[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 5.9.2008

COM(2008) 538 final

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

privind semnarea de către Comunitatea Europeană a convenției privind acordurile de alegere a forului

(prezentată de Comisie) {SEC(2008) 2389}{SEC(2008) 2390}

EXPUNERE DE MOTIVE

Obiectiv

1. Convenția privind acordurile de alegere a forului a fost încheiată la 30 iunie 2005 în cadrul Conferinței de la Haga privind dreptul internațional privat. Convenția este destinată să confere părților implicate în acorduri între întreprinderi și în litigii internaționale o mai mare certitudine și previzibilitate, prin crearea la nivel mondial a unei alternative judiciare opționale față de actualul sistem de arbitraj.

2. Încheierea convenției de către Comunitate ar reduce incertitudinea juridică pentru întreprinderile din UE care desfășoară activități de comerț în afara UE asigurând respectarea acordurilor de alegere a forului incluse în contractele de comerț internațional și recunoașterea hotărârilor pronunțate de instanțele desemnate în asemenea acorduri în celelalte state, părți contractante la convenție.

3. Comisia Europeană a negociat convenția în numele Comunității Europene în baza unei decizii a Consiliului, convenția rezultată fiind conformă orientărilor de negociere stabilite de Consiliu.

Dezvoltarea unui spațiu judiciar european în cadrul Comunității

4. Comunitatea Europeană și-a stabilit obiectivul de a crea un spațiu judiciar european autentic bazat pe principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești.

5. Încheierea convenției de către Comunitate ar completa realizarea obiectivelor care stau la baza actualelor norme comunitare din domeniul recunoașterii și executării hotărârilor, în special Regulamentul (CE) 44/2000 din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială („Regulamentul Bruxelles I”), prin crearea unui set de norme armonizate în cadrul Comunității în ceea ce privește statele terțe care vor deveni părți contractante la convenție.

Convenția din 2005 privind alegerea forului

6. Obiectivul convenției este de a promova investițiile și comerțul internațional printr-o cooperare judiciară consolidată și prin introducerea unor norme unitare privind competența judiciară bazată pe acordurile exclusive de alegere a forului, precum și recunoașterea și executarea hotărârilor pronunțate de instanțele desemnate din statele contractante. Scopul convenției este de a îmbunătăți certitudinea juridică și previzibilitatea în ceea ce privește executarea hotărârilor din domeniul comerțului internațional.

7. Convenția urmărește să stabilească un echilibru între (i) necesitatea de a garanta părților că doar curțile desemnate de acestea vor soluționa cauza și că hotărârea pronunțată va fi recunoscută și executată în străinătate și (ii) necesitatea de a permite statelor membre de a asigura respectarea ordinii publice proprii, în ceea ce privește, în special, protecția parților mai vulnerabile, protecția împotriva formelor grave de injustiție și garantarea respectării anumitor criterii de competență exclusivă a statelor membre.

8. Raportul dintre normele din Convenție și normele comunitare existente și viitoare este prevăzut în articolul 26 alineatul (6) din convenție, după cum urmează:

„Prezenta convenție nu aduce atingere aplicării normelor unei organizații de integrare economică regională care este parte la prezenta convenție, adoptate anterior sau ulterior încheierii acesteia

a) când nici una din părți nu își are reședința într-un stat contractant care nu este stat membru al organizației de integrare economică regională;

b) în ceea ce privește recunoașterea sau executarea hotărârilor între statele membre ale unei organizații de integrare economică regională.

9. Prin urmare, convenția are incidență asupra aplicării Regulamentului Bruxelles I atunci când cel puțin una din părți își are reședința într-un stat contractant al convenției, cu excepția normelor privind recunoașterea hotărârilor si executarea prevăzute de acesta.

10. Convenția prevede posibilitatea încheierii convenției de către organizația de integrare economică regională împreună cu statele sale membre (articolul 29) sau în nume propriu, având drept urmare obligarea statelor sale membre (articolul 30).

Propunerile Comisiei

11. În conformitate cu jurisprudența Curții Europene de Justiție[1], aspectele privind competența judiciară internațională, recunoașterea si executarea hotărârilor în raport cu țările terțe țin de competența externă exclusivă a Comunității. Prin urmare, Comunitatea Europeana va încheia convenția în conformitate cu articolul 30.

12. Articolul 30 din convenție permite Comunității Europene sa facă o declarație în momentul semnării, acceptării, aprobării sau aderării la convenție cu privire la faptul că aceasta exercită o competență generală asupra tuturor aspectelor reglementate de convenție si că statele sale membre nu vor fi părți la convenție, dar vor fi obligate de aceasta. Având în vedere importanța politică a semnării convenției de către Comunitate în raport cu țările terțe, este recomandabil ca această declarație să fie făcută în momentul semnării convenției, pentru a clarifica situația lipsei semnăturilor acelor state membre ale Comunității Europene care au transferat competența Comunității Europene.

13. Comisia a pregătit o evaluare a impactului privind încheierea convenției de către Comunitatea Europeană care este anexată prezentei propuneri. Evaluarea impactului stabilește că încheierea convenției ar putea fi benefică pentru întreprinderile europene în ceea ce privește promovarea certitudinii juridice si a previzibilității in raport cu țările terțe.

14. De asemenea, evaluarea impactului precizează faptul că ar putea fi necesară o declarație a Comunității, în temeiul articolului 21 din convenție, prin care să se excludă din domeniul de aplicare al acesteia aspectele legate de contractele de asigurare, în cazul în care titularul poliței are domiciliul în UE iar riscul, evenimentul, bunul sau proprietatea asigurată au legătură în mod exclusiv cu UE, și legate de drepturile de autor și drepturile conexe, a căror validitate are legătură cu un stat membru.

15. Declarațiile în temeiul articolului 21 pot fi făcute în orice moment. Este recomandat ca asemenea declarații să fie făcute în momentul încheierii convenției de către Comunitate, întrucât fezabilitatea și întinderea acestor excluderi trebuie examinate în continuare. Acest proces va avea în vedere, de asemenea, discuțiile privind implicațiile viitorului raport al Comisiei privind aplicarea regulamentului Bruxelles I.

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

privind semnarea de către Comunitatea Europeană a convenției privind acordurile de alegere a forului

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolul 61 litera (c) și articolul 300,

având în vedere propunerea Comisiei[2],

întrucât:

(1) Comunitatea depune eforturi pentru crearea unui spațiu judiciar comun bazat pe principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești.

(2) Convenția privind acordurile de alegere a forului încheiată la 30 iunie 2005 in cadrul conferinței de la Haga privind dreptul internațional privat (denumită în continuare „convenția”) contribuie de o manieră importantă la promovarea autonomiei părților în cadrul tranzacțiilor comerciale internaționale și la consolidarea previzibilității soluțiilor judiciare în cadrul unor asemenea tranzacții.

(3) Convenția are incidență asupra legislației comunitare secundare privind competența bazată pe alegerea părților, precum și recunoașterea și executarea hotărârilor, în special Regulamentul Consiliului (CE) 44/2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială[3].

(4) Comunitatea are competență exclusivă în toate aspectele reglementate de convenție.

(5) Articolul 30 din convenție permite Comunității să semneze, să accepte, să aprobe sau să adere la convenție.

(6) (Regatul Unit și Irlanda participă la adoptarea și punerea în aplicare a prezentei decizii).

(7) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei decizii și nu este nici obligată și nici supusă aplicării sale,

DECIDE:

Articolul 1

Sub rezerva unei eventuale încheieri la o dată ulterioară, se aprobă, în numele Comunității Europene, semnarea Convenției privind acordurile de alegere a forului încheiată la Haga, la 30 iunie 2005. Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana (persoanele) împuternicită (împuternicite) să semneze, în numele Comunității Europene, Convenția privind acordurile de alegere a forului încheiată la Haga, la 30 iunie 2005, cu respectarea condițiilor prevăzute la articolul 2.

Textul convenției este atașat prezentei decizii.

Articolul 2

În momentul semnării convenției, Comunitatea va face următoarea declarație, in conformitate cu articolul 30 din convenție:

„Comunitatea Europeană declară, in conformitate cu articolul 30 din convenție, că are competență asupra tuturor aspectelor reglementate de prezenta convenție. Statele sale membre nu vor semna, ratifica, accepta sau aproba Convenția, ci vor fi obligate de aceasta în temeiul încheierii acesteia de către Comunitatea Europeană.

În sensul prezentei declarații, termenul „Comunitatea Europeană” nu include Danemarca, în temeiul articolelor 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene [și Regatul Unit și Irlanda, în temeiul articolului 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene].”

Adoptată la Bruxelles,

Pentru Consiliu,

Președintele

…

ANEXĂ

CONVENȚIA PRIVIND ACORDURILE DE ALEGERE A FORULUI

Statele părți la prezenta convenție,

Dorind să promoveze comerțul și investițiile internaționale printr-o cooperare judiciară consolidată,

Considerând că o asemenea cooperare poate fi consolidată prin norme uniforme privind competența judiciară, precum și recunoașterea și executarea hotărârilor străine în materie civilă sau comercială,

Considerând că o asemenea cooperare consolidată necesită, în special, un regim juridic internațional care să ofere certitudine și care să asigure eficacitatea acordurilor de alegere exclusivă a forului de către participanții la tranzacțiile comerciale și care să reglementeze recunoașterea și executarea hotărârilor rezultate în urma procedurilor desfășurate în baza unor asemenea acorduri,

Au decis să încheie prezenta convenție și au convenit asupra următoarelor prevederi:

CAPITOLUL I - DOMENIU DE APLICARE ȘI DEFINIȚII

Articolul 1. Domeniul de aplicare

1. Prezenta convenție se aplică în situațiile internaționale acordurilor de alegere exclusivă a forului încheiate în materie civilă sau comercială.

2. În sensul capitolului II, o situație are caracter internațional cu excepția cazului în care părțile au reședința în același stat contractant, iar raporturile dintre părți, precum și toate celelalte elemente relevante ale litigiului, indiferent de situarea instanței alese, au legătură doar cu statul respectiv.

3. În sensul capitolului 3, o situație prezintă caracter internațional atunci când se urmărește recunoașterea sau executarea unei hotărâri internaționale.

Articolul 2. Situații excluse din domeniul de aplicare

1. Prezenta convenție nu se aplică acordurilor de alegere exclusivă a forului :

a) în cazul în care una din părți este o persoană fizică ce acționează, în principal, în scopuri personale, de familie sau privind gospodăria (în calitate de consumator);

b) în cazurile privind contractele de muncă, inclusiv contractele colective de muncă.

2. Prezenta convenție nu se aplică următoarelor aspecte:

a) statutul sau capacitatea juridică a persoanelor fizice;

b) obligațiile de întreținere;

c) alte aspecte de dreptul familiei, inclusiv regimurile matrimoniale și alte drepturi sau obligații care decurg din căsătorie sau raporturi similare;

d) testamentele și succesiunile;

e) insolvența, concordatul și alte aspecte similare;

f) transportul de pasageri și de bunuri;

g) poluarea marină, limitarea răspunderii pentru cereri în domeniul maritim, avarii comune, remorcaj și salvare de urgență;

h) aspecte privind politica antitrust (concurența);

i) răspunderea pentru daune nucleare;

j) cererile privind vătămările corporale, solicitate de persoanele fizice sau în numele acestora;

k) cererile care nu decurg dintr-o relație contractuală, bazate pe răspunderea delictuală pentru prejudicii aduse bunurilor corporale;

l) drepturile in rem privind bunurile imobile, precum și închirierea unor bunuri imobile;

m) valabilitatea, nulitatea sau dizolvarea persoanelor juridice, precum și valabilitatea deciziilor organelor acestora;

n) valabilitatea drepturilor de proprietate intelectuală, cu excepția drepturilor de autor și a drepturilor conexe;

o) încălcarea drepturilor de proprietate intelectuală, altele decât drepturile de autor și drepturile conexe, cu excepția cazului în care este introdusă o acțiune în contrafacere pentru încălcarea contractului dintre părți privind asemenea drepturi sau când ar fi putut introdusă o acțiune pentru încălcarea contractului respectiv;

p) valabilitatea înregistrărilor în registrele publice.

3. Fără a aduce atingere prevederilor din alineatul 2, procedurile nu sunt excluse din domeniul de aplicare al prezentei convenții atunci când aspectul exclus conform alineatului menționat constituie o chestiune cu titlu preliminar și nu face obiectul procedurii propriu-zise. În special, simplul fapt că un aspect exclus conform alineatului 2 este invocat pe cale de excepție, nu exclude procedura prevăzută de convenție, dacă respectivul aspect nu face obiectul procedurilor.

4. Prezenta convenție nu se aplică arbitrajului și procedurilor conexe.

5. Procedurile nu sunt excluse din domeniul de aplicare al prezentei convenții doar prin faptul că un stat, inclusiv un guvern, o agenție guvernamentală sau orice persoană acționând în numele statului, participă la respectiva procedură.

6. Nici o prevedere din prezenta convenție nu afectează privilegiile și imunitățile statelor sau ale organizațiilor internaționale în ceea ce le privește pe acestea sau proprietățile lor.

Articolul 3. Acordurile de alegere exclusivă a forului

În sensul prezentei convenții

a) „un acord de alegere exclusivă a forului” reprezintă un acord încheiat între două sau mai multe părți care îndeplinește cerințele prevăzute la alineatul c) și care desemnează, în vederea soluționării litigiilor apărute sau care ar putea apărea în legătură cu un anumit raport juridic, instanțele unui stat contractant ori una sau mai multe instanțe specifice ale unui stat contractant, excluzând competența judiciară a oricăror alte instanțe;

b) un acord de alegere a forului care desemnează instanțele unui stat contractant ori una sau mai multe instanțe ale unui stat contractant se consideră a fi exclusiv, cu excepția cazului în care părțile au prevăzut în mod expres altfel;

c) un acord de alegere a forului trebuie încheiat sau dovedit

i) în scris sau

ii) prin orice alte mijloace de comunicare care fac informațiile accesibile, astfel încât să poată fi folosit pentru referințe ulterioare;

d) un acord de alegere exclusivă a forului care este încorporat într-un contract este considerat un acord independent de celelalte clauze ale contractului. Valabilitatea unui acord de alegere exclusivă a forului nu poate fi contestată doar pe motivul că respectivul contract nu este valabil.

Articolul 4. Alte definiții

1. În sensul prezentei convenții, termenul de „hotărâre judecătorească” reprezintă orice decizie pronunțată de o instanță pe fond, indiferent de denumirea acesteia, inclusiv un decret ori un ordin, precum și o determinare a costurilor sau cheltuielilor judiciare de către o instanță (inclusiv un grefier), cu condiția ca aceasta să fie în legătură cu hotărârea pronunțată pe fond, care poate fi recunoscută sau executată în temeiul prezentei convenții. O măsură provizorie de protecție nu reprezintă o hotărâre judecătorească.

2. În sensul prezentei convenții, o entitate sau o persoană, alta decât o persoană fizică, va fi considerată rezident al statului:

a) în care își are sediul statutar;

b) în virtutea legislației căruia a fost înregistrată sau constituită;

c) în care își are administrația centrală sau

d) unde se află sediul principal de desfășurare a activității comerciale.

CAPITOLUL II – COMPETENȚA JUDICIARĂ

Article 5. Competența instanței alese

1. Instanța sau instanțele unui stat contractant desemnate în cadrul unui acord exclusiv de alegere a forului au competența de a soluționa un litigiu căruia i se aplică acordul, cu excepția cazului în care acordul este nul de drept în conformitate cu legislația statului respectiv.

2. O instanță competentă în conformitate cu alineatul 1 nu își poate declina competența pe motiv că litigiul ar trebui soluționat de către o instanță dintr-un alt stat membru.

3. Alineatele precedente nu vor afecta normele privind:

a) competența materială sau competența în funcție de valoarea cererii;

b) repartizarea internă a competențelor între instanțele unui stat contractant. Cu toate acestea, în cazul în care instanța aleasă are puteri depline de a transfera o cauză, trebuie acordată atenția corespunzătoare alegerii părților.

Articolul 6. Obligațiile unei curți nealese

O instanța a unui stat contractant, altul decât cel al instanței alese, suspendă procedurile sau se desesizează în legătură cu procedurile cărora li se aplică un acord de alegere exclusivă a forului, cu excepția cazurilor în care:

a) acordul este nul de drept în conformitate cu legislația statului unde se află instanța aleasă;

b) o parte nu are capacitatea de a încheia acordul, conform legislației statului instanței sesizate;

c) punerea în aplicare a acordului ar conduce la o nedreptate evidentă sau ar fi în mod vădit contrară ordinii publice a statului instanței sesizate;

d) din motive excepționale, în afara controlului părților, acordul nu poate fi pus în mod normal în aplicare sau

e) instanța aleasă a hotărât să nu judece cauza.

Articolul 7. Măsuri de protecție provizorii

Măsurile de protecție provizorii nu sunt reglementate de prezenta convenție. Prezenta convenție nu face obligatorie și nici nu împiedică dispunerea, refuzul sau încetarea măsurilor de protecție provizorii dispuse de o instanță a unui stat contractant și nu afectează dreptul părților de a solicita sau nu aceste măsuri, nici dispunerea, refuzul sau încetarea acestora de către o instanță.

CAPITOLUL III - RECUNOAȘTEREA ȘI EXECUTAREA

Articolul 8. Recunoașterea și executarea

1. O hotărâre pronunțată de o instanța a unui stat contractant aleasă printr-un acord de alegere exclusivă a forului va fi recunoscută și executată în alte state contractante în conformitate cu prezentul capitol. Recunoașterea sau executarea pot fi refuzate doar în baza motivelor specificate în prezenta convenție.

2. Fără a aduce atingere revizuirii necesare pentru aplicarea prevederilor prezentului capitol, fondul hotărârii pronunțate de instanța de origine nu se revizuiește. Instanța sesizată este obligată de constatările instanței privind chestiunile de fapt care au stat la baza competenței instanței de origine, cu excepția cazului în care hotărârea a fost pronunțată în contumacie.

3. O hotărâre va fi recunoscută și executată doar dacă aceasta produce efecte juridice și poate fi executată în statul de origine.

4. Recunoașterea sau executarea pot fi amânate sau refuzate dacă hotărârea face obiectul unei căi de atac în statul de origine sau dacă termenul de introducere a căilor ordinare de atac nu a expirat. Un refuz nu împiedică o cerere ulterioară pentru recunoașterea sau executarea hotărârii.

5. Acest articol se aplică, de asemenea, unei hotărâri pronunțate de o instanță a unui stat contractant ca urmare a unui transfer al cauzei de la instanța competentă aleasă în statul contractant respectiv, astfel cum permite articolul 5 alineatul (3). Cu toate acestea, în cazul în care instanța aleasă a avut puteri depline în ceea ce privește transferul cauzei la altă instanță, recunoașterea sau executarea poate fi refuzată unei părți care a obiectat în timp util împotriva transferului, în statul de origine.

Articolul 9. Refuzul recunoașterii sau executării

Recunoașterea sau executarea pot fi refuzate dacă:

a) acordul a fost nul de drept conform legislației statului instanței alese, cu excepția cazului în care instanța aleasă s-a pronunțat cu privire la valabilitatea acordului;

b) o parte nu are capacitatea de a încheia acordul, conform legislației statului căruia i se adresează solicitarea;

c) documentul care a instituit procedurile sau un document echivalent, inclusiv elementele esențiale ale cererii:

i) nu au fost notificate pârâtului în timp util și printr-un mijloc care să îi permită să ia măsurile necesare formulării apărării, cu excepția situației în care pârâtul s-a prezentat la o înfățișare, prezentându-și argumentele fără a contesta notificarea în fața curții de origine, cu condiția ca legislația statului de origine să permită contestarea notificării sau

ii) au fost notificate pârâtului în statul căruia i-a fost adresată solicitarea într-un mod incompatibil cu principiile fundamentale privind notificarea sau comunicarea actelor din statul solicitat;

d) hotărârea a fost obținută printr-o fraudă legată de un aspect procedural;

e) recunoașterea sau executarea ar fi în mod evident incompatibilă cu ordinea publică a statului solicitat, inclusiv situațiile în care procedurile specifice au condus la judecarea cauzei au fost incompatibile cu principiile fundamentale ale echității procedurale din respectivul stat;

f) hotărârea nu este în spiritul unei hotărâri pronunțate în statul solicitat în legătură cu un litigiu dintre aceleași părți sau

g) hotărârea este incompatibilă cu o hotărâre anterioară pronunțată în alt stat membru, privind aceleași părți și aceleași fapte, cu condiția ca hotărârea anterioară să îndeplinească toate condițiile necesare pentru recunoașterea sa în statul solicitat.

Articolul 10. Întrebări preliminare

1. Atunci când un aspect exclus în temeiul articolului 2 alineatul (2) sau articolului 21 face obiectul unei întrebări preliminare, hotărârea privind respectiva întrebare nu este recunoscută sau executată în temeiul prezentei convenții.

2. Recunoașterea sau executarea unei hotărâri poate fi refuzată dacă, și în măsura în care, hotărârea s-a bazat pe o hotărâre privind un aspect exclus în conformitate cu articolul 2 alineatul (2).

3. Cu toate acestea, în cazul unei hotărâri privind valabilitatea unui drept de proprietate intelectuală, cu excepția drepturilor de autor și a drepturilor conexe, recunoașterea și executarea pot fi refuzate sau amânate în temeiul alineatului precedent, doar în cazurile în care:

a) respectiva hotărâre este incompatibilă cu o hotărâre sau o decizie a unei autorități competente în respectiva chestiune, pronunțate în statul respectiv în temeiul legislației căruia s-a născut dreptul de proprietate intelectuală sau

b) procedurile privind stabilirea valabilității dreptului de proprietate intelectuală sunt în desfășurare în statul respectiv.

4. Recunoașterea sau executarea unei hotărâri poate fi refuzată dacă și în măsura în care hotărârea s-a bazat pe o hotărâre privind un aspect exclus ca urmare a unei declarații efectuate de statul solicitant în temeiul articolului 21.

Articolul 11. Daune-interese

1. Recunoașterea sau executarea unei hotărâri pot fi refuzate dacă și în măsura în care hotărârea acordă daune-interese, inclusiv cu caracter punitiv sau exemplare, prin care nu se compensează o parte pentru o pierdere sau prejudiciul real suferit.

2. Instanța sesizată va lua în considerare dacă și în ce măsură daunele-interese acordate de către instanța de origine permit acoperirea costurilor si cheltuielilor de judecată. Articolul 12. Tranzacțiile judiciare

Tranzacțiile judiciare admise de o instanță a unui stat contractant desemnată într-un acord de alegere exclusivă a forului sau care au fost încheiate pe durata procedurilor desfășurate în fața instanței respective și care sunt executorii în aceleași condiții ca în statul de origine, vor fi executate, în temeiul prezentei convenții, în același mod ca o hotărâre judecătorească.

Articolul 13. Documentele care trebuie furnizate

1. Partea care urmărește recunoașterea sau care solicită executarea, va trebui să furnizeze următoarele documente:

a) o copie completă și autentificată a hotărârii;

b) acordul privind alegerea exclusivă a forului, o copie autentică sau altă dovadă a existenței acestuia;

c) dacă hotărârea a fost pronunțată în contumacie, originalul sau o copie autentică a unui document care să ateste că actul care a instituit procedurile sau un act echivalent a fost notificat părții care nu s-a prezentat la proces;

d) orice documente necesare pentru a stabili că hotărârea poate fi pusă în aplicare sau, dacă este cazul, că este executorie în statul de origine;

e) în situația menționată la articolul 12, un certificat din partea instanței din statul de origine care să ateste că tranzacția judiciară sau o parte a acesteia este executorie în aceleași condiții ca o hotărâre judecătorească pronunțată în statul de origine;

2. Dacă dispozițiile hotărârii judecătorești nu permit instanței solicitate să verifice respectarea condițiilor stipulate în prezentul capitol, respectiva instanță poate solicita orice alte documente necesare.

3. O solicitare de recunoaștere sau executare poate fi însoțită de un document emis de o instanță (inclusiv un grefier) a statului de origine, în forma recomandată și publicată de Conferința de la Haga privind dreptul internațional privat.

4. Dacă documentele menționate în prezentul articol nu sunt redactate într-o limbă oficială a statului solicitat, acestea vor fi însoțite de o traducere legalizată într-o limbă oficială, cu excepția cazului în care legislația statului solicitat prevede altfel.

Articolul 14. Procedura

Procedura pentru recunoașterea, declararea caracterului executoriu sau înregistrarea executării și executarea hotărârii este reglementată de legislația statului solicitat, cu excepția cazului în care convenția prevede altfel. Instanța solicitată trebuie sa acționeze cu celeritate.

Articolul 15.Separabilitatea

Recunoașterea sau executarea unei părți separabile a unei hotărâri este admisă atunci când se solicită acest lucru sau atunci când doar o parte a hotărârii poate fi recunoscută sau executată în temeiul prezentei convenții.

CAPITOLUL IV – CLAUZE GENERALE

Articolul 16. Prevederi tranzitorii

1. Prezenta convenție se aplică acordurilor de alegere exclusivă a forului încheiate după intrarea sa în vigoare în statul instanței alese.

2. Prezenta convenție nu se aplică procedurilor inițiate înainte de intrarea sa în vigoare în statul instanței alese.

Articolul 17. Contractele de asigurare si reasigurare

1. Procedurile derulate în legătură cu un contract de asigurare și reasigurare nu sunt excluse din domeniul de aplicare al prezentei convenții pe motivul că respectivul contract de asigurare și reasigurare se referă la un aspect căruia nu i se aplică prezenta convenție.

2. Recunoașterea și executarea unei hotărâri privind răspunderea în temeiul unui contract de asigurare și reasigurare nu pot fi limitate sau refuzate pe motiv că răspunderea în temeiul contractului include obligația de a despăgubi pe asigurat sau reasigurat în legătură cu

a) un aspect căruia nu i se aplică articolul 11 sau

b) o acordare de despăgubiri căreia i-ar fi aplicabil articolul 11.

Articolul 18. Scutirea de obligația legalizării

Toate documentele transmise sau rezultate în temeiul prezentei convenții sunt exceptate de la obligația de legalizare sau orice procedură similară, inclusiv aplicarea unei apostile.

Articolul 19. Declarații de limitare a competenței

Un stat poate declara că instanțele sale pot refuza să se pronunțe în legătură cu litigii cărora li se aplică un acord privind alegerea exclusivă a forului dacă nu există nicio legătură între respectivul stat și părțile litigiului, cu excepția localizării instanței alese.

Articolul 20. Declarații care limitează recunoașterea și executarea

Un stat poate declara că instanțele sale pot refuza recunoașterea sau executarea unei hotărâri pronunțate de instanța unui alt stat contractant dacă părțile își aveau reședința în statul solicitat iar raporturile dintre părți, precum și toate celelalte elemente relevante ale litigiului, altele decât localizarea curții desemnate, aveau legătură doar cu statul solicitat.

Articolul 21. Declarații cu privire la aspecte specifice

1. Atunci când un stat are un interes puternic de a nu aplica prezenta convenție unui aspect specific, respectivul stat poate declara că nu va aplica dispozițiile convenției la respectivul aspect. Statul care emite o asemenea declarație trebuie să garanteze că aceasta nu este mai cuprinzătoare decât este necesar și că aspectul specific exclus este definit în mod clar și precis.

2. Cu privire la respectivul aspect, convenția nu se aplică:

a) în statul contractant care a emis declarația;

b) în alte state contractante, în cazul în care un acord de alegere exclusivă a forului desemnează instanțele sau una sau mai multe instanțe specifice ale statului care a efectuat declarația.

Articolul 22. Declarații reciproce privind acordurile de alegere neexclusivă a forului

1. Un stat contractant poate declara că instanțele sale recunosc și execută hotărârile pronunțate de instanțele altor state contractante desemnate printr-un acord de alegere a forului încheiat de două sau mai multe părți care satisface cerințele de la articolul 3 alineatul (c) și care desemnează, în scopul soluționării litigiilor care au apărut sau care ar putea apărea în legătură cu un raport juridic specific, o instanță sau mai multe instanțe ale unuia sau mai multor state contractante (un acord de alegere neexclusivă a forului).

2. Atunci când se urmărește ca recunoașterea sau executarea unei hotărâri pronunțate într-un stat contractant care a făcut o asemenea declarație să fie obținute în alt stat contractant care a făcut o asemenea declarație, hotărârea este recunoscută și executată în temeiul prezentei convenții, atunci când:

a) instanța de origine a fost desemnată printr-un acord de alegere neexclusivă a forului;

b) nu există nici o hotărâre pronunțată de orice altă instanță care ar putea fi sesizată în conformitate cu acordul de alegere neexclusivă a forului și nici o procedură pendinte între aceleași părți, având același obiect, în fața oricărei asemenea instanțe, precum și dacă

c) instanța de origine a fost prima instanță sesizată.

Articolul 23. Interpretare uniformă

În interpretarea prezentei convenții se ia în considerare caracterul său internațional și necesitatea de a promova uniformitatea aplicării sale.

Articolul 24. Evaluarea punerii în aplicare a convenției

Periodic, secretarul general al Conferinței de la Haga privind dreptul internațional privat va lua măsurile necesare pentru:

a) a evalua punerea în aplicare a convenției, inclusiv orice declarații și

b) a analiza oportunitatea aducerii de modificări prezentei convenții.

Articolul 25. Sisteme de drept neunitare

1. În ceea ce privește un stat contractant în care se aplică două sau mai multe sisteme de drept în diferite unități teritoriale, cu privire la orice aspect abordat în prezenta convenție

a) orice mențiune la legislația sau procedurile unui stat va fi considerată, atunci când este cazul, ca referindu-se la legislația sau procedura în vigoare în unitatea teritorială relevantă;

b) orice mențiune cu privire la reședința într-un stat va fi considerată ca referindu-se la reședința în unitatea teritorială relevantă;

c) orice mențiune la instanța sau instanțele unui stat va fi considerată, atunci când este cazul, ca fiind cu privire la instanța sau instanțele din unitatea teritorială relevantă;

d) orice mențiune la o legătură cu un stat este considerată ca referindu-se, dacă este cazul, la o legătură cu unitatea teritorială relevantă.

2. Fără a aduce atingere alineatului precedent, un stat contractant cu două sau mai multe unități teritoriale în care se aplică diferite sisteme de drept, nu este obligat să aplice prezenta convenție situațiilor care implică doar asemenea unități teritoriale diferite.

3. O instanță dintr-o unitate teritorială a unui stat contractant cu două sau mai multe unități teritoriale în care se aplică sisteme diferite de drept nu este obligată să recunoască sau să aplice o hotărâre din alt stat contractant doar pentru că hotărârea a fost recunoscută sau executată în altă unitate teritorială a aceluiași stat contractant la prezenta convenție.

4. Acest articol nu se aplică unei organizații de integrare economică regională.

Articolul 26. Relația cu alte instrumente internaționale

1. Prezenta convenție se interpretează, în măsura posibilului, astfel încât să fie compatibilă cu alte tratate în vigoare în statele contractante și încheiate anterior sau ulterior prezentei convenții.

2. Prezenta convenție nu aduce atingere aplicării de către un stat contractant a unui tratat încheiat anterior sau ulterior prezentei convenții, în cazul în care nici una din părți nu își are reședința într-un stat contractant care nu este parte la tratat.

3. Prezenta convenție nu aduce atingere aplicării de către un stat contractant a unui tratat care a fost încheiat înainte de intrarea în vigoare a convenției pentru respectivul stat contractant, dacă aplicarea prezentei convenții ar fi incompatibilă cu obligațiile statului contractant față de orice stat care nu este parte la convenție. Acest alineat se aplică, de asemenea, tratatelor care revizuiesc sau înlocuiesc un tratat încheiat înainte de intrarea în vigoare a prezentei convenții pentru respectivul stat contractant, cu excepția cazului în care revizuirea sau amendamentele creează noi incompatibilități cu prezenta convenție.

4. Prezenta convenție nu aduce atingere aplicării de către un stat contractant a unui tratat încheiat înainte sau după prezenta convenție, pentru a obține recunoașterea sau executarea unei hotărâri pronunțate de o instanță a unui stat contractant care, de asemenea, este parte la respectivul tratat. Cu toate acestea, hotărârea nu va fi recunoscută sau executată într-o măsură mai mică decât în temeiul prezentei convenții.

5. Prezenta convenție nu aduce atingere aplicării de către un stat contractant a unui tratat care reglementează competența, recunoașterea sau executarea hotărârilor în legătură cu un aspect specific, chiar dacă este încheiat ulterior prezentei convenții si toate statele vizate sunt parte la convenție. Acest alineat se aplică doar dacă statul contractant a făcut o declarație în ceea ce privește tratatul menționat în prezentul paragraf. În cazul unei asemenea declarații, alte state contractante nu sunt obligate să aplice prezenta convenție respectivului aspect, în măsura în care nu există nici o incompatibilitate, atunci când un acord exclusiv de alegere a forului desemnează instanțele sau instanța sau mai multe instanțe specifice ale statului contractant care a făcut declarația.

6. Prezenta convenție nu aduce atingere aplicării normelor unei organizații de integrare economica regională care este parte la această convenție, adoptate anterior sau ulterior încheierii prezentei convenții

a) când nici o parte nu este rezidentă într-un stat contractant care nu este un stat membru al organizației de integrare economica regională;

b) în ceea ce privește recunoașterea sau executarea hotărârilor între statele membre ale unei organizații de integrare economică regională.

CAPITOUL V - DISPOZIȚII FINALE

Articolul 27. Semnătură, ratificare, acceptare, aprobare sau aderare

1. Prezenta convenție este deschisă spre semnare tuturor statelor.

2. Prezenta convenție este supusă ratificării, acceptării sau aprobării de către statele semnatare.

3. Prezenta convenție este deschisă spre aderare tuturor statelor.

4. Instrumentele de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare sunt depuse la Ministerul Afacerilor Externe din Regatul Țărilor de Jos, care este depozitarul convenției.

Articolul 28. Declarații privind sistemele de drept neunitare

1. Dacă un stat are două sau mai multe unități teritoriale unde se aplică sisteme de drept diferite cu privire la materiile reglementate de prezenta convenție, acesta poate declara, în momentul semnării, ratificării, acceptării, aprobării sau aderării, faptul că prezenta convenție își extinde sfera de aplicare la toate unitățile sale teritoriale sau numai la una sau mai multe dintre acestea și poate modifica această declarație prin prezentarea unei alte declarații în orice moment.

2. O asemenea declarație este notificată depozitarului și indică expres unitățile teritoriale cărora li se aplică convenția.

3. Dacă un stat nu face nici o declarație în temeiul acestui articol, convenția își extinde sfera de aplicare la toate unitățile teritoriale ale respectivului stat.

4. Acest articol nu se aplică unei organizații de integrare economică regională.

Articolul 29. Organizații de integrare economică regională

1. O organizație de integrare economică regională care este constituită exclusiv de către state suverane și care dispune de competențe în ceea ce privește toate materiile sau o parte a acestora, reglementate de prezenta convenție poate, în mod similar, semna, accepta sau adera la convenție. În acest caz, organizația de integrare economică regională are drepturile și obligațiile unui stat contractant, în măsura în care organizația are competență în ceea ce privește materiile guvernate de prezenta convenție.

2. În momentul acceptării, aprobării sau aderării, organizația de integrare economică regională va notifica în scris depozitarul cu privire la materiile reglementate de prezenta convenție în legătură cu care statele membre au transferat competența respectivei organizații. Organizația va notifica fără întârziere depozitarul, în scris, cu privire la orice modificări ale competenței sale precizate în cea mai recentă modificare efectuată în conformitate cu prezentul alineat.

3. În vederea intrării în vigoare a prezentei convenții, orice instrument depus de o organizație de integrare economică regională va fi luat în considerare doar dacă organizația de integrare economică regională declară, în conformitate cu articolul 30, că statele sale membre nu vor fi parte la prezenta convenție.

4. Orice mențiune din prezenta convenție la „un stat contractant” sau „stat” se aplică, de asemenea, când este cazul, unei organizații de integrare economică regională care este parte la convenție.

Articolul 30. Aderarea unei organizații de integrare economică regională fără statele sale membre

1. În momentul semnării, acceptării, aprobării sau aderării, o organizație de integrare economică regională poate declara că își exercită competența asupra tuturor materiilor reglementate de prezenta convenție și că statele membre nu vor fi parți la aceasta, dar că vor fi obligate în virtutea semnării, acceptării, aprobării sau aderării organizației respective.

2. În cazul în care este făcută o declarație de către o organizație de integrare economică regională, în conformitate cu alineatul 1, orice mențiune cu privire la un „stat contractant” sau „stat” din prezenta convenție se aplică, dacă este cazul, și statelor membre ale organizației.

Articolul 31. Intrare în vigoare

1. Prezenta convenție intră în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării a trei luni de la depunerea celui de-al doilea instrument de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare prevăzut la articolul 27.

2. Astfel, prezenta convenție intră în vigoare:

a) pentru fiecare stat sau organizație de integrare economică regională, ulterior ratificării, acceptării, aprobării sau aderării acesteia, pentru fiecare stat sau organizație de integrare economică regională în prima zi a lunii următoare expirării celor trei luni de la depunerea instrumentelor de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare;

b) pentru o unitate teritorială la care a fost extins domeniul de aplicare al prezentei convenții, în conformitate cu articolul 28, alineatul 1, în prima zi a lunii care urmează expirării celor trei luni după notificarea declarației menționate la articolul respectiv.

Articolul 32. Declarații

1. Declarațiile la care se face referire în articolele 19, 20, 21, 22 și 26 pot fi făcute în momentul semnării, ratificării, acceptării, aprobării sau aderării ori în orice alt moment ulterior și pot fi modificate sau retrase în orice moment.

2. Declarațiile, modificările și retragerile vor fi notificate depozitarului.

3. O declarație făcută în momentul semnării, ratificării, acceptării, aprobării sau aderării intră în vigoare în același moment cu intrarea în vigoare a prezentei convenții pentru statul în cauză.

4. O declarație făcută la o dată ulterioară, și orice modificare sau retragere a unei declarații va intra în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării celor trei luni ulterioare datei la care este primită notificarea de către depozitar.

5. O declarație făcută în temeiul articolelor 19, 20, 21 și 26 nu se aplică acordurilor de alegere a forului încheiate înainte de intrarea sa în vigoare.

Articolul 33. Denunțare

1. Prezenta convenție poate fi denunțată printr-o notificare scrisă adresată depozitarului. Denunțarea poate fi limitată la anumite unități teritoriale ale unui sistem de drept neunitar căruia i se aplică prezenta convenție.

2. Denunțarea intră în vigoare în prima zi a lunii care urmează expirării celor douăsprezece luni ulterioare datei de primire a notificării primite de depozitar. Atunci când în notificare este specificată o perioadă mai mare pentru intrarea în vigoare a denunțării, aceasta va intra în vigoare după expirarea unei asemenea perioade mai lungi ulterioare notificării primite de către depozitar.

Articolul 34. Notificări efectuate de depozitar

Depozitarul notifică membrii Conferinței de la Haga privind dreptul internațional privat care au semnat, ratificat, acceptat, aprobat sau aderat, în conformitate cu articolele 27, 29 și 30, cu privire la următoarele aspecte:

a) semnările, ratificările, acceptările, aprobările și aderările menționate la articolele 27, 29 și 30;

b) data la care prezenta convenție intră în vigoare, în conformitate cu articolul 31;

c) notificările, declarațiile, modificările și retragerile declarațiilor menționate la articolele 19, 20, 21, 22, 26, 28, 29 și 30;

d) denunțările menționate la articolul 33.

Drept care, subsemnații, pe deplin autorizați, au semnat prezenta convenție.

Adoptată la Haga, la 30 iunie 2005, în limbile engleză și franceză, ambele texte fiind în egală măsură autentice, într-un singur exemplar care este depus în arhivele guvernului Regatului Olandei, din care o copie autentică va fi trimisă, prin canale diplomatice, fiecărui stat membru al Conferinței de la Haga privind dreptul internațional, astfel cum figurau cu ocazia celei de-a douăzecia sesiuni, precum și fiecărui stat participant la respectiva sesiune.

[1] Hotărârea Curții din 31 martie 1971, Cazul 22-70, Comisia contra Consiliului - Acordul European privind transportul rutier, Opinia 1/03 a Curții din 7 februarie 2006 privind competența Comunității de a încheia noua Convenție de la Lugano privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială.

[2] JO C […], […], p. […].

[3] JO L 12, din 16.1.2001, p.1. Regulament modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 (JO L 363, 20.12.2006, p.1).