea efectivă în aplicare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Federația Rusă privind facilitarea eliberării vizelor pentru cetățenii Uniunii Europene și ai Federației Ruse din 25 mai 2006 Acordul dintre UE și Rusia privind facilitarea eliberării vizelor (VFA) a intrat în vigoare la 1 iunie 2007 (în paralel cu Acordul privind readmisia). Acesta este monitorizat periodic de către Comisie în cooperare cu statele membre ale UE (pentru UE) și, respectiv, de către MAE (pentru Rusia). Principala platformă pentru dezbaterea oricăror chestiuni apărute pe durata aplicării acordului este Comitetul mixt de facilitare a regimului de vize, care se întrunește periodic la solicitarea uneia dintre părți, de regulă cel puțin o dată pe an (până în prezent s-au organizat nouă reuniuni la Moscova și la Bruxelles). Pentru a asigura punerea în aplicare integrală, corectă și armonizată de către părți a dispozițiilor Acordului dintre UE și Rusia privind facilitarea eliberării vizelor, Comitetul mixt a elaborat și a adoptat Orientările pentru punerea în aplicare a Acordului privind facilitarea eliberării vizelor. Ambele părți consideră reuniunile Comitetului mixt ca fiind o platformă de cooperare constructivă și o oportunitate de a dezbate orice problemă tehnică apărută în contextul aplicării acordului. Acordul este pus în aplicare în mod satisfăcător. Comisia nu dispune de statistici detaliate privind vizele eliberate de Rusia pentru perioada 2007-2011. Nu se cunoaște rata exactă a refuzurilor primite de cetățenii UE, însă, conform estimării părții ruse, aceasta ar reprezenta aproximativ 0,01-0,02 % (aproximativ 200-300 de refuzuri pe an). Aproximativ 1,25 milioane de vize se eliberează anual cetățenilor UE, aproximativ 45 % dintre acestea fiind vize cu intrări multiple cu valabilitate pe termen lung. Înainte de a se lua o decizie definitivă cu privire la semnare, VFA actualizat trebuie evaluat în lumina relațiilor generale dintre UE și Rusia. · Modificarea Acordului privind facilitarea eliberării vizelor menționat mai sus, în scopul de a simplifica și mai mult cerințele de acordare a vizelor de călătorie pe termen scurt Textul VFA actualizat a fost clarificat și va conține, printre altele, o scutire reciprocă de obligația de a deține viză pentru membrii personalului aeronautic navigant civil și aplicabilitatea cu titlu provizoriu a acestei măsuri de la data semnării. Aceasta va pune capăt situației actuale de dezechilibru, întrucât toate statele membre ale UE scutesc personalul aeronautic navigant civil rus de obligația de a deține viză, în timp ce Rusia continuă să mențină această obligație pentru statele membre cu care nu a încheiat acorduri bilaterale privind scutirea de obligația de a deține viză pentru această categorie de persoane (BE, CZ, EE, EL, FI, IE, LV, LX, PT, SI, SK). Rămâne nesoluționată o problemă: scutirea de obligația de a deține viză a titularilor de pașapoarte de serviciu biometrice, conform solicitării părții ruse. La nivelul UE, garanțiile care trebuie să însoțească această scutire sunt încă în curs de examinare. · Acțiuni în vederea facilitării, simplificării suplimentare și aplicării transparente, de către fiecare parte, a normelor privind înregistrarea/listarea cetățenilor care locuiesc legal pe teritoriul celeilalte părți și privind eliberarea permiselor de ședere/rezidență și de muncă legale, cu scopul de a reduce în practică durata procedurilor și sarcinii administrative pentru cetățeni, precum și acțiuni în vederea schimbului periodic de informații cu privire la politicile de acordare a vizei ale fiecărei părți Rusia dispune de un sistem cuprinzător de norme privind migrația legală, prevăzute printr-o serie de legi federale și modificări ale acestora. FMS este principala autoritate responsabilă de punerea în aplicare a acestora. Au fost introduse multe schimbări cu privire la listarea (luarea în evidență) a persoanelor străine, obligatorie la fiecare loc de ședere din Rusia. În prezent, această obligație incumbă fiecărui cetățean străin (indiferent de perioada de ședere), în termen de șapte zile lucrătoare, la biroul regional al FMS (anterior, trei zile lucrătoare). Această perioadă poate fi prelungită în temeiul unor acorduri bilaterale, cum este, de exemplu, cazul Franței (10 zile) sau al Kazahstanului (30 de zile). De asemenea, resortisanții țărilor terțe care rezidă în calitate de specialiști înalt calificați (a se vedea mai jos), precum și membrii familiilor acestora au dreptul să rezide în Rusia până la 90 sau 30 de zile (în funcție de situație) fără luarea în evidență a migranților. Procedurile de luare în evidență a migranților de către FMS se efectuează de către gazdă (care este definită în mod clar prin lege). În cazul turiștilor, această procedură cade în sarcina hotelurilor sau a persoanei care îi invită în Rusia. Resortisantul țării terțe nu are obligația de a avea un contact specific cu FMS, cel puțin nu în mod direct. Documentele necesare luării în evidență (inclusiv copiile pașaportului și ale cărții de migrație) pot fi depuse direct sau prin poștă de către gazdă. În plus, resortisanții țărilor terțe nu mai sunt trași la răspundere în caz de nerespectare a obligației de luare în evidență a migranților, sancțiunile fiind aplicabile numai gazdei (anterior, responsabilitatea revenea atât gazdei, cât și resortisanților țărilor terțe). Procedurile de înregistrare se aplică resortisanților țărilor terțe care rezidă în mod legal pe teritoriul Rusiei pentru o perioadă mai lungă de timp (pentru muncă, studii etc.). Și acestei proceduri i s-au adus unele îmbunătățiri, în special cu privire la modalitățile de depunere a cererii. Totuși, chiar dacă este vorba despre o procedură declarativă prin natura sa, documentele justificative cerute solicitantului sunt uneori dificil de pus la dispoziție (de exemplu, dovada dreptului de proprietate asupra imobilului sau o declarație a proprietarului). Dat fiind faptul că accesul la mai multe drepturi sociale pentru migranți depinde de o înregistrare valabilă, procedura ar putea crea, în fapt, un obstacol de facto în calea accesării acestor drepturi. Cele două tipuri principale de permise de ședere legală de care dispun resortisanții țărilor terțe sunt permisele de ședere temporară și permisele de ședere permanentă. Resortisantul unei țări terțe care dorește să obțină un permis de ședere temporară în Rusia trebuie să depună o cerere la biroul teritorial competent al FMS sau la misiunea diplomatică competentă sau oficiul consular competent al Rusiei din țara de reședință. În cazul în care cererea este aprobată, se eliberează o viză valabilă pentru o perioadă de patru luni pentru intrarea în Rusia. Cererea poate fi depusă personal sau în format electronic, împreună cu documentele justificative solicitate, inclusiv cu un certificat care să confirme că solicitantul nu este infectat cu HIV și nu este dependent de droguri. Autoritățile ruse au la dispoziție șase luni pentru a decide asupra cererii. Motivele refuzului sunt prevăzute în mod clar în legislație. Potrivit informațiilor, resortisanții țărilor terțe care au reședința pe teritoriul Rusiei în baza unui permis de ședere temporară au permisiunea de a lucra numai în regiunea autorizată și pe postul autorizat conform permisului de muncă (acordat de obicei pentru o perioadă de un an). De asemenea, în cazul în care permisul de muncă se limitează la o singură regiune, călătoriile de afaceri pe teritoriul Rusiei nu pot depăși o perioadă de 10 de zile. Aceste norme par a fi deosebit de restrictive. Permisul de ședere temporară are o valabilitate de trei ani și poate fi reînnoit la solicitarea resortisantului țării terțe prin furnizarea aceluiași set de documente (inclusiv cele referitoare la neinfectarea cu HIV și lipsa dependenței de droguri), în cazul în care persoana a părăsit Rusia și s‑a reîntors. În cazul în care a rămas în Rusia pe o perioadă neîntreruptă de trei ani, resortisantul țării terțe poate solicita obținerea unui permis de ședere permanentă (a se vedea mai jos). Specialiștii înalt calificați au un statut privilegiat conform legislației ruse privind migrația forței de muncă. Pentru a atrage specialiști înalt calificați pe piața forței de muncă din Rusia, autoritățile ruse au simplificat normele privind ocuparea forței de muncă și șederea. Specialiștii înalt calificați sunt scutiți de la sistemul de cote și, împreună cu membrii familiei, au dreptul de a primi vize cu intrări multiple pe perioada de valabilitate a contractelor de muncă (până la trei ani), precum și dreptul la prelungiri multiple ale permiselor, pe perioade de maximum trei ani fiecare. De asemenea, dacă aceștia își desfășoară activitatea profesională în două sau mai multe regiuni, permisul eliberat este valabil în toate regiunile respective. În cazul în care își schimbă locul de muncă, aceștia au la dispoziție o perioadă de 30 de zile lucrătoare pentru a căuta unul nou. Specialiștii înalt calificați au, de asemenea, dreptul de a solicita un permis de ședere permanentă fără a parcurge procedura de obținere a unui permis de ședere temporară și, împreună cu membrii familiei, se bucură de drepturi socioeconomice extinse. Unui resortisant al unei țări terțe i se poate elibera un permis de ședere permanentă dacă acesta a locuit în Rusia în baza unui permis de ședere temporară timp de cel puțin un an. Permisul de ședere se eliberează pe perioade de până la cinci ani și poate fi reînnoit de un număr nelimitat de ori. Resortisantul țării terțe trebuie să depună o cerere la biroul teritorial competent al FMS cu cel puțin șase luni înainte de expirarea permisului de ședere temporară. Cererea trebuie să fie însoțită de un set amplu de documente, similare celor necesare obținerii unui permis de ședere temporară. Motivele refuzului eliberării unui permis de ședere permanentă sunt similare celor aferente eliberării permiselor de ședere temporară. Statutul juridic al unui cetățean străin care deține un permis de ședere permanentă este foarte apropiat de statutul unui cetățean rus, inclusiv în ceea ce privește scutirea de la sistemul de cote și obligațiile referitoare la permisul de muncă. Resortisanții străini își pot desfășura activitatea doar pe baza unui permis de muncă, cu excepția cazului în care se încadrează la una dintre excepțiile prevăzute de Legea federală nr. 115-FZ din 2001. Pentru a obține un permis de muncă, resortisantul unei țări terțe trebuie să depună o cerere la departamentul teritorial al FMS în a cărui jurisdicție se încadrează locul de ședere și să depună formularul de cerere și documentele justificative solicitate. Permisul de muncă se eliberează în termen de 10 zile lucrătoare de la primirea cererii. În cazul permiselor de muncă ce se acordă în termen de 30 de zile, resortisantul țării terțe trebuie să prezinte documente medicale (inclusiv analizele care confirmă că nu este infectat cu virusul HIV, că nu este dependent de droguri și că nu suferă de boli infecțioase grave), sub sancțiunea rezilierii contractului de muncă. Analizele medicale se efectuează numai în anumite locuri desemnate (un număr limitat), ceea ce creează uneori dificultăți de natură practică. Numărul permiselor de muncă ce pot fi eliberate anual resortisanților țărilor terțe este limitat la o cotă stabilită de Ministerul Muncii și Protecției Sociale, în colaborare cu MAE și cu alte instituții. Întregul proces este deosebit de complex, necesită mult timp și este inflexibil. Cotele sunt stabilite pentru fiecare regiune, în avans pentru anul următor, pe baza previziunilor colectate de la angajatori. Această abordare ar putea cauza probleme și întârzieri și este de o eficiență îndoielnică. Autoritățile ruse par a fi conștiente de acest lucru, deoarece au în vedere o revizuire a normelor privind sistemul de cote. În paralel cu sistemul de cote și cu regimul permiselor de muncă, există un sistem de „brevete” rezervat cetățenilor străini care ajung în Rusia în condițiile unui regim de călătorie fără viză, în special din țările CSI (cu excepția Turkmenistanului). Brevetul se eliberează în termen de 10 zile lucrătoare, în urma unei cereri făcute de un cetățean rus (gazdă). Brevetul autorizează activități profesionale destinate nevoilor personale, casnice sau altor nevoi similare ale persoanelor fizice, în baza unui contract de muncă sau a unui contract civil (pentru bone, ajutoare casnice etc.). Brevetul poate fi acordat pentru o perioadă cuprinsă între o lună și trei luni și se poate prelungi până la un an. Ulterior acestei perioade, se poate elibera un nou brevet. Numărul brevetelor eliberate nu este limitat. Inițial, în Rusia nu exista o politică de integrare a migranților. Totuși, de curând, după un aflux important de resortisanți ai țărilor terțe (în special din țările CSI), aceasta a devenit o necesitate, fiind recunoscută și în Conceptul de politică în domeniul migrației (a se vedea mai jos). Unele măsuri sunt în curs de aplicare, de exemplu predarea limbii ruse, a istoriei și tradițiilor culturale ale Rusiei, cursuri organizate în țările de origine pentru viitorii lucrători migranți care merg în Rusia, formare profesională și cursuri care abordează legislația rusă privind migrația și limba rusă. În Tadjikistan și Kârgâzstan au fost puse în aplicare două proiecte-pilot în acest domeniu. În plus, există informații potrivit cărora FMS a înființat o unitate specială care se ocupă de integrare. Încă nu există o strategie de integrare cuprinzătoare. Toate procedurile legate de viză sunt reglementate de regulamente guvernamentale care sunt conforme cu dispozițiile Acordului dintre UE și Rusia privind facilitarea eliberării vizelor. Pentru a obține orice tip de viză, un cetățean străin trebuie să depună o cerere la misiunea diplomatică sau oficiul consular al Rusiei și să înainteze documentele necesare (specificate în mod clar și destul de standardizate), inclusiv o invitație. Pentru vizele de lungă ședere pot fi necesare unele documente suplimentare. Pe baza lor, viza se va emite în funcție de scopul vizitei. Viza poate fi refuzată de către MAE, conform motivelor prevăzute de lege. Nu există obligația de a oferi o justificare în cazul unui refuz. Neconcordanța dintre scopul pretins al intrării și cel real se consideră o încălcare a regimului de intrare sau de ședere și se sancționează (prin amendă, expulzare și/sau interdicție de întoarcere). Deținătorii de viză au obligația de a părăsi teritoriul rus la expirarea perioadei de ședere autorizate înscrise în viză. Durata totală de ședere în Rusia a unui cetățean străin care deține o viză de scurtă ședere (în interes de afaceri) cu intrări multiple nu poate depăși 90 zile într-o perioadă de 180 de zile. Vizele de lungă ședere se eliberează punctual pentru durata scopului șederii în Rusia. Politica Rusiei cu privire la vize se bazează foarte mult pe acordurile bilaterale specifice. Rusia a încheiat peste o sută de acorduri, fie privind călătoriile pe termen scurt fără viză (în special cu Israel și cu Turcia), fie privind facilitarea eliberării vizelor (de exemplu, cu UE sau cu Statele Unite). De asemenea, se aplică scutiri de viză pentru aproape toate țările CSI (cu excepția Turkmenistanului). Conform informațiilor furnizate de partea rusă, s-ar putea semna alte acorduri de liberalizare a vizelor cu Japonia, Coreea de Sud și India. · Schimbul de informații, inclusiv în cadrul Dialogului privind migrația dintre Rusia și UE, cu privire la cadrul juridic, la structurile administrative, inclusiv la competențele și metodele de lucru ale acestora, și la infrastructură (inclusiv la centrele de detenție), în vederea unei gestionări generale eficace a migrației, în special pentru elaborarea efectivă a unei metodologii de depistare pe teritoriul țării și de expulzare a migranților aflați în situație neregulamentară, precum și cu privire la fluxurile actuale, la statistici și la analiza riscurilor migrației ilegale; cooperarea strânsă în lupta împotriva infracțiunilor legate de migrația ilegală și soluționarea eventualelor deficiențe Noul Concept de politică în domeniul migrației (conceptul) pentru perioada 2012-2025 a fost elaborat de FMS și adoptat de președintele Federației Ruse în iunie 2012. Acesta este principalul document de politică privind migrația în Rusia. Conceptul are drept scop promovarea migrației pe teritoriul Rusiei pentru anumite grupuri de resortisanți ai țărilor terțe, îndeosebi pentru specialiștii înalt calificați și pentru marii investitori, studenți, compatrioți și lucrători calificați (din țările CSI), în funcție de nevoile pieței. În acest sens, conceptul definește măsurile de promovare a migrației, precum crearea condițiilor pentru reîntregirea familiei, proceduri din ce în ce mai simplificate de intrare și de ședere în interes de afaceri, de muncă (îmbunătățirea sistemului de cote) și în scopuri educative/științifice, proceduri care privesc înregistrarea în scopuri rezidențiale și asistența medicală, dezvoltarea migrației circulare etc. Conceptul se concentrează pe efectele pozitive ale migrației regulamentare, prezentată ca răspuns necesar la declinul demografic. Normele de punere în aplicare sunt în curs de elaborare la nivel federal. Concomitent, conceptul pune accentul pe respectarea de către resortisanții țărilor terțe a normelor privind migrația din Rusia și pe reducerea migrației neregulamentare. FMS deține majoritatea competențelor în materie de migrație pe teritoriul Rusiei. Din 2012, FMS se subordonează direct guvernului rus, iar șeful acestuia a fost ridicat de curând la rangul de ministru federal. FMS este un organ federal executiv de conducere cu birouri regionale, structuri interregionale și puncte de contact în străinătate. FMS răspunde de întocmirea și punerea în aplicare a politicii federale în domeniul migrației și de gestionarea activităților care privesc atât migrația regulamentară, cât și migrația neregulamentară. Un alt actor implicat în gestionarea migrației este BGS, responsabil de controalele la frontieră și de supravegherea frontierelor. Există și alte ministere și agenții implicate în controlul și gestionarea migrației, în funcție de competențele fiecăreia (Ministerul Educației și Științei, Ministerul Muncii și Protecției Sociale, MAE etc.). Conform autorităților ruse, deși FMS nu efectuează controale în zona de frontieră, acesta colaborează cu BGS în baza unui plan anual de cooperare și a unor planuri regionale. În pofida acestei informații, pe parcursul misiunii experții UE nu au putut confirma cooperarea operațională dintre FMS și BGS. FMS nu este prezent la PTF, chiar dacă există canale de comunicații între BGS și birourile regionale ale FMS. Cooperarea internațională a Rusiei pe probleme de migrație presupune în principal contacte între FMS și agențiile de migrație din țările CSI, pe baza acordului din 1992, care prevede schimbul de ofițeri de legătură. Activitățile se concentrează pe combaterea migrației neregulamentare. Există informații potrivit cărora se desfășoară acțiuni operative și de prevenire, precum și operațiuni speciale împotriva migrației neregulamentare și a traficului de ființe umane și în cadrul Organizației Tratatului de Securitate Colectivă, Rusia fiind reprezentată de FMS, Ministerul Afacerilor Interne, FSB și Rosfinmonitoring. Și în domeniul readmisiei se desfășoară o cooperare continuă, pe baza acordurilor bilaterale. Pe lângă UE, Rusia a încheiat astfel de acorduri cu Danemarca, Islanda, Norvegia, Elveția, China, Turcia, Ucraina, Armenia, Kazahstan, Kârgâzstan, Uzbekistan, Republica Moldova, Belarus și Vietnam, printre alte țări. Au loc negocieri privind readmisia, printre altele, cu Azerbaidjan, Turkmenistan, Tadjikistan, India, Belarus, Muntenegru, Macedonia și Bosnia și Herțegovina. Partea rusă a indicat că toate acordurile în vigoare se aplică într-un mod satisfăcător. Dialogul privind migrația dintre UE și Rusia a fost lansat în 2011, fiind organizate mai multe sesiuni, atât pe tema migrației neregulamentare, cât și pe tema migrației legale. S-au organizat mai precis două sesiuni privind migrația neregulamentară și o sesiune privind migrația legală la Bratislava, Kaliningrad și, respectiv, Budapesta (în ceea ce privește migrația legală, ambele părți au făcut schimb de statistici cu privire la deficitul forței de muncă, cote și vize, precum și la cele mai bune practici de stabilire a politicilor de integrare; în ceea ce privește migrația neregulamentară, s-a făcut schimb de statistici referitoare la returnări). Dialogul privind migrația oferă o platformă utilă pentru discuții și schimbul de bune practici cu privire la politicile părților în domeniul migrației. Uniunea statală dintre Rusia și Belarus și lipsa controalelor la frontieră între cele două țări presupun contacte consolidate și cooperare între agențiile relevante. Cele două țări nu au o politică comună privind vizele, iar intrarea pe teritoriul Rusiei nu presupune autorizarea intrării în Belarus și invers. Potrivit informațiilor primite, atât BGS al Rusiei, cât și FMS cooperează cu autoritățile din domeniul migrației din Belarus în zona de frontieră. Totuși, nu există instrumente tangibile (baze de date, schimburi de informații) care să ateste existența acestei cooperări (în afară de recunoașterea reciprocă a cărților de migrație). FMS deține statistici deosebit de ample și de detaliate cu privire la intrările și șederea migranților regulamentari pe teritoriul Rusiei (acest lucru se datorează în special bazei de date existente privind intrările/ieșirile). Unele dintre cele mai importante cifre arată că pe teritoriul Rusiei intră anual între 13 și 14 milioane de resortisanți ai țărilor terțe. Cea mai mare parte dintre aceștia (70 %) provin în principal din țările CSI și doar 10 % provin din UE. Sub 5 % dintre persoanele care intră în Rusia vin pentru o ședere pe termen lung. FMS este informat cu privire la structura fluxurilor de migrație neregulamentară către Rusia, însă nu au fost furnizate efectiv statistici mai detaliate. Potrivit informațiilor disponibile, migrația neregulamentară (evaluată la aproximativ 4 milioane de persoane) provine în principal din țările CSI (80 %) și este cauzată de migranții inițial regulamentari, care rămân pe teritoriul rus după expirarea perioadei de valabilitate a permisului lor. Nu par să existe statistici privind migrația neregulamentară comune FMS și BGS, fiecare agenție colectând date proprii (FMS colectează date privind situația internă, iar BGS privind reținerile la frontieră). Această situație nu contribuie la cunoașterea aprofundată a fluxurilor de migrație neregulamentară în Rusia. Drept urmare, niciuna dintre agenții nu efectuează o evaluare cuprinzătoare și structurată a riscurilor sau, cel puțin, experților UE nu le-a fost furnizată o astfel de evaluare pe parcursul misiunii. În conformitate cu informațiile puse la dispoziție de FMS, normele privind migrația neregulamentară, care sunt prevăzute de legislație în mod clar, au fost evaluate și vizează majorarea sancțiunilor pentru organizarea migrației neregulamentare. Codul contravențional prevede tragerea la răspundere a operatorilor de transport care aduc călători fără autorizația necesară de intrare pe teritoriul Rusiei. FMS cooperează în continuare cu operatorii de transport feroviar, oferindu-le acces la baza de date cu caracter personal în scopul detectării călătorilor înscriși pe lista persoanelor care au interdicție de întoarcere. Având responsabilitatea depistării migrației neregulamentare pe teritoriul Rusiei, dar nefiind o agenție de aplicare a legii, FMS efectuează controale în colaborare cu poliția și cu alte agenții, dacă este necesar. FMS se axează în mod clar pe controale la locul de muncă. Controalele periodice necesită o planificare prealabilă (cu un an în avans) și trebuie publicate. Controalele inopinate trebuie autorizate de către procuratură. FMS a înființat o bază de date a intrărilor/ieșirilor în cooperare cu BGS. Se colectează date privind intrarea, ieșirea și șederea resortisanților țărilor terțe pe teritoriul Rusiei. De asemenea, este în curs de dezvoltare un alt sistem, ca exercițiu-pilot care vizează completarea electronică a cărților de migrație ce trebuie să fie prezentate de către fiecare resortisant al unei țări terțe care intră pe teritoriul Rusiei (cu excepția cetățenilor din Belarus). Sistemul funcționează deja la aeroporturile din Moscova și ar trebui extins pe viitor la toate PTF (deși nu au fost furnizate date specifice). O persoană reținută în timpul șederii neregulamentare pe teritoriul Rusiei poate primi o amendă contravențională și/sau se poate emite un ordin de expulzare pe numele său. În plus, persoanei i se poate impune o interdicție de întoarcere, care poate fi pe termen nelimitat pentru cei care încalcă în mod repetat normele privind migrația. Informațiile privind persoanele cu interdicții de intrare sunt introduse într-o bază de date specială. În cazul în care persoana este reținută pentru prima dată, singura sancțiune care i se aplică în cele mai multe cazuri pare a fi o amendă contravențională (fără ordin de expulzare). Totuși, aceasta pune persoana într-o situație ambiguă în ceea ce privește statutul său pe teritoriul Rusiei. Persoanelor reținute li se prelevă amprentele digitale, iar datele lor sunt stocate într-o bază de date. Există două tipuri de proceduri de returnare: expulzarea și deportarea. Cadrul juridic și procedura aferente ambelor tipuri sunt reglementate de Legea federală nr. 115 FZ și de un ordin al MAI. Expulzarea administrativă poate fi voluntară sau involuntară, este hotărâtă de o instanță și pusă în executare de către Serviciul federal al executorului judecătoresc sau de către poliție. Deportarea vizează cetățenii străini care nu au părăsit teritoriul rus în conformitate cu normele privind migrația (de exemplu, după rezilierea sau anularea unui permis sau la încetarea sau anularea termenului de valabilitate a vizei, după refuzul cererii de azil etc.). Decizia privind deportarea este emisă de către șeful unității teritoriale a FMS sau de către șeful FMS. Persoana vizată are dreptul de a ataca ambele tipuri de decizii în termen de 10 zile. În cazul returnării efective, persoana face obiectul procedurii privind readmisia în cazul în care Rusia a încheiat un acord de readmisie cu țara de origine. Există două tipuri de centre de detenție: pentru persoanele care urmează să fie expulzate sau deportate și pentru persoanele a căror întoarcere în țara de origine este reglementată prin acordul de readmisie. Acestea din urmă sunt administrate de FMS. Primul tip de centre de detenție este administrat de MAI, însă și acesta va trece sub administrarea FMS începând cu 2014. Persoanele pot fi deținute în baza unei hotărâri judecătorești, care poate fi atacată în termen de 10 zile. Codul contravențional nu prevede o perioadă maximă de detenție. Unele dintre centrele pentru migranții care așteaptă readmisia au fost construite cu sprijinul UE, prin proiectul AENEAS, după încheierea Acordului dintre UE și Rusia privind readmisia. S-a constatat că centrele pentru migranții în situație neregulamentară care așteaptă readmisia vizitate de experții UE (regiunea Moscovei, Rostov-pe-Don și Pskov) sunt conforme cu standardele generale ale UE. 2.2 Aspecte legate de azil · Stabilirea unor proceduri clare și transparente de azil, accesibile efectiv persoanelor care solicită azil · Asigurarea statutului corespunzător, inclusiv a drepturilor și obligațiilor, pentru persoanele recunoscute ca având nevoie de protecție internațională în conformitate cu obligațiile care le revin părților în temeiul dreptului internațional, inclusiv în conformitate cu Convenția din 1951 privind statutul refugiaților și cu Protocolul din 1967 privind statutul refugiaților În 1993, odată cu adoptarea primei legi privind statutul refugiaților, Rusia a aderat atât la Convenția din 1951 privind statutul refugiaților, cât și la Protocolul din 1967. Legea reglementează și așa-numitul azil temporar (protecția subsidiară). De atunci, legislația a fost modificată în mod semnificativ. De asemenea, se pregătește o lege cu totul nouă pentru refugiați, care ar trebui să abordeze multe probleme nesoluționate. În principiu, orice cerere de azil ar trebui depusă la un PTF, la intrarea pe teritoriul rus. În practică, însă, o astfel de solicitare poate fi inițiată și în cazul în care persoana în cauză a intrat deja pe teritoriul rus, în mod legal sau neregulamentar. Cererile de azil sunt analizate de către birourile teritoriale ale FMS. În acest context, ar trebui menționat faptul că FMS nu este prezent la PTF. Această situație necesită o cooperare strânsă între BGS și FMS, precum și formarea corespunzătoare a polițiștilor de frontieră în materie de protecție internațională. La PTF ar trebui să fie disponibile și informații privind procedurile relevante. Pe parcursul vizitelor experților UE la PTF, potențialii solicitanți de azil aveau la dispoziție foarte puține informații cu privire la protecție și la procedurile internaționale. BGS a precizat că formarea standard a polițiștilor de frontieră include și protecția internațională. FMS a raportat, de asemenea, că organizează o serie de cursuri de formare pentru BGS pe această temă. În practică, cooperarea dintre BGS și FMS pare să se realizeze ad-hoc. Acest lucru ar putea duce, în anumite situații, la refuzarea intrării unei persoane care solicită azil la un PTF. Unul dintre obiectivele noului proiect de lege privind azilul este revizuirea procedurilor la frontieră. După depunerea cererii, admisibilitatea acesteia trebuie verificată în termen de cinci zile. În această perioadă, solicitantului nu i se eliberează nici un document, ceea ce, în unele cazuri, poate atrage riscul de returnare. Potrivit FMS, admisibilitatea este refuzată numai în cazul în care solicitantul face obiectul unei proceduri penale, situație în care cererea de azil poate fi examinată numai după finalizarea acestei proceduri. Potrivit informațiilor, doar 1-2 % dintre cazuri sunt declarate neadmisibile. Decizia privind neadmisibilitatea poate fi contestată în instanță. După ce un caz este declarat admisibil, funcționarii din cadrul birourilor teritoriale ale FMS care intervievează solicitanții (care trebuie să completeze și chestionare speciale) realizează o analiză amplă a cererii. În general, se pun la dispoziție servicii gratuite de interpretariat, deși se pot ivi unele probleme în cazul limbilor străine mai puțin obișnuite. Pentru evaluarea cererilor de azil, FMS utilizează diferite surse, inclusiv propriile surse și pe cele ale MAE. Conform relatărilor, se colectează informații și prin cererile care se adresează în mod obișnuit ICNUR și ONG-urilor specializate în domeniul drepturilor omului. Totuși, FMS nu pare să aibă un sistem tangibil și structurat de informații privind țara de origine (Country of Origin Information – COI) care să poată contribui la o abordare mai sistematică a evaluării fiecărui caz în parte. Decizia privind cererea ar trebui să fie emisă în termen de trei luni (perioada poate fi prelungită cu încă trei luni). Orice refuz al unei cereri de azil poate fi atacat în instanță în termen de o lună. Recursul suspendă procedura de returnare. Nu există o secție desemnată sau o instanță specializată în materie de azil. Recursurile sunt soluționate de sistemul judiciar obișnuit. FMS a declarat că organizează cursuri periodice de formare în domeniul protecției internaționale pentru judecători. Totuși, nu a fost posibil să se stabilească eficiența acestor cursuri și procentul recursurilor care au avut câștig de cauză, deoarece autoritățile competente au refuzat să se întâlnească cu experții UE. Potrivit unor surse neguvernamentale, numărul hotărârilor judecătorești de casare a deciziilor administrative în astfel de recursuri este aproape zero. Persoana a cărei cerere a fost refuzată este obligată să părăsească teritoriul Rusiei în termen de trei zile de la notificarea deciziei. Persoanele cărora li se recunoaște statutul de refugiat beneficiază de acest statut pe o perioadă nedeterminată, ca urmare a unei modificări legislative care a avut loc în 2013. Anterior, statutul se acorda pentru o perioadă de trei ani și se reînnoia în urma unei noi cereri și evaluări. Legislația rusă protejează refugiații recunoscuți împotriva returnării. Pe numele persoanelor cărora li se recunoaște statutul de refugiat se eliberează acte de identitate biometrice (începând cu iulie 2013). Acestea se bucură de aceleași drepturi socioeconomice de care se bucură cetățenii ruși (inclusiv de libertatea de circulație, dreptul la muncă, educație și asistență medicală). Cu toate acestea, în practică, posibilitatea de exercitare a acestor drepturi depinde în mare măsură de existența unei adrese valabil înregistrate în Rusia, ceea ce pentru unele persoane poate constitui un obstacol (mai ales pentru cele care locuiesc în afara centrelor de primire). Accesul la drepturi poate fi chiar mai complicat pentru beneficiarii recunoscuți ai așa-numitului azil temporar (o formă de protecție subsidiară), deoarece aceștia se bucură de un statut mai puțin privilegiat decât refugiații (drepturile lor sunt aceleași cu cele ale solicitanților de azil, iar statutul se acordă pentru o perioadă de un an). Noul proiect de lege cu privire la protecția internațională plasează la același nivel statutul refugiaților și al beneficiarilor de azil temporar, o evoluție binevenită. În ceea ce privește condițiile de primire a solicitanților de azil, FMS administrează o serie de centre de primire pentru solicitanții de azil, unde aceștia au dreptul, dar nu și obligația, de a locui. În afara acestor centre, precum și în cazul în care solicitanții de azil nu doresc să locuiască acolo, nu există alte forme de asistență pentru aceștia, de exemplu bani pentru cheltuielile zilnice sau tichete de masă. Pe durata procedurii, solicitanților de azil li se oferă protecție împotriva returnării. Aceștia au drept de muncă și acces la asistență medicală și educație. Accesul la aceste drepturi depinde însă de înregistrare, care poate fi dificil de obținut pentru cei care nu locuiesc într-un centru de primire. În ceea ce privește statisticile, rata de recunoaștere a solicitanților de azil pare să fie relativ scăzută. În perioada 2006-2011, dintre cei aproximativ 13 000 de solicitanți, doar 7 % (9 % în 2011) au primit statutul de refugiați. Totuși, 40 % dintre solicitanți au primit azil temporar. Solicitanții proveneau în principal din Afganistan, Georgia și, mai recent, din Siria. · Cooperarea strânsă, în cadrul dialogului privind migrația dintre Rusia și UE, în ceea ce privește aspectele legate de azil La 14 decembrie 2011, la Moscova a avut loc o sesiune tematică extinsă privind protecția internațională, în cadrul dialogului privind migrația dintre UE și Rusia. Cu ocazia acestei sesiuni, părțile au făcut schimb de informații, de date statistice și de experiență cu privire la toate aspectele legate de acordarea azilului, inclusiv la dreptul internațional și național, și au dezbătut oportunitățile de dezvoltare viitoare a cooperării dintre Rusia și UE în acest domeniu. Următoarele sesiuni de specialitate privind protecția internațională ar trebui să fie organizate în cadrul dialogului privind migrația care va avea loc la Stockholm în decembrie 2013, precum și în 2014. De asemenea, în cadrul inițiativei speciale din cadrul Procesului de la Praga și al proiectului său pilot, precum și în cadrul inițiativei privind calitatea a Proiectului privind Europa de Est lansat de ICNUR − ambele sprijinite de Biroul European de Sprijin pentru Azil (EASO) și finanțate de UE −, au fost traduse în limba rusă mai multe module de formare ale EASO (Incluziune, Informații privind țara de origine, Tehnici de intervievare, Redactare și Luarea deciziilor). Rusia a fost invitată să participe la ambele proiecte. · Schimbul de informații privind structurile administrative competente pentru analizarea cazurilor de azil din cadrul ambelor părți, inclusiv centrele de primire pentru solicitanții de azil, și soluționarea eventualelor deficiențe Organismul responsabil de primirea și analizarea cererilor de protecție internațională este FMS. Conform informațiilor furnizate de partea rusă, birourile teritoriale ale FMS au departamente separate pentru refugiați, care se ocupă cu solicitanții de azil, funcționarii beneficiind de formare ad-hoc de mai multe ori pe an, din partea FMS și a experților ICNUR. FMS cooperează periodic cu ICNUR în materie de azil. O serie de ONG-uri sunt active în acest domeniu și colaborează cu FMS și cu ICNUR. Experții UE au vizitat două centre de primire pentru solicitanții de azil situate în Ocior și în Vîșnii Volociok și le-au evaluat pozitiv, chiar dacă sunt situate în zone destul de izolate. Niciunul dintre centre nu funcționa la capacitate maximă. Cele două centre de primire vizitate dispuneau de o „unitate medicală”, cu cel puțin două asistente medicale de gardă. Unul dintre centre avea angajat un psiholog. Centrele nu aveau angajați interpreți. După caz, se angajau interpreți externi. Personalul centrelor nu pare să beneficieze de formare specială privind gestionarea nevoilor specifice ale solicitanților de azil sau ale refugiaților, îndeosebi ale persoanelor vulnerabile. Autoritățile din ambele centre au declarat că preferă abordarea individuală, prin care fiecare rezident primește asistența și atenția de care are nevoie. · Realizarea unui schimb complet de informații cu privire la politicile fiecărei părți în materie de integrare și adaptare a refugiaților recunoscuți și a persoanelor cărora li se acordă protecție internațională și soluționarea eventualelor deficiențe Nu pare să existe o politică specială care să abordeze problema integrării și a adaptării în societatea rusă a persoanelor cărora li se acordă protecție internațională. Totuși, în practică există unele inițiative similare cu cele oferite altor migranți. Majoritatea acestor inițiative sunt adresate refugiaților care aleg să locuiască într-unul dintre centrele de cazare administrate de stat. Nu există programe specifice de integrare sau de asistență acordate persoanelor care locuiesc în afara centrelor. Drepturile garantate refugiaților, printre care accesul la educație sau posibilitatea de a dobândi cetățenia rusă, le asigură un anumit nivel de integrare. Oficial, refugiații au dreptul de a „invita” și membrii familiilor lor, însă aceștia din urmă trebuie să parcurgă aceeași procedură de recunoaștere. 2.3 Aspecte legate de gestionarea frontierelor · Optimizarea mecanismului adecvat de lucru pentru o cooperare mai strânsă și contacte și schimburi de informații mai intense între serviciile de frontieră din Federația Rusă și cele din statele membre ale UE, în special la punctele de trecere a frontierei, și punerea efectivă în aplicare a mecanismului de lucru dintre Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene (FRONTEX) și Serviciul de pază a frontierei din cadrul Serviciului Federal de Securitate al Federației Ruse BGS a stabilit relații de cooperare cu Frontex în 2006, când s-a semnat un acord de lucru. De atunci s‑au convenit mai multe planuri de acțiune pentru dezvoltarea treptată a cooperării, ultimul dintre acestea, pentru perioada 2013-2015, fiind convenit în octombrie 2013. Această cooperare acoperă întregul spectru de activități al Frontex, acordându-se o atenție deosebită operațiunilor și analizei riscurilor. S-au înregistrat unii pași pozitivi. Totuși, se mai pot aduce îmbunătățiri în domeniul schimbului de informații și al activităților analitice, nu numai în ceea ce privește schimbul convenit, definit și regulat de date statistice, ci și în domeniul analizei comune, care ar putea contribui la o mai bună înțelegere a situației migrației neregulamentare în regiune. Cooperarea instituită la nivel local, regional și central între BGS și agențiile de frontieră ale statelor membre ale UE care se învecinează cu Rusia este satisfăcătoare. Această cooperare include și detașarea unor delegați la frontieră, pentru contacte directe zilnice. În plus, se face schimb de bune practici și se organizează cursuri de formare comune. În pofida celor de mai sus, schimbul de informații este totuși redus, în special în ceea ce privește încălcarea frontierelor verzi, documentele false depistate la PTF și cozile formate la PTF. · Adoptarea măsurilor necesare pentru dezvoltarea cooperării între Agenția Federală pentru Amenajarea Frontierei de Stat a Federației Ruse (Rosgranitsa) și Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale Statelor Membre ale Uniunii Europene (FRONTEX) Rosgranitsa participă la mai multe forumuri internaționale multilaterale de cooperare. Agenția a dezvoltat, de asemenea, relații de cooperare (în limitele competențelor sale) cu statele membre ale UE învecinate, existând protocoale de cooperare cu autoritățile letone și estone în acest sens. În timpul misiunii experților, Rosgranitsa și-a reiterat oferta din 2010 privind elaborarea și semnarea unui memorandum/acord comun cu Frontex în vederea cooperării pentru dezvoltarea PTF, în special prin schimbul de bune practici. Între timp, Rosgranitsa a participat la mai multe evenimente organizate de Frontex, îndeosebi în domeniul cercetării și dezvoltării destinate viitoarelor sisteme de control automat la frontieră. · Utilizarea de personal, resurse, echipamente tehnice și infrastructură adecvate în părțile relevante ale frontierei de stat, precum și punerea efectivă în aplicare a procedurilor de control la frontieră și a bunelor practici la punctele comune de trecere a frontierei pentru a oferi un mediu sigur la trecerea frontierei dintre UE și Federația Rusă, combătând în același timp criminalitatea transfrontalieră, îmbunătățind eficiența controalelor, facilitând trecerea frontierei comune și reducând timpii de așteptare Cu ocazia misiunii experților UE care a vizat secțiunea 2, s-au vizitat numeroase PTF din diverse puncte ale frontierei ruse, de exemplu de la frontiera cu Kazahstan (Karaozek-Kotiaievka), Ucraina (Matveiev Kurgan, Kuibișev, Krasnodon, Belgorod, Naumovka, Nehotieievka și Troebortnoe), Belarus (din cauza lipsei controalelor la frontieră, aici nu există PTF), Letonia (Terehova-Buraciki și Zilupe-Sebeza) și Estonia (Narva-Ivangorod și Kunicina-Gora), precum și din diverse aeroporturi (Domodedovo, Șeremetievo, Vnukovo, Rostov-pe-Don și Astrahan) și porturi maritime (Sankt Petersburg și Astrahan). Rosgranitsa este agenția rusă responsabilă pentru achiziționarea de echipamente și dezvoltarea infrastructurii pentru PTF. Agenția deține echipamente și infrastructură de bază în cele 372 de PTF internaționale și 259 de PTF locale existente de-a lungul întregii frontiere ruse. De asemenea, agenția este responsabilă pentru dezvoltarea respectivelor PTF existente. Un program financiar special, gestionat de Rosgranitsa, este dedicat dezvoltării facilităților și infrastructurii din cadrul PTF din Rusia. În prezent, aceste îmbunătățiri vizează cu prioritate zona Soci, frontierele maritime și conexiunile feroviare internaționale. Se recomandă ca frontiera UE-Rusia să fie inclusă printre aceste priorități. Îmbunătățirile și modificările aduse infrastructurii de la orice PTF sunt convenite de un consiliu de coordonare special înființat în acest scop. Acesta reunește principalii actori din cadrul oricărui PTF: Rosgranitsa, BGS și FCS. Este clar că se depun numeroase eforturi pentru îmbunătățirea PTF existente. Unele dintre PTF vizitate erau foarte recente. În același timp, PTF vechi (încă funcționale) din locurile respective erau foarte depășite – experților UE nu li s-a acordat acces real la aceste amplasamente. Unele dintre noile PTF deja puneau la dispoziție facilitățile necesare pentru efectuarea de verificări comune la frontieră (de exemplu, la frontiera cu Ucraina și Kazahstan). De asemenea, se depun eforturi pentru limitarea timpului de așteptare la cele mai aglomerate PTF (în special la frontiera cu UE). Rosgranitsa este conștientă de această problemă. S-au construit unele terminale pentru accelerarea controalelor camioanelor (de exemplu, la punctul de trecere a frontierei cu Letonia), iar diverse alte proiecte vizează extinderea capacității altor PTF dintre Rusia și statele membre ale UE. De asemenea, se instituie unele măsuri de facilitare, precum site-uri internet cu camere video care oferă informații în timp real de la PTF. Aici s-ar putea avea în vedere unele îmbunătățiri ale procedurilor, în special în ceea ce privește actuala separare strictă a sarcinilor între FCS (care controlează numai bunuri) și BGS (care controlează numai persoane) și abordarea foarte formalistă a respectivelor proceduri de către fiecare agenție. La 12 septembrie 2013, FCS a calificat transporturile de bunuri care proveneau dintr-un stat membru al UE ca transporturi cu grad maxim de risc, ceea ce a condus la aplicarea de controale fizice complete camioanelor încărcate în respectivul stat membru. Controalele de durată au implicat descărcarea întregului vehicul, proces foarte deranjant și costisitor. Nici Comisia, nici respectivul stat membru nu au fost notificate în avans. Această practică a sporit în mod considerabil timpul de așteptare la PTF relevante. Între timp, activitatea de la aceste PTF a revenit la normal. Situația va fi monitorizată atent în continuare. Legislația și practicile referitoare la verificările la frontieră sunt la nivelul standardelor aplicabile. Procedurile sunt destul de omogene la nivelul țării. Principalul motiv de preocupare pare să fie abordarea controlului la frontieră aplicat persoanelor. Se pare că aceste controale vizează, în principal, verificarea identității persoanei. În fapt, nu se acordă atenție scopului vizitei, deși legea permite pe deplin polițiștilor de frontieră să intervieveze călătorii și să refuze intrarea acestora dacă există îndoieli cu privire la buna lor credință. Nu se utilizează profiluri ale călătorilor în cadrul verificărilor persoanelor, nici chiar în marile aeroporturi, unde forma cabinelor face imposibilă chiar și verificarea vizuală a persoanelor înainte ca acestea să apară în fața polițiștilor de frontieră. Echipamentele din PTF sunt destul de standardizate. Funcționarii din prima linie de verificări au un cititor de pașapoarte, un calculator cu acces la cel puțin o bază de date cu interdicții de intrare și cu persoane urmărite și un set de instrumente de bază pentru verificarea autenticității documentelor. Acestea ar putea fi considerate suficiente. A doua linie de control al documentelor nu a fost prezentată experților UE, excepție făcând aeroportul Șeremetievo și portul maritim Sankt Petersburg. Verificările din linia a doua prezentate s-au dovedit a fi de o calitate suficientă. În ceea ce privește celelalte locuri, se poate presupune că liniile secundare de control nu există. Această situație pare să fie confirmată de o practică potrivit căreia, la PTF cu statele membre ale UE, verificările din linia a doua sunt efectuate de polițiștii de frontieră din UE. Cele de mai sus, combinate cu inexistența unei baze de date privind documentele contrafăcute și cu faptul că alte informații privind astfel de documente nu sunt accesibile la PTF, ar putea limita eficiența controalelor la frontieră. La unele aeroporturi s-au făcut pregătiri pentru verificările complet automate (așa-numitele sisteme de control automat la frontieră – ABC), unele porți fiind deja instalate (deși nu sunt încă funcționale). Verificările la frontieră efectuate în trenuri sau pe nave sunt realizate cu ajutorul echipamentelor mobile, garantând același nivel de calitate a controlului ca și în PTF staționare. Existau echipamente pentru controlul bunurilor la PTF (raze X, senzori etc.), dar experților UE li s‑a refuzat accesul la acestea pentru o evaluare atentă. În mod evident, având în vedere uniunea vamală, PTF cu Kazahstan sunt destinate numai controlului persoanelor. Ca urmare a Uniunii statale cu Belarus și a absenței controalelor la frontieră, aici nu există PTF. Prin urmare, este necesară o consolidare a cooperării între autorități, ceea ce nu s-a remarcat cu adevărat în timpul misiunii UE. O altă particularitate este accesul cetățenilor din statele CSI în Rusia numai pe baza pașapoartelor interne (actele de identitate). Această chestiune pare să fi fost soluționată în prezent prin cerința recentă aplicabilă resortisanților statelor CSI de a deține un pașaport internațional atunci când intră în Rusia, cerință care ar trebui să intre în vigoare în 2015. Nu se acordă vize la frontieră, cu excepția situațiilor excepționale. Cu toate acestea, polițiștii de frontieră au dreptul să prelungească vizele cu cel mult trei zile la ieșirea din Rusia – acest lucru se întâmplă, în principal, dacă o persoană a depășit cu cel mult trei zile durata șederii legale în Rusia menționată în viză. În ceea ce privește supravegherea frontierelor verzi și albastre, experții UE au fost informați că există echipamente și resurse adecvate. Totuși, autoritățile ruse au refuzat furnizarea mai multor informații în acest sens. Prin urmare, nu se pot formula concluzii asupra acestui aspect. · Schimbul de informații privind structurile administrative adecvate de gestionare a frontierelor, menținerea cooperării între serviciile de frontieră, agențiile de aplicare a legii și alte agenții competente și soluționarea eventualelor deficiențe BGS este autoritatea responsabilă de supravegherea tuturor frontierelor terestre și maritime externe ale Rusiei și de controlul la frontieră în cadrul tuturor PTF. Activitatea agenției se derulează la nivel federal, regional și local/PTF. BGS este parte integrantă a FSB din 2003, dar are propriul buget. O altă agenție implicată în gestionarea frontierelor este Rosgranitsa, care este responsabilă de achiziționarea și administrarea echipamentelor pentru PTF. De asemenea, în cadrul fiecărui PTF sunt prezenți vameși pentru controlul mărfurilor. Autoritățile vizate au declarat că există cooperare operațională între agențiile ruse de aplicare a legii, și anume BGS, FMS, poliția/MAI și FCS, care funcționează în mod corespunzător. Potrivit raportărilor, au fost încheiate acorduri interinstituționale și au loc reuniuni la nivel central, regional și local. Această evaluare nu a putut fi verificată de experții UE, întrucât aceștia nu au putut consulta niciun acord sau protocol de cooperare scris. Distincția strictă la nivelul sarcinilor și practicilor urmate de BGS și FCS nu confirmă cu adevărat cooperarea dintre aceste două agenții. · Elaborarea unui sistem de colectare și analiză de date care să permită efectuarea periodică a unor analize a riscurilor cu privire la gestionarea frontierelor BGS dispune (ca și FMS) de unități specializate și de personal specializat pentru colectarea de informații cuprinzătoare privind situația la frontieră, de date statistice și de analize ale riscurilor la nivel central și regional. Apar, totuși, unele îndoieli cu privire la distribuirea informațiilor colectate în cadrul BGS (de la sediul central la PTF și invers). În plus, ar trebui consolidat schimbul de informații între unitățile de analiză ale diferitelor autorități de aplicare a legii. Pentru moment, fiecare agenție elaborează propriile statistici în funcție de nevoile și de indicatorii proprii – acest fapt conducând, de exemplu, la lipsa de date statistice armonizate privind migrația neregulamentară. Mai mult, oficiul de statistică (Rosstat) nu are competența de a colecta date statistice privind migrația neregulamentară. Atât BGS, cât și FMS alcătuiesc mai multe baze de date care acoperă nevoile majore. Interconectarea unora dintre bazele de date ar putea fi totuși îmbunătățită, întrucât unele pot fi consultate numai prin intermediul sucursalelor regionale ale agențiilor sau pe baza unei cereri administrative oficiale (de exemplu, sistemul de intrare/ieșire gestionat de FMS). De asemenea, nu a fost posibilă evaluarea calității și a metodologiei analizei riscurilor. Experții UE nu au putut vedea mostre de analize ale riscurilor, deși se afirmă că acestea se realizează în mod regulat, la intervale lunare, trimestriale și anuale. Se realizează cooperarea cu statele membre ale UE învecinate pentru colectarea și analiza de date. Schimbul de informații în temeiul acordului de lucru dintre BGS și Frontex a fost descris mai sus. Scopul Rusiei este să colecteze date privind pasagerii care ajung pe teritoriul său, îl părăsesc sau îl tranzitează cu orice mijloace de transport (aeriene, maritime sau terestre). Legislația se pune în aplicare treptat, începând cu 1 decembrie 2013, și obligă operatorii de transport să ofere informații prealabile referitoare la pasageri. Această măsură pare să vizeze mai degrabă securitatea decât migrația nereglementară. Autoritățile ruse au confirmat faptul că domeniul de aplicare al legislației se limitează la informațiile prealabile referitoare la pasageri. Legislația relevantă a fost modificată. Colectarea intenționată de date privind zborurile deasupra Rusiei reprezintă, în continuare, un motiv semnificativ de preocupare pentru UE. Situația va fi atent monitorizată. · Aplicarea unui set de măsuri de prevenire și eliminare a fraudării documentelor și a utilizării acestora pentru trecerea frontierei, printre altele prin formarea personalului din agențiile de aplicare a legii, agențiile de frontieră și cele vamale Toate PTF vizitate erau dotate cu echipamentele de bază pentru depistarea documentelor falsificate. Personalul este instruit în ceea ce privește utilizarea echipamentelor prin intermediul cursurilor de formare, al seminarelor și al atelierelor de lucru. Toți polițiștii de frontieră din prima linie sunt instruiți în ceea ce privește securitatea documentelor în unul dintre centrele de formare ale BGS. În plus, aceștia urmează cursuri de perfecționare o dată la cinci ani. Șefii PTF sunt responsabili de formarea suplimentară la locul de muncă. Personalul PTF trebuie să treacă anual un examen. Cursurile de perfecționare sunt, de obicei, organizate în regim ad-hoc. Documentele suspecte sunt verificate cu mai multă atenție în cadrul controalelor din linia a doua (dacă există, în cadrul anumitor PTF – a se vedea și observațiile de mai sus referitoare la verificările de documente din linia a doua). Funcționarii din cea de a doua linie nu au o formare deosebită, însă sunt recrutați din rândul personalului mai experimentat. Nu sunt puse la dispoziția PTF baze de date cu privire la documentele falsificate și nici materiale speciale cu exemple de documente falsificate. Cele mai uzuale materiale disponibile pentru PTF sunt specimenele de documente de călătorie internaționale, cu descrierea celor mai importante elemente de siguranță. Noutățile referitoare la falsuri sunt difuzate în regim ad-hoc (de exemplu, la începutul turei de lucru). · Derularea de programe de formare și punerea în aplicare a măsurilor anticorupție, inclusiv a normelor etice, vizând în mod specific funcționari din structurile de stat legate de frontiere și soluționarea eventualelor deficiențe Experții UE au vizitat Academia BGS și unul dintre institutele de formare a funcționarilor. Sistemul de formare a funcționarilor a fost evaluat pozitiv și pare a fi în conformitate cu procesul de la Bologna. Abordarea academică și cercetarea științifică fac parte integrantă din formare. Măsurile împotriva corupției și etica sunt incluse în educația de bază a fiecărui funcționar. Institutul organizează, de asemenea, cursuri de actualizare pentru funcționarii BGS. Aceste cursuri sunt obligatorii pentru fiecare funcționar o dată la cinci ani și au o durată de una sau două luni. Totuși, programele de formare a polițiștilor de frontieră și a adjutanților nu au fost prezentate echipei misiunii. Măsurile anticorupție și normele etice sunt, potrivit raportărilor, incluse în formarea de bază a funcționarilor BGS. Experților UE li s-a comunicat faptul că nici FMS, nici BGS nu oferă cursuri suplimentare privind combaterea corupției. Experților UE nu li s-a permis să vadă codul anticorupție al BGS. Acestora li s-a explicat că, pentru depistarea și prevenirea tentativelor de corupție, la PTF sunt disponibile diferite tipuri de controale interne și externe, inclusiv chestionare pentru călători, linii telefonice de urgență și camere video. Motive de preocupare și acțiuni recomandate care trebuie urmărite în cadrul secțiunii 2: Pe baza constatărilor de mai sus, Comisia a identificat următoarele motive de preocupare care necesită discuții suplimentare cu autoritățile ruse: · condițiile de ședere pe baza unui permis de ședere temporară și/sau a unui permis de lucru, în special cu privire la durata călătoriilor de afaceri, procedura de înregistrare, sistemul de cote, procedura de reînnoire și testele de sănătate aferente par a fi inutil de complicate; · nu este pusă pe deplin în aplicare o strategie cuprinzătoare de integrare care să includă persoanele aflate sub protecție internațională, fapt care limitează capacitatea de a gestiona cu eficacitate fluxurile de migrație legală; · deciziile privind acordarea statutului de protecție internațională nu par să se bazeze pe un sistem coerent de informații privind țara de origine, care ar putea oferi o bază solidă pentru autorități cu privire la situația reală din țările de origine ale solicitanților. Acest fapt ar putea avea consecințe asupra consecvenței respectivelor decizii; · absența verificărilor la frontieră între Rusia și Belarus permite libera circulație între cele două țări (inclusiv posibile deplasări secundare ale persoanelor aflate în situație de ședere neregulamentară). Pentru a preveni cu eficiență eventualele abuzuri, trebuie stabilită o relație de cooperare concretă și structurală între FMS/BGS și autoritățile competente din Belarus; · gestionarea eficace a migrației necesită o bună cooperare între autoritățile care controlează frontiera (adică BGS) și autoritățile care se ocupă de situația din teritoriu (FMS), de exemplu prin posibila interconectare a bazelor de date, prezența funcționarilor FMS în unele PTF și diseminarea de informații privind procedurile de acordare a azilului. Acest fapt garantează nu numai o perspectivă adecvată asupra situației (de exemplu, date statistice privind reținerea migranților aflați în situație neregulamentară atât în teritoriu, cât și la frontieră), ci și un acces corespunzător la mecanismele de protecție internațională la frontieră; · în unele cazuri, pentru persoana aflată în situație de ședere neregulamentară în Rusia nu se emite un ordin de expulzare, ci îi este aplicată doar o amendă administrativă. Această situație poate crea confuzie, întrucât persoana nu are dreptul de a sta în Rusia, dar nici nu este obligată să plece din țară; · multe PTF de la frontiera cu UE nu dispun de o capacitate suficientă pentru a face față în mod eficace fluxurilor de persoane, contribuind astfel la crearea unei perioade de așteptare îndelungate. În plus, infrastructura unora dintre PTF de la frontiera cu țările CSI este învechită. Acest lucru ar putea fi soluționat atât prin dezvoltarea PTF relevante, cât și prin îmbunătățirea de către diversele autorități a procedurilor de verificare din cadrul PTF. În acest context, ar trebui remarcat și faptul că autoritățile nu folosesc efectiv stabilirea de profiluri sau analize ale riscurilor în timpul verificărilor persoanelor în cadrul PTF – aceste acțiuni ar putea îmbunătăți și mai mult eficiența verificărilor respective. Se recomandă următoarele acțiuni în vederea îmbunătățirii în continuare a punerii în aplicare a măsurilor comune relevante: · asigurarea funcționării depline a procedurii accelerate prevăzute în Acordul dintre UE și Rusia privind readmisia, prin informarea și formarea polițiștilor de frontieră cu privire la sarcinile lor în acest context; · adoptarea noului proiect de lege privind azilul, care să cuprindă inclusiv procedura la frontieră; armonizarea drepturilor persoanelor aflate sub protecție subsidiară cu drepturile refugiaților; accesul la drepturi indiferent de existența înregistrării; eliberarea documentației adecvate pentru solicitanții de azil și în baza procedurii privind admisibilitatea; · având în vedere numărul mare de solicitanți de azil în UE care provin din Rusia, organizarea în regiunile cele mai vizate a unor campanii de informare cu privire la drepturile și obligațiile persoanelor aflate sub protecție internațională sau ale persoanelor care solicită această protecție în UE; · îmbunătățirea schimbului de informații statistice relevante, armonizate, periodice și bazate pe indicatori și a activității analitice comune derulate cu Frontex în baza acordului de lucru încheiat de BGS; · instituirea de verificări în linia a doua, cel puțin în cadrul celor mai aglomerate PTF, și dotarea PTF cu materiale adecvate privind tehnicile de falsificare posibile, astfel încât să fie mai bine pregătite pentru depistarea documentelor falsificate. Având în vedere insuficiența informațiilor, Comisia nu a putut evalua pe deplin progresele realizate cu privire la următoarele aspecte relevante pentru secțiunea 2: · strategia de supraveghere a frontierelor verzi și albastre (echipamente, tehnici etc.); · conținutul cursurilor de formare și codul etic ale polițiștilor de frontieră; · eficiența sistemului de recursuri judiciare în materie de azil (date statistice, cursuri de formare etc.); · rapoarte de analiză a riscurilor posibile privind migrația neregulamentară și gestionarea frontierelor; conținutul acordurilor interinstituționale privind cooperarea în materie de gestionare a frontierelor încheiate între BGS și alte agenții de aplicare a legii. Secțiunea 3: Ordinea publică, securitatea și cooperarea judiciară Evaluare generală Ținând seama de structura administrativă și capacitatea cuprinzătoare a agențiilor sale de aplicare a legii, Rusia a fost activă în ultimii ani în combaterea criminalității transnaționale, a terorismului și a corupției. Multitudinea de agenții are, totuși, dezavantajul unei posibile suprapuneri a competențelor. Interconectarea bazelor de date relevante ar putea îmbunătăți contactele dintre respectivele agenții. În plus, deși Rusia este deschisă cooperării internaționale și a instituit diverse canale în acest scop în domeniile respective, în practică procesul este foarte centralizat și canalizat prin sediile centrale ale agențiilor relevante. Această situație generează termene îndelungate de procesare a cererilor țărilor terțe. Cooperarea ar putea fi consolidată în continuare prin încheierea unui acord operațional cu Europol. Reforma poliției, pusă în aplicare pe parcursul mai multor ani, ar trebui îmbunătățită în continuare, întrucât unele dintre obiectivele sale inițiale nu par să fi fost atinse. Rusia a dezvoltat un sistem cuprinzător de combatere a spălării banilor/a finanțării terorismului (AML/CFT). Deficiențele identificate de Grupul de acțiune financiară privind spălarea banilor (FATF) sunt abordate în cadrul amendamentelor legislative în curs de elaborare. Autoritățile ruse aplică, de asemenea, o strategie globală antidrog, care vizează eliminarea atât a ofertei, cât și a cererii. În ceea ce privește traficul de ființe umane (TFU), Rusia însăși recunoaște faptul că datele de care dispune nu captează amploarea problemei. Deși se întreprind acțiuni pentru combaterea aspectelor infracționale ale traficului de ființe umane, lipsește un cadru clar pentru tratamentul cuprinzător al victimelor (inclusiv adăposturi). Rusia are, de asemenea, o strategie cuprinzătoare de combatere a terorismului, în conformitate cu practica internațională, axată în mod clar pe amenințările provenite din regiunea Caucazului de Nord. Cu toate acestea, în domeniile de mai sus s-au depus prea puține eforturi pentru elaborarea unei analize a riscurilor cu privire la instituirea uniunii vamale (cu Kazahstan și Belarus) și a unui eventual regim de călătorie fără viză cu UE. Rusia a depus recent numeroase eforturi la nivel strategic și legislativ împotriva corupției. În prezent, aceasta a ratificat toate convențiile internaționale importante, inclusiv cele ale ONU, ale OCDE și ale Consiliului Europei și, prin urmare, este vizată de mecanismele de monitorizare ale acestora. Rusia pare deschisă către punerea în aplicare a recomandărilor formulate în cadrul acestor activități de monitorizare. Fără îndoială, există încă unele motive de preocupare în acest sens, inclusiv cu privire la cooperarea cu societatea civilă, la independența justiției și la achizițiile publice. În ceea ce privește cooperarea judiciară, Rusia a ratificat cele două Convenții de la Haga privind răpirea copiilor și protecția copiilor. Punerea în aplicare a primei convenții este finalizată (cu unele îmbunătățiri minore posibile), deși rămâne încă deschis aspectul acceptării de către toate statele membre ale UE al aderării Rusiei, în numele Uniunii Europene. Cea de a doua convenție a intrat în vigoare foarte recent și, deși a fost desemnată autoritatea centrală, legislația de punere în aplicare este încă în curs de elaborare. În materie penală, Rusia este parte la principalele convenții ale Consiliului Europei, ceea ce asigură baza unei cooperări eficiente. Cooperarea judiciară în materie penală este totuși (la fel ca și domeniul aplicării legii) extrem de centralizată, fapt care prelungește perioada de așteptare a răspunsurilor la diverse cereri. În plus, unele state membre ale UE întâmpină probleme cu cererile lor, în unele cazuri răspunsurile nefiind transmise în termenul de șase luni sau nefiind transmise deloc. În ceea ce privește protecția datelor, Rusia a ratificat Convenția din 1981 a Consiliului Europei, aceasta fiind pusă în aplicare prin intermediul mai multor legi federale și al altor acte de punere în aplicare. Ratificarea protocolului adițional este încă în așteptare, iar Comisia nu consideră că organismul de supraveghere desemnat (Roskomnadzor) este independent. Observații detaliate 3.1 Combaterea criminalității organizate transnaționale, a terorismului și a corupției · Respectarea standardelor internaționale relevante în ceea ce privește combaterea spălării banilor și finanțarea terorismului, în special îndeplinirea efectivă a recomandărilor relevante ale Grupului de Acțiune Financiară Internațională împotriva Spălării Banilor (FATF) Rusia a elaborat un sistem cuprinzător de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului de la adoptarea primei legislații, în 2001. Temeiul juridic principal în acest domeniu este Legea federală nr. 115-FZ. Unele dispoziții din Codul penal și Codul contravențional se aplică, de asemenea, în acest context. Acest cadru juridic a fost modificat de mai multe ori, în principal din cauza necesității alinierii acestuia la standardele internaționale. Agenția principală în acest domeniu este Serviciul Federal de Monitorizare Financiară (Rosfinmonitoring), care joacă rolul unității de informații financiare (FIU) din Rusia. În mai 2012, aceasta a fost plasată sub directa autoritate a președintelui. Rosfinmonitoring este o agenție specializată, bine dotată și cu suficient personal (atât la sediul central, cât și în birourile regionale). Rosfinmonitoring conduce mecanismul național de coordonare a combaterii spălării banilor și este parte a mecanismului național de combatere a terorismului. În plus, în iunie 2013, agenția a primit ordin să formuleze o strategie națională împotriva spălării banilor, iar la 5 iulie aceasta a prezentat un plan de acțiune pentru creșterea transparenței și prevenirea abuzurilor comise de către întreprinderi și alte entități juridice. În 2014, Rosfinmonitoring va elabora și prima Evaluare națională a amenințărilor din domeniul spălării banilor și al finanțării terorismului. De asemenea, Rosfinmonitoring gestionează Centrul Internațional de Formare și Metodologie, care desfășoară cursuri de formare relevante pentru 3 000 de participanți pe an. De asemenea, există cursuri online pentru autoformare. Anchetele penale ale cazurilor de spălare a banilor raportate de Rosfinmonitoring sunt efectuate de mai multe agenții de aplicare a legii, iar cazurile de finanțare a terorismului sunt investigate de FSB în urma raportului Rosfinmonitoring. Rosfinmonitoring întreține relații active de cooperare internațională, în special oferind servicii de secretariat pentru Grupul Eurasia (EAG) și preluând președinția FATF în iulie 2013. În 2011 au avut loc 1 200 de schimburi de informații cu FIU străine. În ultimii ani, sistemul rus de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului a fost evaluat temeinic de către actorii internaționali (FATF și Consiliul Europei/Moneyval). Pentru a răspunde recomandărilor formulate de FATF în cel mai recent raport, publicat în 2012, în Duma de Stat este în curs de adoptare o lege care conține o serie de amendamente la legislația națională. După intrarea în vigoare a legii, principala chestiune restantă ar trebui să fie răspunderea penală a persoanelor juridice, care lipsește încă din legislația rusă. Misiunea a constatat progrese substanțiale, în acord cu alte evaluări ale actorilor internaționali. Potrivit experților UE, cadrul juridic și instituțional al Rusiei este, în cea mai mare parte, în conformitate cu standardele internaționale. Datele statistice privind activitatea furnizate în timpul misiunii UE sunt incluse în „Al doilea raport intermediar scris din cadrul rundei a treia”, transmis Moneyval. În ceea ce privește finanțarea terorismului, autoritățile ruse au raportat o interconectare din ce în ce mai importantă între terorism și criminalitatea organizată, precum și faptul că veniturile obținute din infracțiunilor de extorcare, furt și jaf sunt folosite pentru finanțarea activităților teroriste. Autoritățile sunt conștiente de riscurile din acest domeniu. Cooperarea dintre Rosfinmonitoring și FSB pare să fie bine instituită și funcțională. · Intensificarea în continuare a schimbului de informații și a cooperării dintre agențiile relevante ale celor două părți în vederea combaterii eficace a traficului de droguri narcotice ilicite, de substanțe psihotrope și de precursori ai acestora, precum și punerea efectivă în aplicare a acordului de lucru dintre Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie (OEDT) și agențiile relevante din Federația Rusă Strategia politicii de stat antidrog, elaborată de Serviciul Federal de Control al Drogurilor (FDCS) din Rusia, a fost adoptată în 2010 și este valabilă până în 2020. Elementele centrale ale acesteia sunt reducerea nivelului cererii, reducerea nivelului ofertei și cooperarea internațională. Principala agenție responsabilă pentru combaterea criminalității legate de droguri, inclusiv punerea în aplicare a strategiei, este FDCS. În 2007 s-a înființat un comitet central de luptă împotriva narcoticelor, activitatea desfășurată și măsurile adoptate în acest domeniu fiind coordonate în întreaga Rusie de comitete regionale. Comitetul este condus de FDCS și, potrivit raportărilor, implică și alte agenții de aplicare a legii. În ceea ce privește reducerea cererii, accentul se pune pe tinerii care nu au utilizat încă în mod excesiv drogurile. Se oferă tratament și reabilitare, fiind asigurată cooperarea cu școli, părinți și ONG-uri. Se fac investiții pentru înființarea de centre de tratament, deși acestea nu răspund, în prezent, nevoilor (de exemplu, lipsa de locuri pentru tratarea infecției cu HIV). Programele de tratament par să se axeze pe o singură boală în cadrul fiecărui program, ceea ce nu permite o tratare holistică și cuprinzătoare a persoanelor. În ceea ce privește oferta, activitatea în acest sens este desfășurată de un număr mare de agenții de aplicare a legii. FDCS are un rol central. Anchetele penale pot fi însă efectuate de poliție, FDCS, FSB și Comisia de anchetă (în funcție de circumstanțele și faptele fiecărui caz). Numărul de agenții de aplicare a legii (inclusiv FCS pentru verificările la frontieră), precum și competențele acestora necesită o clarificare și o separare mai evidentă. Această situație are, de asemenea, impact asupra eficienței cooperării internaționale. În plus, problema drogurilor sintetice și în special întârzierea cu care noile combinații de droguri sunt introduse pe lista substanțelor interzise reprezintă o preocupare comună. Datele statistice privind situația substanțelor narcotice sunt obținute pe baza datelor colectate din districte, în timp ce comitetul național este responsabil pentru punerea în aplicare generală și raportarea către președinte. Totuși, nu există analize privind riscurile potențiale de contrabandă cu droguri în urma instituirii uniunii vamale cu Kazahstan și Belarus, precum și a eventualului regim de călătorie fără viză cu UE. Printre partenerii-cheie în cooperarea internațională se numără și țările din Asia Centrală. Alți parteneri importanți sunt Pakistan, Afganistan, SUA și statele membre ale UE (inclusiv pe baza acordurilor internaționale). Rusia este, de asemenea, activă în cadrul forumurilor internaționale și regionale precum Grupul Pompidou sau Consiliul Statelor de la Marea Baltică (CSMB). Principalul flux de cooperare este centralizat și necesită contacte între sediile centrale pentru toate cererile de cooperare. Această situație determină timpi lungi de așteptare pentru obținerea de răspunsuri. Deși autoritățile ruse au indicat unele mecanisme de cooperare directă în domeniu, practica curentă ar trebui consolidată. Cooperarea dintre FDCS și OEDT se derulează pe baza memorandumului de înțelegere semnat la 26 octombrie 2007. În acest context, OEDT și FDCS au stabilit un canal solid și permanent de comunicare ce le permite schimbul de informații pe diverse subiecte de interes reciproc. FDCS și OEDT au făcut, de asemenea, schimb de invitații pentru reuniuni tehnice și pentru reuniuni ale experților. OEDT primește regulat solicitări de informare cu privire la legislația națională și a UE în domeniul drogurilor. Acordul UE-Rusia privind controlul precursorilor drogurilor a fost semnat cu ocazia summitului din iunie 2013. Acordul ar trebui să intre în vigoare după finalizarea procedurilor de ratificare de către ambele părți. · Schimbul de informații privind strategiile și legile de combatere a traficului de ființe umane, inclusiv de protecție a victimelor, în conformitate cu obligațiile părților care decurg din Convenția Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate și din Protocolul la aceasta privind traficul de persoane și soluționarea eventualelor deficiențe Sancțiunile pentru traficul de ființe umane în Rusia au fost stipulate pentru prima dată în Legea federală nr. 162-FZ din 2003 de modificare a Codului penal rus. De asemenea, Rusia a ratificat atât Convenția Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate, cât și Protocolul la aceasta privind traficul de ființe umane în 2004. Rusia este o țară de origine, de tranzit și de destinație pentru traficul de ființe umane. Principalele scopuri vizate sunt exploatarea sexuală și exploatarea muncii. Deși statisticile oficiale (destul de elementare) indică faptul că infracțiunile în materie de trafic de ființe umane constituie numai 0,1 % din numărul total de infracțiuni, chiar și autoritățile declară că numărul real este mult mai ridicat (aproximativ 8 %). Victimele provin, în principal, din statele din Asia Centrală și din Caucazul de Sud. Nu există statistici specifice privind victimele traficului de ființe umane. A