Propunere modificată de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind procedurile comune de acordare și retragere a statutului de protecție internațională (Reformare) /* COM/2011/0319 final */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII 1.1. Motivele și obiectivele propunerii Astfel cum s-a anunțat în Planul strategic în materie de azil[1], la 21 octombrie 2009, Comisia a prezentat o propunere de modificare a Directivei 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat[2] (denumită în continuare – „Directiva privind procedurile de azil”). Propunerea a fost elaborată pe baza evaluării aplicării directivei actuale în statele membre și include rezultatele unui amplu proces de consultare cu statele membre, Înaltul Comisar al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați, organizații neguvernamentale și alte părți interesate relevante. Ulterior, informațiile cu privire la punerea în aplicare a directivei actuale au fost consolidate sub forma unui raport de evaluare[3], publicat în septembrie 2009, ale cărui concluzii au susținut punctul de vedere exprimat în propunere. La 6 aprilie 2011, Parlamentul European a adoptat o poziție în primă lectură privind propunerea Comisiei, care, în general, susținea modificările propuse. De asemenea, propunerea a fost dezbătută în Consiliu, în special sub președinția spaniolă din 2010. Cu toate acestea, dezbaterile au fost dificile și Consiliul nu a putut adopta o poziție. Prin prezentarea propunerii modificate, Comisia intenționează să își utilizeze dreptul de inițiativă pentru a impulsiona activitatea privind realizarea unui adevărat sistem european comun de azil (SECA), care să genereze beneficii atât pentru statele membre, cât și pentru refugiați. Comisia are responsabilitatea politică de a oferi oportunități reale pentru ca Uniunea să își respecte angajamentul asumat în Programul de la Stockholm, și anume acela de a realiza sistemul european comun de azil până în 2012. Adoptarea modificărilor Directivei privind șederea pe termen lung, care vizează beneficiarii de protecție internațională, a dat un impuls puternic în această direcție. O procedură comună de azil ar trebui să fie rapidă și echitabilă. În vederea realizării acestor obiective, Comisia a continuat să adune informații privind modalitățile de consolidare a celor mai bune practici naționale și să le reunească în cadrul unui sistem coerent și ușor de pus în aplicare în întreaga Uniune. Propunerea modificată reunește cunoștințele suplimentare și experiența acumulată pe parcursul dezbaterilor referitoare la propunerea anterioară. Sistemul prezentat în propunerea modificată are, deopotrivă, un caracter eficient și protector. Acesta este eficient din punct de vedere al costurilor și contribuie la combaterea potențialelor cereri abuzive. Sistemul propus garantează că cererile vor fi tratate în mod similar în toate statele membre. Acesta respectă pe deplin drepturile fundamentale și evoluția jurisprudenței conexe, contribuind, de asemenea, la asigurarea faptului că acesta poate rezista în cazul în care este contestat în instanță. Totodată, acesta este suficient de flexibil pentru a ține seama de particularitățile sistemelor juridice naționale. Normele care îl compun sunt clarificate și simplificate pentru a asigura o punere în aplicare eficientă. Propunerea modificată ar trebui să fie analizată împreună cu propunerea modificată referitoare la Directiva privind condițiile de primire. Propunerea respectivă vizează, inter alia, să asigure standarde de primire mai bune și mai armonizate pentru solicitanții de azil în întreaga Uniune. De asemenea, propunerea modificată are legătură cu Regulamentul de instituire a Biroului European de Sprijin pentru Azil (EASO), adoptat la 19 mai 2010. Întrucât în prezent EASO și-a început activitatea, acestuia i se poate atribui un rol mai specific pentru a susține statele membre în vederea unei puneri în aplicare mai eficiente a normelor comune. 1.2. Contextul general Propunerea din 2009 și prezenta propunere modificată fac parte dintr-un pachet legislativ menit să instituie un sistem european comun de azil (SECA). În special, în 2008, împreună cu propunerea de modificare a Directivei privind condițiile de primire, Comisia a adoptat, de asemenea, propunerile de modificare a Regulamentului Dublin și a Regulamentului EURODAC. În 2009, Comisia a adoptat propuneri de modificare a Directivei privind procedurile de azil și a Directivei privind standardele minime. În cele din urmă, Biroul European de Sprijin pentru Azil a fost instituit prin regulamentul din 19 mai 2010 pentru o mai bună coordonare a cooperării operaționale dintre statele membre, astfel încât normele comune în domeniul azilului să fie puse în aplicare în mod efectiv. Acest pachet legislativ este conform Pactului european privind imigrația și azilul din 2008[4], care a reconfirmat obiectivele Programului de la Haga și a invitat Comisia să prezinte propuneri pentru instituirea, cel târziu în 2012, a unei proceduri unice de azil, care să conțină garanții comune. În același cadru, Programul de la Stockholm, adoptat de Consiliul European cu ocazia reuniunii sale din 10-11 decembrie 2009, a subliniat necesitatea instituirii „unui spațiu comun de protecție și solidaritate, bazat pe o procedură de azil comună și pe un statut uniform pentru cei care beneficiază de protecție internațională”, pe baza unor „standarde ridicate de protecție” și a unor „proceduri echitabile și eficiente”, până în 2012. În special, Programul de la Stockholm a afirmat că persoanelor care au nevoie de protecție internațională trebuie să li se asigure accesul la proceduri de azil sigure și eficiente din punct de vedere juridic. În conformitate cu Programul de la Stockholm, persoanele, indiferent de statul membru în care este depusă cererea lor de azil, ar trebui să beneficieze de același tratament în ceea ce privește măsurile procedurale și determinarea statutului. Obiectivul ar trebui să fie un tratament identic și aceleași rezultate pentru cazuri similare. O evaluare a impactului a fost efectuată în cadrul pregătirii propunerii anterioare. Propunerea modificată se bazează pe aceleași principii ca și propunerea anterioară. În plus, aceasta vizează reducerea costurilor și a sarcinii administrative, simplificând și clarificând, totodată, anumite dispoziții în vederea facilitării punerii lor în aplicare. Din acest motiv, evaluarea impactului efectuată pentru propunerea anterioară continuă să se aplice propunerii modificate. 1.3. Coerența cu alte politici și obiective ale Uniunii Prezenta propunere respectă pe deplin concluziile Consiliului European de la Tampere din 1999, Programul de la Haga din 2004, Pactul european privind imigrația și azilul, adoptat de Consiliul European la 17 octombrie 2008, și Programul de la Stockholm din 2009, care prevede realizarea SECA până în 2012. De asemenea, propunerea este coerentă cu obiectivele strategiei Europa 2020, în special în ceea ce privește mai buna integrare a migranților legali. Prin promovarea unor proceduri de azil mai rapide și mai bine fundamentate, aceasta favorizează încadrarea în muncă a refugiaților și a persoanelor care au nevoie de protecție subsidiară, deoarece competențele acestora vor fi mai puțin afectate din cauza unei perioade lungi fără acces deplin la piața forței de muncă. De asemenea, propunerea vizează reducerea costurilor de primire suportate de statele membre, promovând astfel sustenabilitatea finanțelor publice. 2. Consultarea părților interesate În contextul activității de pregătire a propunerii anterioare, Comisia a prezentat o carte verde, a organizat mai multe reuniuni ale experților, la care au participat inclusiv ICONUR și parteneri din societatea civilă, a comandat un studiu extern și a colectat date prin intermediul mai multor chestionare detaliate. La 8 septembrie 2010, Comisia a adoptat raportul de evaluare privind punerea în aplicarea a actualei directive. Concluziile acestuia au consolidat constatările activității de pregătire. În urma prezentării propunerii anterioare în octombrie 2009, au avut loc dezbateri la nivel tehnic în cadrul Consiliului, în special sub președinția spaniolă. În timpul dezbaterilor, mai multe state membre s-au opus unor dispoziții specifice ale propunerii, din cauza particularităților sistemelor lor de azil și/sau juridice. Cu toate acestea, Consiliul nu a putut găsi soluții satisfăcătoare. A devenit evident faptul că, pentru a evita încorporarea unor excepții multiple în cazul anumitor state membre și, astfel, compromiterea coerenței globale a sistemului propus, era oportun ca propunerea să fie revizuită de Comisie, în vederea prezentării unei soluții mai complete la problemele ridicate, menținând, totodată, valoarea adăugată a textului. Clarificarea și simplificarea dispozițiilor propuse pentru facilitarea punerii lor în aplicare de către statele membre ar trebui să dea un nou impuls dezbaterilor. Prin urmare, Comisia a anunțat în cadrul Consiliului Justiție și Afaceri Interne că va prezenta o propunere modificată privind această directivă în 2011, înainte de începerea președinției polone a Consiliului. În contextul activității de pregătire a acestei propuneri modificate, Comisia a organizat o serie de reuniuni de consultări tehnice, în perioada ianuarie - aprilie 2010. De asemenea, propunerea modificată ia în considerare dezbaterile din cadrul Conferinței ministeriale privind calitatea și eficiența procesului de azil, organizată de președinția belgiană în zilele de 13-14 septembrie 2010. Inter alia, conferința s-a concentrat asupra unor aspecte cum ar fi interviurile, formarea, informațiile privind țara de origine, procedurile prioritare și cererile repetate. Parlamentul European a adoptat poziția sa în primă lectură la 6 aprilie 2011. Rezoluția susținea, în general, propunerea Comisiei. Majoritatea amendamentelor propuse vizau consolidarea garanțiilor pentru solicitanți. Unele amendamente erau menite să ofere o mai mare flexibilitate statelor membre sau să aducă îmbunătățiri coerenței globale a textului. Ideile rezoluției au fost luate în considerare în pregătirea propunerii modificate, care, prin urmare, încorporează numeroase amendamente, atât în ceea ce privește formularea, cât și conținutul. De asemenea, poziția Parlamentului conține un set important de amendamente care ar duce la modificări semnificative referitoare la diferitele noțiuni de țări terțe sigure. Comisia a evaluat cu atenție acest amendament și a concluzionat că ideea eliminării listelor naționale ale țărilor sigure și adoptarea de liste comune ale UE ar putea fi luată în considerare în viitor. Acest lucru nu ar fi însă realist decât atunci când EASO va avea capacitatea de a susține în mod durabil înlocuirea listelor naționale prin elaborarea de rapoarte privind țările de origine bazate pe informații relevante, fiabile, corecte și actualizate despre acestea, colectate în mod transparent și imparțial, prin elaborarea unui format comun și a unei metodologii comune pentru prezentarea, verificarea, utilizarea și analizarea informațiilor referitoare la țările de origine. Cu toate că amendamentele Parlamentului privind diferitele noțiuni de țări sigure nu au fost încorporate în propunerea modificată, Comisia recunoaște necesitatea armonizării în continuare a acestor norme. În acest scop, Comisia se angajează să organizeze, în mod corespunzător, o revizuire periodică a utilizării acestor noțiuni împreună cu statele membre și cu implicarea Parlamentului. Acest proces periodic de revizuire ar trebui să contribuie la pregătirea armonizării ulterioare. Propunerea modificată își propune să fie o soluție echilibrată pentru facilitarea negocierilor dintre cei doi colegislatori. 3. Elementele Juridice Ale Propunerii 3.1. Rezumatul acțiunii propuse Principalul obiectiv al prezentei propuneri modificate este de a simplifica și a clarifica normele, pentru a le face mai compatibile cu diversele sisteme juridice naționale și a ajuta statele membre să le aplice într-un mod mai eficient din punct de vedere al costurilor, în funcție de situațiile lor particulare. Ca și în cazul propunerii precedente, obiectivul global rămâne stabilirea unor proceduri eficiente și echitabile. Propunerea continuă să asigure respectarea deplină a drepturilor fundamentale, întrucât se bazează pe evoluția jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene și a Curții Europene a Drepturilor Omului, în special în ceea ce privește dreptul la o cale de atac efectivă. Comparativ cu actuala directivă, garanțiile procedurale care asigură proceduri echitabile și eficiente au fost revizuite pentru a duce la aplicarea mai coerentă a principiilor procedurale. De asemenea, propunerea introduce noțiuni și mecanisme procedurale mai coerente și simplificate, oferind, astfel, autorităților din domeniul azilului instrumentele procedurale necesare pentru prevenirea abuzurilor și pentru prelucrarea rapidă a cererilor în mod clar nefondate. În vederea facilitării aplicării coerente a acquis-ului în materie de azil și a simplificării regimurilor aplicabile, propunerea prevede o procedură unică, stabilind astfel în mod clar că cererile ar trebui analizate luând în considerare ambele forme de protecție internațională prevăzute de Directiva privind standardele minime. Propunerea consolidează coerența cu propunerea modificată referitoare la Directiva privind condițiile de primire și cu Regulamentul EASO. 3.1.1. Facilitarea punerii în aplicare de către statele membre Au fost aduse mai multe modificări pentru a se asigura că propunerea este mai compatibilă cu diversele sisteme juridice și alte regimuri din diferite state membre. Acestea vizează, de exemplu, normele referitoare la deciziile privind dreptul de a intra pe teritoriu, posibilitatea de a amâna luarea unei decizii atunci când situația în țara de origine este temporar nesigură și motivele de examinare a cererilor la frontieră. De asemenea, mai multe dispoziții au devenit mai flexibile pentru a se asigura facilitarea punerii în aplicare. Pentru a permite statelor membre să trateze în mod corespunzător un număr mare de cereri de azil prezentate simultan, normele au fost revizuite în ceea ce privește accesul la procedură, efectuarea interviurilor personale și durata standard maximă a procedurilor de azil. În cele din urmă, toate dispozițiile directivei au fost revizuite în profunzime pentru a clarifica și a simplifica normele în vederea facilitării dezbaterilor și a asigurării unei puneri în aplicare eficiente. 3.1.2. Combaterea mai eficientă a abuzurilor potențiale Propunerea modificată consolidează capacitatea statelor membre de a combate potențialele abuzuri de sistemul de azil. Noile norme prevăd că statele membre pot accelera procedura și pot examina la frontieră cererile în care solicitantul a făcut declarații în mod clar false sau în mod evident neplauzibile, care contrazic informații suficient de bine verificate privind țara de origine, cererea fiind în aceste cazuri în mod clar neconvingătoare. Același lucru este valabil în cazul solicitanților care reprezintă un pericol pentru securitatea națională sau ordinea publică. În vederea unei mai bune abordări în ceea ce privește solicitanții care au fugit sau care nu și-au îndeplinit obligațiile, au fost modificate și normele referitoare la retragerea implicită a unei cereri. Conform acestor norme, statele membre pot respinge o cerere pe baza retragerii implicite în cazul în care autorităților dispun deja de suficiente elemente pentru a analiza în mod corespunzător cererea. Pentru ca solicitanții să cunoască mai bine consecințele retragerii, statele membre au obligația ca, în momentul începerii procedurii, să îi informeze pe aceștia cu privire la normele respective. 3.1.3. Concentrarea eforturilor: proceduri rapide, echitabile și eficiente Concentrarea eforturilor înseamnă punerea la dispoziție a resurselor adecvate în favoarea calității procesului de luare a deciziilor în primă instanță, pentru ca procedurile să fie mai echitabile și mai eficiente. Unul dintre principalele obiective ale propunerii rămâne instituirea unei proceduri standard de azil cu o durată de cel mult șase luni. Totodată, propunerea modificată aduce mai multe clarificări pentru a permite facilitarea punerii în aplicare a acestui concept, luând în considerare particularitățile diferitelor state membre. Un element-cheie al concentrării eforturilor este accesul rapid la sprijin pentru a ajuta solicitanții să înțeleagă procedura. Propunerea modificată clarifică sensul acestui sprijin de bază pentru a-l diferenția de asistența juridică gratuită disponibilă în procedurile privind căile de atac. Statele membre au libertatea de a găsi modalitățile corespunzătoare de acordarea a sprijinului, inclusiv prin intermediul organizațiilor neguvernamentale, al funcționarilor guvernamentali sau al serviciilor specializate ale statului. Modificările ar trebui să eficientizeze, din punct de vedere al costurilor, punerea în aplicare a acestei dispoziții importante și să înlăture neînțelegerile care ar putea genera conflicte între aceste norme și dreptul administrativ general din mai multe state membre. De asemenea, propunerea simplifică normele privind formarea pe care statele membre trebuie să o asigure personalului care analizează cererile și ia decizii cu privire la acestea. Deși obiectivul rămâne un nivel ridicat de competență al acestui personal, întrucât acesta este singurul mijloc de a asigura caracterul bine fundamentat și justificabil al deciziilor luate de autoritățile din domeniul azilului, modalitățile sunt simplificate și devin mai coerente în raport cu alte elemente ale acquis-ului în materie de azil. În cele din urmă, sunt simplificate dispozițiile privind solicitanții care au nevoie de garanții procedurale speciale. Noile norme sunt mai puțin detaliate, în scopul de a oferi statelor membre o marjă și o flexibilitate mai mare pentru a lua în considerare în mod corespunzător diversele situații specifice potențiale ale solicitanților. În același timp, normele continuă să ofere un nivel ridicat al garanțiilor pentru aceste persoane. 3.1.4. Garantarea accesului la protecție Pentru a asigura că o persoană care își exprimă dorința de a solicita protecție internațională are posibilitatea efectivă de a depune o cerere, propunerea modificată îmbunătățește normele privind etapele inițiale care trebuie parcurse în procedura de azil. În special, aceasta elimina eventuala confuzie între primirea unei cereri de azil complete și actul de bază de înregistrare a persoanei ca solicitant. Prin urmare, aceasta facilitează respectarea de către statele membre a termenului propus de 72 de ore pentru înregistrarea unui solicitant, după ce acesta și-a exprimat dorința de a depune o cerere, termen care poate fi prelungit în cazul în care respectarea sa este imposibilă din punct de vedere practic. În plus, aceasta prevede norme simple privind formarea de care trebuie să beneficieze și instrucțiunile pe care trebuie să le primească polițiștii de frontieră și alte autorități care pot intra în contact cu eventuali solicitanți. Noile norme ar trebui să ajute statele membre să le pună în aplicare, luând în considerare diversitatea situațiilor lor naționale. 3.1.5. Norme clare privind cererile repetate Chiar și după respingerea unei cereri de protecție internațională, o persoană trebuie să poată depune din nou o cerere în cazul în care situația sa s-a modificat, pentru a lua în considerare posibilitatea cererilor la fața locului, în conformitate cu Directiva privind standardele minime. Propunerea modificată clarifică normele privind astfel de cereri pentru a preveni potențialele abuzuri în acest sens. Conform acestor norme, o cerere ulterioară face obiectul unei examinări preliminare rapide și eficiente pentru a determina dacă există elemente noi care să justifice analizarea sa în continuare. În cazul în care există elemente noi, cererea ulterioară trebuie să fie examinată în conformitate cu normele generale. În cazul în care nu există elemente noi, cererea este declarată inadmisibilă. Pentru prevenirea abuzurilor, statele membre pot face o excepție de la dreptul de a rămâne pe teritoriu, chiar dacă persoana depune cereri ulterioare de protecție internațională. 3.1.6. Coerență sporită cu alte instrumente ale acquis-ului UE în materie de azil Propunerea modificată revizuiește o serie de mecanisme pentru a îmbunătăți coerența acestora cu alte instrumente UE în materie de azil, în special cu propunerea modificată referitoare la Directiva privind condițiile de primire. Este vorba, în special, de dispozițiile privind nevoile speciale, persoanele vulnerabile și procedurile la frontieră. De asemenea, propunerea modificată aliniază dispozițiile privind formarea la dispozițiile echivalente ale Regulamentului EASO. Propunerea modificată prevede și un rol mai concret pentru EASO în dispozițiile referitoare la formare și accesul la procedură. Obiectivul este de a oferi statelor membre flexibilitate, dar și sprijin. De asemenea, implicarea EASO ar trebui să favorizeze coerența în materie de punere în aplicare în întreaga Uniune. În vederea facilitării aplicării coerente a acquis-ului și a simplificării regimurilor aplicabile, propunerea prevede o procedură unică, stabilind, astfel, în mod clar că cererile ar trebui analizate luând în considerare ambele forme de protecție internațională prevăzute de Directiva privind standardele minime. 3.2. Temei juridic Propunerea modificată aduce amendamente Directivei 2005/85/CE și are ca temei juridic articolul 78 alineatul (2) litera (d) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), care prevede adoptarea de măsuri pentru proceduri comune în vederea acordării și retragerii statutului uniform de azil sau de protecție subsidiară. 3.3. Aplicare teritorială Directiva propusă se va adresa statelor membre. Aplicarea directivei în cazul Regatului Unit și al Irlandei va fi stabilită în conformitate cu dispozițiile Protocolului nr. 21 anexat la TFUE. În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la TFUE, directiva nu se aplică Danemarcei și nu prevede obligații pentru aceasta. 3.4. Principiul subsidiarității Titlul V din TFUE privind spațiul de libertate, securitate și justiție conferă Uniunii Europene anumite competențe în domeniu. Acestea trebuie exercitate în conformitate cu articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, și anume doar în cazul și în măsura în care obiectivele acțiunii propuse nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, însă pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, datorită dimensiunilor sau efectelor acțiunii respective. Temeiul juridic pentru acțiunea la nivelul Uniunii este articolul 78 din TFUE. Acesta prevede că Uniunea „dezvoltă o politică comună în domeniul dreptului de azil, al protecției subsidiare și al protecției temporare, cu scopul de a oferi un statut corespunzător oricărui resortisant dintr-o țară terță care are nevoie de protecție internațională și de a asigura respectarea principiului nereturnării. Această politică trebuie să fie în conformitate cu Convenția de la Geneva din 28 iulie 1951 și cu Protocolul din 31 ianuarie 1967 privind statutul refugiaților, precum și cu alte tratate din domeniu.” Datorită caracterului transnațional al problemelor legate de azil și de protecția refugiaților, UE este în măsură să propună soluții în cadrul SECA, în special în ceea ce privește aspectele referitoare la procedurile de acordare și retragere a protecției internaționale, mai ales pentru evitarea circulației secundare. Cu toate că s-a atins un nivel important de armonizare prin adoptarea directivei în 2005, sunt necesare acțiuni suplimentare la nivelul UE pentru atingerea unor standarde de protecție mai ridicate și mai armonizate referitoare la procedurile de azil și pentru înregistrarea de progrese în ceea ce privește procedurile comune de azil. De asemenea, aceste standarde sunt considerate indispensabile pentru a se asigura că cererile solicitanților de protecție internațională, care fac obiectul procedurilor Dublin, sunt examinate în condiții similare, în diferite state membre. 3.5. Principiul proporționalității Evaluarea impactului modificării Directivei privind procedurile de azil[5], efectuată în contextul activității de pregătire a propunerii anterioare, a evaluat fiecare opțiune în raport cu problemele identificate, astfel încât să se atingă un echilibru optim între valoarea practică și eforturile necesare, și a concluzionat că opțiunea unei acțiuni la nivelul UE nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivului de a rezolva aceste probleme. Prezenta propunere modificată reține principiile directoare ale propunerii anterioare și introduce, în același timp, o marjă suplimentară de flexibilitate pentru statele membre, contribuind, astfel, la respectarea principiului proporționalității. 3.6. Impactul asupra drepturilor fundamentale Prezenta propunere a făcut obiectul unui analize aprofundate, pentru a se asigura deplina compatibilitate a dispozițiilor acesteia cu: – drepturile fundamentale consacrate în Carta drepturilor fundamentale a UE; – obligațiile care decurg din dreptul internațional, în special din Convenția de la Geneva, din Convenția europeană a drepturilor omului și din Convenția ONU cu privire la drepturile copilului. Asigurarea unor standarde mai ridicate privind procedurile de azil, precum și aplicarea lor consecventă în întreaga Uniune, vor avea un impact pozitiv global asupra solicitanților de azil și vor spori eficacitatea dreptului fundamental la azil, prevăzut la articolul 18 din cartă. În special, propunerea va reduce marja de eroare administrativă în procedurile de azil, asigurând, astfel, o mai bună respectare a principiului nereturnării, consacrat la articolul 19 din cartă, și îmbunătățind accesul la protecție și justiție, cu garanția că, în cazul unei decizii negative, fiecare solicitant ar trebui să aibă dreptul la o cale de atac efectivă în fața unei instanțe judecătorești, conform articolului 47 din cartă. De asemenea, propunerea va consolida egalitatea dintre sexe, prevăzută la articolul 23 din cartă, va promova principiul interesului superior al copilului în procedurile de azil, în conformitate cu articolul 24 din cartă, și va întări principiul nediscriminării, astfel cum se prevede la articolul 21 din cartă. 2009/0165 (COD) Propunere modificată de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind procedurile comune de acordare și retragere a statutului de protecție internațională (Reformare) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 78 alineatul (2) litera (d), având în vedere propunerea Comisiei Europene, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[6], având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[7], hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: ò nou (1) Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat[8] trebuie să facă obiectul mai multor modificări substanțiale. Din motive de claritate, ar trebui să se procedeze la reformarea directivei menționate. ê 2005/85/CE considerentul 1 (adaptat) ð nou (2) O politică comună în domeniul azilului, inclusiv un sistem european comun de azil, este un element constitutiv al obiectivului Uniunii Europene de a institui în mod progresiv un spațiu de libertate, securitate și justiție deschis celor care, forțați de împrejurări, solicită în mod legitim protecție în Ö Uniune Õ Comunitate. ð Această politică ar trebui să fie guvernată de principiul solidarității și partajării echitabile a responsabilității, inclusiv a implicațiilor sale financiare, între statele membre. ï ê 2005/85/CE considerentul 2 (3) Consiliul European, la întrunirea sa specială de la Tampere din 15-16 octombrie 1999, a convenit să acționeze pentru instituirea unui sistem european comun de azil, bazat pe aplicarea deplină și globală a Convenției de la Geneva din 28 iulie 1951 privind statutul refugiaților, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la New York din 31 ianuarie 1967 (Convenția de la Geneva), afirmând astfel principiul nereturnării, asigurându-se că nicio persoană nu este retrimisă într-o zonă acolo unde există riscul de a fi persecutată din nou. ê 2005/85/CE considerentul 3 (adaptat) ð nou (4) Concluziile de la Tampere prevăd că sistemul european comun de azil ar trebui să includă, pe termen scurt, standarde comune pentru o procedură de azil echitabilă și eficace în statele membre și, pe termen lung, norme Ö ale Uniunii Õ comunitare care să conducă la o procedură de azil comună în Ö Uniunea Õ Comunitatea Europeană. ê 2005/85/CE considerentul 4 ð nou (5) ð Prima fază a sistemului european comun de azil s-a încheiat prin adoptarea instrumentelor juridice relevante prevăzute în tratate, inclusiv a Directivei 2005/85/CE care a fost ï Standardele minime stabilite de prezenta directivă cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat reprezintă, prin urmare, o primă măsură referitoare la procedurile de azil. ò nou (6) Consiliul European, cu ocazia reuniunii sale din 4 noiembrie 2004, a adoptat Programul de la Haga, care stabilește obiectivele ce trebuie puse în aplicare în spațiul de libertate, securitate și justiție în perioada 2005-2010. În acest sens, Programul de la Haga a invitat Comisia Europeană să finalizeze evaluarea instrumentelor juridice aferente primei faze și să transmită Consiliului și Parlamentului European instrumentele și măsurile corespunzătoare celei de-a doua faze. În conformitate cu Programul de la Haga, obiectivul care trebuie urmărit pentru crearea sistemului european comun de azil este instituirea unei proceduri comune de azil și a unui statut uniform, valabil în întreaga Uniune. (7) În Pactul european privind imigrația și azilul, adoptat la 16 octombrie 2008, Consiliul European a arătat că există în continuare diferențe considerabile între statele membre în ceea ce privește acordarea protecției și a lansat invitația de a se lua noi inițiative, inclusiv o propunere de instituire a unei proceduri unice de azi, care să includă garanții comune, pentru a finaliza instituirea unui sistem european comun de azil, prevăzut în Programul de la Haga. (8) Consiliul European, cu ocazia reuniunii sale din 10-11 decembrie 2009, a adoptat Programul de la Stockholm care a reconfirmat angajamentul de a institui un spațiu comun de protecție și solidaritate, bazat pe o procedură de azil comună și pe un statut uniform pentru cei cărora li s-a acordat protecție internațională, în temeiul unor standarde ridicate de protecție și al unor proceduri echitabile și eficiente, până în 2012. Programul de la Stockholm a afirmat că persoanelor care au nevoie de protecție internațională trebuie să li se asigure accesul la proceduri de azil sigure și eficiente din punct de vedere juridic. În conformitate cu Programul de la Stockholm, persoanele, indiferent de statul membru în care este depusă cererea lor de azil, ar trebui să beneficieze de același tratament în ceea ce privește măsurile procedurale și determinarea statutului. Obiectivul ar trebui să fie un tratament identic și aceleași rezultate pentru cazuri similare. (9) Resursele Fondului european pentru refugiați și ale Biroului European de Sprijin pentru Azil, instituit prin Regulamentul (UE) nr. 439/2010 al Parlamentului European și al Consiliului[9], ar trebui mobilizate în vederea sprijinirii în mod adecvat a eforturilor depuse de statele membre pentru punerea în aplicare a standardelor stabilite în a doua fază a sistemului european comun de azil, în special de statele membre ale căror sisteme de azil fac obiectul unor presiuni specifice și disproporționate, în principal din cauza poziției lor geografice sau a situației demografice. (10) Pentru a asigura o evaluare exhaustivă și eficientă a necesităților de protecție internațională ale solicitanților, în sensul Directivei […/.../UE] [privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statul de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (Directiva privind standardele minime)], cadrul Uniunii privind procedurile de acordare a protecției internaționale ar trebui să se bazeze pe conceptul procedurii unice de azil. ê 2005/85/CE considerentul 5 ð nou (11) Obiectivul principal al prezentei directive este de a ð a dezvolta în continuare standarde pentru procedurile din statele membre de acordare și retragere a protecției internaționale, în vederea instituirii unei proceduri comune de azil în Uniune ï introduce un cadru minim în Comunitate cu privire la procedurile de acordare și retragere a statutului de refugiat. ê 2005/85/CE considerentul 6 ð nou (12) Apropierea normelor privind procedurile de acordare și retragere a ð protecției internaționale ï statutului de refugiat ar trebui să contribuie la limitarea circulației secundare a solicitanților de ð protecție internațională ï azil între statele membre, în cazul în care această circulație se datorează diferențelor de cadru juridic ð și să creeze condiții echivalente pentru aplicarea Directivei […/…/UE] [Directiva privind standardele minime] în statele membre ï. ê 2005/85/CE considerentul 7 ð nou (13) Prin însăși natura standardelor minime, Sstatele membre ar trebui să aibă competența de a prevedea sau de a menține dispoziții mai favorabile pentru resortisanții țărilor terțe sau pentru apatrizii care solicită unui stat membru protecție internațională, atunci când se consideră că o astfel de cerere se bazează pe faptul că respectiva persoană ð are nevoie de protecție internațională ï este un refugiat în sensul ð Directivei […/…/UE] [Directiva privind standardele minime] ï articolului 1 punctul A din Convenția de la Geneva. ê 2005/85/CE considerentul 9 ð nou (14) Cu privire la tratamentul persoanelor care intră sub incidența domeniului de aplicare a prezentei directive, statele membre sunt ținute de obligațiile care decurg din instrumentele de drept internațional la care sunt parte și care interzic discriminarea. ê 2005/85/CE considerentul 10 ð nou (15) Este esențial ca hotărârile privind toate cererile de ð protecție internațională ï azil să fie luate pe baza faptelor și, în primul rând, de autorități al căror personal are cunoștințe corespunzătoare sau a beneficiatază de formarea necesară în materie de azil și ð protecție internațională ï refugiați. ê 2005/85/CE considerentul 11 ð nou (16) Este atât în interesul statelor membre, cât și al solicitanților de ð protecție internațională ï azil să se ia o hotărâre cât de repede posibil cu privire la cererile de ð protecție internațională ï azil, ð fără a aduce atingere unei examinări adecvate și complete ï. Organizarea prelucrării cererilor de azil ar trebui să fie lăsată la discreția statelor membre, astfel încât acestea, în conformitate cu necesitățile naționale, să poată acorda prioritate ori să accelereze soluționarea unei cereri, ținând seama de standardele prevăzute de prezenta directivă. (17) De asemenea, este atât în interesul statelor membre, cât și în cel al solicitanților să se asigure o recunoaștere corectă a necesităților de protecție internațională încă din primă instanță. În acest scop, solicitanților ar trebui să li se furnizeze în primă instanță, gratuit, informații juridice și procedurale, luând în considerare situațiile lor personale. Furnizarea unor astfel de informații ar trebui, inter alia, să permită solicitanților să înțeleagă mai bine procedura, ajutându-i, astfel, să respecte obligațiile relevante. Ar fi disproporționat să se ceară statelor membre să furnizeze aceste informații numai prin intermediul avocaților calificați. Prin urmare, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a găsi cele mai potrivite modalități pentru furnizarea acestor informații, cum ar fi prin intermediul organizațiilor neguvernamentale, al funcționarilor guvernamentali sau al serviciilor specializate ale statului. (18) În procedurile privind căile de atac, sub rezerva anumitor condiții, solicitanții ar trebui să beneficieze de asistență juridică gratuită și de reprezentare gratuită din partea unor persoane competente în materie, în conformitate cu legislația internă. În plus, în toate stadiile procedurii, solicitanții ar trebui să aibă dreptul de a consulta, pe cheltuială proprie, consilieri juridici sau alți consilieri, autorizați în acest scop în conformitate cu legislația internă. ê 2005/85/CE considerentul 12 ð nou (19) Noțiunea de ordine publică poate acoperi ð , inter alia, ï o condamnare pentru comiterea unei infracțiuni grave. ê 2005/85/CE considerentul 13 (adaptat) ð nou (20) În interesul unei corecte recunoașteri a acelor persoane care au nevoie de protecție ca refugiați în sensul articolului 1 din Convenția de la Geneva ð sau ca persoane eligibile pentru protecție subsidiară ï, fiecare solicitant ar trebui, sub rezerva anumitor excepții, să aibă acces efectiv la proceduri, posibilitatea de a coopera și de a comunica în mod adecvat cu autoritățile competente, astfel încât să poată prezenta faptele relevante ale cazului său, precum și garanții procedurale suficiente pentru a-și putea susține cazul în toate etapele procedurii. În plus, pe parcursul procedurii în cadrul căreia este examinată o cerere de ð protecție internațională ï azil, în mod normal, solicitantul ar trebui să beneficieze aibă cel puțin de dreptul de a rămâne pe teritoriu până când autoritatea decizională adoptă o hotărâre, de accesul la serviciile unui interpret pentru a-și prezenta argumentele în cazul în care este intervievat de autorități, de posibilitatea de a comunica cu un reprezentant al Înaltului Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați (ICONUR) ð și cu organizațiile care oferă consultanță sau consiliere solicitanților de protecție internațională ï sau cu orice altă organizație care acționează în numele acestuia, de dreptul la notificarea corectă a unei hotărâri, o motivare a hotărârii respective în drept și în fapt, posibilitatea de a consulta un consilier juridic sau un alt consilier, precum și dreptul de a fi informat despre situația sa juridică în momente decisive din cursul procedurii, într-o limbă pe care ð o înțelege sau ï se presupune în mod rezonabil că o înțelege ð și, în cazul unei hotărâri negative, dreptul la o cale de atac efectivă în fața unei instanțe judecătorești ï. ê 2005/85/CE considerentul 14 Pe de altă parte, ar trebui stabilite garanții procedurale specifice pentru minorii neînsoțiți, având în vedere vulnerabilitatea acestora. În acest sens, statele membre ar trebui să țină seama în primul rând de interesul superior al copilului. ò nou (21) În vederea asigurării unui acces efectiv la procedura de examinare, funcționarii care vin în primul rând în contact cu persoane care solicită protecție internațională, în special aceia care desfășoară activități de supraveghere a frontierelor terestre sau maritime sau care efectuează controale la frontieră, ar trebui să primească instrucțiuni și să beneficieze de formarea necesară privind modul de recunoaștere și de tratare a cererilor de protecție internațională. Aceștia ar trebui să poată furniza resortisanților țărilor terțe sau apatrizilor care sunt prezenți pe teritoriu, inclusiv la frontieră, în apele teritoriale sau în zonele de tranzit ale statelor membre, și care doresc să solicite protecție internațională, toate informațiile relevante referitoare la locul și modalitățile de prezentare a cererilor de protecție internațională. Atunci când respectivele persoane se află în apele teritoriale ale unui stat membru, acestea ar trebui debarcate, iar cererile lor ar trebui analizate în conformitate cu prezenta directivă. (22) Pentru a facilita accesul la procedura de examinare la punctele de trecere a frontierei și în locurile de reținere, ar trebui să se furnizeze informații cu privire la posibilitatea de a solicita protecție internațională. Ar trebui să se asigure, prin intermediul serviciilor de interpretare, comunicarea de bază necesară pentru a permite autorităților competente să înțeleagă dacă persoanele doresc să solicite protecție internațională. (23) În plus, ar trebui ca solicitanții care necesită garanții procedurale speciale, cum ar fi minorii, minorii neînsoțiți, persoanele care au făcut obiectul torturii, violului sau altor acte grave de violență sau persoanele cu handicap, să beneficieze de sprijinul corespunzător în vederea creării condițiilor necesare pentru a avea un acces efectiv la proceduri și pentru a prezenta elementele necesare pentru motivarea cererii de protecție internațională. (24) Măsurile naționale referitoare la identificarea și documentarea simptomelor și a semnelor de tortură sau a altor acte grave de violență fizică sau psihică, inclusiv acte de violență sexuală, în procedurile reglementate de prezenta directivă ar trebui să se bazeze, inter alia, pe Manualul privind mijloacele eficiente de anchetare și de colectare a probelor privind tortura și alte pedepse sau tratamente crude, inumane sau degradante (Protocolul de la Istanbul). (25) În vederea asigurării unei egalități reale între cererile depuse de femei și cele depuse de bărbați, procedurile de examinare ar trebui acorde atenție egalității dintre sexe. În special, interviurile personale ar trebui să fie organizate astfel încât să permită atât solicitanților femei, cât și solicitanților bărbați, să vorbească despre experiențele lor anterioare în cazuri care implică persecuție pe motive legate de sex. Complexitatea plângerilor care au legătură cu egalitatea dintre sexe ar trebui luată în considerare în mod corespunzător în procedurile bazate pe conceptul de țară terță sigură, pe conceptul de țară de origine sigură sau pe noțiunea de cereri ulterioare. (26) Interesul superior al copilului ar trebui să fie o prioritate a statelor membre în ceea ce privește punerea în aplicare a prezentei directive, în conformitate cu Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și cu Convenția Națiunilor Unite privind Drepturile Copilului din 1989. (27) Procedurile de examinare a nevoilor de protecție internațională ar trebui organizate astfel încât autoritățile competente să poată efectua o analiză riguroasă a cererilor de protecție internațională. ê 2005/85/CE considerentul 15 ð nou (28) În cazul în care solicitantul depune o cerere ulterioară fără a aduce noi probe sau argumente, ar fi disproporționat ca statele membre să fie obligate să desfășoare o nouă procedură completă de examinare. În aceste cazuri, statele membre ar trebui ð să poată respinge o cerere ca fiind inadmisibilă, în conformitate cu principiul res judicata ï să poată alege o procedură care prevede excepții de la garanțiile de care solicitantul beneficiază în mod normal. ê 2005/85/CE considerentul 16 ð nou (29) Multe cereri de azil ð protecție internațională ï se fac la frontieră sau într-o zonă de tranzit a unui stat membru înainte de adoptarea unei hotărâri cu privire la intrarea solicitantului. Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a ð prevedea proceduri de examinare a admisibilității și/sau a conținutului care să permită luarea unei hotărâri referitoare la cererile prezentate la frontieră sau în zonele de tranzit din acele locuri în circumstanțe bine definite ï menține procedurile existente adaptate la situația specifică a acestor solicitanți la frontieră. Ar trebui definite norme comune cu privire la posibilele excepții care pot fi făcute în aceste situații în raport cu garanțiile de care solicitanții beneficiază în mod normal. Procedurile la frontieră ar trebui să se aplice în special solicitanților care nu îndeplinesc condițiile de intrare pe teritoriul statelor membre. ê 2005/85/CE considerentul 17 ð nou (30) Un element esențial pentru aprecierea temeiniciei cererii de azil ð protecție internațională ï este siguranța solicitantului în țara sa de origine. În cazul în care o țară terță poate fi considerată drept o țară de origine sigură, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a o desemna ca atare și de a presupune că aceasta este sigură pentru un anumit solicitant, cu excepția cazului în care solicitantul prezintă elemente serioase în sens contrar. ê 2005/85/CE considerentul 18 (31) Dat fiind nivelul de armonizare atins privind obținerea statutului de refugiat de către resortisanții țărilor terțe sau de apatrizi, ar trebui stabilite criterii comune pentru desemnarea țărilor terțe ca țări de origine sigure. ê 2005/85/CE considerentul 19 Atunci când Consiliul se asigură că o anumită țară de origine îndeplinește criteriile respective și, în consecință, o include pe lista comună minimală a țărilor de origine sigure care se va adopta în temeiul prezentei directive, statele membre ar trebui aibă obligația de a examina cererile resortisanților respectivei țări sau ale apatrizilor care înainte își aveau reședința obișnuită în țara respectivă, pe baza prezumției juris tantum cu privire la siguranța țării respective. Având în vedere importanța politică a desemnării țărilor de origine sigure, în special implicațiile unei evaluări a situației drepturilor omului într-o țară de origine și implicațiile acesteia pentru politicile Uniunii Europene în domeniul relațiilor externe, Consiliul ar trebui să adopte deciziile cu privire la întocmirea sau modificarea listei, după consultarea Parlamentului European. ê 2005/85/CE considerentul 20 (adaptat) (32) Luând în considerare statutul Bulgariei și al României de țări candidate la aderarea la Uniunea Europeană, precum și progresul realizat de aceste țări în direcția aderării rezultă că aceste țări ar trebui considerate țări de origine sigure în sensul prezentei directive până la data aderării lor la Uniunea Europeană. ê 2005/85/CE considerentul 21 ð nou (33) Desemnarea unei țări terțe ca țară de origine sigură în sensul prezentei directive nu poate constitui o garanție absolută de siguranță pentru resortisanții țării respective. Prin natura sa, evaluarea pe care se bazează desemnarea poate lua în considerare numai situația civilă, juridică și politică generală din țara respectivă, precum și dacă cei care comit acte de persecuție, de tortură sau aplică tratamente ori pedepse inumane sau degradante fac efectiv obiectul sancțiunilor atunci când se stabilește că sunt responsabili de aceste fapte în țara respectivă. Din acest motiv, este important ca, atunci când un solicitant arată că există motive ð reale ï serioase pentru ca țara să nu fie sigură în cazul său particular, desemnarea respectivei țări ca țară sigură să nu mai poată fi considerată pertinentă în ceea ce îl privește. ê 2005/85/CE considerentul 22 (adaptat) ð nou (34) Statele membre ar trebui să examineze pe fond toate cererile, și anume să evalueze dacă solicitantul respectiv îndeplinește condițiile necesare pentru a obține Ö protecție internațională Õ statutul de refugiat în conformitate cu Directiva […/…/UE] [Directiva privind standardele minime] Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime cu privire la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și privind conținutul protecției acordate, cu excepția cazului în care prezenta directivă cuprinde dispoziții contrare, în special atunci când se poate presupune în mod rezonabil că o altă țară ar efectua examinarea sau ar asigura protecție suficientă. Statele membre ar trebui, în special, să nu aibă obligația de a evalua pe fond o cerere de azil ð protecție internațională ï atunci când o primă țară de azil a acordat solicitantului statutul de refugiat sau o protecție suficientă în alt mod și solicitantul va fi readmis în acea țară. ê 2005/85/CE considerentul 23 ð nou (35) De asemenea, statele membre ar trebui să nu aibă obligația de a evalua pe fond o cerere de azil ð protecție internațională ï în cazul în care se poate presupune în mod rezonabil că solicitantul, datorită unei legături ð suficiente cu ï o țară terță astfel cum este definită de legislația internă, va cere protecție în respectiva țară terță ð, și în cazul în care există motive să se considere că solicitantul va fi admis sau readmis în țara respectivă ï. Statele membre ar trebui să acționeze în acest mod numai atunci când solicitantul în cauză ar fi în siguranță în respectiva țară terță. Pentru a se evita circulația secundară a solicitanților, ar trebui stabilite principii comune pentru luarea în considerare sau desemnarea de către statele membre a țărilor terțe ca sigure. ê 2005/85/CE considerentul 24 ð nou (36) Pe de altă parte, cu privire la anumite țări terțe europene, care respectă standarde foarte înalte în ceea ce privește drepturile omului și protecția refugiaților, statelor membre ar trebui să li se permită să nu examineze sau să nu examineze în totalitate cererile de azil ð protecție internațională ï ale solicitanților care intră pe teritoriul lor din respectivele țări terțe europene. Date fiind potențialele consecințe pentru solicitant ale unei examinări restrânse sau omise, aplicarea conceptului de țară terță sigură ar trebui limitată la cazurile referitoare la țări terțe cu privire la care Consiliul a constatat îndeplinirea standardelor înalte de siguranță prevăzute de prezenta directivă. Consiliul ar trebui să adopte deciziile în această privință, după consultarea Parlamentului European. ê 2005/85/CE considerentul 25 Din natura standardelor comune privind ambele concepte de țară terță sigură, astfel cum sunt definite de prezenta directivă, rezultă că efectul practic al conceptelor depinde de existența sau nu a permisiunii, acordate solicitantului în cauză din partea țării terțe respective, de a intra pe teritoriul acesteia. ò nou (37) Pentru facilitarea schimbului periodic de informații cu privire la aplicarea națională a conceptelor de țară de origine sigură, țară terță sigură și țară terță europeană sigură și pentru pregătirea unei eventuale armonizări suplimentare în viitor, statele membre ar trebui să notifice sau să informeze periodic Comisia referitor la țările terțe cărora li se aplică aceste concepte. ê 2005/85/CE considerentul 26 ð nou (38) În ceea ce privește retragerea statutului de refugiat ð sau a protecției subsidiare ï, statele membre ar trebui să se asigure că persoanele care beneficiază de ð protecție internațională ï statutul de refugiat sunt informate în mod corespunzător despre o posibilă reexaminare a statutului lor și au posibilitatea să își prezinte punctul de vedere înainte ca autoritățile să adopte o hotărâre motivată de a le retrage statutul de refugiat. Cu toate acestea, renunțarea la aceste garanții ar trebui să fie permisă în cazul în care motivele încetării statutului de refugiat nu sunt legate de o modificare a condițiilor pe care s-a întemeiat recunoașterea. ê 2005/85/CE considerentul 27 (adaptat) ð nou (39) În conformitate cu un principiu fundamental al dreptului Ö Uniunii Õ comunitar, hotărârile adoptate cu privire la o cerere de azil ð protecție internațională, hotărârile referitoare la refuzul de a redeschide examinarea unei cereri după încheierea sa, ï și Ö hotărârile cu privire Õ la retragerea statutului de refugiat ð sau a protecției subsidiare ï sunt supuse unei căi de atac efective în fața unei instanțe judecătorești în sensul articolului 234 din tratat. Efectivitatea căii de atac, inclusiv în ceea ce privește examinarea faptelor relevante, depinde de sistemul administrativ și judiciar al fiecărui stat membru considerat în ansamblul său. ê 2005/85/CE considerentul 28 (40) În conformitate cu articolul 72 64 din Ttratatul privind funcționarea Uniunii Europene, prezenta directivă nu afectează exercitarea responsabilităților care le revin statelor membre cu privire la menținerea ordinii publice și la apărarea securității interne. ê 2005/85/CE considerentul 29 ð nou (41) Prezenta directivă nu se aplică procedurilor ð dintre statele membre ï reglementate de Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 Regulamentul (UE) nr. […/…] [de stabilire a criteriilor și a mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil ð protecție internațională ï prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe ð sau un apatrid ï] (Regulamentul Dublin). ò nou (42) Solicitanții care intră sub incidența Regulamentului (UE) nr. […/…] [Regulamentul Dublin] ar trebui să aibă acces la principiile și garanțiile de bază prevăzute de prezenta directivă și de garanțiile speciale în temeiul Regulamentului (UE) nr. […/…] [Regulamentul Dublin]. ê 2005/85/CE considerentul 30 (43) Punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui să fie evaluată la intervale regulate de până la doi ani. ê 2005/85/CE considerentul 31 (adaptat) (44) Înțelegând că obiectivul prezentei directive, anume acela de a stabili standarde minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat, nu poate fi suficient realizat de către statele membre și, prin urmare, datorită amplorii și efectelor acțiunii, poate fi mai bine realizat la nivelul Ö Uniunii Õ comunitar, Ö Uniunea Õ Comunitatea poate lua măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din Ttratatul privind funcționarea Uniunii Europene. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea acestui obiectiv. ê 2005/85/CE considerentul 32 În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Regatul Unit și-a notificat, prin scrisoarea din 24 ianuarie 2001, dorința de participare la adoptarea și aplicarea prezentei directive. ê 2005/85/CE considerentul 33 În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Irlanda și-a notificat, prin scrisoarea din 14 februarie 2001, dorința de participare la adoptarea și aplicarea prezentei directive. ò nou (45) În conformitate cu articolul 4a alineatul (1) din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei referitor la spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, și fără a aduce atingere alineatului (2) din articolul menționat, atât timp cât Regatul Unit și Irlanda nu au notificat dorința lor de a accepta această măsură, în conformitate cu articolul 4 din protocolul respectiv, nu au obligații în temeiul acesteia și continuă să aibă obligații în temeiul Directivei 2005/85/CE. ê 2005/85/CE considerentul 34 (46) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei directive, și, prin urmare, nu are obligații în temeiul acesteia și nu se supune aplicării sale. ê 2005/85/CE considerentul 8 ð nou (47) Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. ð În special, prezenta directivă urmărește să asigure respectarea deplină a demnității umane și promovarea aplicării articolelor 1, 18, 19, 21, 23, 24 și 47 din cartă și trebuie pusă în aplicare în mod corespunzător. ï ò nou (48) Obligația de a transpune prezenta directivă în legislația internă ar trebui să se limiteze la dispozițiile care reprezintă o modificare de fond în raport cu directiva anterioară. Obligația de a transpune dispozițiile neschimbate rezultă din directiva anterioară. (49) Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere în legislația internă a directivei prevăzute în anexa II, partea B. ê 2005/85/CE ð nou ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ, CAPITOLUL I Dispoziții generale Articolul 1 Scop Scopul prezentei directive este de a stabili ð proceduri comune ï standarde minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a ð protecției internaționale în temeiul Directivei […/…/UE] [ Directiva privind standardele minime] ï statutului de refugiat. Articolul 2 Definiții În sensul prezentei directive: (a) „Convenția de la Geneva” înseamnă Convenția din 28 iulie 1951 privind statutul refugiaților, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la New York din 31 ianuarie 1967; (b) „cerere” sau „cerere de azil” înseamnă cererea depusă de un resortisant al unei țări terțe sau de un apatrid care poate fi considerată o cerere de protecție internațională din partea unui stat membru în temeiul Convenției de la Geneva. Orice cerere de protecție internațională se prezumă a fi o cerere de azil, cu excepția cazului în care persoana respectivă solicită în mod explicit o altă formă de protecție care poate face obiectul unei cereri separate; ò nou (b) „cerere” sau „cerere de protecție internațională” înseamnă cererea depusă de un resortisant al unei țări terțe sau de un apatrid în scopul obținerii protecției din partea unui stat membru, care poate fi înțeleasă ca solicitarea statutului de refugiat sau de protecție subsidiară și prin care nu se solicită în mod explicit alt tip de protecție care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei […/…/UE] [Directiva privind standardele minime] și care poate fi cerută separat; ê 2005/85/CE ð nou (c) „solicitant” sau „solicitant de ð protecție internațională ï azil” înseamnă un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid care a depus o cerere de ð protecție internațională ï azil cu privire la care nu a fost adoptată încă o hotărâre finală; ò nou (d) „solicitant care necesită garanții procedurale speciale” înseamnă un solicitant care din cauza vârstei, a sexului, a orientării sexuale, a identității sexuale, a unui handicap, a unei afecțiuni fizice grave, a unor probleme de sănătate mintală, a unor tulburări post-traumatice sau ca urmare a torturii, violului sau altor forme grave de violență psihologică, fizică sau sexuală au nevoie de garanții speciale pentru a beneficia de drepturi și pentru a-și îndeplini obligațiile prevăzute de prezenta directivă; ê 2005/85/CE ð nou (e d) „hotărâre finală” înseamnă o hotărâre de acordare sau nu a statutului de refugiat ð sau a protecției subsidiare ï resortisantului unei țări terțe sau apatridului în temeiul Directivei […/…/UE] [Directiva privind standardele minime) Directivei 2004/83/CE și care nu mai este susceptibilă de a fi supusă niciunei căi de atac în cadrul capitolului V din prezenta directivă, indiferent dacă respectiva cale de atac are sau nu ca efect de a permite solicitanților să rămână pe teritoriul statelor membre în cauză până la soluționarea acesteuia, sub rezerva anexei III la prezenta directivă; (f e) „autoritatea decizională” înseamnă orice organism cvasi-judiciar sau administrativ dintr-un stat membru responsabil de examinarea soluționarea cererilor de ð protecție internațională ï azil și având competența de a hotărî în primă instanță în astfel de cazuri, sub rezerva anexei I; (g f) „refugiat” înseamnă un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid care îndeplinește cerințele menționate la articolul 2 litera (d) din Directiva […/…/UE] [Directiva privind standardele minime) 1din Convenția de la Geneva, astfel cum sunt prevăzute de Directiva 2004/83/CE; ò nou (h) „persoană eligibilă pentru a beneficia de protecție subsidiară” înseamnă un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid care îndeplinește cerințele menționate la articolul 2 litera (f) din Directiva […/…/UE] [Directiva privind standardele minime]; (i) „statut de protecție internațională” înseamnă recunoașterea, de către un stat membru, a unui resortisant al unei țări terțe sau a unui apatrid ca refugiat sau ca persoană eligibilă pentru a beneficia de protecție subsidiară; ê 2005/85/CE (j g) „statut de refugiat” înseamnă recunoașterea ca refugiat, de către un stat membru, a unui resortisant al unei țări terțe sau a unui apatrid ca refugiat; ò nou (k) „statut de protecție subsidiară” înseamnă recunoașterea, de către un stat membru, a unui resortisant al unei țări terțe sau a unui apatrid ca persoană eligibilă pentru protecție subsidiară; (l) „minor” înseamnă un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid care nu a împlinit vârsta de 18 ani; ê 2005/85/CE (adaptat) ð nou (m h) „minor neînsoțit” înseamnă ð un minor, astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (1) din Directiva […/…/UE] [Directiva privind standardele minime]ï o persoană sub vârsta de 18 ani care sosește pe teritoriul statelor membre fără a fi însoțită de o persoană majoră care să o aibă în întreținere în virtutea legii sau a cutumei și atât timp cât aceasta nu se află efectiv în întreținerea unei astfel de persoane; de asemenea, prezenta definiție se aplică minorilor care sunt lăsați neînsoțiți după ce au intrat pe teritoriul statelor membre; (n i) „reprezentant” înseamnă o ð persoană sau o organizație desemnată de organismele competente să acționeze în calitate de tutore legal pentru a asista și a reprezenta un minor neînsoțit în procedurile prevăzute în prezenta directiva în vederea asigurării interesului superior al copilului și a exercitării, dacă este cazul, a capacității juridice a minorului. Atunci când o organizație acționează ca reprezentant, aceasta desemnează o persoană responsabilă de îndeplinirea îndatoririlor de tutore legal în ceea ce privește minorul, în conformitate cu prezenta directivă ï persoană care acționează pe seama unei organizații reprezentând un minor neînsoțit în calitate de tutore legal, o persoană care acționează pe seama unei organizații naționale care este responsabilă de întreținerea și bunăstarea minorilor sau orice altă formă de reprezentare corespunzătoare desemnată să apere interesul superior al minorului neînsoțit; (o j) „retragerea statutului de ð protecție internațională ï refugiat” înseamnă hotărârea prin care o autoritate competentă revocă, încetează sau refuză să reînnoiască statutul de refugiat ð sau de protecție subsidiară ï al unei persoane în conformitate cu Directiva […/…/UE] [Directiva privind standardele minime] 2004/83/CE; (p k) „a rămâne în statul membru” înseamnă a rămâne pe teritoriul statului membru în care a fost depusă sau este examinată cererea de ð protecție internațională ï asylum inclusiv la frontieră sau în zonele de tranzit ale statelor membre;. ò nou (q) „cerere ulterioară” înseamnă o cerere suplimentară depusă după adoptarea unei hotărâri finale privind cererea anterioară, inclusiv cazurile în care solicitantul și-a retras în mod explicit cererea și cazurile în care autoritatea decizională a respins o cerere, în urma retragerii implicite a acesteia, în conformitate cu articolul 28 alineatul (1). ê 2005/85/CE (adaptat) ð nou Articolul 3 Domeniul de aplicare 1. Prezenta directivă se aplică tuturor cererilor de ð protecție internațională ï azil depuse pe teritoriul statelor membre, inclusiv la frontieră ð , în apele teritoriale ï sau în zonele de tranzit ale statelor membre, precum și retragerii statutului de ð protecție internațională ï refugiat. 2. Prezenta directivă nu se aplică în cazul cererilor privind azilul diplomatic sau teritorial depuse la reprezentanțele statelor membre. 3. În cazul în care statele membre utilizează sau instituie o procedură prin care cererile de azil sunt examinate atât ca cereri în temeiul Convenției de la Geneva, cât și ca cereri pentru alte forme de protecție internațională acordată în situațiile prevăzute la articolul 15 din Directiva 2004/83/CE, acestea aplică prezenta directivă pe tot parcursul procedurii acestora. 3. 4. În plus, statele membre pot hotărî să aplice prezenta directivă procedurilor prin care se examinează orice formă de protecție internațională ð care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei […/…/UE] [Directiva privind standardele minime] ï. Articolul 4 Autorități responsabile 1. Statele membre desemnează pentru toate procedurile o autoritate decizională care răspunde de examinarea corespunzătoare a cererilor în conformitate cu prezenta directivă, în special articolul 8 alineatul (2) și articolul 9. ð Statele membre se asigură că autoritatea dispune de mijloacele corespunzătoare, inclusiv suficient personal competent, pentru îndeplinirea sarcinilor sale, în conformitate cu prezenta directivă. ï În conformitate cu articolul 4 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003, cererile de azil depuse într-un stat membru și adresate autorităților altui stat membru care exercită controlul cu privire la imigrare se soluționează de statul membru pe teritoriul căruia este depusă cererea. 2. Cu toate acestea, Sstatele membre pot prevedea că o altă autoritate Ö decât cea menționată la alineatul (1) Õ este responsabilă pentru: (a) ð prelucrarea cazurilor în temeiul Regulamentului (UE) nr. […/…] [Regulamentul Dublin] și ï soluționarea cazurilor în care se preconizează transferarea solicitantului către un alt stat în conformitate cu normele de stabilire a criteriilor și a mecanismelor pentru determinarea statului responsabil cu examinarea unei cereri de azil, până în momentul în care are loc transferul sau statul solicitat refuză să își asume responsabilitatea pentru solicitant ori să îl reprimească; (b) adoptarea unei hotărâri cu privire la cerere pe baza dispozițiilor de drept intern în materie de securitate, cu condiția consultării, înainte de adoptarea hotărârii respective, a autorității decizionale pentru a se stabili dacă solicitantul îndeplinește condițiile necesare pentru a obține statutul de refugiat în temeiul Directivei 2004/83/CE; (c) realizarea unei examinări preliminare în temeiul articolului 32, cu condiția ca autoritatea respectivă să aibă acces la dosarul solicitantului cu privire la cererea anterioară; (d) soluționarea cazurilor în cadrul procedurilor prevăzute la articolul 35 alineatul (1); (b e) ð acordarea sau ï refuzarea permisiunii de a intra în cadrul procedurii prevăzute la articolul ð 43 ï 35 alineatele (2)-(5), sub rezerva condițiilor și în conformitate cu dispozițiile prevăzute la alineatele respectiveð , precum și pe baza avizului autorității decizionale ï ; (f) stabilirea faptului că un solicitant încearcă să intre sau a intrat în statul membru venind dintr-o țară terță sigură în sensul articolului 36, sub rezerva condițiilor și în conformitate cu dispozițiile prevăzute la articolul respectiv. ò nou 3. Statele membre se asigură că personalul autorității decizionale este format în mod corespunzător. În acest scop, statele membre asigură cursuri de formare inițială și, dacă este cazul, de formare ulterioară, care includ elementele enumerate la articolul 6 alineatul (4) literale (a)-(e) din Regulamentul (UE) nr. 439/2010. De asemenea, statele membre iau în considerarea formarea instituită și dezvoltată de Biroul European de Sprijin pentru Azil. ê 2005/85/CE (adaptat) 4. 3. În cazul în care Ö o autoritate este desemnată Õ autoritățile sunt desemnate în conformitate cu alineatul (2), statele membre se asigură că personalul Ö autorității Õ autorităților respective are cunoștințele corespunzătoare sau beneficiază de formarea necesară pentru îndeplinirea obligațiilor ce le revin în aplicarea prezentei directive. ò nou 5. Cererile de protecție internațională depuse într-un stat membru și adresate autorităților altui stat membru care efectuează controale la frontieră sau controale privind imigrația sunt tratate de statul membru pe teritoriul căruia este depusă cererea. ê 2005/85/CE ð nou Articolul 5 Dispoziții mai favorabile Statele membre pot institui sau menține standarde mai favorabile privind procedurile de acordare și retragere a ð protecției internaționale ï statutului de refugiat, în măsura în care standardele în cauză sunt compatibile cu prezenta directivă. CAPITOLUL II Principii fundamentale și garanții Articolul 6 Accesul la procedură 1. Statele membre pot solicita ca cererile de ð protecție internațională ï azil să fie depuse personal și/sau într-un loc desemnat ð, fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatele (2), (3) și (4) ï. ò nou 2. Statele membre se asigură că persoana care dorește să depună o cerere de protecție internațională are posibilitatea efectivă de a depune cererea în cel mai scurt timp. 3. Atunci când o persoană declară că dorește să depună o cerere de protecție internațională, statul membru asigură faptul că persoana respectivă va fi înregistrată ca solicitant în cel mai scurt timp și cel târziu la 72 de ore după efectuarea unei astfel de declarații. În acest scop, statele membre se asigură că personalul autorităților care pot primi astfel de declarații beneficiază de instrucțiuni relevante și de formarea necesară. În punerea în aplicare a prezentului alineat, statele membre iau în considerare orientările relevante elaborate de Biroul European de Sprijin pentru Azil. 4. În cazul în care un număr mare de resortisanți ai unor țări terțe sau de apatrizi solicită simultan protecție internațională, ceea ce face imposibil de respectat în practică termenul de 72 de ore stabilit la alineatul (3), statele membre pot să prevadă extinderea termenului respectiv la 7 zile lucrătoare. ê 2005/85/CE (adaptat) 2. Statele membre iau măsuri pentru ca fiecare persoană majoră având capacitate juridică să aibă dreptul de a depune o cerere de azil în nume propriu. 3. Statele membre pot prevedea că o cerere se poate depune de un solicitant în numele persoanelor aflate în întreținerea sa. În astfel de cazuri, statele membre se asigură că persoanele majore aflate în întreținerea solicitantului își dau consimțământul ca cererea să fie depusă în numele lor, în caz contrar, aceste persoane având posibilitatea de a depune o cerere în nume propriu. Consimțământul trebuie să fie dat la momentul depunerii cererii sau cel târziu la momentul intervievării persoanei majore aflate în întreținerea solicitantului. 4. Statele membre pot stabili în cadrul legislației interne: (a) cazurile în care un minor poate depune o cerere în nume propriu; (b) cazurile în care cererea unui minor neînsoțit trebuie depusă de un reprezentant desemnat în conformitate cu articolul 17 alineatul (1) litera (a); (c) cazurile în care depunerea unei cereri de azil este considerată ca reprezentând și depunerea unei cereri de azil pentru orice minor necăsătorit. 5. Statele membre se asigură că autoritățile cărora este posibil să li se adreseze o persoană care dorește să depună o cerere de azil sunt în măsură să consilieze persoana în cauză cu privire la locul și la modul în care trebuie să facă cererea și/sau poate cere acestor autorități să transmită cererea autorității competente. ê 2005/85/CE articolul 6 ð nou Articolul 7 Cererile depuse în numele persoanelor aflate în întreținere sau al minorilor 1. 2. Statele membre iau măsuri pentru ca fiecare persoană majoră având capacitate juridică să aibă dreptul de a depune o cerere de ð protecție internațională ï azil în nume propriu. 2. 3. Statele membre pot prevedea că o cerere se poate depune de un solicitant în numele persoanelor aflate în întreținerea sa. În astfel de cazuri, statele membre se asigură că persoanele majore aflate în întreținerea solicitantului își dau consimțământul ca cererea să fie depusă în numele lor, în caz contrar, aceste persoane având posibilitatea de a depune o cerere în nume propriu. Consimțământul trebuie să fie dat la momentul depunerii cererii sau cel târziu la momentul intervievării persoanei majore aflate în întreținerea solicitantului. ð Înainte de solicitarea consimțământului, fiecare persoană majoră din rândul acestora este informată în mod individual cu privire la consecințele procedurale relevante și la dreptul său de a depune o cerere separată de protecție internațională. ï ò nou 3. Statele membre se asigură că un minor are dreptul să depună o cerere de protecție internațională fie în nume propriu, în cazul în care are capacitatea juridică de a acționa în cadrul procedurilor, conform legislației interne a statului membru în cauză, fie prin intermediul părinților săi, al altor persoane majore care sunt membri ai familiei sau al altei persoane majore care îl are în întreținere, în temeiul legii sau al practicilor naționale din statul membru în cauză, fie prin intermediul unui reprezentant. 4. Statele membre se asigură că organismele corespunzătoare menționate la articolul 10 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului[10] au dreptul să depună o cerere de protecție internațională în numele unui minor neînsoțit dacă, pe baza unei evaluări individuale a situației personale a acestuia, organismele respective sunt de părere că minorul poate avea nevoie de protecție în temeiul Directivei […/…/UE] [Directiva privind standardele minime]. ê 2005/85/CE articolul 6 ð nou 5. 4. Statele membre pot stabili în cadrul legislației interne: (a) cazurile în care un minor poate depune o cerere în nume propriu; (b) cazurile în care cererea unui minor neînsoțit trebuie depusă de un reprezentant desemnat în conformitate cu articolul 25 17 alineatul (1) litera (a); (c) cazurile în care depunerea unei cereri de ð protecție internațională ï azil este considerată ca reprezentând și depunerea unei cereri de ð protecție internațională ï azil pentru orice minor necăsătorit. ò nou Articolul 8 Informarea și consilierea la punctele de trecere a frontierei și în locurile de reținere 1. Statele membre se asigură că în locurile de reținere și la punctele de trecere a frontierei, inclusiv zonele de tranzit, la frontierele externe, sunt disponibile informații cu privire la posibilitatea de a solicita protecție internațională. Statele membre furnizează servicii de interpretare în măsura în care este necesar pentru facilitarea accesului la procedură în aceste zone. 2. Statele membre se asigură că organizațiile care oferă consultanță și consiliere solicitanților de protecție internațională au acces la punctele de trecere a frontierei, inclusiv în zonele de tranzit, la frontierele externe. Statele membre pot să prevadă norme care să reglementeze prezența unor astfel de organizații în aceste zone și ca acest acces să facă obiectul unui acord cu autoritățile competente ale statului membru. ê 2005/85/CE ð nou Articolul 9 7 Dreptul de a rămâne în statul membru în timpul examinării cererii 1. Solicitanților li se permite să rămână în statul membru, numai în scopul procedurii, până la adoptarea unei hotărâri de către autoritatea decizională în conformitate cu procedurile în primă instanță prevăzute la capitolul III. Prezentul drept de a rămâne în statul membru nu constituie un drept de a primi permis de ședere. 2. Statele membre pot prevedea excepții de la această normă numai în cazul în care , în conformitate cu articolele 32 și 34, ð o persoană depune ï o cerere ulterioară ð menționată la articolul 41ï nu va mai fi examinată sau în cazul în care vor preda sau, după caz, extrăda o persoană fie către un alt stat membru, în temeiul obligațiilor care decurg dintr-un mandat european de arestare[11] sau din alte considerente, fie către o țară terță, ð cu excepția țării de origine a solicitantului vizat, ï, fie către o instanță penală internațională. ò nou 3. Un stat membru poate extrăda un solicitant către o țară terță în temeiul alineatului (2) numai în cazul în care autoritățile competente sunt convinse că o hotărâre de extrădare nu va reprezenta o returnare directă sau indirectă, încălcându-se astfel obligațiile internaționale ale statului membru. ê 2005/85/CE ð nou Articolul 10 8 Cerințe privind examinarea cererilor 1. Fără a aduce atingere articolului 23 alineatul (4) litera (i), Sstatele membre se asigură ca cererile de ð protecție internațională ï azil să nu fie respinse sau excluse de la examinare pe unicul motiv că nu au fost depuse în cel mai scurt termen. ò nou 2. Atunci când examinează cererile de protecție internațională, autoritatea decizională determină mai întâi dacă solicitanții îndeplinesc condițiile pentru a obține statutul de refugiat și, în caz contrar, dacă solicitanții sunt eligibili pentru protecție subsidiară. ê 2005/85/CE ð nou 3. 2. Statele membre se asigură că autoritatea decizională hotărăște în legătură cu cererile de ð protecție internațională ï azil după o examinare corespunzătoare. În acest scop, statele membre se asigură că: (a) cererile sunt examinate și hotărârile sunt adoptate în mod individual, obiectiv și imparțial; (b) se obțin informații precise și actualizate din surse diferite, cum ar fi ð Biroul European de Sprijin pentru Azil și ï Înaltul Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați (ICONUR), cu privire la situația generală existentă în țările de origine ale solicitanților de azil și, acolo unde este necesar, în țările pe care aceștia le-au tranzitat, iar aceste informații sunt puse la dispoziția personalului care examinează cererile și adoptă hotărârile; (c) personalul care examinează cererile și adoptă hotărârile cunoaște standardele relevante aplicabile în domeniul legislației privind azilul și refugiații; . ò nou (d) personalul care examinează cererile și adoptă hotărârile este instruit și are posibilitatea, de fiecare dată când consideră necesar, să consulte experți cu privire la cu anumite aspecte, cum ar fi cele medicale, culturale, religioase, legate de minori sau privind egalitatea între sexe. ê 2005/85/CE (adaptat) ð nou 4. 3. Autoritățile menționate la capitolul V au acces, prin autoritatea decizională, prin solicitant sau în alt mod, la informațiile generale menționate la alineatul 3 2 litera (b), care sunt necesare pentru îndeplinirea sarcinilor ce le revin. 5. 4. Statele membre pot adopta ð adoptă ï norme privind traducerea documentelor relevante pentru examinarea cererilor. Articolul 11 9 Cerințe cu privire la hotărârea autorității decizionale 1. Statele membre se asigură că hotărârile privind cererile de ð protecție internațională ï azil se comunică în scris. 2. De asemenea, statele membre se asigură că, în cazul respingerii unei cereri ð referitoare la statul de refugiat și/sau de protecție subsidiară ï, hotărârea este motivată în fapt și în drept și se comunică în scris informații despre posibilitățile de a ataca o hotărâre negativă. Statele membre nu sunt obligate să motiveze într-o hotărâre refuzul de acordare a statutului de refugiat în cazul în care solicitantului i se acordă un statut care oferă aceleași drepturi și avantaje în conformitate cu legislația internă și comunitară ca și statutul de refugiat în temeiul Directivei 2004/83/CE. În astfel de cazuri, statele membre se asigură că refuzul de acordare a statutului de refugiat este motivat în dosarul solicitantului și că acesta poate avea acces, la cerere, la dosarul său. De asemenea, Sstatele membre nu sunt obligate să comunice în scris, cu privire la o hotărâre, informații despre modul în care poate fi contestată o hotărâre negativă atunci când solicitantul a fost informat într-o etapă anterioară fie în scris, fie printr-un mijloc electronic la care acesta are acces. 3. În sensul articolului 76 alineatul (2)(3) și atunci când cererea se întemeiază pe aceleași motive, statele membre pot adopta o singură hotărâre privind toate persoanele aflate în întreținere ð cu excepția cazului în care aceasta ar duce la divulgarea situației personale a unui solicitant care i-ar putea pune în pericol interesele, în special în cazurile care implică persecuție pe motive legate de sex, orientare sexuală, identitate sexuală și/sau vârstă ï. Articolul 12 10 Garanțiile acordate solicitanților de ð protecție internațională ï azil 1. Cu privire la procedurile prevăzute la capitolul III, statele membre se asigură că toți solicitanții de ð protecție internațională ï azil beneficiază de următoarele garanții: (a) sunt informați, într-o limbă pe care ð o înțeleg sau ï Ö pe care Õ se presupune în mod rezonabil că o înțeleg, despre procedura de urmat și despre drepturile și obligațiile lor în cursul procedurii, precum și despre posibilele consecințe ale nerespectării acestor obligații și ale lipsei de cooperare cu autoritățile. Sunt informați despre termene, precum și despre mijloacele pe care le au la dispoziție pentru a-și îndeplini obligația de a prezenta elementele menționate la articolul 4 din Directiva […/…/UE] [Directiva privind standardele minime] 2004/83/CE ð , precum și despre consecințele unei retrageri explicite sau implicite a cererii ï. Respectivele informații li se comunică în timp util pentru a le permite să își exercite drepturile garantate de prezenta directivă și să se conformeze obligațiilor prezentate la articolul 13 11; (b) beneficiază, atunci când este necesar, de serviciile unui interpret pentru a prezenta autorităților competente argumentele lor. Statele membre consideră că este necesar să se furnizeze serviciile unui interpret cel puțin atunci când autoritatea decizională îl cheamă pe solicitant la interviu Ö trebuie să fie intervievat Õ, astfel cum se menționează la articolele 14, 15, 12 și 13 ð 16, 17 și 34 ï și, în lipsa unor astfel de servicii, comunicarea nu poate fi asigurată. În acest caz și în alte cazuri în care autoritățile competente doresc să îl intervieveze pe solicitant, serviciile respective se plătesc din fonduri publice; (c) nu li se refuză posibilitatea de a comunica cu ICONUR sau cu orice altă organizație care ð oferă consultanță juridică sau consiliere solicitanților de protecție internațională în conformitate cu legislația internă a ï acționează în numele ICONUR pe teritoriul statului membru în temeiul unui acord cu statului membru respectiv; ò nou (d) accesul la informațiile menționate la articolul 10 alineatul (3) litera (b) nu le va fi refuzat nici acestora și nici, dacă este cazul, consilierilor lor juridici, atunci când autoritatea decizională ia în considerare aceste informații în adoptarea unei hotărâri cu privire la cererea lor; ê 2005/85/CE (adaptat) ð nou (e d) li se comunică într-un termen rezonabil hotărârea adoptată de autoritatea decizională cu privire la cererea de ð protecție internațională ï azil pe care au depus-o. În cazul în care un consilier juridic sau un alt consilier îl reprezintă în mod legal pe solicitant, statele membre îi pot comunica acestuia hotărârea, în locul solicitantului de ð protecție internațională ï azil; (f e) sunt informați despre rezultatul hotărârii adoptate de autoritatea decizională într-o limbă pe care ð o înțeleg sau ï Ö pe care Õ se presupune în mod rezonabil că o înțeleg în cazul în care nu sunt asistați sau reprezentați de un consilier juridic sau alt consilier și în cazul în care asistența juridică gratuită nu este posibilă. Informațiile comunicate includ date despre modul cum pot contesta o hotărâre negativă în conformitate cu dispozițiile articolului 11 alineatul (2) articolului 9 alineatul (2). 2. Cu privire la procedurile prevăzute la capitolul V, statele membre se asigură că toți solicitanții de azil beneficiază de garanții echivalente cu cele menționate la alineatul (1) literele (b), (c) ð , (d) ï și (e d) din prezentul articol. Articolul 13 11 Obligațiile solicitanților de ð protecție internațională ï azil 1. ð Statele membre impun solicitanților de protecție internațională obligația de a coopera cu autoritățile competente pentru stabilirea identității lor și a altor elemente menționate la articolul 4 alineatul (2) din Directiva […/…/UE] [Directiva privind standardele minime]. ï. Statele membre pot impune solicitanților de azil ð alte ï obligațiia de a coopera cu autoritățile competente în măsura în care aceasteă obligațiie sunteste necesareă pentru prelucrarea cererii. 2. În special, statele membre pot prevedea că: (a) solicitanții de azil trebuie să informeze autoritățile competente despre prezența lor sau să se prezinte în fața acestora în persoană, fie imediat, fie la o dată precizată; (b) solicitanții de azil trebuie să predea documentele aflate în posesia lor care au relevanță pentru examinarea cererii, cum ar fi, de exemplu, pașaportul; (c) solicitanții de azil trebuie să informeze autoritățile competente despre reședința sau adresa lor actuală, precum și despre orice modificare a acestora, în cel mai scurt termen posibil. Statele membre pot adopta dispoziții conform cărora solicitantul trebuie să accepte primirea oricărei comunicări la cea mai recentă reședință sau adresă pe care a indicat-o în mod corespunzător; (d) autoritățile competente pot efectua o percheziție a solicitantului și a obiectelor pe care le are asupra sa ð , cu condiția ca percheziția să fie efectuată de o persoană de același sex ï ; (e) autoritățile competente pot fotografia solicitantul și (f) autoritățile competente pot înregistra declarațiile orale ale solicitantului, cu condiția ca acesta să fi fost informat în prealabil. Articolul 14 12 Interviul personal 1. Înainte de adoptarea unei hotărâri de către autoritatea decizională, solicitantului de azil i se dă posibilitatea de a avea un interviu personal cu privire la cererea sa de ð protecție internațională ï azil cu o persoană competentă, în temeiul legislației interne, să efectueze acest interviu. ð Interviurile cu privire la fondul cererii de protecție internațională sunt efectuate întotdeauna de către personalul autorității decizionale. ï Statele membre pot, de asemenea, să ofere posibilitatea unui interviu personal fiecărei persoane majore aflate în întreținere menționate la articolul 6 alineatul (3). ò nou În cazul în care un număr mare de resortisanți ai unor țări terțe sau de apatrizi solicită simultan protecție internațională, ceea ce în practică nu permite autorității decizionale să efectueze rapid interviurile cu privire la fondul unei cereri, statele membre pot să prevadă implicarea temporară a personalului unei alte autorități în efectuarea acestor interviuri. În astfel de cazuri, personalul autorității respective beneficiază în prealabil de formarea necesară, care include elementele enumerate la articolul 6 alineatul (4) literele (a) - (e) din Regulamentul (UE) nr. 439/2010 și la articolul 18 alineatul (5) din prezenta directivă. Atunci când o persoană a depus o cerere de protecție internațională în numele persoanelor aflate în întreținerea sa, fiecărei persoane majore vizate i se dă posibilitatea de a participa la un interviu personal. ê 2005/85/CE (adaptat) ð nou Statele membre pot determina în legislația internă cazurile în care unui minor i se oferă posibilitatea unui interviu personal. 2. Interviul personal privind fondul cererii poate fi omis în cazul în care: (a) autoritatea decizională este în măsură să adopte o hotărâre pozitivă ð în ceea ce privește statutul de refugiat ï pe baza probelor disponibile sau (b) autoritatea competentă a avut deja o întâlnire cu solicitantul în scopul de a-l asista la completarea cererii și la furnizarea informațiilor esențiale cu privire la cerere, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2004/83/CE, sau (c) autoritatea decizională, pe baza unei examinări complete a informațiilor furnizate de solicitant, consideră că cererea este neîntemeiată în cazurile în care se aplică circumstanțele menționate la articolul 24 alineatul (4) literele (a), (c), (g), (h) și (j). 3. Interviul personal poate fi omis de asemenea: (b) în cazurile în care, în mod rezonabil, nu este posibil să aibă loc, în special atunci când autoritatea ð decizională ï competentă consideră că solicitantul nu poate sau nu este în măsură să fie intervievat din cauza unor circumstanțe durabile independente de voința sa. Atunci când există îndoieli, ð autoritatea determinantă consultă un expert în domeniul medical pentru a stabili dacă starea care face ca solicitantul să nu poată sau să nu fie în măsură să fie intervievat este temporară sau permanentă ï statele membre pot solicita un certificat medical sau psihologic. În cazul în care Ö nu se efectuează un interviu personal Õ statul membru nu oferă solicitantului sau, după caz, persoanei aflate în întreținere, posibilitatea unui interviu personal în temeiul literei (b) prezentului paragraf, sau, după caz, Ö cu Õ persoana aflată în întreținere, se fac eforturi rezonabile pentru a permite solicitantului sau persoanei aflate în întreținere să prezinte noi informații. 3. 4. Lipsa unui interviu personal în conformitate cu prezentul articol nu împiedică autoritatea decizională să adopte o hotărâre cu privire la o cerere de ð protecție internațională ï azil. 4. 5.. Lipsa unui interviu personal în temeiul alineatului (2) literaele (b) și (c) și al alineatului (3) nu trebuie să afecteze în mod negativ hotărârea autorității decizionale. 5. 6. Independent de articolul 28 alineatul (1) 20 alineatul (1), statele membre, atunci când hotărăsc cu privire la o cerere de ð protecție internațională ï azil, pot ține seama de faptul că solicitantul nu s-a prezentat la interviul personal, cu excepția cazului în care a avut motive întemeiate de a nu se prezenta. Articolul 15 13 Cerințe cu privire la interviul personal 1. Interviul personal are loc în mod normal fără prezența membrilor de familie, cu excepția cazului în care autoritatea decizională consideră necesară prezența altor membri de familie, în scopul unei examinări corespunzătoare. 2. Interviul personal are loc în condiții care asigură o confidențialitate corespunzătoare. 3. Statele membre iau măsuri corespunzătoare pentru a garanta că interviul personal are loc în condiții care îi permit solicitantului să prezinte toate motivele cererii sale. În acest scop, statele membre: (a) se asigură că persoana care efectuează conduce interviul este suficient de competentă pentru a ține seama de situația personală ð și ï sau generală în care se înscrie cererea, inclusiv de originea culturală ð , sexul, orientarea sexuală, identitatea sexuală ï sau de vulnerabilitatea solicitantului ð , în sensul articolului 22 din Directiva […/…/UE] [Directiva privind condițiile de primire]; ï , pe cât posibil, și ò nou (b) în măsura posibilului, asigură efectuarea interviului cu solicitantul de către o persoană de același sex, dacă solicitantul cere acest lucru; ê 2005/85/CE (adaptat) ð nou (c b) aleg un interpret ð competent ï, capabil să asigure o comunicare corespunzătoare între solicitant și persoana care efectuează conduce interviul. Comunicarea Ö are loc Õ nu trebuie să aibă loc neapărat în limba pe care o preferă solicitantul de azil Ö , cu excepția cazului în care Õ atunci când există o altă limbă pe care se presupune în mod rezonabil că o înțelege și în care poate comunica ð în mod clar ï. ð În măsura posibilului, statele membre pun la dispoziție un interpret de același sex, dacă solicitantul cere acest lucru ï; ò nou (d) se asigură că persoana care efectuează interviul privind fondul unei cereri de protecție internațională nu poartă uniformă militară sau uniforma autorităților de aplicare a legii; (e) se asigură că interviurile cu minori se efectuează într-o formă adaptată acestora. ê 2005/85/CE 4. Statele membre pot adopta norme privind prezența unor părți terțe la interviul personal. 5. Prezentul articol se aplică, de asemenea, întâlnirii prevăzute la articolul 12 alineatul (2) litera (b). ò nou Articolul 16 Conținutul interviului personal Atunci când efectuează interviul personal privind fondul unei cereri de protecție internațională, autoritatea decizională se asigură că solicitantul are în mod corespunzător posibilitatea de a prezenta elementele necesare pentru a-și susține cât mai complet posibil cererea de protecție internațională, în conformitate cu articolul 4 din Directiva [..../../UE] [Directiva privind standardele minime]. Aceasta include posibilitatea de a oferi o explicație referitoare la elementele care pot lipsi și/sau referitoare la incoerențele sau contradicțiile din declarațiile sale. ê 2005/85/CE Articolul 14 Statutul raportului privind interviul personal în cadrul procedurii 1. Statele membre se asigură că se întocmește un raport scris cu privire la fiecare interviu personal, care să cuprindă cel puțin informațiile esențiale despre cerere, astfel cum au fost prezentate de solicitant, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2004/83/CE. 2. Statele membre se asigură că solicitanții au acces în timp util la raportul privind interviul personal. În cazul în care acest acces nu se acordă decât după hotărârea autorității decizionale, statele membre se asigură că acest acces este posibil cât mai curând pentru a permite solicitantului să pregătească și să introducă o cale de atac în termenul stabilit. 3. Statele membre pot cere solicitantului să aprobe conținutul raportului cu privire la interviul personal. În cazul în care solicitantul refuză să aprobe conținutul raportului, motivele refuzului se consemnează la dosarul solicitantului. Refuzul solicitantului de a aproba conținutul raportului nu împiedică autoritatea decizională să adopte o hotărâre cu privire la cererea acestuia. 4. Prezentul articol se aplică, de asemenea, întâlnirii prevăzute la articolul 12 alineatul (2) litera (b). ò nou Articolul 17 Întocmirea rapoartelor privind interviurile personale și înregistrarea acestora 1. Statele membre se asigură că fiecare interviu personal face obiectul unui raport detaliat, care conține toate elementele esențiale. 2. Statele membre pot să prevadă înregistrarea audio sau audio-video a interviurilor personale. În acest caz, statele membre se asigură că înregistrarea interviului personal este anexată la raport. 3. Statele membre se asigură că solicitantul are posibilitatea să formuleze observații și/sau să ofere clarificări cu privire la orice erori de traducere sau neînțelegeri care apar în raport, la încheierea interviului personal sau într-un anumit termen înainte de luarea unei hotărâri de către autoritatea decizională. În acest scop, statele membre se asigură că solicitantul este pe deplin informat cu privire la conținutul raportului, beneficiind de asistență din partea unui interpret, dacă este necesar. Apoi, statele membre cer solicitantului să aprobe conținutul raportului. Statele membre nu trebuie să ceară solicitantului să aprobe conținutul raportului dacă interviul este înregistrat în conformitate cu dispozițiile de la alineatul (2) și dacă înregistrarea poate fi admisă ca probă în procedurile menționate în capitolul V. 4. În cazul în care solicitantul refuză să aprobe conținutul raportului, motivele refuzului se consemnează la dosarul solicitantului. Refuzul solicitantului de a aproba conținutul raportului nu împiedică autoritatea decizională să adopte o hotărâre cu privire la cererea acestuia. 5. Înainte de luarea unei hotărâri de către autoritatea decizională, solicitanților nu li se refuză accesul la raport și, dacă este cazul, la înregistrarea acestuia. Articolul 18 Rapoarte medicale 1. Statele membre permit unui solicitant să facă obiectul unui examen medical efectuat pentru a prezenta autorității decizionale un certificat medical, în sprijinul declarațiilor date cu privire la persecuția sau vătămarea gravă suferită în trecut. Statele membre pot cere solicitantului să prezinte autorității decizionale rezultatele examenului medical într-un termen rezonabil, după ce acesta a fost informat cu privire la drepturile sale în temeiul prezentului articol. În cazul în care solicitantul nu prezintă rezultatele examenului medical în termenul respectiv, fără a avea motive întemeiate, acest lucru nu împiedică autoritatea decizională să ia o hotărâre privind cererea de protecție internațională. 2. Fără a aduce atingere alineatului (1), în cazurile în care autoritatea decizională consideră că există un motiv pentru a crede că solicitantul nu are capacitatea de a fi intervievat și/sau de a da declarații precise și coerente sau că această capacitate este limitată, ca urmare a stresului post-traumatic, a persecuției sau a vătămării grave suferite în trecut, aceasta se asigură că examenul medical este efectuat cu consimțământul solicitantului. Refuzul unui solicitant de a se supune unui astfel de examen medical nu împiedică autoritatea decizională să adopte o hotărâre cu privire la cererea de protecție internațională. 3. Statele membre asigură condițiile adecvate pentru a pune la dispoziție o expertiză medicală imparțială și calificată în scopul examenelor medicale menționate la alineatul (2). 4. Statele membre prevăd norme și condiții suplimentare pentru identificarea și documentarea simptomelor de tortură și a altor forme de violență fizică, sexuală sau psihologică, relevante pentru aplicarea prezentului articol. 5. Statele membre se asigură că persoanele care intervievează solicitanții în temeiul prezentei directive beneficiază de formare în ceea ce privește identificarea simptomelor de tortură și a problemelor medicale care ar putea afecta în mod negativ capacitatea solicitantului de a fi intervievat. 6. Rezultatele examenelor medicale menționate la alineatele (1) și (2) sunt evaluate de autoritatea decizională în coroborare cu alte elemente ale cererii. Articolul 19 Furnizarea gratuită de informații juridice și procedurale în procedurile în primă instanță 1. Statele membre se asigură că informațiile juridice și procedurale sunt furnizate gratuit solicitanților, la cerere, în procedurile în primă instanță prevăzute în capitolul III. Aceasta include, cel puțin, furnizarea de informații privind procedura luând în considerare situația personală a solicitantului și motivele în fapt și în drept, în eventualitatea unei hotărâri negative. 2. Furnizarea gratuită de informații juridice și procedurale face obiectul condițiilor prevăzute la articolul 21. Articolul 20 Asistența juridică gratuită și reprezentarea gratuită în procedurile privind căile de atac ê 2005/85/CE articolul 15 alineatul (2) ð nou 1. În cazul unei hotărâri negative a autorității decizionale, Sstatele membre se asigură că asistența juridicădiciară gratuită și/sau reprezentarea gratuită se acordă la cerere, sub rezerva dispozițiilor alineatului (3) ð în procedurile privind căile de atac prevăzute în capitolul V. Acestea includ, cel puțin, pregătirea documentelor procedurale necesare și participarea la ședința de judecată în fața unei instanțe de fond în numele solicitantului. ï ò nou 2. Statele membre pot să acorde, de asemenea, asistență juridică gratuită și/sau reprezentare gratuită în procedurile în primă instanță prevăzute în capitolul III. În astfel de cazuri, nu se aplică articolul 19. 3. Statele membre pot să prevadă ca asistența juridică gratuită și reprezentarea gratuită să nu se acorde în cazul în care o instanță judecătorească consideră că o cale de atac exercitată de solicitant nu are perspective reale de succes. Într-un astfel de caz, statul membru se asigură că nu se restricționează în mod arbitrar asistența juridică gratuită și reprezentarea gratuită și că nu se împiedică accesul efectiv la justiție al solicitantului. 4. Asistența juridică gratuită și reprezentarea gratuită fac obiectul condițiilor prevăzute la articolul 21. Articolul 21 Condițiile furnizării gratuite de informații juridice și procedurale, precum și ale acordării asistenței juridice gratuite și a reprezentării gratuite 1. Statele membre pot să prevadă ca informațiile juridice și procedurale menționate la articolul 19, precum și asistența juridică gratuită și reprezentarea gratuită menționate la articolul 20, să fie furnizate de organizații neguvernamentale, de funcționari guvernamentali sau de servicii special