COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU ȘI COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN privind lucrările Forumului comun al UE pentru prețurile de transfer în perioada iulie 2010 - iunie 2012 și propunerile aferente 1. Raport privind întreprinderile mici și mijlocii și prețurile de transfer și 2. Raport privind acordurile privind repartizarea costurilor pentru servicii care nu generează bunuri necorporale (BN) /* COM/2012/0516 final */





COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU ȘI COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN privind lucrările Forumului comun al UE pentru prețurile de transfer în perioada iulie 2010 - iunie 2012 și propunerile aferente 1. Raport privind întreprinderile mici și mijlocii și prețurile de transfer și 2. Raport privind acordurile privind repartizarea costurilor pentru servicii care nu generează bunuri necorporale (BN) 1. introducere Este știut faptul că extinderea globalizării generează probleme practice atât pentru întreprinderile multinaționale (ÎMN), cât și pentru administrațiile fiscale (AF) atunci când se stabilesc prețurile, în scopuri fiscale, pentru tranzacții transfrontaliere între întreprinderi asociate. Pentru a evalua corect prețul acestor tranzacții, statele membre (SM) din Uniunea Europeană (UE) au adoptat principiul concurenței depline (PCD)[1]. PCD se bazează pe o comparație între condițiile aplicate de întreprinderile asociate și condițiile care ar fi aplicate între întreprinderi independente. Cu toate acestea, interpretarea și punerea în aplicare a PCD variază atât între administrațiile fiscale, cât și între administrațiile fiscale și întreprinderi. Acest fapt conduce la incertitudini, creșterea costurilor și o posibila dublă impunere sau chiar la neimpozitare. Acestea afectează negativ funcționarea optimă a pieței interne. Pentru a soluționa această situație, în octombrie 2002[2] Comisia a instituit Forumul comun al UE pentru prețurile de transfer (FCPT), un grup de experți care să identifice soluții pragmatice la problemele cauzate de punerea în aplicare a PCD, în special în cadrul UE. În 2011, prin intermediul unei decizii a Comisiei[3], mandatul FCPT a fost reînnoit și prelungit până la 31 martie 2015. Prezenta comunicare este un raport al lucrărilor FCPT în perioada iulie 2010 - iunie 2012 și trage concluzii referitor la lucrările viitoare ale grupului de experți. 2. sinteza activităților Forumului comun al UE pentru prețurile de transfer În perioada iulie 2010 - iunie 2012, FCPT a avut șase reuniuni. Au fost întocmite rapoarte detaliate cu privire la două teme. Un raport tratează considerente specifice cu privire la prețurile de transfer pentru întreprinderile mici și mijlocii din UE, iar celălalt tratează un acord specific intra-grup, cunoscut ca acordul privind repartizarea costurilor. De asemenea, au fost finalizate exerciții de monitorizare pentru stabilirea gradului de punere în aplicare a inițiativelor anterioare ale FCPT. În urma reînnoirii mandatului, în iunie 2011, Forumul a convenit asupra unui Regulament de procedură actualizat și a unui nou program de lucru pentru 2011-2015. În această perioadă, au fost inițiate dezbateri, nefinalizate încă, cu privire la următoarele puncte din programul de lucru: strategii pe bază de riscuri pentru prețurile de transfer, probleme privind dubla impunere rezultate în urma ajustărilor secundare și ajustări compensatorii/la final de an. În reuniunile viitoare, FCPT va continua dezbaterea și monitorizarea acestor probleme. 2.1. Concluziile FCPT cu privire la întreprinderile mici și mijlocii și prețurile de transfer O caracteristică generală a prețurilor de transfer este sarcina administrativă pe care o generează pentru contribuabili și pentru administrațiile fiscale. Întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri) se confruntă cu probleme speciale din cauza lipsei de informații, a experienței și a resurselor disponibile pe această temă. Administrațiile fiscale se confruntă, de asemenea, cu probleme în relația cu IMM-urile, deoarece trebuie să găsească calea de mijloc între aplicarea în mod imparțial a propriilor politici fiscale, având în vedere resursele de care dispun și considerentele privind costurile și beneficiile, și evitarea sarcinii administrative exagerate și a conflictelor fiscale inutile pentru IMM-uri și în rândul administrațiilor fiscale. Recunoscând rolul central al IMM-urilor în economia UE, FCPT a inițiat analizarea acestor provocări și prezentarea unor propuneri de îmbunătățire - din perspectiva prețurilor de transfer - a mediului în care funcționează IMM-urile. Cu toate că prețul de transfer nu este un aspect de importanță majoră pentru IMM-uri, numărul întreprinderilor afectate poate fi destul de mare. Raportul prezintă diferite recomandări pentru o modalitate mai uniformă de abordare a cerințelor specifice IMM-urilor în contextul problematicii prețurilor de transfer. Raportul se referă la diferitele etape de conformare a IMM-urilor la normele privind prețurile de transfer. În ceea ce privește definiția IMM-urilor, se clarifică faptul că raportul nu are scopul de a conveni asupra unei definiții comune a IMM-urilor din punct de vedere fiscal. Cu toate acestea, raportul recomandă SM să se bazeze pe criteriul utilizat deja în Recomandarea 2003/361/CE[4] a Comisiei (bilanțul total, cifra de afaceri, numărul de angajați) atunci când analizează definirea unui IMM. Referitor la conformitatea cu normele privind prețurile de transfer, raportul conține bune practici și recomandări orientative în ceea ce privește auditul prealabil, auditul și soluționarea disputelor. Raportul susține principiul proporționalității ca abordare fiabilă în analiza nevoilor IMM-urilor, a cerințelor administrațiilor fiscale și a capacității IMM-urilor de a se conforma acestor cerințe. Pentru etapa de preaudit, în raport se recomandă asigurarea unui punct de informare pentru IMM-uri și înștiințarea în prealabil a IMM-urilor cu privire la procedurile sigure. În continuare, raportul sugerează statelor membre să elaboreze măsuri de simplificare pentru a reduce sarcina de conformare a IMM-urilor. Pentru etapa de audit, raportul recomandă analizarea unor soluții pragmatice care se pot baza pe experiențele din alte state membre sau pe rapoartele FCPT anterioare. Atunci când IMM-urile sunt auditate, acestea ar trebui să fie tratate corespunzător. În ceea ce privește soluționarea disputelor, raportul recomandă încurajarea procedurilor accelerate pentru IMM-urile cu creanțe mai puțin complexe și care implică valori mici, precum și analizarea și organizarea de întâlniri între auditori în contextul procedurilor de acord amiabil (PAA) și al așa-numitelor Convenții de arbitraj (CA)[5]. Raportul se încheie prin recunoașterea nevoilor speciale ale IMM-urilor în ceea ce privește respectarea normelor privind prețurile de transfer. În finalul raportului se precizează că recomandările și constatările se bazează pe aplicarea în mod flexibil a principiului proporționalității. Acțiunile viitoare ale FCPT cuprind monitorizarea și efectele măsurilor recomandate în raport și puse în aplicare de statele membre în relația cu IMM-urile. 2.2. Concluziile FCPT privind acordurile privind repartizarea costurilor pentru servicii care nu generează bunuri necorporale (BN) Acordurile privind repartizarea costurilor (ARC) pentru servicii sunt modalități rentabile utilizate de întreprinderile multinaționale în derularea activităților în cadrul grupului. Decizia de a apela la un ARC poate fi justificată prin diferite argumente, de exemplu, din motive de economie de scară, de partajare a riscurilor, a abilităților și a resurselor. Pentru a evita dublarea lucrărilor curente ale OCDE asupra unor aspecte privind prețurile de transfer ale bunurilor necorporale, lucrările FCPT se axează pe ARC-urile aferente serviciilor care nu generează bunuri necorporale (BN). Raportul tratează mai întâi diferitele concepte care definesc ARC-urile și serviciile intra-grup (SIG). Raportul se concentrează asupra identificării unei modalități cât mai rapide prin care examinatorul să poată constata dacă PCD a fost aplicat în cazul ARC-urilor pentru servicii care nu creează BN. În acest scop, raportul prezintă criteriile generale pentru a stabili dacă un ARC respectă PCD. De asemenea, în raport sunt furnizate elementele de informații care ar trebui să îndeplinească cerințele majorității examinatorilor atunci când decid dacă un ARC este conform cu principiul concurenței depline. Anumite aspecte sunt tratate mai detaliat, de exemplu, testul profitului anticipat, cheile de alocare ce pot fi utilizate pentru a calcula contribuția fiecărui participant, modalitățile de evaluare a contribuțiilor nefinanciare (în natură), abordarea cazurilor în care costurile vizate sunt cele prevăzute inițial în buget și nu cele suportate în realitate, precum și posibilitatea de a pune în aplicare standardele contabile utilizate în general în cadrul grupului. Raportul este cu atât mai important din punctul de vedere al ARC-urilor pentru servicii care nu creează bunuri necorporale cu cât aduce completări la îndrumările existente pentru serviciile intra-grup cu valoare adăugată mică (Orientările FCPT pentru SIG) și încheie lucrările FCPT asupra serviciilor intra-grup. Raportul conchide că respectarea recomandărilor incluse în raport, care fac obiectul acestuia în majoritatea cazurilor, va simplifica examinarea și administrațiile fiscale vor putea să stabilească mai ușor dacă PCD a fost aplicat în realitate. FCPT va monitoriza cu regularitate efectele acestor îndrumări. 2.3. Actualizarea punctelor din programul de lucru În perioada acoperită în acest raport, FCPT a tratat subiectele rămase din programul de lucru pentru perioada 2007-2011 și, în iunie 2011, a adoptat un program de lucru nou pentru 2011-2015, pe care se bazează lucrările curente ale FCTP. Din iulie 2010 și până în iunie 2011 activitatea FCPT s-a concentrat în principal asupra IMM-urilor și a prețurilor de transfer. Raportul a fost adoptat de Forum în martie 2011[6]. Preluat din programul anterior, primul punct din programul de lucru pentru perioada 2011-2015 a fost elaborarea unei abordări comune privind ARC-urile. Acest proiect, axat asupra ARC-urilor pentru servicii care nu creează BN, a fost finalizat cu succes în iunie 2012[7]. În ceea ce privește evaluarea riscurilor, un factor important al politicii prețurilor de transfer care permite administrațiilor fiscale și contribuabililor să utilizeze la maximum resursele limitate de care dispun, lucrările viitoare se vor baza pe prezentările elaborate de mai mulți membri ai Forumului (reprezentanți din statele membre și din sectorul privat). Grupul va analiza bune practici pentru a decide asupra domeniului potențial de aplicare al unei orientări UE în acest sens. În ceea ce privește acceptarea ajustărilor compensatorii/la final de an, în UE există diferite practici. În 2011, a fost lansat un chestionar, care a fost încheiat în 2012. Și această sinteză face parte din îndeplinirea unei secțiuni din programul de lucru. FCPT va analiza în continuare dacă în UE se poate elabora o abordare comună privind ajustările compensatorii. În unele state membre, o ajustare a prețurilor de transfer este însoțită de o ajustare suplimentară. Aceste așa-numite „ajustări secundare” pot avea drept rezultat dubla impunere și, prin urmare, au fost incluse în programul FCPT. În 2011, a fost lansat un chestionar, care a fost încheiat în 2012. Cu toate că, în stadiul curent, o parte din programul de lucru a fost deja realizată, FCPT analizează efectele ajustării secundare în UE pentru a propune soluții de îmbunătățire a situației curente, atât în ceea ce privește posibila dublă impunere, cât și anumite aspecte legate de punerea în aplicare a acesteia. 2.4. Activitatea de monitorizare Una dintre sarcinile în derulare ale FCPT este monitorizarea și coordonarea punerii în aplicare în mod eficace a rezultatelor obținute de forum. Aceste sarcini sunt îndeplinite prin întocmirea de statistici anuale și prin pregătirea unor rapoarte speciale. Apoi, rapoartele sunt analizate de serviciile Comisiei și de FCPT pentru a identifica sectoarele în care Forumul poate să desfășoare lucrări suplimentare. Anual, se întocmesc și se evaluează rapoarte statistice privind cauzele nesoluționate în temeiul CA și care implică acorduri de prețuri în avans (APA-uri). Formatul acestor rapoarte statistice a fost îmbunătățit și va fi revizuit și în viitor. S-au elaborat îndrumări suplimentare pentru completarea chestionarului anual APA. Dat fiind că FCPT funcționează de 10 ani, rezultatele acestuia vor fi supuse unui exercițiu de monitorizare mai extins. Vor fi revizuite codurile de conduită privind aplicarea în mod eficient a CA și privind documentația aferentă prețurilor de transfer în UE, Orientările UE privind APA-urile, precum și Orientările privind serviciile intra-grup cu valoare adăugată mică. Scopul este de a evalua eficacitatea în ansamblu a aplicării recomandărilor FCPT adoptate de SM și analizarea posibilelor îmbunătățiri. 3. Concluziile Comisiei Comisia consideră în continuare că grupul de experți FCPT este o sursă importantă pentru soluționarea aspectelor privind prețurile de transfer și de furnizare de soluții pragmatice pentru astfel de probleme. În special, Comisia constată că raportul privind întreprinderile mici și mijlocii și prețurile de transfer, precum și raportul privind ARC-urile pentru servicii care nu creează BN, tratează sarcinile cheie identificate de Comisie atunci când a instituit FCPT, adică, de a aplica în mod uniform normele privind prețurile de transfer în cadrul Uniunii Europene. Comisia susține în întregime concluziile și sugestiile rapoartelor incluse în Anexa I: Raport privind întreprinderile mici și mijlocii și prețurile de transfer și în Anexa II: Raport privind ARC-urile pentru servicii care nu generează bunuri necorporale (BN). Comisia invită Consiliul să aprobe Raportul propus cu privire la întreprinderile mici și mijlocii și prețurile de transfer și invită statele membre să pună în aplicare în legislația și în normele administrative interne practicile conforme cu abordările și considerentele procedurale incluse în raport. Comisia invită Consiliul să aprobe Raportul propus cu privire la ARC-uri pentru servicii care nu generează bunuri necorporale (BN) și invită statele membre să pună rapid în aplicare în legislația și în normele administrative interne recomandările incluse în raport. Comisia consideră că un exercițiu viitor de monitorizare periodică a modului de aplicare a concluziilor și a recomandărilor raportului, precum și a eficienței acestuia va furniza un feedback util pentru orice exercițiu de actualizare necesar. În acest context, Comisia încurajează FCPT să își continue activitatea de monitorizare și așteaptă rezultatele lucrărilor din programul curent de lucru al FCPT referitoare la evaluarea riscurilor, ajustările secundare și ajustările compensatorii/la final de an. APENDICELE I RAPORT PRIVIND ÎNTREPRINDERILE MICI ȘI MIJLOCII ȘI PREȚURILE DE TRANSFER I. Introducere 1. În cadrul programului de lucru convenit, Forumul comun al UE pentru prețurile de transfer (FCPT) a analizat impactul prețurilor de transfer asupra întreprinderilor mici și mijlocii (IMM-uri). Pe site-ul internet al DG Impozitare și Uniune Vamală pot fi consultate documentele de dezbatere ale FCPT pe această temă, inclusiv contribuțiile Federației Contabililor Europeni și ale Conféderation Fiscale Européenne. Prezentul raport este rezultatul acestor lucrări. II. Context 2. În UE, există aproximativ 23 de milioane de IMM-uri, reprezentând 99,8% din toate întreprinderile europene. Aproximativ 5% din aceste IMM-uri au societăți asociate, cazuri în care se pot utiliza prețuri de transfer[8]. Aceste cifre demonstrează că prețul de transfer nu este un aspect de importanță pentru un număr mare de IMM-uri, dar numărul întreprinderilor interesate de acest aspect poate fi destul de mare. Dar, atunci când se utilizează prețuri de transfer. IMM-urile se confruntă cu probleme speciale datorită lipsei de informații, a experienței și a resurselor disponibile despre subiect. Volumul scăzut al comerțului internațional intra-grup la nivelul IMM-urilor poate, de asemenea, să sugereze că aceleași dificultăți pot împiedica IMM-urile să efectueze schimburi comerciale transfrontaliere intra-grup. 3. Și administrațiile fiscale se confruntă cu probleme în relațiile cu IMM-urile. Administrațiile trebuie să găsească calea de mijloc între aplicarea în mod imparțial a propriilor politici fiscale, având în vedere resursele de care dispun, și considerentele privind costurile și beneficiile și evitarea sarcinii administrative exagerate și a conflictelor fiscale inutile pentru IMM-uri și între administrațiile fiscale. În cadrul UE nu există o definiție comună a IMM-urilor din punct de vedere fiscal, o definiție specială din perspectiva prețurilor de transfer sau un tratament comun pentru IMM-uri. 4. Unele administrații fiscale au adoptat deja măsuri specifice pentru prețurile de transfer în cazul IMM-urilor. Acele măsuri pot fi clasificate în sens larg ca abordare strategică generală sau ca acțiuni administrative specifice. Un exemplu de abordare strategică este principiul proporționalității. Această abordarea își propune alinierea cerințelor de conformitate la resursele de care dispun IMM-urile pentru a respecta aceste cerințe. Un exemplu de măsură administrativă este o documentație mai redusă pentru prețurile de transfer în cazul IMM-urilor decât documentația solicitată celorlalte societăți. 5. În perspectiva întreprinderilor multinaționale, acestea și IMM-urile se completează deseori în operațiunile comerciale din UE și fiecare are un interes legitim în buna funcționare a celeilalte. Dar societățile care nu sunt IMM-uri doresc să mențină condițiile de concurență echitabilă și să nu fie dezavantajate de măsurile administrațiilor fiscale ca răspuns la nevoile IMM-urilor. 6. Societățile recunosc că aspecte precum costurile aferente conducerii și consultanței contabile specializate pot să împiedice IMM-urile să solicite serviciile unor experți. 7. În rapoartele privind documentația aferentă prețurilor de transfer și în Orientările privind acordurile de prețuri în avans (APA-urile), FCPT a recunoscut nevoia de flexibilitate în relație cu IMM-urile și prețurile de transfer. Raportul privind documentația menționează aplicarea unei „verificări a caracterului rezonabil”, iar Orientările pentru APA sugerează „facilitarea accesului” dacă sunt implicate IMM-uri. III. Definirea unui IMM 8. O definiție comună a IMM-urilor ar oferi un punct de plecare agreat pentru a facilita punerea în aplicare a concluziilor și a recomandărilor din prezentul raport. În Recomandarea 2003/361/CE[9] se prevede o definiție a IMM-urilor, dar aceasta nu este aplicată la nivel mai larg în scopul impozitării directe de către administrațiile fiscale. FCPT a prezentat observațiile următoare cu privire la utilizarea unei definiții. 9. În statele membre mai mici care aplică o anumită definiție a IMM-urilor, se poate ca și societățile/grupurile de dimensiuni mari să fie clasificate ca IMM-uri. Prin urmare, definiția care se aplică IMM-urilor trebuie selectată cu atenție. 10. O abordarea pe bază de definiție poate influența comportamentele IMM-urilor. Aceasta poate fi o măsură disuasivă pentru IMM-urile care doresc să își extindă afacerea și, astfel, să depășească un prag definit, toate acestea având drept consecință potențială creșterea costurilor, a sarcinii administrative și pierderea accesului la stimulente. 11. În mod similar, anumite administrații fiscale consideră că o definiție prea normativă a IMM-urilor în UE nu ar ține cont în mod suficient de structura bazei de impozitare specifice fiecărei administrații fiscale. De exemplu, dacă, conform unei definiții comune agreate, o cotă semnificativă din baza de impozitare a unui stat membru o reprezintă IMM-urile, această definiție poate ridica alte probleme decât dacă IMM-urile reprezintă o minoritate din baza de impozitare. 12. Definițiile IMM-urilor utilizate în prezent de administrațiile fiscale, fie pentru impozitele directe în general, fie pentru prețurile de transfer în special, „împrumută” deseori părți din definiția prevăzută în Recomandarea 2003/361/CE. Criteriile utilizate în UE cuprind: valoarea bilanțului, cifra de afaceri și numărul de angajați; valorile tranzacțiilor individuale sau cumulative. Aceste criterii sunt cumulate uneori în cadrul normelor de combatere a abuzurilor. Criteriile pot sau nu să fie aplicate în mod consolidat - adică, la nivel de grup. În cazul în care administrațiile fiscale nu au publicat o definiție a IMM-urilor, fie pentru impozitele directe în general, fie pentru prețurile de transfer în special, acestea sunt invitate să analizeze posibilitatea de a folosi criteriile deja în uz. 13. Forumul consideră că ar fi util dacă s-ar realiza o antologie a definițiilor IMM-urilor utilizate în prezent de administrațiile fiscale din UE fie pentru impozitele directe în general, fie pentru prețurile de transfer în special, fie pentru ambele[10]. Recomandări: R1. Dacă o administrație fiscală are în vedere definirea IMM-urilor pentru impozitarea directă sau, mai precis, pentru prețurile de transfer, se recomandă ca aceasta să analizeze utilizarea criteriilor deja folosite în UE. O astfel de abordarea va fi utilă, de asemenea, pentru a reduce situațiile de tratament asimetric care rezultă din definițiile diferite ale IMM-urilor. R2. Criteriile recomandate și utilizate în prezent în UE sunt: valoarea bilanțului, cifra de afaceri, numărul de angajați; valorile tranzacțiilor individuale sau cumulative. Se recomandă ca aceste criterii să fie evaluate pe o bază consolidată, adică, la nivel de grup. R3. Definițiile utilizate în mod curent în UE ar trebui să fie regrupate într-un singur loc și să fie actualizate cu regularitate[11]. R4. Se recomandă o definiție fiscală comună a IMM-urilor și aceasta ar oferi o bază agreată pentru punerea în aplicarea a constatărilor și recomandărilor din prezentul raport, dar este puțin probabil că se va ajunge la un acord comun în viitorul apropiat. IV. IMM-uri: conformitate și prețurile de transfer 14. În prezent, conformitatea cu politica prețurilor de transfer în UE înseamnă aplicarea principiului concurenței depline, în concordanță cu articolul 9 din Modelul de convenție fiscală al Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE). Principiul concurenței depline se aplică în mod egal, indiferent de dimensiunile IMM-ului. Cu toate acestea, în cazul IMM-urilor, principiul poate fi mai dificil de aplicat. În Orientările OCDE pentru prețurile de transfer (GPT) se recunoaște explicit, în mai multe secțiuni, această dificultate. De exemplu, la punctul 3.80 există o observație clară privind costurile de conformare pentru IMM-uri. La punctul 3.83 din GPT al OCDE se precizează: „Întreprinderile mici și mijlocii accesează zona prețurilor de transfer, iar numărul tranzacțiilor transfrontaliere crește constant. Cu toate că principiul concurenței depline este aplicat în aceeași măsură întreprinderilor mici și mijlocii și tranzacțiilor, ar fi utile soluții pragmatice pentru a putea identifica răspunsuri rezonabile fiecărui caz de prețuri de transfer. 15. Prezentul raport analizează care sunt bunele practici și îndrumările recomandate care se pot distinge în activitatea de conformitate curentă. O structură de evaluare utilă este analizarea activităților de preaudit, de audit și de soluționare a disputelor. În mod inevitabil, aceste categorii mai largi vor avea puncte comune. 16. O perspectivă recurentă a administrațiilor fiscale este că o definire a IMM-urilor ar trebui să fie proporțională cu cerințele administrației fiscale și cu capacitatea IMM-urilor de a respecta aceste cerințe. FCPT susține principiul proporționalității ca modalitate fiabilă de îndeplinire a nevoilor IMM-urilor. FCPT a mai observat că o abordare bazată pe proporționalitate este conformă cu observația privind Capitolele IV și V din Orientările OCDE. Recomandare: R5. FCPT susține o abordare bazată pe proporționalitate. Pare mai adecvat să se compenseze nevoia administrațiilor fiscale de a aplica în mod imparțial normele privind prețurile de transfer cu sarcina care ar rezulta pentru IMM-uri atunci când acestea trebuie să respecte aceste norme. Preaudit 17. Administrațiile fiscale și contribuabilii doresc să încaseze și, respectiv, să plătească la momentul dorit valoarea de drept a impozitului. Activitatea de preaudit este probabil cea mai eficientă modalitate de a permite contribuabililor și administrațiilor fiscale să obțină conformitatea în mod voluntar - cea mai rentabilă formă de conformitate. Acest obiectiv este facilitat prin comunicarea optimă, furnizarea și înțelegerea informațiilor pertinente, completate prin accesul simplu la consultanță de specialitate. Corelarea adecvată a acestor interacțiuni are un impact direct asupra nivelului de conformitate voluntară și asupra sarcinii de conformitate. Comunicarea dintre administrația fiscală și IMM-uri 18. La nivel internațional, se recunoaște[12] tot mai mult faptul că îmbunătățirea relației dintre o administrație fiscală și societățile sale contribuabile prin intermediul unui dialog constant în afara auditului este benefică pentru ambele părți. Schimburile vor fi mai puțin conflictuale și vor promova o înțelegere mai bună a perspectivei fiecărei părți. În cazul în care s-ar iniția un audit, fiecare parte se va afla într-o poziție în care va fi mai informată. 19. Este cu atât mai dificil să se stabilească o rețea de comunicare cu IMM-urile, cu cât acestea dispun de resurse limitate. Grupurile reprezentative ale IMM-urilor oferă informații utile despre problemele de interes ale membrilor acestora. Ce pare și mai dificil este stabilirea unei linii directe de comunicare cu actorii principali din sectorul IMM-urilor. Administrațiile fiscale sunt încurajate să găsească oportunități de lucru cu IMM-uri individuale, cu grupuri de reprezentare și consultanți specializați pentru a crea sau a consolida o rețea locală de comunicare cu IMM-urile. De exemplu, o măsură relativ simplă, deja funcțională în anumite administrații fiscale, este organizarea de ateliere tehnice. Sunt invitate IMM-uri din domenii variate pentru a fi prezente, a discuta și a găsi soluții la situațiile problematice și pentru a identifica bune practici. Astfel de evenimente pot fi organizate și pentru a consulta IMM-urile cu privire la inițiativele privind politica prețurilor de transfer pe care administrațiile fiscale ar dori să le introducă. Accesul la informații 20. Amploarea și nivelul de detaliu al informațiilor furnizate cu scopul de a ajuta IMM-urile să respecte normele privind prețurile de transfer variază în funcție de administrația fiscală. Accesul la aceste informații ar fi în avantajul atât al societăților, cât și al administrațiilor fiscale. Detalii privind locurile în care pot fi consultate astfel de informații se găsesc în DOC: JTPF/001/ANNEX/2011/EN. 21. FCPT propune ca informațiile furnizate de administrațiile fiscale pentru acest raport să fie actualizate cu regularitate. Administrațiile ar trebui să analizeze modul optim în care pot să ofere acces electronic la informații privind IMM-urile, fie prin intermediul unui site web dedicat, fie ca parte integrantă a unui site web existent. Site-ul(urile) web poate(pot) să conțină definiții detaliate ale IMM-urilor: generale și/sau din perspectiva prețurilor de transfer, precum și alte reglementări privind prețurile de transfer pentru IMM, practici administrative sau materiale de instruire. În plus, poate fi inclusă o adresă (mai multe adrese) de contact pentru alte întrebări. Paginile web pot să conțină, de asemenea, alte aspecte de interes pentru IMM-uri, în afara prețurilor de transfer. O listă a acestor site-uri va putea fi consultată pe site-ul web al FCPT. Formare 22. A fost discutată posibilitatea de a elabora un plan de modul de formare a IMM-urilor cu privire la prețurile de transfer. Punerea în practică a acestei sugestii ar implica o mare parte din resursele Forumului. De asemenea, nu s-a stabilit clar dacă FCPT poate aduce beneficii suplimentare la materialele de formare elaborate pe plan local[13]. Obținerea în avans a certitudinii pentru o tranzacție în curs 23. Deseori, IMM-urile încearcă să se asigure în avans că tranzacția care urmează să o realizeze respectă normele privind prețurile de transfer, dar este posibil să nu știe cum s-ar putea realiza acest lucru. 24. Mecanismul utilizat în general pentru ca prețurile de transfer să soluționeze această nevoie este un acord prealabil privind prețurile. Prin acest proces, se stabilește un set de criterii adecvate, convenit între administrația fiscală și contribuabil, pentru a calcula prețul de transfer al unei tranzacții viitoare. Cu toate acestea, normele APA pot să conțină praguri sau taxe complexe, care pot să facă procesul inaccesibil sau mai puțin accesibil IMM-urilor. După cum se precizează la punctele 4.158 și 4.163 din OPT al OCDE, „prin natura lor, procedurile APA pot fi accesibile de facto numai contribuabililor mari. Restricționarea APA numai pentru contribuabilii mari poate pune la îndoială principiile de egalitate și uniformitate, deoarece contribuabilii aflați în situații identice nu ar trebui să fie tratați diferit. Alocarea flexibilă a resurselor de examinare poate atenua aceste probleme. De asemenea, administrațiile fiscale ar trebui să analizeze posibilitatea adoptării unei linii de acces direct pentru contribuabilii mici. Atunci când analizează APA-uri, administrațiile fiscale ar trebui să își adapteze nivelurile de examinare la dimensiunile tranzacțiilor internaționale implicate”. FCPT a publicat în trecut îndrumări privind modul optim de abordare a problemei accesibilității, în care se precizează: Administrațiile fiscale ar trebui să se bazeze pe experiențele anterioare cu IMM-urile pentru a facilita accesul IMM-urilor la APA-uri atunci când aceste acorduri sunt utile pentru evitarea sau soluționarea disputelor. Afirmația de mai sus are scopul de a încuraja o abordare flexibilă atunci când se acceptă cazuri într-un program APA. 25. Unele administrații fiscale oferă alte opțiuni pentru a obține un nivel de certitudine a tratamentului fiscal. Se poate emite un aviz neobligatoriu. În acest caz, un specialist al administrației fiscale poate să emită un aviz cu privire la o tranzacție, confirmând eventual necesitatea prețurilor de transfer și recunoscând caracterul adecvat al metodologiei OCDE. Totuși, prin această abordare nu se convine asupra prețului de transfer. Poate să existe un sistem de validare sau de deliberare prin care se oferă un aviz obligatoriu din partea administrației fiscale. Validarea sau hotărârea obținută poate fi utilizată ex-ante depunerii respectivei declarații fiscale. 26. Măsurile adresate IMM-urilor și „tranzacțiilor mici” au fost identificate ca fiind unele dintre cel mai frecvent întâlnite măsuri de simplificare. 27. Mai mulți observatori au sugerat că utilizarea regimurilor de protecție reprezintă o măsură de simplificare pentru IMM-uri, precum și economisirea resurselor administrative și reducerea sarcinii de conformitate. 28. Pentru a îmbunătăți claritatea și transparența atât pentru IMM-uri, cât și pentru administrațiile fiscale, se recomandă ca fiecare administrație fiscală să stabilească care proceduri de obținere a certitudinii în avans sunt disponibile pentru prețurile de transfer, modul de a accesa procedurile respective și rezultatele așteptate. Informațiile disponibile în prezent sunt incluse în DOC: JTPF/001/ANNEX/2011/EN. Recomandări privind preauditul R6. Pentru a simplifica conformitatea voluntară, statele membre ar trebui să se asigure că IMM-urile au acces la informații actualizate și la consultanță. Se recomandă ca fiecare stat membru să stabilească un punct de informare cu acces electronic, care să conțină detalii de contact ale persoanelor responsabile cu furnizarea de consultanță suplimentară. O listă a acestor site-uri va fi disponibilă pe site-ul web al FCPT pentru care se vor furniza link-uri. R7. Statele membre și comunitatea de afaceri ar trebui să beneficieze de oportunități pentru a stabili relații constructive cu IMM-uri individuale și cu grupurile de reprezentare a acestora. R8. Statele membre ar trebui să depună eforturi pentru a spori gradul de conștientizare al IMM-urilor cu privire la accesarea proceselor care le permit să obțină în avans certitudinea tranzacțiilor în derulare sau care sunt raportate în scopuri fiscale, precum și pentru a crește capacitatea IMM-urilor de a accesa aceste proceduri. R9. Statele membre sunt invitate să elaboreze în mod activ măsuri de simplificare menite să reducă sarcina administrativă și cea legată de conformitatea IMM-urilor. Audit 29. Cel puțin un stat membru consideră că o politică de scutire a majorității tranzacțiilor efectuate de IMM-urile sale de la normele privind prețurile de transfer este o abordare proporționată. În mod clar, o astfel de abordare are avantaje în ceea ce privește economia de resurse și certitudinea tratamentului, dar poate avea efecte negative asupra bazei de impozitare a statului care o aplică, efecte a căror importanță poate varia în funcție de amploarea activităților IMM-urilor în acea țară. Pot să existe diferențe de tratament în cazul în care asociații nu beneficiază de scutiri similare în alte state membre. 30. Alte state membre au o abordare mai puțin amplă atunci când aplică principiul proporționalității. Atât în cadrul procedurilor de audit, cât și în cadrul APA funcționează măsuri specifice care includ: cerințe simplificate în materie de documentație, furnizarea de informații pertinente pe cale verbală; pregătirea de către administrația fiscală a unui studiu concis privind prețurile de transfer; administrația fiscală oferă asistență contribuabilului în ceea ce privește pregătirea datelor comparabile; măsuri speciale pentru contractele pe termen lung. Mai multe detalii despre măsurile curente se găsesc în DOC: JTPF/001/ANNEX/2011/EN. 31. FCPT consideră că aderarea la principiul proporționalității oferă un cadru general suficient de flexibil pentru ca administrațiile fiscale să elaboreze măsuri proprii. Administrațiile fiscale sunt încurajate să analizeze măsurile introduse de alte organisme similare și să caute oportunități pentru a le integra în propriile măsuri, după caz. 32. Se recomandă, de asemenea, ca abordările disponibile într-un proces să poată aduce beneficii similare în alt proces. Un exemplu este asistența din partea administrației fiscale în cadrul procesului APA, prin care se pregătește pentru contribuabil un raport cu date comparabile sau un studiu concis privind prețurile de transfer. Acest tip de asistență poate fi la fel de util în procesul de audit. 33. În aceeași măsură, se pot face trimiteri la această temă în rapoartele FCPT existente. De exemplu, în raportul privind serviciile intra-grup a fost prezentat procesul de examinare a aplicării principiului concurenței depline în calculul prețurilor. În raport, se confirmă că observațiile privind costurile și beneficiile sunt deosebit de binevenite în cazurile caracterizate de riscuri fiscale scăzute. Pentru astfel de cazuri, raportul propune ca element important identificarea unui echilibru între resursele disponibile, sarcina privind asigurarea conformității și nivelul de ajustare posibil. Sunt relevante, de asemenea, observațiile din raport cu privire la expunere și la calcularea prețurilor pe baza principiului concurenței depline. În raport se subliniază că, în evaluarea prețurilor de transfer, ar trebui să se lucreze cu un volum minim de informații și nu cu un volum maxim. Se sugerează că această abordare poate fi valabilă și în evaluarea prețurilor de transfer ale IMM-urilor. 34. A fost analizată și chestiunea sancțiunilor legate de întocmirea documentației. O administrație fiscală ar da dovadă de incoerență dacă ar aplica o abordare simplificată în ceea ce privește documentația solicitată în etapa de preaudit, urmând ca apoi să impună sancțiuni pentru lipsa documentației suplimentare solicitată numai în urma unui audit, dacă contribuabilul a acționat cu bună-credință, bazându-se pe abordarea simplificată și nu poate să furnizeze documentația solicitată. 35. S-au exprimat preocupări legate de faptul că personalul administrațiilor fiscale cu experiență în prețuri de transfer nu se ocupă, de cele mai multe ori, de problemele IMM-urilor în relație cu prețurile de transfer. Această stare de fapt poate duce la tratarea în mod diferit a IMM-urilor, comparativ cu celelalte tipuri de societăți. Unele administrații evită prin mijloace structurale eventualele probleme legate de personalul mai puțin experimentat care se ocupă de cazurile de prețuri de transfer ale IMM-urilor; de exemplu, au centre dedicate IMM-urilor care soluționează mai multe tipuri de cazuri, dar cu un număr redus de personal. Alte administrații au sisteme de procese în cadrul cărora se realizează evaluări inter pares interne ale auditurilor pentru a garanta coerența. Se recomandă analizarea ambelor abordări. Recomandări: R10. În ceea ce privește strategiile de audit pentru IMM-uri, statele membre sunt încurajate să ia în considerare măsurile de simplificarea introduse de organisme similare și, unde este posibil, să introducă măsuri asemănătoare proprii. R11. Rapoartele FCPT anterioare conțin materiale utile despre soluții pragmatice la probleme privind prețurile de transfer. Statele membre sunt invitate să revizuiască acele rapoarte pentru a utiliza principiile prezentate în contextul vizat, atunci când acestea își mențin valabilitatea. R12. Ar fi neavenită aplicarea de sancțiuni legate de întocmirea documentației în urma unei cerințe de audit care impune furnizarea de documente care nu au fost solicitate în etapa de preaudit, dacă contribuabilul a acționat cu bună-credință, pe baza abordării simplificate și nu poate să furnizeze documentația solicitată. R13. Statele membre ar trebui să depună eforturi pentru a garanta că IMM-urile sunt tratate corespunzător atunci când sunt auditate cu privire la prețurile de transfer. Sunt disponibile mijloace rentabile pentru a îndeplini acest obiectiv, precum evaluări inter pares interne sau organizarea structurală a resurselor de audit disponibile. Soluționarea disputelor 36. Ajustarea prețurilor de transfer poate avea deseori drept rezultat dubla impunere. Există posibilitatea de a solicita scutirea de la dubla impunere în temeiul unui tratat fiscal, al așa-numitei Convenții de arbitraj[14] (CA) sau în temeiul ambelor. Pentru IMM-uri, cuantumul exceptării se situează, în general, la un nivel inferior, dar impactul asupra activității lor este deseori foarte important. În plus, termenul de soluționare a solicitărilor este deseori disproporționat față de complexitatea și valoarea pe care le implică solicitarea. 37. Se sugerează ca, în procesul de soluționare a solicitărilor legate de IMM-uri provenite fie de la auditorii proprii, fie de la alte state membre, autoritățile fiscale să își utilizeze mai mult autoritatea pentru a soluționa unilateral dubla impunere, fie în temeiul articolului 6 alineatul (2) din CA sau al prevederilor propriilor convenții privind dubla impunere, care corespund articolului 9 din Model de convenție fiscală al OCDE. 38. Dacă, în cazul unei ajustări a unei tranzacții mai simple cu o valoare monetară relativ scăzută nu trebuie să se parcurgă toată procedura de acord amiabil (PAA) prevăzută în convențiile privind dubla impunere sau în procedura din Secțiunea 3 a CA, se sugerează utilizarea unei proceduri accelerate. FCPT nu a detaliat procesul unei astfel de abordări, dar precizează posibilitatea ca autoritățile competente să convină asupra unei cooperări în termene mai scurte decât cele pe care le implică o ajustare mai complexă. De asemenea, în astfel de cazuri se pot aplica în aceeași măsură principiile din abordarea conformității, detaliate mai sus. De exemplu, luarea unei decizii pe baza unui volum minim de informații; o abordare flexibilă a modului în care sunt furnizate informațiile; de exemplu, informațiile relevante pot fi furnizate pe cale verbală și nu prin adrese oficiale scrise. Procedura accelerată ar putea avea la bază, în anumite țări, o regulă de minimis. 39. Nevoia unor proceduri formale de soluționare a disputelor poate fi redusă dacă auditorii administrațiilor fiscale în cauză se află într-o comunicare directă în cadrul PAA prevăzută în convențiile privind dubla impunere sau în procedurile CA, pentru a înțelege mai bine raționamentul pentru o anumită ajustare; această comunicare nu trebuie să încalce însă normele privind schimbul de informații. O modalitate de a realiza aceste contacte directe sunt reuniunile în cadrul cărora auditorii locali în cauză, în calitate de autorități competente (AC), discută direct anumite cazuri și ajung la un acord cu privire la soluțiile adecvate, eventual cu implicarea slabă a personalului statutar al autorității competente. Recomandări: R14. Se solicită autorităților fiscale să facă uz de puterea pe care o dețin pentru a acționa unilateral în soluționarea cazurilor în care IMM-urile suportă dubla impunere pentru prețurile de transfer. R15. Sunt încurajate procedurile accelerate pentru soluționarea solicitărilor IMM-urilor de scutire de la dubla impunere, cazuri mai puțin complexe și cu valori scăzute. R16. Administrațiile fiscale ar trebui să analizeze abordări alternative referitoare la soluționarea disputelor, precum contactul direct între auditori și regulile de limitare de minimis, pe care să le pună în aplicare, după caz, în cadrul PAA-urilor prevăzute în convențiile privind dubla impunere și în procedurile prevăzute de convenția de arbitraj (CA). V. Concluzii 40. FCPT recunoaște că IMM-urile au nevoi speciale pentru a îndeplini cerințele de respectare a normelor privind prețurile de transfer. FCPT menționează că statele membre au pus deja în aplicare unele măsuri importante pentru a preîntâmpina aceste nevoi, iar prezentul raport încearcă să valorifice acele măsuri. 41. Constatările și recomandările din prezentul raport se bazează pe aplicarea în mod flexibil a principiului proporționalității. Raportul recomandă modurile de identificare a IMM-urilor, astfel încât măsurile sugerate în raport să fie orientate în mod eficient. 42. După caz, punctele din viitorul program de lucru al FCPT ar trebui să țină seama de nevoile speciale ale IMM-urilor. 43. Efectele măsurilor destinate IMM-urilor și recomandate de FCPT ar trebui să fie monitorizate la intervale regulate. APENDICELE II RAPORT PRIVIND ACORDURILE PRIVIND REPARTIZAREA COSTURILOR PENTRU SERVICII CARE NU GENEREAZĂ BUNURI NECORPORALE (BN) I. Introducere 1. Acordurile privind repartizarea costurilor (ARC) sunt modalități rentabile, utilizate frecvent de întreprinderile multinaționale în derularea activităților din cadrul grupului. Decizia de a apela la un ARC poate fi justificată din diverse motive, de exemplu, din motive de economie de scară, de partajare a riscurilor, a abilităților sau a resurselor. 2. ARC-urile reprezintă de multă vreme un subiect de interes pentru Forumul comun pentru prețurile de transfer (FCPT). Tema a fost preluată din programul de lucru anterior și în noul mandat, FCPT a confirmat decizia precedentă de a analiza domeniul de aplicare și măsura în care în UE se poate elabora o abordare comună în privința ARC-urilor. 3. ARC-urile sunt prezentate în detaliu în Capitolul VIII din Orientările OCDE privind prețurile de transfer (Orientările OCDE), OCDE participând în prezent la un proiect despre aspecte privind prețurile de transfer ale bunurilor necorporale. Pentru a evita dublarea activității OCDE, FCPT se concentrează asupra serviciilor care nu generează bunuri necorporale (BN). Prezentul document vine în completarea îndrumărilor existente și a activității FCPT cu privire la serviciile intra-grup cu valoare adăugată mică (Orientările FCPT privind SIG). 4. Prezentul raport subliniază aspectele dificile de abordat în practică pentru un examinator și propune modalități optime de abordare a acestora. Prin examinator se înțelege atât contribuabilul, cât și administrația fiscală. Prezentul raport pornește de la ipoteza că atât Întreprinderile multinaționale, cât și administrațiile fiscale acționează cu bună-credință și aplică fără echivoc principiile OCDE. Prin urmare, raportul se concentrează asupra identificării unei modalități cât mai rapide prin care un examinator să constate dacă a fost aplicat principiul concurenței depline în cazul ARC-urilor pentru servicii care nu generează BN. 5. În prezentul document se ține seama atât de Orientările OCDE (în principal capitolul VIII, dar și capitolele VI și VII cu referire la stabilirea principiului concurenței depline), cât și de Orientările FCPT privind SIG. II. Terminologie 6. Dat fiind faptul că pot exista diferențe de înțelegere în ceea ce privește dacă și cum se poate face distincția între un ARC privind serviciile și serviciile intra-grup facturate direct sau prin crearea unui grup de costuri, în acest capitol se încearcă ajungerea la o înțelegere comună a terminologiei utilizate. Capitolul descrie conceptul unui ARC pentru servicii și face distincția între acesta și serviciile intra-grup. 7. La punctul 8.3 din Orientările OCDE, un ARC este definit ca: „un cadru convenit între întreprinderi comerciale pentru a partaja costurile și riscurile aferente dezvoltării sau obținerii de active, servicii sau drepturi și pentru a stabili natura și amploarea interesului fiecărui participant la activele, serviciile sau drepturile respective. Un ARC este mai degrabă un acord contractual și nu neapărat o entitate juridică distinctă sau un grup permanent alcătuit din toți participanții. În cadrul unui ARC, cota proporțională a fiecărui participant din contribuțiile totale la acord corespunde cotei sale din profitul total anticipat ce urmează să fie realizat pe baza acordului, ținând cont de faptul că stabilirea prețului de transfer nu este o știință exactă”. 8. Exemplu de ARC pentru servicii: 9. Conceptul de servicii intra-grup este descris la punctul 7.2 din Orientările OCDE: „Aproximativ fiecare grup de întreprinderi multinaționale trebuie să asigure membrilor săi servicii din domenii variate, în special servicii administrative, tehnice, financiare și comerciale”, iar „costurile aferente furnizării acestor servicii pot să fie suportate inițial de societatea mamă, prin intermediul unui membru desemnat („un centru de servicii al grupului”) sau de un alt membru al grupului”. În capitolul VII din Orientările OCDE, se descriu pașii pentru a stabili dacă serviciile intra-grup au fost achitate prin mecanisme de facturare directe sau indirecte și pentru a stabili în ce situații serviciile pot fi imputate pe baza costurilor sau dacă și cum se poate calcula un preț pe baza principiului concurenței depline, inclusiv un element de profit. 10. Exemplu de servicii intra-grup: 11. O altă variantă care nu este menționată în mod explicit în Orientările OCDE, dar este întâlnită frecvent în practică, sunt acordurile în cadrul cărora mai mulți membrii ai unui grup multinațional însumează costurile aferente anumitor servicii și le facturează (direct sau indirect) membrilor care beneficiază de aceste servicii. Mai există posibilitatea ca anumiți membri ai grupului multinațional să formeze un ARC pentru servicii, iar alți membri ai grupului, care nu participă în ARC, să furnizeze servicii membrilor ARC. Un participant într-un ARC poate, de asemenea, să contracteze o entitate separată independentă care să execute activitățile sale în întregime sau parțial. 12. În practică, este uneori dificil să se distingă între servicii intra-grup (partajate) - inclusiv grupuri de costuri - și ARC pentru servicii care nu generează BN. Tabelul următor are scopul de a ajuta examinatorii să facă diferența între cele două concepte. ARC-uri pentru servicii care nu generează BN || Servicii intra-grup Acord de partajare a costurilor, riscurilor și beneficiilor în cadrul căruia toți participanții contribuie financiar sau în natură. || Serviciile intra-grup se limitează la prestarea sau achiziționarea unui serviciu de către membrii grupului de întreprinderi multinaționale. Riscul ca serviciul să nu fie furnizat cu succes sau eficient este suportat în general de prestatorul de servicii. Dacă un participant se alătură unui/este exclus dintr-un ARC, cotele ar trebui să fie ajustate/reproporționate conform PCD. || Încheierea acordului de servicii sau includerea altor participanți nu are, în general, nicio implicație pentru ceilalți beneficiari ai serviciilor. Se recomandă ca ARC-urile să fie formulate în scris pentru a fi acceptate și recunoscute de administrațiile fiscale. În unele state membre sunt chiar obligatorii. Un acord scris/o documentație corespunzătoare sunt importante pentru un examinator atunci când analizează punerea în aplicare/executarea unui ARC. || În practică, contractele oficiale nu sunt disponibile întotdeauna. De cele mai multe ori, acordul se limitează la relația directă dintre prestatorul și beneficiarul serviciului. Ar trebui să se poată demonstra că, din perspectiva prestatorului, serviciul a fost efectuat, iar din perspectiva recipientului, serviciul oferă o valoare economică sau comercială care îi va îmbunătăți poziția comercială (Secțiunea VII. punctul 1 din Orientările privind SIG). Deoarece toți participanții contribuie la o activitate comună și partajează costurile, iar contribuțiile reflectă beneficiile, de obicei, contribuțiile sunt estimate în funcție de costuri. || Elementul de profit perceput de prestatorul serviciului este, de obicei, un element-cheie, pentru că prestatorul nu împarte profitul cu beneficiarii. Distribuția costurilor se stabilește pe baza profitului anticipat pentru fiecare participant la ARC. || Cheia de alocare se bazează pe proporția în care fiecare societate a solicitat/beneficiat sau are dreptul la serviciu. III. Domeniu de aplicare 13. În timp ce Ghidul FCPT pentru SIG se axează asupra problemelor aferente serviciilor de natură administrativă, subordonate activității comerciale a beneficiarului, prezentul document tratează considerentele specifice în situațiile în care într-un ARC sunt incluse servicii de natură variată, fără efecte BN. 14. O definiție completă a serviciilor care pot face obiectul unui ARC nu este posibilă și nici de dorit. Serviciile care fac obiectul prezentului document pot să includă următoarele activități: IT, logistică, achiziții, imobiliare, financiar, fiscal, servicii de resurse umane, contabilitate, salarii și facturare. Lista serviciilor are rol ilustrativ și nu implică în mod automat că prezentul document tratează sau exclude un serviciu. IV. Caracteristici generale: este ARC conform cu principiul concurenței depline? 15. Ca principiu general, un ARC respectă PCD dacă contribuțiile convenite corespund unor condiții identice agreate de întreprinderi independente în circumstanțe similare, având în vedere profitul care a fost estimat în mod rezonabil în baza acordului și în care a fost inclusă partajarea costurilor și a riscurilor pentru a îndeplini o necesitate comună. Problema relevantă din punctul de vedere al examinatorului, în temeiul articolului 9 din Modelul OCDE de convenție fiscală, este dacă ARC este pus în aplicare/executat în conformitate cu PCD. 16. Orientările OCDE (punctul 9.163) prevede că Întreprinderile multinaționale au libertatea de a-și organiza activitățile comerciale după cum consideră de cuviință. O administrație fiscală are dreptul să efectueze ajustări ale prețului de transfer, dacă este necesar, în conformitate cu articolul 9 din Modelul OCDE de convenție fiscală. Adică, o întreprindere multinațională ar trebui să analizeze implicațiile (de exemplu, privind preluarea riscului) fiecărei alternative disponibile în mod rezonabil atunci când stabilește dacă serviciile efectuate intra-grup vor fi facturate direct sau indirect, prin intermediul SIG (inclusiv grupuri de costuri) sau dacă este mai oportun un ARC. Opțiunea nu trebuie să fie un simplu exercițiu de etichetare (a se vedea și punctul 43 de mai jos). Datele pertinente ar trebui să fie documentate. Acest fapt nu trebuie să trezească îndoieli examinatorului cu privire la opțiunea aleasă sau motivele pentru care s-a optat astfel sau să îl determine să solicite contribuabilului o analiză a ceea ce ar constitui opțiunea optimă. Un ARC pentru servicii care nu generează BN și respectă PCD va avea următoarele caracteristici: i) Acordul prezintă interes din punctul de vedere al activității economice. ii) Fondul economic trebuie să corespundă condițiilor din ARC. iii) Condițiile din ARC trebuie convenite, în general, înainte de începerea activității. iv) Condițiile din ARC trebuie să fie pe deplin concurențiale, având în vedere circumstanțele cunoscute sau care pot fi estimate în mod rezonabil la data încheierii acordului. v) Fiecare participat trebuie să aibă așteptări rezonabile în privința profitului. vi) Valoarea costurilor suportate de participant trebuie să corespundă cu cota sa din profitul anticipat. vii) Profitul anticipat în mod rezonabil poate fi evaluat în funcție de eficiență și eficacitate, din punct de vedere cantitativ și calitativ. viii) Contribuția unui participant poate să fie financiară sau în natură; prin urmare, nu este necesar ca acesta să participe activ. Gradul de influență la nivel decizional va depinde de tipul de ARC, de competența participanților și de valoarea costurilor alocate participanților respectivi. ix) Dacă un serviciu care face obiectul unui ARC este prestat de părți care nu sunt incluse în ARC sau dacă aceste părți sunt beneficiare ale serviciului respectiv, el trebuie evaluat pe baza principiului concurenței depline. x) Dacă un participant se alătură/renunță la un ARC, cotele ar trebui să fie ajustate/reproporționate conform PCD. 17. Rezultatul real poate să fie diferit de rezultatul preconizat, de exemplu, contribuția unui participant este prea mare sau profitul care derivă din contribuția sa la ARC nu este adecvat. Atunci când există astfel de diferențe, examinatorul ar trebui să analizeze cauzele acestor diferențe înainte de a stabili dacă contribuția proporțională a unui participant a fost stabilită în mod corect sau nu ori dacă profitul proporțional estimat al participantului a fost evaluat corect sau nu. 18. Următoarea problemă a examinatorului este dacă diferența este atât de semnificativă încât trebuie ajustată sau dacă este suficient de mică încât se poate evita ajustarea, dat fiind faptul că Orientările OCDE prevăd că administrațiile fiscale ar trebui să evite să efectueze ajustări minore sau marginale. Examinatorul trebuie să țină seama și de faptul că orice modificare îi va afecta pe ceilalți participanți și aceasta reprezintă un alt factor pentru care ar trebui să se evite ajustările minore. 19. În unele situații, faptele și circumstanțele pot să indice că realitatea unui acord diferă de termenii asupra cărora participanții pretind că au convenit (punctul 8.29 din Orientările OCDE). Decizia examinatorului trebuie să se bazeze întotdeauna pe faptele și circumstanțele aferente acordului respectiv timp de o perioadă suficientă, dar examinatorul ar trebui să evite, în general, să efectueze o ajustare pe baza unui singur an. Examinatorul trebuie să aibă în vedere și faptul că PCD nu prevede ca estimarea beneficiilor să corespundă cu beneficiile reale și chiar o diferență semnificativă între beneficiile reale și anticipate nu implică automat că estimarea nu s-a efectuat conform principiului concurenței depline. Se va evita analiza retrospectivă. 20. Având în vedere punctul anterior, aplicarea PCD poate să necesite o ajustare a contribuției participantului prin intermediul unei plăți compensatorii, dacă situația a fost cauzată, de exemplu, de evaluarea incorectă a beneficiului anticipat. În unele cazuri, toate sau unele dintre prevederile ARC nu vor fi luate în considerare, de exemplu, dacă faptele și circumstanțele diferă de condițiile convenite în ARC (punctele 8.26-8.30 din Orientările OCDE). 21. Plățile compensatorii vor fi considerate ca un cost suplimentar pentru plătitor și ca o rambursare a costurilor pentru beneficiar. V. Informații coroborante: Expunere privind un ARC pentru servicii care nu generează BN 22. Un examinator, luând în considerare faptele și circumstanțele unui caz, experiența și informațiile pe care le deține în legătură cu o întreprindere multinațională vizată, poate aplica diferite abordări atunci când solicită informațiile considerate suficiente pentru a confirma că un ARC pentru servicii respectă PCD. Pentru a lua o decizie în cunoștință de cauză, este esențial să aibă acces la informații pertinente, de bună calitate. 23. Atunci când pregătește sau analizează un ARC, un examinator trebuie să înțeleagă și capete încredere în ceea ce privește anumite elemente-cheie. Întrebarea principală este: „Se obține astfel un rezultat în conformitate cu principiul concurenței depline?” În majoritatea situațiilor, se poate da un răspuns prin redactarea unei expuneri care să conțină informațiile solicitate la punctele 24 și 25 de mai jos[15]. 24. Bineînțeles, elementul-cheie este chiar acordul. Toate părțile unui ARC trebuie să accepte în mod clar beneficii comune. Un participant independent nu va lua parte la un acord de tipul ARC fără a anticipa în mod rezonabil un beneficiu (a se vedea punctul VI.1 de mai jos). În al doilea rând, prin acord se va garanta că alocarea contribuțiilor reflectă beneficiul anticipat al fiecărui participant (a se vedea punctul VI.2 de mai jos). 25. Dat fiind faptul că fiecare ARC este diferit, conținutul și proporția precisă a fiecărei expuneri poate varia, dar lista următoare ar trebui să întrunească cerințele pentru majoritatea examinatorilor. Dacă este necesar, se pot furniza documente suplimentare. i) Informații generale despre ARC a) Descrierea ARC în contextul general al activității unei întreprinderi multinaționale, pentru a înțelege raționamentul care a dus la încheierea ARC: politica generală a unei întreprinderi multinaționale cu privire la prețurile de transfer, tipul de servicii care fac obiectul ARC, interesul economic comun al participanților, informațiile și abilitățile necesare, contribuțiile și riscurile partajate etc. b) Lista participanților și repartizarea responsabilităților și a sarcinilor aferente activității vizate de ARC între participanți și alte întreprinderi. c) Bugetul ARC și durata estimată. ii) Beneficiile anticipate ale ARC d) Beneficiul pe care fiecare participant estimează că îl va obține și modul în care acesta a fost estimat, precum și modul în care se reflectă în metoda de repartizare (inclusiv metodologia și previziunile utilizate). iii) Contribuția la ARC e) Forma și valoarea contribuției fiecărui participant și o descriere detaliată a metodei de calcul a valorii inițiale și curente a contribuțiilor. f) O descrierea a principiului de contabilitate utilizat și a modului în care acesta se aplică în mod echivalent tuturor participanților pentru a calcula cheltuielile și valoarea contribuțiilor. O descriere a costurilor directe și indirecte care compun fondul de contribuții, data decontării, metodele de plată și ajustările incluse în buget comparativ cu cele efectuate în realitate. g) Informații privind existența subvențiilor de la stat sau a stimulentelor fiscale aferente contribuției participanților, precum și impactul acestora. iv) Monitorizarea/ajustarea ARC h) Informații privind plățile compensatorii, cu alte cuvinte, condițiile în care ele se aplică, modul de calcul al acestora și data scadenței. i) O descriere a standardului utilizat în cadrul grupului pentru strategia de audit și modul de aplicare la ARC. De exemplu, măsurile de siguranță care garantează aplicarea uniformă a unei chei de repartizare pentru un anumit serviciu sau garantarea faptului că serviciile/costurile nu sunt dublate. j) Modul de monitorizare și de actualizare a condițiilor ARC. k) Descrierea modului în care noii participanți sunt integrați în ARC și a modului de încheiere a unei participări. Descrierea metodei utilizate atunci când trebuie să se ajusteze/compenseze cotele în cadrul ARC. v) Relațiile cu alte entități l) O listă a celorlalți membri ai grupului sau a întreprinderilor independente care beneficiază de serviciile incluse în ARC. Descrierea taxelor ce vor fi percepute și a cheii(cheilor) de repartizare a contribuțiilor între participanți. 26. Informațiile de mai sus pot fi accesate sau furnizate prin modalități diferite, cum ar fi sub forma unei expuneri expunere scrise elaborate special în acest scop; în unele cazuri, acordul scris furnizează deja mare parte din informații. Cel mai important este ca examinatorul să înțeleagă modul în care ARC funcționează în practică. VI. Aspecte specifice 27. În acest capitol, sunt prezentate anumite aspecte specifice în cazul cărora examinatorii ar putea avea nevoie de îndrumări. VI.1. Testul „beneficiului anticipat” 28. Testul „beneficiului anticipat” este un element esențial în pregătirea, monitorizarea și examinarea în mod adecvat a unui ARC. Pe baza acestui test se va evalua aplicarea principiului concurenței depline în stabilirea contribuțiile participanților în cadrul ARC și se va justifica cheia de repartizare. 29. Conform PCD, contribuția unui participant trebuie să corespundă beneficiilor anticipate în urma participării la ARC. În acest context, beneficiu înseamnă o majorare a valorii economice și comerciale, cum ar fi reducerea cheltuielilor sau o creștere a veniturilor sau a profitului. Un beneficiu anticipat poate fi și demonstrarea în mod adecvat că profitul sau veniturile au fost menținute sau că au fost evitate pierderile în general sau pierderile mai importante. Trebuie menționat că diferența dintre SIG și ARC în ceea ce privește testul beneficiului anticipat, este faptul că pentru ARC-uri examinatorul ar trebuie să verifice - în plus față de controlul dacă serviciile contractate au fost prestate în realitate (cerință pentru SIG) - dacă contribuțiile sunt în concordanță cu beneficiile anticipate în urma participării la ARC. 30. Este important ca examinatorul să constate dacă, din perspectiva participantului, contribuția corespunde beneficiului anticipat din punctul de vedere, de exemplu, al economiilor de scară sau al partajării riscurilor și abilităților, precum și dacă participantul a achitat contravaloarea serviciilor sau a prestat chiar el serviciul. Cheia utilizată pentru repartizarea costurilor ar trebui să reflecte beneficiul anticipat de participant și modul în care participantul este avantajat de rezultatele ARC într-un mod care este conform cu acordul. 31. Gradul de certitudine necesar pentru ca un examinator să accepte că serviciul furnizat în baza ARC respectă standardul concurenței depline, variază în funcție de caz și de evaluarea riscurilor. Dacă, în majoritatea cazurilor, beneficiul anticipat al participantului în cauză poate fi stabilit simplu prin demonstrarea beneficiului total adus de ARC și a corectitudinii cheii de repartizare utilizate, în cazurile în care beneficiul anticipat al fiecărui participant nu este clar, examinatorul trebuie să se concentreze mai mult asupra perspectivei individuale a participantului. În plus și în funcție de fapte și de circumstanțe, beneficiul anticipat poate fi evaluat în mod direct, adică prin estimarea venitului suplimentar ce urmează să fie generat sau a costurilor care se economisesc, ori în mod indirect, adică utilizând indicatori ai beneficiului anticipat, precum cifra de afaceri, numărul de angajați, profitul brut etc. VI.2. Contribuțiile fiecărui participant 32. Contribuția fiecărui participant trebuie să fie echivalentă cu aceea a unei părți independente în circumstanțe comparabile. Evaluarea cotelor din beneficiul anticipat este un element-cheie al ARC. Pe baza acesteia, se vor calcula contribuțiile. 33. De obicei, cheile de repartizare sunt utilizate pentru a stabili cota de contribuție a fiecărui participant, cu toate că metoda de alocare se poate baza pe costurile estimate care vor fi economisite de fiecare participant la acord. Îndrumările privind selecția, justificarea, modul de aplicare, documentația și posibilele chei de repartizare menționate la punctele 48 - 55 din Orientările FCPT privind SIG pot fi aplicate și în contextul ARC-urilor pentru servicii care nu generează BN. 34. Valoarea contribuției fiecărui participant trebuie să corespundă valorii convenite de părți independente în circumstanțe comparabile. Nu se poate oferi un rezultat specific pentru a stabili contribuțiile participanților în toate situațiile, ci problema trebuie soluționată pentru fiecare caz în parte în conformitate cu funcționarea generală a PCD. În ceea ce privește ARC-urile în general, țările au utilizat atât costurile, cât și prețurile pieței pentru a calcula contribuțiile la ARC bazate pe principiul concurenței depline (punctul 8.15 din Orientările OCDE). Totuși, pentru tipul de ARC-uri discutat în prezentul document, se presupune că, de cele mai multe ori, există o diferență minoră între stabilirea prețurilor în funcție de costuri sau la valoarea de piață și, prin urmare, din motive practice, se recomandă evaluarea contribuțiilor în funcție de costuri. 35. Deoarece contribuțiile se bazează pe beneficiile anticipate, se presupune, în general, că ele au la bază inițial costurile din buget. În cazul ARC-urilor pentru servicii, este posibil ca diferența dintre costurile din buget și cele reale să nu fie o diferență majoră și, prin urmare, este mai practic să se utilizeze costurile reale pentru a calcula contribuția fiecărui participant. Cu toate acestea, dacă este necesară ajustarea contribuției pentru a compensa diferența dintre costurile estimate și costurile reale, această operație se va realiza retrospectiv, adică, prin ajustarea costurilor istorice prevăzute în buget. Dacă legislația internă o permite, poate fi mai oportun din punct de vedere practic ca ajustările să fie efectuate în perspectivă. Adică, se poate avea în vedere o eventuală ajustare în anul următor, dacă se consideră că aceasta nu va avea un impact major. La punctul 34, se analizează necesitatea ajustării contribuțiilor cu scopul de a ține seama de diferența dintre costuri (fie cele prevăzute în buget, fie cele reale) și prețul de piață[16], pentru a evalua astfel valoarea contribuțiilor. 36. Pentru a aborda problema ajustării contribuțiilor, Orientările OCDE recomandă pregătirea unui raport anual al cheltuielilor suportate în derularea activității care decurge din ARC, care să cuprindă o descriere detaliată a modului în care au fost calculate contribuțiile și a modului în care sunt aplicate principiile contabile în mod sistematic pentru toți participanții atunci când se calculează cheltuielile și cuantumul contribuțiilor. Se presupune că și terții vor conveni asupra unui standard comun de calcul al contribuțiilor, atunci când participă la un anumit proiect. Prin urmare, din motive practice, se recomandă să se permită Întreprinderilor multinaționale să mențină standardele contabile utilizate în general în cadrul grupului. Cu toate acestea, o administrație fiscală are dreptul de a solicita ajustări, mai ales în cazurile în care se preconizează că standardele contabile interne vor suferi diferențe permanente majore în cursul derulării ARC. 37. Contribuțiile ar trebui să conțină toate costurile relevante aferente achiziționării, întreținerii sau asigurării beneficiilor obținute în urma acordului. Un examinator trebuie să înțeleagă care costuri au fost considerate relevante (și care pot fi, astfel, alocate). Uneori, aceste costuri sunt evidente din tipul de serviciu care face obiectul ARC-ului. Uneori, în cazurile mai complexe, în acord ar trebui să se explice în mod clar care costuri au fost excluse și cum a fost evitată posibilitatea de dublare a costurilor. 38. Un aspect conex este tratamentul stimulentelor fiscale și a subvențiilor de la stat, prezentat la punctul 8.17 din Orientările OCDE. Întrebarea principală este dacă costurile preluate de ARC ar trebui să includă numai costurile suportate efectiv, din care au fost deduse stimulentele fiscale și subvențiile de la stat. „Luarea eventuală în considerare a acestor economii în calculul contribuției unui participant și, dacă acestea sunt luate în considerare, măsura în care are loc acest lucru, depind de măsurile pe care întreprinderile independente le-ar fi luat în circumstanțe comparabile”. VI.3. Beneficiu anticipat sau beneficiu real 39. Dat fiind faptul că ARC-urile sunt acorduri bazate pe beneficii anticipate și având în vedere că adesea ele sunt valabile pe termen lung, părțile independente pot include o clauză în contract care să permită verificarea cu regularitate dacă beneficiile anticipate sunt conforme cu beneficiile reale și dacă nu este necesară schimbarea contribuțiilor pe viitor. 40. Tratarea acestor două aspecte ridică două probleme: dacă respectivele contribuții pot fi adaptate la situația curentă și dacă această adaptare poate fi considerată conformă cu principiul concurenței depline sau este o utilizarea neadecvată a analizei retrospective. 41. ARC trebuie să fie analizat din perspectiva ipotezelor privind eventuale beneficii anticipate bazate pe circumstanțele economice și comerciale în curs sau care au putut fi previzionate în mod rezonabil la data la care s-a încheiat acordul. Prin urmare, dacă un examinator consideră că estimarea beneficiilor este rezonabilă, evenimentele viitoare care afectează previziunea inițială nu ar trebui să ducă la ajustarea retrospectivă a contribuțiilor. 42. Dat fiind faptul că estimarea inițială a beneficiilor poate fi afectată de evenimente sau circumstanțe neașteptate sau neprevăzute, un examinator ar trebui să analizeze dacă părțile independente ar fi stipulat ajustarea sau renegocierea acordului în astfel de cazuri. VI.4. Participarea la un ARC 43. Caracteristica cheie a unui ARC este concordanța dintre contribuțiile participanților și beneficiile anticipate de participanții respectivi în urma ARC-ului. O întreprindere care își preia beneficiul anticipat numai sau în principal din executarea activității ARC-ului nu va fi considerată membru ARC, ci mai degrabă un prestator de servicii (societate) care va adăuga un element de profit la propriile calcule, adică ar trebui să fie considerată o societate care oferă servicii conform principiului de concurență deplină. VI.5. Aderarea la un ARC sau retragerea din acesta 44. În general, problema entităților care sunt incluse sau excluse dintr-un ARC este în practică o problemă dificilă, chiar dacă fuziunile și restructurările fac parte din activitatea cotidiană a Întreprinderilor multinaționale. Cum se evaluează lucrările în derulare și/sau abilitățile specifice achiziționate în urma activităților anterioare sunt întrebări care pun probleme, deseori, unui examinator. 45. Cu toate acestea, deoarece sfera de aplicare a prezentului document se limitează la ARC-uri pentru servicii care nu generează BN, analiza aspectelor privind fuziunile/achizițiile ar trebui să fie foarte sumară (sau inexistentă). Răspunsul la întrebările următoare ar trebui să îi ajute pe examinatori: ce costuri suplimentare vor fi suportate de participanți atunci când o entitate este exclusă sau, în mod excepțional, devine membră? Rămâne acordul sustenabil după retragerea acestei societăți? Ar trebui ca noile elemente (o structură a costurilor, experiență, abilități sau riscuri etc. diferite) să fie compensate financiar sau este suficientă revizuirea beneficiilor anticipate, care va duce la adoptarea unor noi chei de repartizare sau noul participant aduce cunoștințe specifice? 46. În mod clar, dacă rezultatele activităților anterioare dezvoltate în baza ARC-ului nu au valoare, nu ar trebui să existe o compensație. Cu toate acestea, aderarea/retragerea unei societăți va conduce, de obicei, la o ajustare a cotelor proporționale (chei de repartizare). VI.6. Documentația 47. Examinatorii ar trebui să cunoască faptul că ARC-urile sunt reglementate prin Codul de conduită privind documentația prețurilor de transfer în UE (DPT UE), în care se prevede că Întreprinderile multinaționale trebuie să includă în registrul principal o listă a ARC-urilor, în măsura în care sunt afectați membrii din UE ai grupului. 48. Orientările OCDE (punctul 5.4) menționează principiile managementului prudențial al afacerii care să fie utilizat în procesul prin care se decide dacă prețurile de transfer sunt adecvate din punct de vedere fiscal și nivelul de documentație justificativă solicitat pentru prețurile de transfer. 49. La punctul 2.3.1 din DPT UE se menționează următorul aspect: „Principiul «managementului prudențial al afacerii», bazat pe principii economice, presupune faptul că tipul de dovezi adecvate pentru o tranzacție de mare valoare poate fi foarte diferit de tipul de dovezi adecvate pentru o tranzacție a cărei valoare generală este semnificativ mai mică.” 50. Dacă se aplică acest principiu pentru ARC-uri, participanții ar trebui să pregătească și să obțină materiale cu privire la natura serviciilor contractate și la condițiile din acord, precum și cu privire la respectarea PCD (inclusiv previziunile utilizate pentru a stabili beneficiile anticipate, precum și cheltuielile înscrise în buget și cele reale). 51. Trebuie menționat că este posibil ca informațiile obținute dintr-o sursă (de exemplu, un acord scris) să conțină informații cunoscute deja din altă sursă (de exemplu, o expunere). Utilizarea tot mai frecventă a sistemelor computerizate este o oportunitate de acces la informații sintetizate, fapt care poate să elimine nevoia unei documentații principale mai voluminoase. 52. Acordurile ARC completate, după caz, cu informații din expunerea aferentă ARC sunt considerate de FCPT ca fiind informații relevante în ceea ce privește cerințele DPT UE. VI.7. Considerente post-examinare 53. De cele mai multe ori, ARC-urile implică mai mult de două entități și sunt încheiate deseori de mai mulți sau chiar de toți membrii unei întreprinderi multinaționale. Prin urmare, este posibil ca ajustările să nu afecteze o singură entitate, ci pe toți ceilalți participanți. Evitarea dublei impuneri poate, în caz de dispută, să implice proceduri costisitoare care să necesite numeroase resurse. Prin urmare, se recomandă ca, pe de o parte, administrațiile fiscale să se abțină de la contestarea, din cauza unor ajustări minore, a participării sau a contribuțiilor alocate contribuabilului și, pe de altă parte, contribuabilii să depună eforturi pentru a urma aceste orientări atunci când pregătesc un ARC pentru servicii care nu generează BN și când întocmesc documentația pentru acesta. 54. În cazul unei dispute, procedura de acord amiabil poate să implice mai mult de două autorități competente. Prin urmare, este mai util să se aplice abordările multilaterale recomandate în Codul de conduită al convenției de arbitraj pentru cazuri triunghiulare. VII. Concluzii 55. Respectarea recomandărilor incluse în raport, care fac obiectul acestuia în majoritatea cazurilor, va simplifica examinarea, iar administrațiile fiscale vor putea să stabilească mai ușor dacă PCD a fost aplicat efectiv. 56. Se recomandă ca, la finalul procesului, expunerea să devină notă la dosar, împreună cu anumite acorduri, în vederea unor trimiteri ulterioare și a unor actualizări regulate. 57. FCPT va monitoriza cu regularitate efectele acestor orientări. ANEXĂ: Sinteza stadiului actual în care se află statele membre în ceea ce privește dispozițiile legislative, orientările de ordin administrativ și bunele practici în materie de ARC Această secțiune vizează se sintetizeze stadiul actual al dispozițiilor legislative sau al orientărilor de ordin administrativ în materie de ARC din statele membre UE. Secțiunea de mai jos a fost elaborată pe baza contribuțiilor administrațiilor fiscale din UE pentru a reflecta situația existentă la 1 iulie 2011. Întrebarea 1: Există o legislație specifică în materie de ARC-uri? Dacă nu, intenționați să luați în considerare această posibilitate și când ar putea fi introdusă această legislație? Puține state membre dispun de o legislație specifică privind ARC-urile. Estonia, Spania, Țările de Jos, Portugalia și Slovenia aplică prevederi legale specifice privind ARC-urile pentru obținerea de active, drepturi sau servicii, în timp ce legislația din Polonia menționează ARC-urile numai în contextul bunurilor necorporale. Germania a adoptat prevederi specifice numai în ceea ce privește documentația ARC-urilor. Alte state membre utilizează Orientările OCDE pentru prețurile de transfer sau propriile principii privind PT pentru a examina ARC-urile. Numai în Grecia se analizează introducerea unor prevederi specifice noi cu privire la ARC‑uri. Întrebarea 2. Administrația dumneavoastră a publicat orientări pentru auditul intern care să ofere îndrumări cu privire la ARC-uri și, dacă da, ce aspecte cheie au fost tratate (de exemplu, cum se recunoaște un acord, cum se auditează un acord, cum se facilitează schimbul de informații cu alte țări etc.)? Puține state membre au publicat orientări pentru auditarea ARC-urilor. Italia, Lituania, Slovenia și Regatul Unit dețin orientări pentru prețurile de transfer, care acoperă și auditul ARC-urilor. În special, în orientările publicate de Regatul Unit, se subliniază importanța identificării în mod clar a unui beneficiu total comun anticipat, care reprezintă diferența dintre un ARC și o situație mai obișnuită, cu transfer direct de bunuri sau servicii. În Ungaria, este în vigoare un decret guvernamental privind cerințele de întocmire a documentației pentru acordurile privind prețurile de transfer în general. Letonia a publicat o serie de orientări generale interne cu privire la ARC-uri, pe baza Orientărilor OCDE. Portugalia este pe cale să aprobe un Manual privind auditul prețurilor de transfer, care cuprinde și îndrumări privind auditul intern în sectoare cum sunt ARC-urile. Întrebarea 3. Administrația dumneavoastră a publicat orientări administrative interne în materie de ARC-uri (ghiduri, regulamente, circulare etc.) pentru a explica procedura pe care trebuie să o urmeze un contribuabil atunci când pregătește un ARC, în special în ceea ce privește structura și documentația necesare (dacă da, se pot furniza detalii referitoare la link-urile către aceste documente)? Puține state membre au publicat orientări administrative interne în materie de ARC-uri. În Danemarca, ARC-urile sunt tratate în cadrul Ghidului danez privind documentația prețurilor de transfer. Estonia a publicat o serie de orientări care conțin o sinteză a Orientărilor OCDE pentru PT, precum și exemple. În Ungaria, este în vigoare un decret guvernamental privind cerințele de întocmire a documentației pentru acordurile privind prețurile de transfer în general. Germania a adoptat orientări administrative obligatorii pentru administrațiile fiscale, dar nu și pentru instanțele judecătorești. În Italia, orientările privind auditul sunt publice; ele se adresează inspectorilor fiscali, dar sunt urmărite și de contribuabili. Reglementările portugheze preconizează introducerea informațiilor pertinente privind un ARC în dosarul referitor la PT. Întrebarea 4. Care este tipul de ARC cel mai des utilizat de întreprinderile din țara dumneavoastră? ARC-urile cu care se confruntă administrațiile fiscale din statele membre au de cele mai multe ori ca obiect serviciile, obținerea drepturilor de proprietate intelectuală, cercetarea și dezvoltarea și achiziția de active. Întrebările 5-7. Cu ce probleme practice speciale v-ați confruntat în legătură cu ARC‑urile și cum le-ați soluționat? Ce anume vă preocupă în special în relație cu ARC‑urile pentru servicii? În experiența dumneavoastră, care este frecvența disputelor legate de ARC-uri? Problemele concrete cele mai des întâlnite în cadrul ARC-urilor au legătură cu disponibilitatea/furnizarea la timp de către contribuabili a informațiilor necesare/documentației privind PT, corectitudinea cheilor de repartizare, calculul taxelor de aderare și de retragere din acord, evaluarea plăților de intrare/ieșire, repartizarea costurilor, identificarea datelor comparabile, aplicabilitatea marjelor de profit, precum și identificarea efectivă a unui ARC. Printre problemele specifice ale autorităților fiscale în acest context se numără criteriile de identificarea a unui ARC, stabilirea valorii contribuției unui participant la un ARC și evaluarea beneficiilor aferente (anticipate și reale) și a riscurilor în vederea alocării costurilor, aplicabilitatea marjelor, precum și accesul la o documentație pertinentă. [1] Principiul concurenței depline este definit în articolul 9 din Modelul de convenție fiscală al Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE). OECD a elaborat, de asemenea, Orientările pentru prețurile de transfer destinate întreprinderilor multinaționale și administrațiilor fiscale. [2] Comunicare a Comisiei către Consiliu, Parlamentul European și Comitetul Economic și Social: „Spre o piață internă fără bariere fiscale - O strategie pentru a oferi întreprinderilor o bază de impozitare consolidată a impozitului pe profit pentru activitățile acestora în Uniunea Europeană” COM (2001) 582 final, 23.10.2001, p. 21. [3] Decizia 2011/C 24/03 din 25 ianuarie 2011 (JO C 24, 26.1.2011, p. 3-4). [4] Recomandarea Comisiei din 6 mai 2003 de definire a întreprinderilor mici și mijlocii, JO L 124, 20.5.2003, p. 36. [5] Convenția privind eliminarea dublei impuneri în legătură cu ajustarea profiturilor întreprinderilor asociate, JO L 225, 20.8.1990, p. 10. [6] Anexa I [7] Anexa II [8] Raportul anual privind IMM-urile europene pentru anul 2009 (http://ec.europa.eu/enterprise/policies/sme/facts-figures-analysis/performance-review/files/supporting-documents/2009/annual-report_en.pdf, pagina 15). [9] JO L 124, 20.5.2003, p. 36. [10] A se vedea DOC: JTPF/001/ANNEX/2011/EN. [11] A se vedea DOC: JTPF/001/ANNEX/2011/EN. [12] Lucrările recente ale Forumului OCDE privind administrarea fiscală pot fi citate ca exemplu. [13] A se vedea DOC: JTPF/001/ANNEX/2011/EN. [14] Convenția privind eliminarea dublei impuneri în legătură cu ajustarea profiturilor întreprinderilor asociate, JO L 225, 20.8.1990, p. 10. [15] O abordare similară e fost adoptată și în Orientările FCPT privind SIG (secțiunea IV Expunere, alineatele 21-25). [16] Punctul 8.15 din OPT ale OCDE face referire la evaluarea contribuțiilor la prețul de piață.