[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 21.12.2007

COM(2007) 843 final

COMUNICAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIU, CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

Către o politică mai eficientă în domeniul emisiilor industriale {COM(2007)844 final}{SEC(2007)1679}{SEC(2007)1682}

COMUNICAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIU, CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

Către o politică mai eficientă în domeniul emisiilor industriale

INTRODUCERE

Activităţile industriale joacă un rol important în bunăstarea economică a Europei, contribuind la creşterea durabilă şi la crearea de locuri de muncă de înaltă calitate. Cu toate acestea, ele au şi un impact semnificativ asupra mediului.

Cele mai mari instalaţii industriale sunt responsabile pentru o parte importantă din totalul emisiilor de poluanţi atmosferici majori [83% pentru dioxidul de sulf (SO2), 34% pentru oxizii de azot (NOx), 43% pentru pulberi şi 55% pentru compuşii organici volatili (COV)]. Ele au, în plus, şi alte efecte notabile asupra mediului, printre care emisiile în apă şi în sol, generarea deşeurilor şi consumul de energie.

În consecinţă, emisiile produse de instalaţiile industriale fac de mult timp obiectul unei legislaţii la nivelul Uniunii Europene. Începând cu anii 1970, au fost elaborate o serie de directive, care au dus în ultimă instanţă la adoptarea următoarelor texte legislative principale:

- Directiva 96/61/CE privind prevenirea şi controlul integrat al poluării[1] (IPPC) prevede principiile esenţiale care guvernează autorizarea şi controlul instalaţiilor, pe baza unei abordări integrate şi prin aplicarea celor mai bune tehnici disponibile (BAT, best available techniques ), care reprezintă tehnicile cele mai eficiente pentru atingerea unui nivel înalt de protecţie a mediului, luând în considerare costurile şi beneficiile;

- aşa-numitele directive sectoriale prevăd dispoziţii specifice, inclusiv valorile limită minime de emisie pentru anumite activităţi industriale (instalaţiile de ardere de dimensiuni mari, incinerarea deşeurilor, activităţile care utilizează solvenţi organici şi producerea dioxidului de titan).

Indiferent de valorile limită minime de emisie stabilite în directivele sectoriale, toate instalaţiile industriale care intră sub incidenţa textelor legislative menţionate trebuie să-şi orienteze sistemele de autorizare către implementarea celor mai bune tehnici disponibile.

Tehnologiile inovatoare pot reduce costul conformării la legislaţia privind emisiile industriale. În plus, inovarea poate oferi industriei oportunităţi de a beneficia de apariţia noilor pieţe ale tehnologiilor ecologice. Strategia de la Lisabona identifică dezvoltarea durabilă şi protecţia mediului ca fiind un pilon important al politicii europene actuale şi viitoare şi subliniază rolul tehnologiilor ecologice, care dispun de „un potenţial considerabil la nivel economic, ecologic şi al forţei de muncă angajate” [2]. Legislaţia referitoare la emisiile industriale are un rol activ de jucat în stimularea dezvoltării şi utilizării acestui tip de tehnologii.

Directiva IPPC şi corpusul legislativ privind emisiile industriale au, la rândul lor, un rol de jucat pentru a răspunde solicitărilor din partea statelor membre, a Parlamentului European şi a altor părţi interesate privind „o mai bună legiferare”. În acest sens, Comisia a lansat în 2005[3] o revizuire a legislaţiei privind emisiile industriale pentru a asigura eficacitatea acesteia din punct de vedere ecologic şi al costurilor şi pentru a încuraja inovarea tehnologică.

Pe baza unei analize detaliate a situaţiei actuale şi a rezultatelor procesului de revizuire, Comisia propune raţionalizarea şi ameliorarea politicii sale privind emisiile industriale. Numai în privinţa instalaţiilor de ardere de dimensiuni mari, se preconizează că beneficiile nete ale propunerilor, din punct de vedere ecologic şi al sănătăţii, vor fi de cel puţin 7-28 miliarde de euro pe an şi vor permite reducerea numărului deceselor premature cu 13 000 şi a numărului anilor de viaţă pierduţi cu 125 000. Beneficii semnificative din punct de vedere ecologic şi al sănătăţii s-ar obţine şi în alte sectoare. Pe lângă aceasta, în colaborare cu statele membre, propunerile ar trebui să determine reducerea netă a sarcinii administrative cu 105 până la 255 milioane de euro pe an.

Prezenta comunicare include şi rezultatele revizuirilor efectuate în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) din Directiva IPPC[4] (inclusiv o revizuire a Planului de acţiune al Comisiei pentru Directiva IPPC elaborat în 2005, prezentat în anexa 1) şi cu articolul 14 din Directiva 2000/76/CE privind incinerarea deşeurilor[5] (a se vedea anexa 2).

SITUAţIA ACTUALă

Directiva IPPC trebuia pusă în aplicare integral până la 30 octombrie 2007. Aproximativ 52 000 de instalaţii din toate statele membre intră în sfera de aplicare a directivei, iar până la jumătatea anului 2006 în jur de 50% dintre acestea au fost autorizate conform Directivei IPPC. Deşi s-au înregistrat noi progrese, a devenit evident între timp faptul că eforturile întreprinse nu sunt suficiente pentru ca toate statele membre să se conformeze până la termenul indicat de directivă.

Pe lângă aceasta, Comisia a efectuat o analiză detaliată a calităţii autorizaţiilor emise şi a sistemelor de autorizare, de conformare şi de control al aplicării adoptate de statele membre. Pe baza unui proces de colectare de date care a durat doi ani, în cadrul unui program vast care a cuprins zece studii şi consultarea permanentă a părţilor interesate, Comisia a ajuns la concluzia că principiile esenţiale ale actualei Directive IPPC, în special abordarea integrată bazată pe „cele mai bune tehnici disponibile”, rămân în continuare o bază solidă pentru evoluţia ulterioară a legislaţiei comunitare privind emisiile industriale.

Cu toate acestea, aplicarea legislaţiei actuale este afectată de insuficienţe considerabile, care împiedică exploatarea deplină a celor mai bune tehnici disponibile, astfel cum prevedea iniţial directiva, îngreunează controlul aplicării la nivel comunitar şi nu favorizează prevenirea sau reducerea sarcinii administrative inutile.

În acest context, au fost identificate cinci aspecte problematice principale:

- punerea în aplicare insuficientă a BAT. Analiza a arătat, în special, că în lipsa unei reduceri suplimentare a emisiilor instalaţiilor IPPC, efectele pozitive pentru sănătate şi pentru mediu pe care se preconizează că le vor avea obiectivele stabilite în Strategia tematică privind poluarea atmosferică nu se vor materializa. În plus, se observă o denaturare a concurenţei în cadrul Uniunii Europene din cauza diferenţelor considerabile între standardele de mediu;

- limitările cu privire la conformare, controlul aplicării şi îmbunătăţirile de ordin ecologic împiedică protecţia mediului;

- sarcini administrative inutile, din cauza complexităţii şi inconsecvenţei diverselor părţi care compun cadrul juridic actual;

- domeniu de aplicare insuficient şi dispoziţii neclare ale actualei Directive IPPC, care ar putea împiedica realizarea obiectivelor stabilite în strategiile tematice ale Comisiei;

- constrângeri în ceea ce priveşte utilizarea unor instrumente mai flexibile, cum ar fi scheme de comercializare a certificatelor de emisii de NOx şi SO2.

Aceste probleme au fost discutate şi evaluate în detaliu în cadrul studiului de impact efectuat de Comisie cu privire la revizuirea Directivei IPPC.

ÎMBUNăTăţIREA LEGISLAţIEI PRIVIND POLUAREA INDUSTRIALă şI A PUNERII SALE ÎN APLICARE

În faţa obstacolelor întâlnite, descrise mai sus, şi pe baza unui studiu de impact detaliat, Comisia propune un pachet de măsuri care abordează diversele aspecte problematice şi care, în timp, vor duce la îmbunătăţirea situaţiei.

Două iniţiative cheie sunt propuse în acest context:

- revizuirea legislaţiei actuale privind emisiile industriale, prin simplificarea, clarificarea şi consolidarea acesteia;

- consolidarea Planului de acţiune al Comisiei cu privire la punerea în aplicare.

Pe lângă aceste două iniţiative, Comisia va continua lucrările pentru definirea unor norme comunitare pentru o eventuală schemă de comercializare a emisiilor de NOx şi de SO2.

Revizuirea legislaţiei în vigoare

Studiul de impact efectuat în cadrul acestei iniţiative a indicat faptul că problemele identificate nu pot fi abordate fără a aduce anumite modificări legislaţiei existente. Printre principalele amendamente ale legislaţiei se numără:

1. reformarea textelor legislative existente (în număr de şapte[6]) într-o directivă unică privind emisiile industriale. Această reformare va ameliora claritatea şi coerenţa legislaţiei atât pentru statele membre, cât şi pentru operatori, va permite reducerea sarcinilor administrative inutile datorită unei strategii de autorizare combinată şi unor cerinţe simplificate de raportare şi va avea, în plus, avantaje de ordin ecologic;

2. îmbunătăţirea şi clarificarea conceptului de BAT, pentru o aplicare mai coerentă a Directivei IPPC actuale şi impunerea obligaţiei de justificare şi documentare a deciziilor care fixează condiţii de autorizare care nu se bazează pe BAT. În plus, valorile limită minime de emisie actuale din anumite sectoare (de exemplu, pentru instalaţiile de ardere de dimensiuni mari) sunt diminuate, pentru a permite realizarea progreselor necesare în vederea îndeplinirii obiectivelor Strategiei tematice privind poluarea atmosferică;

3. introducerea unor dispoziţii minimale cu privire la inspecţii, revizuirea condiţiilor de autorizare şi raportarea informaţiilor legate de respectarea acestora. Se prevăd, de asemenea, măsuri de stimulare în favoarea eco-inovării şi ajutoare pentru crearea unor pieţe pilot;

4. lărgirea domeniului de aplicare al Directivei IPPC la anumite activităţi (de exemplu, instalaţiile de ardere cu o putere cuprinsă între 20 şi 50 MW) şi clarificarea domeniului de aplicare pentru anumite sectoare (de exemplu, tratarea deşeurilor) pentru a spori coerenţa şi consecvenţa practicilor actuale în materie de autorizare;

5. atunci când Comisia trebuie să ia măsuri pentru modificarea unor elemente neesenţiale ale directivei reformate, aceasta va fi asistată de un comitet de comitologie şi va asigura participarea largă a părţilor interesate.

Plan de acţiune 2008-2010 privind punerea în aplicare a legislaţiei din domeniul emisiilor industriale

Întrucât legislaţia revizuită nu va intra în vigoare decât peste câţiva ani, Comisia va trebui să se asigure că statele membre aplică legislaţia actuală în cea mai mare măsură posibilă. Astfel, aceasta va trebui să-şi consolideze mecanismele de monitorizare şi de sprijin prin revizuirea şi reorientarea Planului de acţiune actual privind punerea în aplicare a Directivei IPPC (a se vedea evaluarea progreselor în anexa 1) pentru perioada 2008-2010, astfel cum este indicat mai jos.

Acţiunea 1. Asigurarea transpunerii complete a legislaţiei din domeniul emisiilor industriale

Legislaţia care guvernează emisiile industriale a fost elaborată pentru a proteja şi a îmbunătăţi mediul în Europa şi pentru a proteja sănătatea şi bunăstarea cetăţenilor europeni. Succesul legislaţiei depinde în principal de transpunerea sa efectivă de către toate statele membre în sistemele juridice naţionale. Mai multe state membre nu au transpus integral Directiva IPPC şi legislaţia conexă privind emisiile industriale până la termenul indicat. Prin urmare, Comisia va întreprinde toate acţiunile necesare, recurgând inclusiv la procedura în caz de încălcare a dreptului comunitar, pentru a asigura transpunerea integrală şi corectă a legislaţiei.

Acţiunea 2. Sprijinirea statelor membre în vederea reducerii sarcinilor administrative inutile

Comisia recunoaşte că sarcinile administrative inutile şi disproporţionate pot avea un impact economic real şi pot constitui un element iritant şi perturbator pentru întreprinderi şi este decisă să reducă sarcina administrativă pe care o presupune legislaţia existentă privind emisiile industriale la nivel comunitar. Mai mult, există oportunităţi considerabile de reducere a costurilor administrative la nivelul statelor membre, pe lângă economiile realizate la nivelul UE.

Pentru a aborda aceste chestiuni, Comisia va organiza un schimb de informaţii cu statele membre privind stabilirea unor programe de acţiune specifice pentru reducerea sarcinilor administrative inutile la nivelul statelor membre în ceea ce priveşte autorizarea şi controlul instalaţiilor IPPC.

Aceste programe de acţiune specifice se vor baza pe exerciţiul de măsurare a costurilor administrative efectuat în prezent de Comisie în colaborare cu statele membre, în cadrul Programului de acţiune privind reducerea poverii administrative în Uniunea Europeană[7].

Acţiunea 3. Sprijinirea statelor membre în vederea aplicării legislaţiei

Comisia recunoaşte că succesul implementării legislaţiei privind emisiile industriale depinde de existenţa unui schimb de informaţii eficient între statele membre, în scopul asigurării consecvenţei abordării şi al promovării celor mai bune practici.

Comisia îşi va înteţi eforturile de sprijinire a statelor membre şi a autorităţilor competente din UE. Aceasta va implica îmbunătăţirea schimbului de informaţii, elaborarea de orientări, vizite la autorităţi şi cursuri de formare. Acest sprijin va continua pe parcursul introducerii şi implementării legislaţiei revizuite.

Acţiunea 4. Îmbunătăţirea monitorizării şi a controalelor de conformitate cu privire la aplicarea legislaţiei în domeniul emisiilor industriale

Implementarea eficientă a legislaţiei privind emisiile industriale necesită existenţa unui sistem solid de monitorizare şi de controale de conformitate, pentru a asigura respectarea cerinţelor de mediu de către întreprinderi, precum şi pentru a asigura publicul că sănătatea sa şi mediul beneficiază de protecţia necesară.

Comisia va continua să monitorizeze numărul de autorizaţii IPPC emise şi actualizate şi, dacă este cazul, va investiga sistemul de monitorizare şi inspecţie de la nivelul instalaţiilor IPPC. O astfel de investigaţie va avea ca obiect instalaţii şi sectoare industriale specifice, utilizarea normelor generale obligatorii şi analiza reclamaţiilor.

Acţiunea 5. Îmbunătăţirea colectării de date pentru revizuirea BREF şi consolidarea legăturilor cu Programul-cadru de cercetare

Condiţiile de autorizare, inclusiv valorile limită de emisie (VLE), utilizate pentru autorizaţiile IPPC emise trebuie să se bazeze pe BAT, astfel cum acestea sunt definite în Directiva IPPC. Pentru a ajuta autorităţile care eliberează autorizaţiile, precum şi întreprinderile, să determine BAT, Comisia organizează un schimb de informaţii între experţii din statele membre, întreprinderi şi organizaţiile de mediu. Acest schimb de informaţii va avea ca rezultat adoptarea şi publicarea de către Comisie a documentelor de referinţă privind BAT (BREF, BAT Reference Documents ).

Revizuirea BREF va continua pe baza programului de lucru convenit şi în strânsă cooperare cu părţile interesate. Liniile directoare stabilite cu privire la îmbunătăţirea colectării de date pentru procesul elaborării BREF vor fi, la rândul lor, puse în aplicare. Pe lângă aceasta, pentru a furniza informaţii mai cuprinzătoare cu privire la noile tehnici şi a oferi un sprijin mai larg în legătură cu acestea, Comisia va consolida legăturile dintre procesul de elaborare a BREF, Programul-cadru al UE pentru cercetare şi programul pentru competitivitate şi inovare.

Monitorizarea şi revizuirea Planului de acţiune

Rapoarte regulate privind implementarea Planului de acţiune vor fi publicate pe internet şi discutate cu părţile interesate. Se prevede o nouă revizuire a Planului de acţiune către sfârşitul anului 2010.

Elaborarea normelor comunitare pentru o schemă de comercializare a emisiilor de NO x şi SO 2

Comisia va examina în continuare posibilitatea utilizării unor instrumente de piaţă compatibile cu Directiva IPPC, cum ar fi o schemă de comercializare a certificatelor de emisii de NOx şi SO2, în vederea eventualei elaborări a unui instrument juridic care să prevadă norme în materie aplicabile la nivel comunitar. Pentru aceasta, ea va efectua o analiză completă a opţiunilor, inclusiv a sferei de aplicare şi a alocării certificatelor, şi va cerceta posibilele efecte directe şi indirecte asupra sectoarelor economice, pe baza experienţei dobândite prin aplicarea schemei de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră.

EFECTE PRECONIZATE

Studiul de impact efectuat în cursul procesului de revizuire a Directivei IPPC şi a legislaţiei conexe a evaluat efectele pachetului de măsuri propuse.

Studiul a arătat că beneficiile pentru mediu şi pentru sănătate asociate măsurilor propuse sunt considerabile. De exemplu, o aplicare mai extinsă a BAT ar contribui semnificativ la reducerea (cu 30 până la 70%) decalajului existent între nivelul de referinţă din 2020[8] pentru SO2 şi NOx şi obiectivele stabilite în Strategia tematică privind poluarea atmosferică, ceea ce ar reprezenta un beneficiu ecologic net cuprins între 7 şi 28 miliarde de euro pe an numai în sectorul instalaţiilor de ardere de dimensiuni mari. Beneficiile propunerii depăşesc cu mult impactul economic al acesteia (de 3 până la 14 ori). În plus, se preconizează efecte pozitive, însă mai puţin cuantificabile, în ceea ce priveşte celelalte strategii tematice, cum sunt cele privind solul, apa şi deşeurile.

Propunerile făcute vor avea o contribuţie semnificativă la implementarea iniţiativei „o mai bună legiferare” şi la simplificarea legislaţiei. În plus, s-a arătat că reformarea diverselor texte legislative într-o singură directivă va reduce sarcinile administrative nete cu 105-255 milioane de euro pe an.

Nu s-au identificat niciun efect semnificativ pe termen lung asupra competitivităţii, niciun efect social prejudiciabil şi niciun efect negativ asupra creşterii economice care să decurgă din aplicarea mai largă a BAT sau a altor îmbunătăţiri propuse. Dimpotrivă, analiza arată că o aplicare mai unitară a BAT ar contribui la crearea unor condiţii mai echitabile şi la reducerea denaturării concurenţei în cadrul UE în sectoarele industriale care fac obiectul Directivei IPPC. Propunerile vor contribui, de asemenea, la promovarea dezvoltării şi utilizării tehnologiilor inovatoare.

CONCLUZIE

Pachetul de măsuri strategice descrise mai sus şi propunerea prezentată de Comisie pentru o directivă nouă şi coerentă privind emisiile industriale vor îmbunătăţi eficienţa şi eficacitatea legislaţiei prin atingerea unui nivel înalt de protecţie a mediului, reducerea sarcinii administrative şi a denaturării concurenţei în UE, fără a aduce atingere poziţiei competitive a industriei europene.

Anexa 1: Evaluarea progreselor înregistrate (la sfârşitul anului 2007) în privinţa punerii în aplicare a Planului de acţiune al Comisiei din 2005 privind Directiva IPPC

Descrierea acţiunilor | Evaluarea progreselor înregistrate |

Acţiunea 1: Asigurarea transpunerii complete a Directivei IPPC | Directiva IPPC a fost corect transpusă în 12 dintre statele membre ale UE-15. S-au realizat controale de conformitate pentru UE-10 şi este posibilă lansarea procedurii pentru încălcarea dreptului comunitar în mai multe cazuri. |

Acţiunea 2. Îmbunătăţirea monitorizării progreselor înregistrate în vederea aplicării complete a Directivei IPPC până la 30 octombrie 2007 | Monitorizarea îndeaproape, de către Comisie, a numărului de autorizaţii emise sau actualizate. |

Acţiunea 3. Controale de conformitate | Evaluarea, de către Comisie, a condiţiilor de autorizare şi de exploatare a anumitor instalaţii specifice şi a normelor generale obligatorii. S-au identificat deficienţe în privinţa punerii în aplicare, care au fost luate în calcul în cadrul procesului de revizuire a Directivei IPPC. În plus, au fost lansate mai multe proceduri pentru încălcarea dreptului comunitar în cazuri de aplicare incorectă. |

Acţiunea 4. Finalizarea primei serii de BREF şi începerea revizuirii acestora | Finalizarea primei serii de 31 BREF la sfârşitul anului 2006; lansarea revizuirii a 7 BREF; stabilirea programului de lucru pentru revizuirea celorlalte BREF. |

Acţiunea 5. Necesitatea de a clarifica anumite aspecte juridice şi de a revizui directiva din punct de vedere tehnic | Publicarea pe internet a unui document orientativ detaliat care clarifică anumite aspecte ale Directivei IPPC, pe baza unui schimb de opinii cu statele membre; orientările privind limitările de ordin juridic şi tehnic în privinţa capacităţii vor rămâne valabile şi pentru directiva revizuită; elaborarea mai multor studii pentru documentarea revizuirii directivei. |

Acţiunea 6. Evaluarea posibilităţilor de raţionalizare a legislaţiei existente privind emisiile industriale în contextul iniţiativei „o mai bună legiferare” | Desfăşurată în cadrul procesului de revizuire a Directivei IPPC. |

Acţiunea 7. Evaluarea posibilităţii de a utiliza instrumente de piaţă şi alte măsuri de stimulare | Desfăşurată în cadrul procesului de revizuire a Directivei IPPC. |

Anexa 2: Raport de sinteză privind punerea în aplicare a Directivei 2000/76/CE privind incinerarea deşeurilor

Context

Directiva 2000/76/CE privind incinerarea deşeurilor a fost adoptată la 4 decembrie 2000. Termenul stabilit pentru transpunerea sa în legislaţia naţională a fost 28 decembrie 2002. De la acea dată, noile instalaţii de incinerare şi coincinerare aveau obligaţia de a se conforma dispoziţiilor directivei. Termenul pentru conformarea instalaţiilor existente a fost 28 decembrie 2005.

În conformitate cu dispoziţiile articolului 14 din directivă, Comisia trebuie să prezinte Parlamentului European şi Consiliului, până la sfârşitul anului 2008, un raport privind aplicarea directivei. Prima serie de rapoarte ale statelor membre prevăzute de directivă trebuie prezentată în 2009 şi va acoperi perioada 2006-2008. Până la această raportare, s-a efectuat o colectare de date şi informaţii[9] în cadrul revizuirii Directivei IPPC şi a legislaţiei conexe privind emisiile industriale, pentru a asigura o strânsă sinergie între aceste iniţiative. Prezenta anexă rezumă principalele rezultate obţinute, în vederea îndeplinirii obligaţiei de raportare a Comisiei.

În cadrul exerciţiului de colectare de date, au fost strânse date privind incineratoarele specializate de deşeuri şi cuptoarele de ciment şi de var pentru coincinerarea deşeurilor, furnizate de organizaţiile relevante din acest sector. Informaţii despre alte tipuri de instalaţii de coincinerare au fost strânse de la statele membre.

Numărul de instalaţii şi de autorizaţii

S-a constatat că în Uniunea Europeană există în jur de 1 400 de instalaţii de incinerare sau coincinerare a deşeurilor. Mai puţin de jumătate dintre acestea (39%) sunt incineratoare specializate de deşeuri. Coincinerarea are loc într-o serie de sectoare, cele mai importante fiind cel al energiei (15%) şi cel al cimentului (10%). Fluxul de deşeuri care intră sau ies din alte sectoare este relativ redus. Marea majoritate (96%) a instalaţiilor sunt instalaţii „existente”[10].

Aproximativ 20% dintre aceste instalaţii nu dispun încă de autorizaţia necesară, pe care ar fi trebuit să o obţină până la 28 decembrie 2005. Cu toate acestea, întrucât aceasta este în principal o problemă a unui singur stat membru, ea nu este considerată ca având legătură cu directiva în sine. Conformarea generală în ceea ce priveşte autorizaţiile emise poate fi considerată, în consecinţă, satisfăcătoare, iar Comisia va întreprinde toate acţiunile necesare pentru a se asigura că toate statele membre respectă această cerinţă.

Peste 90% dintre instalaţiile acoperite de directiva privind incinerarea deşeurilor intră şi sub incidenţa Directivei IPPC. Numai trei state membre au raportat că au aplicat o strategie de autorizare combinată pentru implementarea celor două directive.

Respectarea cerinţelor de mediu

Evaluarea conformării la cerinţele de mediu a evidenţiat faptul că, în general, instalaţiile de incinerare respectă valorile limită de emisie în aer stabilite în directiva privind incinerarea deşeurilor. În aproximativ 50% dintre statele membre, autorizaţiile fie conţin valori limită mai stricte decât cele impuse de directiva privind incinerarea deşeurilor, de exemplu pentru emisiile în aer de pulberi, CO, HCl, HF, NOx, SO2 şi Hg, fie includ cerinţe suplimentare, de exemplu în ceea ce priveşte eficienţa energetică, reducerea zgomotului şi prevenirea accidentelor. S-a eliberat un număr restrâns de autorizaţii care includ valori limită de emisie pentru alţi parametri decât cei obligatorii (de exemplu, HAP, PCB sau zinc).

Posibilitatea de a deroga de la anumite cerinţe a fost aplicată în numeroase cazuri. S-au acordat în jur de 1 000 de derogări în ceea ce priveşte monitorizarea emisiilor atmosferice. Pe de altă parte, în anumite state membre se aplică o monitorizare mai largă decât cea impusă de directiva privind incinerarea deşeurilor.

Tehnici de control al emisiilor

Documentul de referinţă privind cele mai bune tehnici disponibile (BREF) pentru incinerarea deşeurilor stabilit în temeiul Directivei IPPC a fost publicat în august 2006. Acesta indică faptul că există o evoluţie continuă a tehnicilor care limitează costurile, menţinând sau chiar îmbunătăţind performanţa ecologică. Documentul BREF enumeră ceea ce se consideră a fi cele mai bune tehnici disponibile de incinerare a deşeurilor, împreună cu o serie de tehnici considerate drept tehnici emergente, care până în prezent au fost demonstrate numai la nivel de proiect pilot sau experimental. În general, valorile limită de emisie din directiva privind incinerarea deşeurilor sunt relativ apropiate de emisiile care corespund aplicării celor mai bune tehnici identificate în BREF.

Evoluţii ulterioare

Evaluarea punerii în aplicare a directivei privind incinerarea deşeurilor a evidenţiat faptul că, deşi aceasta a adus îmbunătăţiri semnificative în ceea ce priveşte controlul incineratoarelor de deşeuri în întreaga Uniune Europeană, o serie de aspecte necesită întreprinderea unor acţiuni ulterioare:

- S-a constatat că cerinţele referitoare la măsurători prevăzute de directiva privind incinerarea deşeurilor constituie adesea o sarcină inutilă pentru operatori. În acest sens, posibilitatea ca autorităţile competente să acorde şi alte derogări de la anumite cerinţe privind măsurătorile în condiţii speciale a fost luată în considerare în studiul de impact referitor la procesul de revizuire şi a fost inclusă în propunerea pentru noua directivă unică.

- Clauza de revizuire din directiva privind incinerarea deşeurilor prevede în mod expres examinarea capacităţii cuptoarelor de ciment existente pentru coincinerarea deşeurilor de a respecta valorile limită de emisie pentru NOx impuse noilor cuptoare de ciment. Studiul de impact referitor la directiva propusă privind emisiile industriale cuprinde o analiză cost-beneficiu, pe baza căreia s-a propus aplicarea unei valori limită inferioare pentru toate cuptoarele de ciment pentru coincinerarea deşeurilor. Această valoare limită inferioară ar asigura în acelaşi timp coerenţa cu nivelurile asociate BAT prezentate în BREF pentru sectorul cimentului şi al varului şi este propusă în noua directivă.

În cele din urmă, statele membre şi alte părţi interesate au scos în evidenţă anumite dificultăţi în ceea ce priveşte punerea în aplicare a directivei privind incinerarea deşeurilor care nu necesită în mod obligatoriu modificarea directivei. Acestea pot fi soluţionate, în schimb, prin intermediul unor clarificări şi orientări privind interpretarea şi implementarea directivei. În cadrul planului de acţiune revizuit privind punerea în aplicare, Comisia va lua, aşadar, măsuri suplimentare pentru elaborarea oricăror documente de orientare necesare, în strânsă colaborare cu statele membre.

[1] JO L 257, 10.10.1996, p. 26.

[2] Acţiuni comune pentru creştere şi ocuparea forţei de muncă: programul comunitar de la Lisabona; COM(2005) 330 final.

[3] COM(2005) 540 final.

[4] A doua serie de rapoarte prezentate Comisiei de către statele membre cu privire la punerea în aplicare a Directivei IPPC acoperă perioada 2003-2005. Aceste rapoarte au fost analizate în cadrul unui studiu extern, „Analiza celei de-a doua serii de rapoarte ale statelor membre privind punerea în aplicare a Directivei IPPC”, LDK-ECO.

[5] Evaluarea aplicării directivei privind incinerarea deşeurilor a fost inclusă într-un studiu extern, „Evaluarea aplicării şi a evoluţiei posibile a legislaţiei comunitare privind controlul incinerării şi al coincinerării deşeurilor” (Ökopol, 2007).

[6] Directiva IPPC şi Directiva 1999/13/CE privind emisiile de solvenţi, Directiva 2000/76/CE privind incinerarea deşeurilor, Directiva 2001/80/CE privind instalaţiile de ardere de dimensiuni mari şi Directivele 78/176/CEE, 82/883/CEE şi 92/112/CEE referitoare la industria dioxidului de titan.

[7] COM(2007) 23.

[8] Proiecţie a aplicării legislaţiei în vigoare de către statele membre.

[9] Evaluarea aplicării şi a evoluţiei posibile a legislaţiei comunitare privind controlul incinerării şi al coincinerării deşeurilor (Ökopol, 2007).

[10] Instalaţiile existente sunt definite în directiva privind incinerarea deşeurilor ca instalaţii care dispuneau de o autorizaţie sau pentru care a fost formulată o cerere de autorizare înainte de 28 decembrie 2002.