În ceea ce privește obiectivele de dezvoltare durabilă (ODD) ale Organizației Națiunilor Unite, România continuă să se apropie de nivelul UE (). În ceea ce privește obiectivul referitor la politicile climatice (ODD13), România este sub media UE în ceea ce privește emisiile de gaze cu efect de seră, consumul de energie și consumul de energie din surse regenerabile. În schimb, în ceea ce privește obiectivul referitor la educația de calitate (ODD4), România are rezultate deosebit de slabe în raport cu media UE, cu un număr mare de copii care părăsesc timpuriu școala și de tineri care nu sunt încadrați profesional și nici nu urmează niciun program educațional, de formare sau de calificare în muncă. Cu toate acestea, se poate observa o îmbunătățire ușoară a tendințelor în această privință.

După rezultatele modeste înregistrate în 2018, volumul investițiilor totale și-a revenit în 2019, crescând cu peste 18 % în primele trei trimestre ale anului. În 2018, investițiile totale au reprezentat 21,0 % din PIB, depășind media UE, de 20,3 %, și a țărilor învecinate, de 20,9 %. Investițiile private au scăzut la 18,3 % din PIB, dar au rămas peste media din restul țărilor din UE și din țările cu caracteristici similare. Între timp, investițiile publice s-au redresat ușor după nivelul cel mai scăzut pe care l-au înregistrat în 2017, după aderarea la UE, crescând până la 2,7 % din PIB (a se vedea secțiunea 4.4), dar rămânând totuși sub media UE și mult sub media țărilor învecinate. Investițiile totale au cunoscut un reviriment în 2019, crescând cu peste 17 % în primele trei trimestre ale anului. Se anticipează că volumul acestora va rămâne relativ important spre sfârșitul actualei perioade de programare datorită investițiilor în sectorul construcțiilor și accelerării cheltuielilor cu proiectele cofinanțate de UE.

Nu s-a înregistrat niciun progres în ceea ce privește asigurarea unei mai mari previzibilități a procesului decizional. Lipsa previzibilității procesului decizional rămâne preocupantă și nu s-a înregistrat niciun progres vizibil în această privință. Se respectă mai puțin de 30 % din planul anual al guvernului, iar numărul de ordonanțe de urgență este încă foarte ridicat, unele având un impact socioeconomic major (de exemplu, OUG nr. 114/2018). Pentru acest tip de legislație nu se realizează nicio evaluare ex ante obligatorie a impactului și nu există nicio cerință privind efectuarea de consultări publice. În continuare nu se realizează evaluări ex ante ale impactului legislației și nu există niciun cadru instituțional legal pentru astfel de evaluări. În plus, deși există diferite structuri formale pentru efectuarea de consultări publice, calitatea acestor consultări este tot mai slabă.

Salariile din sectorul public și salariile minime au crescut rapid, ceea ce riscă să afecteze competitivitatea. Salariile din sectorul public au continuat să înregistreze în 2018 și 2019 o rată de creștere de două cifre, deși se preconizează că ritmul acestor creșteri va scădea din 2020. Dovezile empirice (Biea et al, 2019) arată că sectorul public joacă un rol crucial în stabilirea salariilor în România, ceea ce poate antrena creșterea salariilor din sectorul privat și ar putea submina competitivitatea prin costuri. Majorările anuale efectuate de guvern ale salariului minim prevăzut de lege, care au început în 2015, au accentuat presiunile salariale și au accentuat efectul negativ potențial asupra competitivității. În plus, factori care nu sunt legați de costuri, cum ar fi calitatea infrastructurii sau caracterul imprevizibil al procesului de elaborare a politicilor, implică în continuare riscuri la adresa competitivități.

Finanțarea acordată în temeiul politicii de coeziune a UE contribuie la transformări majore ale economiei românești prin promovarea creșterii economice și a ocupării forței de muncă prin investiții, printre altele, în cercetare, dezvoltare tehnologică și inovare, competitivitatea întreprinderilor, transport durabil, ocuparea forței de muncă și mobilitatea lucrătorilor. Până în 2019, investițiile realizate cu ajutorul fondurilor UE au dus la reconstrucția a 318 km de linii de cale ferată TEN-T, la demararea lucrărilor la 4 364 km de drumuri noi sau reconstruite, dintre care 692 km în rețeaua TEN-T, și la reconstrucția și modernizarea a patru aeroporturi. În plus, trebuie să se acorde sprijin pentru 2 708 microîntreprinderi și întreprinderi mici și mijlocii, precum și pentru 178 de întreprinderi sociale. Finanțarea acordată în temeiul politicii de coeziune va contribui la mărirea capacității suplimentare de reciclare a deșeurilor cu 1 308 262 tone/an și la asigurarea unei stări de conservare mai bune pentru 41 416 hectare de habitate. În plus, se preconizează că 4 207 040 de persoane vor beneficia de măsuri de protecție împotriva inundațiilor. Aproximativ 350 000 de persoane au beneficiat de măsuri active pe piața forței de muncă și au avut acces la servicii integrate educaționale. Aproximativ 6,34 milioane de persoane au primit sprijin alimentar și au fost distribuite aproximativ 15 milioane de pachete de alimente.

Datoria publică va crește semnificativ, iar decalajul în materie de sustenabilitate a finanțelor publice pe termen mediu se va adânci, conducând la riscuri ridicate în materie de sustenabilitate a datoriei pe termen mediu. Având în vedere deficitul primar structural ridicat (care este determinat de majorările semnificative adoptate ale pensiilor) și în ipoteza menținerii politicilor actuale, ponderea datoriei în PIB se înscrie pe o traiectorie ascendentă abruptă. Se preconizează că aceasta va depăși 90 % din PIB până în 2030 (sfârșitul perioadei care face obiectul previziunilor). Traiectoria datoriei este sensibilă la șocurile legate de creștere, la șocurile fiscal-bugetare și la șocurile ratei dobânzii. Structura datoriei publice în ceea ce privește scadența mai mare de 1 an contribuie la atenuarea vulnerabilităților. Cu toate acestea, ponderea ridicată a datoriei publice în valută și numărul mare de titluri de datorie deținute de nerezidenți ar putea constitui factori agravanți, la fel ca și poziția investițională internațională netă negativă. În plus, indicatorul decalajului de sustenabilitate pe termen mediu („S1”) arată că România ar avea nevoie de o ajustare fiscal-bugetară semnificativă pentru a atinge obiectivul privind datoria de 60 % din PIB în 2034. Acest indicator a crescut de aproape patru ori față de anul trecut și, în prezent, are una dintre cele mai ridicate valori din UE.

Ratingurile riscului suveran al României se situează la limita inferioară a categoriei „investment grade” și sunt sensibile la orientarea viitoare a politicii fiscal-bugetare. Valoarea indicatorului de depistare timpurie a presiunilor bugetare („S0”), care evaluează riscul în decursul unui an, se situează sub pragul critic. Percepțiile piețelor financiare cu privire la riscul suveran se situează la limita inferioară a categoriei „investment grade”, datoria suverană obținând ratingul „BBB-” sau echivalent din partea celor trei mari agenții de rating. Cu toate acestea, neinstituirea unor măsuri fiscal-bugetare corective, compensarea și/sau modificarea majorărilor semnificative programate ale pensiilor constituie un risc important de evoluție negativă pentru ratingurile României. La 10 decembrie 2019, S&P Global Ratings și-a revizuit perspectiva asupra României de la stabil la negativ, tocmai din aceste motive.

Intermedierea financiară rămâne cu mult sub nivelurile înregistrate înainte de criză, fiind afectată de un sector corporativ slab și de diverse evoluții legislative. Intermedierea financiară (măsurată ca raportul dintre totalul creditelor din sectorul privat și PIB) a fost de 25,6 % din PIB în 2018, cu aproximativ 11 puncte procentuale sub nivelul din 2009 și de aproximativ trei ori sub media UE. Principalii factori care au contribuit la acest nivel scăzut sunt o serie de dificultăți legislative cu care instituțiile de credit se confruntă din 2016 și situația financiară a întreprinderilor (cu o capitalizare foarte scăzută sau chiar negativă) și disciplina financiară redusă, care au limitat accesul acestora la credite. În plus, faptul că în cadrul modelelor de afaceri ale băncilor se pune accentul pe creditele acordate persoanelor fizice, numărul limitat de angajați ai băncilor specializați în credite pentru întreprinderi și nivelul scăzut de alfabetizare financiară din România au contribuit, de asemenea, la nivelul redus al intermedierii financiare și la tendința de scădere pe care o înregistrează aceasta din 2011.

Noua lege a pensiilor îmbunătățește gradul de adecvare a pensiilor, însă are costuri bugetare semnificative într-o perioadă foarte scurtă de timp și generează riscuri ridicate în materie de sustenabilitate a finanțelor publice. În 2018, o treime dintre persoanele în vârstă din România erau expuse riscului de sărăcie și de excluziune socială, o rată similară cu cea a restului populației române, dar mult mai mare decât media UE (secțiunea 4.3.4). Pensiile pentru limită de vârstă au crescut, însă creșterea lor a fost sub nivelul majorării semnificative a salariilor din ultimii ani. Există diferențe mari în ceea ce privește adecvarea pensiilor între diferitele grupuri de pensionari. Raportul dintre pensii și salarii (pensia publică medie ca procent din salariul mediu) a fost de 35,5 % în 2016, cu mult sub media UE, de 43,5 %. Conform noii legi (Comisia Europeană, 2019c), se preconizează că acest raport va scădea la 31 % în 2070, în locul unei scăderi mult mai accentuate, la 26 % în 2070, așa cum prevedea legea anterioară. Se preconizează că raportul dintre pensii și salarii pentru UE în ansamblul său va scădea la 32,9 % în aceeași perioadă (Comisia Europeană, 2018b). Având în vedere calendarul de punere în aplicare a legii, aceasta va avea drept consecință majorarea semnificativă, într-o perioadă scurtă de timp, a cheltuielilor publice cu pensiile. Legea este principalul factor determinant al creșterii rapide preconizate a deficitului public și al riscurilor ridicate în materie de sustenabilitate a finanțelor publice (secțiunea 4.1.2). În plus, legea nu este însoțită de măsuri menite să sporească participarea pe piața forței de muncă și prelungirea vieții profesionale dincolo de limita minimă obligatorie, care sunt esențiale pentru a îmbunătăți atât adecvarea pensiilor, cât și sustenabilitatea sistemului de pensii.

Sistemul de pensii din România se confruntă cu provocări legate de durata medie scăzută a vieții profesionale și de îmbătrânirea populației. România are una dintre cele mai scurte durate medii a vieții profesionale din UE (33,5 ani în comparație cu media UE de 36,2 ani) și una dintre cele mai reduse rate ale ocupării forței de muncă în rândul lucrătorilor în vârstă. Acest lucru afectează perioada de cotizare și, prin urmare, nivelul pensiilor. În plus, previziunile privind îmbătrânirea populației (a se vedea secțiunea 1) reprezintă o provocare pentru adecvarea și durabilitatea pensiilor în viitor. Se estimează că raportul de dependență economică între populația vârstnică și cea activă, și anume ponderea populației inactive cu vârsta de peste 65 de ani în populația încadrată în muncă cu vârsta cuprinsă între 15 și 64 de ani, se va dubla, de la 39,1 % în 2016 la 81,5 % în 2070.

În vara anului 2019, s-a acordat o amnistie fiscală. România nu are un mecanism voluntar de asigurare a conformității care să ofere stimulente pentru raportarea și plata obligațiilor fiscale restante. În schimb, autoritățile au tendința de a adopta amnistii fiscale ad-hoc. Amnistia fiscală adoptată în vara anului 2019 () a avut două componente: restructurarea fiscală și anularea sumelor accesorii (amenzi și dobânzi) datorate. Până la începutul lunii decembrie 2019, aproximativ 50 000 de contribuabili depuseseră o cerere de amnistie fiscală, majoritatea acestora având ca obiect anularea unor obligații accesorii. Consiliul Fiscal (2019c) a criticat măsura pentru hazardul moral generat, amplificat de faptul că erau eligibili doar contribuabilii care acumulaseră un volum considerabil de datorii restante. În plus, frecvența amnistiilor fiscale ridică problema optimizării obligațiilor fiscale pe o perioadă mai lungă de timp.

Administrația fiscală își continuă procesul de reorganizare internă. ANAF intenționează să-și redistribuie resursele umane pentru a consolida Direcția Generală de Administrare a Marilor Contribuabili și administrația fiscală locală din București-Ilfov. De asemenea, ANAF a decis să centralizeze evaluarea riscurilor, prin crearea unei direcții unice, sub coordonarea directă a președintelui agenției. Centrul Național pentru Informații Financiare () pregătește implementarea mai multor proiecte informatice și introducerea dosarelor SAFT-T (Standard Audit File for Tax, dosare de audit fiscal conforme standardelor OCDE).

Nivelul taxelor de mediu rămâne scăzut. În 2018, taxele de mediu () s-au ridicat la 2,1 % din PIB, sub media UE de 2,4 %. Veniturile din taxele pe combustibilii pentru transport, ca procent din PIB, sunt printre cele mai scăzute din UE (Comisia Europeană, 2019b). Autoritățile au redus, de la 1 ianuarie 2020, acciza la carburanți, ceea ce implică venituri bugetare mai mici și are un impact negativ în ceea ce privește obiectivele climatice. În plus, guvernul a renunțat la planurile sale de a introduce, în 2019, o taxă de înmatriculare a autovehiculelor în funcție de gradul de poluare.

Neconcordanța dintre cererea și oferta de competențe a persistat în ultimii ani. Indicele european al competențelor, care măsoară performanța sistemelor de competențe din UE, arată că România se numără printre țările cu cele mai slabe rezultate, în special în ceea ce privește dezvoltarea și activarea competențelor (Cedefop, 2019). În plus, apariția neconcordanțelor verticale (rata supracalificării), deși încă sub media UE, aproape s-a dublat în ultimul deceniu. Astfel, în 2018, 18 % din lucrătorii cu calificări terțiare erau angajați pe posturi care nu necesitau acest nivel de calificare, în timp ce 28 % din salariații cu vârsta cuprinsă între 25 și 34 de ani cu studii terțiare ocupau un loc de muncă pentru care acest tip de studii erau necesare, însă educația sau competențele lor nu corespundeau cerințelor postului (Eurostat, indicatori ai neconcordanțelor). Acest fapt indică un decalaj din ce în ce mai mare între educație și muncă. Se preconizează că schimbările tehnologice vor genera o reorientare a cererii către competențe și calificări superioare, care ar putea să nu fie acoperită în totalitate de oferta actuală de forță de muncă, având în vedere timpul necesar pentru ajustarea sistemului de învățământ și formare.

Politicile active în domeniul pieței forței de muncă, în principal subvențiile pentru ocuparea forței de muncă, au un impact scăzut asupra reducerii inactivității. În 2019, numărul contractelor de ucenicie încheiate a crescut la peste 6 150, de la aproximativ 430 în 2017, ca urmare a dublării, în 2018, a subvențiilor acordate angajatorilor (de la 1 125 RON la 2 250 RON). În plus, s-au majorat și subvențiile pentru încadrarea în muncă a persoanelor provenind din grupuri defavorizate. Cu toate acestea, ponderea persoanelor angajate în totalul participanților la măsurile active a fost de doar aproximativ 40 %, la 6 luni de la participarea la măsură. Există în continuare o marjă semnificativă pentru a îmbunătăți eficacitatea măsurilor de activare, în special în ceea ce privește furnizarea de servicii personalizate grupurilor vulnerabile, cum ar fi persoanele cu un nivel scăzut de calificare, lucrătorii în vârstă și persoanele cu dizabilități. Cu toate că rata de ocupare a persoanelor cu dizabilități este sub media UE, și anume 43,7 % față de 50,6 %, cadrul juridic nu stimulează în mod eficace capacitatea acestora de inserție profesională, iar serviciile publice de sprijinire a ocupării forței de muncă sunt limitate. Reformele necesare în materie de abordare a gestionării cazurilor și relațiile cu angajatorii continuă să stagneze, în pofida faptului că Fondul social european (FSE) oferă finanțare.

După mai mulți ani de evoluții mai favorabile, reapare presiunea în sectorul asigurărilor. În România, activitatea de asigurare s-a extins și mai mult în 2018, când numărul primelor brute subscrise a crescut cu aproximativ 4,5 % în comparație cu 2017. Gradul de penetrare a asigurărilor (calculat ca ponderea primelor brute subscrise în PIB-ul unei țări) a rămas modest și mult sub nivelul altor state membre ale UE cu situații similare. Cu toate că asigurările de viață sunt subdezvoltate, chiar dacă în creștere, sectorul asigurărilor rămâne foarte dependent de asigurările generale (în special de asigurările auto obligatorii), care au generat 79 % din primele brute subscrise în 2018. A sporit concentrarea în cadrul activității de asigurare auto obligatorie, cea mai mare parte a primelor de asigurare fiind subscrise la doi actori. Sectorul asigurărilor are pentru toate liniile de activitate o rată combinată (calculată ca pierderi și cheltuieli pentru primele câștigate) care a crescut la 110 % la sfârșitul lunii iunie 2019, de la circa 103 % în 2018 și 98 % în 2017. La sfârșitul lunii iunie 2019, această rată combinată a fost chiar de 122 %, pentru asigurarea auto obligatorie, ca urmare a majorării costurilor de distribuție, a costurilor sporite percepute de service-urile auto și a numărului mai mare de accidente și de victime.

Asistența medicală preventivă este subfinanțată, iar disponibilitatea sa este limitată. Cheltuielile cu asistența medicală preventivă sunt cu mult sub media UE [1,8 % () față de 3,1 %]. România se confruntă cu provocări în ceea ce privește prevenirea unor boli infecțioase, această țară având cea mai ridicată rată de cazuri de tuberculoză din UE (OCDE, 2019b). Ratele de vaccinare sunt în scădere, fiind afectați în special copiii. În plus, măsurile de promovare a sănătății pot juca un rol în reducerea ratei obezității observate, care a crescut în special în rândul copiilor în ultimii ani (OCDE, 2019b). Aceste măsuri ar contribui la realizarea de progrese către îndeplinirea ODD 2 și 3.

Starea de sănătate a populației României se îmbunătățește, dar rămâne sub media UE. În 2017, speranța de viață la naștere din România a fost printre cele mai scăzute din UE. Boala cardiacă ischemică rămâne principala cauză de deces, deși mortalitatea cauzată de cancer este în creștere. Rata mortalității evitabile () și rata mortalității din cauze tratabile () sunt printre cele mai ridicate din UE. În plus, se raportează în mod regulat deficite de anumite medicamente esențiale, în timp ce accesul la medicamente de ultimă generație este limitat.

Relevanța redusă pentru piața forței de muncă a educației și formării profesionale afectează perspectivele de angajare ale absolvenților. În 2018, rata de ocupare a absolvenților de cursuri de educație și formare profesională (EFP) a crescut ușor, ajungând la 69 %, de la 67,2 % în 2017, dar rămâne cu mult sub media UE (79,5 %). Elevii înscriși în programe EFP au avut o expunere limitată la învățarea la locul de muncă, doar 10 % din aceștia participând la programe duale. Sistemul EFP este afectat și de un nivel scăzut de absolvire, 11 % din elevii înscriși în școli profesionale în perioada 2017-2018 nepromovând în următorul an școlar (INS, 2019). România nu are rezultate bune în ceea ce privește activarea competențelor (care măsoară tranziția de la educație la încadrarea în muncă) și dezvoltarea competențelor (care măsoară investițiile în educație și formare) (Cedefop, 2018). Se depun unele eforturi pentru a spori relevanța EFP, însă este necesară o reformă cuprinzătoare.

Sistemul de învățământ se confruntă în continuare cu provocări semnificative în ceea ce privește calitatea și caracterul incluziv. România este una dintre țările cu cea mai mare pondere a elevilor cu rezultate slabe în rândul tinerilor în vârstă de 15 ani în toate cele trei domenii testate în cadrul Programului privind evaluarea internațională a elevilor (PISA) al OCDE (), iar rezultatele s-au înrăutățit din 2015. Scorul mediu al elevilor în toate cele trei domenii este cu peste 60 de puncte sub media UE, echivalentul unui an și jumătate de școlarizare. Nivelurile de instruire persistent mai scăzute sunt raportate în zonele rurale și în cele defavorizate din punct de vedere economic(), inclusiv în cele cu o populație romă numeroasă. În general, este mai probabil ca educația de care beneficiază elevii mai săraci să aibă o calitate inferioară (Banca Mondială, 2018). În mod similar, numai 4 % din noii studenți au părinți cu un nivel de instruire scăzut (Comisia Europeană, 2018c). În 2016, Ministerul Educației a publicat un document care interzicea segregarea în școli, însă a adoptat metodologia abia în 2020, iar punerea în aplicare a acțiunilor planificate a fost amânată. Aceste măsuri, dacă ar fi puse în aplicare, ar contribui la realizarea de progrese către îndeplinirea ODD 10.

Participarea redusă la educația și îngrijirea timpurie accentuează inegalitatea de șanse între elevi. Numai 15,7 % din copiii cu vârste sub trei ani sunt înscriși în servicii formale de îngrijire a copiilor. În cazul copiilor cu vârsta cuprinsă între patru ani și vârsta de școlarizare obligatorie, participarea a crescut la 89,6 % în 2017, dar rămâne sub media UE (95,4 %). Această rată este chiar mai mică în cazul copiilor din zonele rurale () și al romilor (). Acest lucru are un efect negativ asupra dobândirii competențelor de bază și asupra mobilității sociale a copiilor din medii defavorizate sau din comunități marginalizate. S-a îmbunătățit gradul de acoperire al rețelei de grădinițe, însă persistă disparitățile dintre mediul rural și cel urban. Se iau unele măsuri pentru a spori accesul la servicii și calitatea acestora, inclusiv cu sprijinul fondurilor structurale ale UE.

Salariile din România au continuat să crească rapid. În 2018, remunerația nominală per salariat a sporit cu 16,3 %, și ca urmare a creșterilor rapide ale salariilor din sectorul public și a majorărilor salariului minim. În T1-2019, salariile au înregistrat în continuare o creștere de două cifre. Se estimează că remunerația per angajat va continua să crească, deși într-un ritm mai lent (13 % în 2019 și 9 % în 2020), în urma încetinirii preconizate a creșterii salariilor din sectorul public. Salariile reale au crescut mai repede decât productivitatea, ceea ce a dus la sporirea ponderii venitului național care a revenit forței de muncă, așa cum s-a întâmplat și în cazul mai multor alte state membre din Europa de Est care au avut ponderi comparativ scăzute ale forței de muncă (), contribuind la o convergență sporită a salariilor în UE.

România nu are un cadru de politică unitar pentru îngrijirea pe termen lung și servicii adaptate tendințelor demografice. Cu toate că se preconizează că ponderea populației cu vârsta de peste 80 de ani se va dubla până în 2050, serviciile pentru persoanele în vârstă sunt în continuare limitate. Îngrijirea pe termen lung se încadrează în sfera de aplicare mai amplă a serviciilor sociale și medicale. În plus, responsabilitățile sunt împărțite între diverșii actori instituționali de la diferite niveluri (Comisia Europeană, 2019j). Populația în vârstă are o pondere mult mai mare în zonele rurale sau îndepărtate și beneficiază în mai mică măsură de serviciile sociale. Cererea de servicii de îngrijire rezidențială pe termen lung este în mare măsură nesatisfăcută din cauza volumului nesemnificativ de servicii ambulatorii furnizate () și a numărului insuficient de lucrători din domeniu (OCDE, 2019c).

România nu are un nivel minim de protecție socială pentru toți lucrătorii. Lucrătorii ocazionali și cei sezonieri nu beneficiază, în general, de asigurare în caz de șomaj, boală, maternitate, accidente și accidente de muncă. În plus, lucrătorii sezonieri nu au acces la pensii pentru limită de vârstă/de urmaș.

Sistemul fiscal și de securitate socială are un impact limitat asupra reducerii sărăciei și a inegalității veniturilor. Veniturile fiscale sunt relativ scăzute, iar structura fiscală are o progresivitate limitată (a se vedea secțiunea 4.1.4). Cheltuielile publice cu protecția socială sunt mult mai mici decât media UE. Prestațiile sociale au un impact foarte limitat asupra reducerii sărăciei. În 2018, transferurile sociale au redus rata riscului de sărăcie cu 16 % și profunzimea sărăciei cu 33 % (în comparație cu media UE de 33 % și, respectiv, de 5 %). Cel mai puternic efect asupra ratei sărăciei îl au prestațiile familiale, urmate de prestațiile de boală și de cele de invaliditate. Prestațiile de șomaj au un efect foarte limitat asupra incidenței și a profunzimii sărăciei, posibil din cauza acoperirii reduse și a duratei scurte. În consecință, puterea sistemului fiscal și de securitate socială (excluzând pensiile) de a reduce inegalitatea veniturilor este, de asemenea, limitată (graficul 4.1.3).

2.În ceea ce privește cercetarea și dezvoltarea, țara are printre cele mai slabe rezultate din UE, alocând doar 0,5 % din PIB pentru cheltuielile cu C-D în 2018, comparativ cu obiectivul de 2 % stabilit de România pentru 2020. Toate țările din regiune cu caracteristici similare investesc mult mai mult în C-D decât România. Acest nivel scăzut al investițiilor a dus la o performanță și o calitate științifică slabe. Cooperarea dintre mediul universitar și mediul de afaceri are loc în principal pe o bază ad-hoc, iar dezvoltarea acestei cooperări este afectată de obstacole normative. În lipsa unor modificări normative și bugetare semnificative, măsurile actuale nu sunt suficiente pentru a aborda subfinanțarea și problemele structurale care afectează sectorul cercetării și inovării.

1.Lipsa posibilităților de îmbunătățire a competențelor pe piața forței de muncă afectează perspectivele de creștere economică și acționează ca o barieră în calea investițiilor, România având unul dintre cele mai proaste rezultate din UE conform indicelui european al competențelor. În general, în pofida progreselor înregistrate în ceea ce privește caracterul incluziv al educației, nu s-au înregistrat progrese în ceea ce privește promovarea alfabetizării digitale și creșterea relevanței educației și formării profesionale. În plus, rata supracalificării, deși sub media UE, aproape s-a dublat în ultimii zece ani. În contextul unei piețe deja tensionate a muncii și a tendințelor demografice actuale, astfel de probleme indică o acutizare a deficitului de forță de muncă calificată.

Starea și fiabilitatea infrastructurii de transport este în continuare slabă, situându-se sub nivelul altor state cu caracteristici similare și sub media UE (Comisia Europeană, 2019m). România ocupă unul dintre ultimele locuri în ceea ce privește calitatea infrastructurii rutiere, eficiența feroviară, infrastructura maritimă și aeroportuară (graficul 4.4.8) (Global Competitiveness Report, 2019). În ceea ce privește infrastructura rutieră, rețeaua TEN-T nu a fost încă finalizată și lipsește conexiunea transcarpatică. Lipsa dotării adecvate a sectorului transportului constituie un obstacol în calea integrării teritoriale, lăsând anumite regiuni, cum ar fi Regiunea de Nord-Est și Sud-Vest Oltenia, izolate. În plus, nu au fost încă dezvoltate conexiuni multimodale adecvate în multe zone urbane.

În pofida unor eforturi, digitalizarea economiei a rămas în urmă. Țara a lansat în 2016 Manifestul pentru România Digitală, care a stabilit obiective pentru un viitor digital, însă nu a fost încă elaborată o abordare mai cuprinzătoare. Peste o cincime dintre români nu au utilizat niciodată internetul și mai puțin de o treime au competențe digitale de bază. Serviciile publice sunt în urma celor din celelalte state membre ale UE, în pofida faptului că România înregistrează una dintre cele mai mari ponderi ale utilizatorilor de servicii de e-guvernare (locul 7 în UE). În plus, în ceea ce privește integrarea tehnologiei digitale, întreprinderile din România se situează cu mult sub media UE. În 2018, doar 11 % dintre întreprinderi utilizau analiza volumelor mari de date, 9 % utilizau mijloacele de comunicare socială și 7 % utilizau serviciile cloud (Comisia Europeană, 2019g).

România a înregistrat o ușoară îmbunătățire în aproape toate componentele indicelui economiei și societății digitale (DESI, 2019g). În pofida unei ușoare stagnări, România are cele mai bune rezultate în ceea ce privește componenta „conectivitate”. Acoperirea de bandă largă fixă a gospodăriilor s-a menținut la aproximativ 87 %, sub nivelul din majoritatea statelor membre. Utilizarea benzii largi a stagnat la nivelul de 66 % din gospodării, un nivel cu mult sub media UE, de 77 %. În general, România are rezultate foarte bune în ceea ce privește acoperirea de bandă largă de foarte mare viteză (viteză de descărcare de cel puțin 100 Mbps) și utilizarea benzii largi (75 % și, respectiv, 45 %). Cu toate acestea, doar 39 % din zonele rurale sunt acoperite de banda largă ultrarapidă; acest nivel se situează însă peste media UE, de 29 % (Comisia Europeană, 2019g).

România nu a început încă tranziția către o economie bazată pe cunoaștere. Rezultatele țării în materie de inovare sunt slabe, România ocupând ultimul loc în UE în Tabloul de bord european privind inovarea din 2019 (Comisia Europeană, 2019b). Investițiile în formarea angajaților și în soluțiile TIC sunt mai mici decât media UE (BEI, 2019). Investițiile în C-D sunt foarte reduse, intensitatea C-D fiind de 0,51 % din PIB în 2018, cu mult sub obiectivul național de 2 % fixat pentru 2020 și media UE de 2,12 %. Investițiile publice în C-D erau de 0,2 % din PIB în 2018. Cheltuielile private privind C-D erau de numai 0,30 % din PIB, sub media UE de 1,41 %

Gestionarea deșeurilor continuă să reprezinte o provocare majoră pentru România. Țara înregistrează în continuare o rată scăzută de reciclare a deșeurilor municipale (14 %) și rate ridicate de depozitare a deșeurilor (70 %). În plus, ratele de reciclare stagnează din 2013, în timp ce rata de incinerare a crescut ușor la 4 %. În 2017, cantitatea de deșeuri municipale generate pe cap de locuitor în România continua să se situeze cu mult sub media UE, de aproximativ 487 kg. În raportul de alertă timpurie pentru România, se consideră că există riscul ca țara să nu atingă obiectivul privind pregătirea pentru reutilizarea/reciclarea deșeurilor municipale stabilit pentru 2020.

O infrastructură mai bună ar permite României să-și valorifice potențialul de producere de energie electrică din surse regenerabile. Pentru a exploata acest potențial, o rețea electrică bine dezvoltată și bine interconectată este esențială. În 2017, nivelul de interconectivitate a rețelelor de energie electrică a fost de 7 %, sub obiectivul de 10 % prevăzut pentru 2020. Punerea în aplicare a proiectelor de interes comun (PIC) planificate în domeniul energiei electrice va contribui la atingerea acestui obiectiv. Clusterul PCI privind coridorul Marea Neagră are obiectivul de a reduce congestia rețelei din sud-estul României și de a facilita integrarea producției de energie electrică din surse regenerabile atât în România, cât și în Bulgaria, creând o punte către piețele de energie ale țărilor din Balcanii de Vest.

Reforma sistemului de acordare a autorizațiilor pentru servicii a fost lansată în 2019. Proiectul intitulat „Comprehensive redesign of the licensing system in Romania” contribuie la modernizarea sistemului României de acordare de autorizații, la consolidarea capacității instituțiilor care acordă autorizații și la alinierea sistemului de acordare a autorizațiilor la cele mai bune practici de la nivel internațional. Proiectul este finanțat de Programul de sprijin pentru reforme structurale al Comisiei Europene și pus în aplicare de OCDE.

Lipsa previzibilității politicilor și a previzibilității legislative are efecte negative asupra deciziilor de investiții. Din datele anchetei statistice rezultă că firmele românești consideră că incertitudinile în ceea ce privește politicile și reglementările în materie de muncă și de mediu de afaceri sunt principalele obstacole în calea investițiilor pe termen lung (Studiul BEI privind investițiile, 2019-2020). Un exemplu în acest sens este modificarea adusă sistemului de control ex ante de Agenția Națională pentru Achiziții Publice (ANAP) în 2019. Autoritățile au revenit brusc la vechiul sistem și au eliminat controalele ex ante pentru licitațiile cofinanțate din fonduri UE lansate începând din ianuarie 2019.

Sistemul IT fragmentat al administrației naționale reprezintă o sarcină administrativă pentru cetățeni și mediul de afaceri. Interoperabilitatea dintre serviciile administrației publice este, în general, scăzută, întrucât fiecare instituție publică și-a dezvoltat propriul serviciu public digital. Prin urmare, nu este clar în ce măsură informațiile transmise sunt reutilizate ulterior de celelalte instituții. Guvernul a hotărât să instituie Cadrul Național de Interoperabilitate, care are la bază Cadrul european de interoperabilitate, însă sunt necesare eforturi pentru transpunerea cadrului în practică. Proiectul de lege privind interoperabilitatea a fost transmis spre dezbatere în parlament, scopul proiectului fiind de a crea un cadru cu mai multe elemente obligatorii pentru viitoarele proiecte publice de digitalizare și pentru a asigura un corpus de expertiză care va fi pus la dispoziție pentru a garanta interoperabilitatea eficace.

Pentru ca România să poată să își atingă obiectivele prevăzute pentru 2030, nivelul de ambiție al obiectivelor prevăzute în Proiectul planului național integrat în domeniul energiei și schimbărilor climatice trebuie să fie mai mare. La sfârșitul anului 2018, România a transmis Comisiei Europene Proiectul planului național integrat în domeniul energiei și schimbărilor climatice. Documentul prezintă un rezumat cuprinzător privind sistemele energetice și stabilește obiective naționale pentru 2030 în ceea ce privește reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră și sursele regenerabile de energie. Se dorește reducerea emisiilor de GES din sectorul agricol, în principal prin transferul de cunoștințe și servicii de consiliere, precum și prin sprijin pentru investiții pentru modernizarea fermelor. Obiectivul propus pentru 2030 în ceea ce privește SRE este de numai 27,9 %. Acest obiectiv este cu mult sub potențialul țării de dezvoltare eficientă din punctul de vedere al costurilor a SRE și, de asemenea, cu mult sub obiectivul colectiv al UE de 32 % (Proiectul de plan național integrat în domeniul energiei și schimbărilor climatice, 2018).

Niciun progres. Predictibilitatea procesului decizional rămâne un motiv de îngrijorare, neînregistrându-se niciun progres concret. Se respectă mai puțin de 30 % din planul anual al guvernului, iar numărul de ordonanțe de urgență este încă foarte ridicat, unele dintre acestea având un impact socioeconomic major (de exemplu, OUG 114/2018). Nu există o evaluare ex ante a impactului obligatorie în cazul ordonanțelor de urgență și nicio cerință privind efectuarea de consultări publice. Calitatea și utilizarea eficace a evaluărilor ex ante ale impactului în materie de reglementare variază în continuare în mod semnificativ, neexistând un cadru instituțional legal pentru o funcție de control al calității la nivel guvernamental. În plus, deși există diferite structuri formale, calitatea consultărilor publice se deteriorează. Consultările publice sunt în general percepute ca fiind o simplă formalitate și de slabă calitate, iar implicarea partenerilor sociali și a altor părți interesate relevante este limitată. Partenerii sociali și alte părți interesate relevante susțin că nu sunt consultate în mod adecvat. Cu toate acestea, sunt în curs mai multe proiecte finanțate de UE pentru a consolida metodologia și instrumentele de evaluare a impactului în materie de reglementare și pentru a mări know-how-ul la nivelul administrației publice centrale. În martie 2019, a fost lansată o nouă versiune a platformei online pentru consultări publice, menită să faciliteze interacțiunile dintre autorități și părțile interesate relevante. În prima jumătate a anului, au fost adoptate acte legislative importante de modificare a Ordonanței de urgență a Guvernului nr. 114/2018, fără evaluarea impactului și fără o consultare corespunzătoare a părților interesate.

Unele progrese. Deși s-au înregistrat unele progrese în ceea ce privește punerea în aplicare a anumitor angajamente din cadrul Strategiei naționale în domeniul achizițiilor publice, s-a renunțat la alte angajamente sau chiar s-a adoptat o poziție opusă. Ca exemple pozitive, menționăm noul sistem de achiziții publice electronice, adoptarea unei strategii naționale ambițioase privind profesionalizarea, precum și organismul de achiziții publice centralizate care a devenit operațional recent (ONAC). Cu toate acestea, modificările aduse mecanismului de control ex ante creează riscuri semnificative în ceea ce privește eficiența și implementarea fondurilor UE. În plus, imprevizibilitatea persistentă a modificărilor legislative din domeniul achizițiilor publice, efectuate fără consultări publice prealabile și fără evaluări ale impactului relevante, sporesc lipsa de încredere în sistemul de achiziții publice și, în ultimă instanță, îi afectează eficiența.

În plus, în zonele industriale din aceste județe, în care se desfășoară activitățile enumerate în anexa I la Directiva 2003/87/CE, lucrează un număr considerabil de angajați și activitățile respective sunt în pericol din cauza emisiilor ridicate de gaze cu efect de seră. S-ar putea lua în considerare sprijinirea investițiilor pentru reducerea emisiilor, cu condiția să se obțină o reducere substanțială a acestor emisii (cu mult sub nivelurile de referință relevante utilizate pentru alocarea cu titlu gratuit în temeiul Directivei 2003/87/CE) și cu condiția ca investițiile să fie compatibile cu Pactul ecologic european.

În plus, în zonele industriale din aceste județe, în care se desfășoară activitățile enumerate în anexa I la Directiva 2003/87/CE, lucrează un număr considerabil de angajați și activitățile respective sunt în pericol din cauza emisiilor ridicate de gaze cu efect de seră; s-ar putea lua în considerare sprijinirea investițiilor pentru reducerea emisiilor, cu condiția să se obțină o reducere substanțială a acestor emisii (cu mult sub nivelurile de referință relevante utilizate pentru alocarea cu titlu gratuit în temeiul Directivei 2003/87/CE) și cu condiția ca investițiile să fie compatibile cu Pactul ecologic european.

Tabel (continuare) (Continuare pe pagina următoare)

Tabel (continuare) Sursa: Eurostat





Referințe

Asociația patronală a industriei de software și servicii – ANIS (2018), Software and IT Services in Romania Current Situation and Outlook in a Local and Global Environment (Serviciile software și informatice din România – Situația actuală și perspective într-un mediu local și global), se poate consulta la adresa: https://anis.ro/resurse/

Bauer, P., Fedotenkov, I., Genty, A., Hallak, I., Harasztosi, P., Martinez Turegano, D., Nguyen, D., Preziosi, N., Rincon-Aznar, A., Sanchez Martinez, M., (2020), Productivity in Europe: Trends and Drivers in a Service-Based Economy (Productivitatea în Europa: tendințe și forțe motrice într-o economie bazată pe servicii)

Biea, N., G. D’Adamo, J. Hartley și N. Hesse (2019), Wage dynamics in Romania (Dinamica salariilor în România), European Economy – Economic briefs, Comisia Europeană, se poate consulta la adresa: https://ec.europa.eu/info/publications/wage-dynamics-romania_en

CASE et al. (2019), Study and Reports on the VAT Gap in the EU-28 Member States: 2019 Final Report (Studiu și rapoarte privind deficitul de încasare a TVA în statele membre UE-28: raportul final din 2019), se poate consulta la adresa: https://ec.europa.eu/taxation_customs/sites/taxation/files/vat-gap-full-report-2019_en.pdf

Cedefop (2018), 2018 European Skills Index (Indicele european de competențe 2018), se poate consulta la adresa: https://www.cedefop.europa.eu/files/3080_en.pdf

Cedefop (2019), Skills panorama (Panorama competențelor), se poate consulta la adresa: https://skillspanorama.cedefop.europa.eu/en/countries/romania

Consiliul Național de Supraveghere din Domeniul Feroviar – CNSDN (2019), Studiu privind infrastructura de transport feroviar, se poate consulta la adresa: http://www.consiliulferoviar.ro/uploads/news/id315/studiu_infrastructura_2019.pdf

Coutinho, L., A. Turrini și S. Zeugner (2018), Methodologies for the Assessment of Current Account Benchmarks, (Metodologii de evaluare a indicilor de referință ai contului curent), Documentul de dezbatere al Comisiei Europene 086, septembrie 2018, se poate consulta la adresa: https://ec.europa.eu/info/publications/economy-finance/methodologies-assessment-current-account-benchmarks_en

Proiect de plan național în domeniul energiei și schimbărilor climatice – PNEC (2018), Planul național în domeniul energiei și schimbărilor climatice 2021-2030, se poate consulta la adresa: https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/romania_draftnecp_ro.pdf

Eurofund (2019), Minimum wages in 2019: Annual review (Salariile minime în 2019: analiză anuală), se poate consulta la adresa: https://www.eurofound.europa.eu/publications/report/2019/minimum-wages-in-2019-annual-review