Propunere de DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind un mecanism al Uniunii de protecție civilă /* COM/2011/0934 final - 2011/0461 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Motivele și obiectivele propunerii Prezenta propunere are drept scop înlocuirea Deciziei Consiliului privind mecanismul de protecție civilă,[1] care facilitează cooperarea consolidată între statele membre și Uniune în materie de protecție civilă și a Deciziei Consiliului privind instrumentul financiar de protecție civilă[2], care asigură finanțare pentru acțiunile întreprinse în temeiul mecanismului pentru protecția împotriva dezastrelor naturale și provocate de om. În urma unei evaluări detaliate a legislației din domeniul protecției civile corespunzătoare perioadei 2007-2009[3] și luând în considerare experiența acumulată în urma situațiilor de urgență anterioare, prezenta propunere reunește cele două decizii ale Consiliului într-un singur act juridic. Dispozițiile financiare trebuie analizate în contextul propunerilor privind perspectivele financiare pentru 2014-2020, astfel cum sunt prezentate în Comunicarea Comisiei din 29 iunie 2011 privind „Un buget pentru Europa 2020”[4]. În temeiul noului articol 196 din tratat privind politica în materie de protecție civilă, mecanismul are drept scop să sprijine, să coordoneze și să completeze acțiunile statelor membre în materie de protecție civilă, cu scopul sporirii eficienței sistemelor de prevenire, pregătire și răspuns în caz de dezastre naturale și provocate de om, de orice tip, în interiorul și în afara Uniunii. Obiectivele specifice includ (a) asigurarea unui nivel ridicat de protecție împotriva dezastrelor prin prevenirea sau reducerea efectelor acestora și prin promovarea unei culturi a prevenirii; (b) optimizarea pregătirii și capacității de răspuns ale Uniunii în caz de dezastre; (c) facilitarea intervențiilor de urgență rapide și eficiente în caz de dezastre majore. Propunerea are la bază Comunicarea Comisiei din 2010 privind „Consolidarea răspunsului european în caz de dezastre: rolul protecției civile și al asistenței umanitare”[5] și Comunicarea din 2009 privind „O abordare comunitară în privința prevenirii dezastrelor naturale și a celor provocate de om”[6]. Propunerea se înscrie în sfera obiectivelor Europa 2020 și contribuie la creșterea securității cetățenilor UE și la consolidarea capacității de rezistență la dezastrele naturale și provocate de om, reprezentând parte integrantă din Programul de la Stockholm[7] și din Strategia de securitate internă a Uniunii Europene[8]. În plus, prin sprijinirea și promovarea măsurilor de prevenire a dezastrelor, politica UE în materie de protecție civilă ar reduce costurile suportate de economia UE în caz de dezastre și, în consecință, ar diminua obstacolele care afectează creșterea economică. Nivelul mai înalt de protecție a cetățenilor, a bunurilor materiale și a mediului ar reduce la minimum impactul advers în plan social, economic și de mediu al dezastrelor care pot afecta regiunile și persoanele cele mai vulnerabile, contribuind astfel la o creștere mai sustenabilă și favorabilă incluziunii. De asemenea, propunerea contribuie în mod semnificativ la simplificare. Noua decizie reunește într-un singur text dispozițiile care privesc funcționarea mecanismului și cele care privesc finanțarea activităților din cadrul acestuia, dispoziții cuprinse anterior în decizii separate. De asemenea, aceasta simplifică procedurile existente pentru punerea în comun și cofinanțarea mijloacelor de transport pentru ajutoare (de exemplu prin evitarea rambursării sistematice de 50 %, astfel cum este cazul conform normelor curente, și prin numirea unui stat-pilot pentru desfășurarea operațiunilor de transport care implică participarea mai multor state membre), reducând astfel în mod semnificativ sarcinile administrative care revin Comisiei și statelor membre. În plus, aceasta instituie norme simplificate pentru activarea mecanismului în situații de urgență în state terțe. Mecanismul consolidat va contribui la punerea în aplicare a clauzei de solidaritate, în legătură cu care Comisia Europeană și Înaltul Reprezentant vor prezenta o propunere în 2012. Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii Cooperarea în materie de protecție civilă la nivelul UE este reglementată de două instrumente juridice: (1) Decizia 2007/779/CE, Euratom a Consiliului din 8 noiembrie 2007 de instituire a unui mecanism comunitar de protecție civilă (reformare)[9] și (2) Decizia 2007/162/CE, Euratom a Consiliului din 5 martie 2007 de instituire a unui instrument financiar de protecție civilă,[10] ambele fiind abrogate prin prezenta decizie. Coerența cu alte politici și obiective ale Uniunii S-a acordat o atenție deosebită asigurării unei coordonări strânse între protecția civilă și ajutorul umanitar, precum și coerenței cu acțiunile întreprinse în cadrul altor politici și instrumente ale UE, în special în cadrul politicii în materie de justiție, libertate și securitate, inclusiv în domeniul sprijinului consular și al protecției infrastructurii vitale și a mediului, în special pentru gestionarea inundațiilor și controlul asupra pericolelor legate de accidentele majore; adaptarea la schimbările climatice; sănătate; poluare marină; relații externe și dezvoltare. Coerența cu alte instrumente financiare la nivelul UE este asigurată printr-o serie de dispoziții prin care se definește în mod clar domeniul de aplicare al instrumentului și se exclude dubla finanțare. 2. CONSULTAREA PĂRȚILOR INTERESATE și EVALUAREA IMPACTULUI S-a elaborat un raport de evaluare a impactului pentru examinarea opțiunilor de politică și a impactului acestora, inclusiv a tuturor aspectelor relevante ale unei evaluări ex ante.[11] Procesul de evaluare a impactului s-a desfășurat cu participarea unui grup de coordonare pentru evaluarea impactului, care a inclus reprezentanți a 21 de servicii ale Comisiei și a beneficiat de completări ca urmare a unui studiu extern. Consultarea părților interesate Au avut loc trei runde de consultări specifice cu participarea părților interesate[12], pe lângă o serie de evenimente organizate pentru părțile interesate înaintea Comunicării Comisiei din 2010 privind răspunsul în caz de dezastre.[13] Alte părți interesate cuprind actorii din domeniul gestionării situațiilor de urgență, din cadrul asociațiilor umanitare sau a organismelor ONU, din alte domenii precum cercetarea, securitatea internă, mediul, politica externă și alte politici conexe. Toate observațiile părților interesate au fost luate pe deplin în considerare și sunt reflectate în raportul de evaluare a impactului. Evaluarea impactului Principalele probleme identificate sunt următoarele: (1) mecanica reactivă și ad hoc a cooperării în materie de protecție civilă la nivelul UE limitează eficiența, eficacitatea și coerența răspunsului european în caz de dezastre; (2) nu sunt disponibile capacități esențiale de răspuns (lacune în materie de capacitate); (3) soluțiile limitate și procedurile anevoioase în domeniul transportului reprezintă impedimente pentru o capacitate optimă de răspuns; (4) nivelul de pregătire din punct de vedere al formării și exercițiilor este limitat și (5) nu există o integrare a politicilor în materie de prevenire. În cadrul raportului de evaluare a impactului au fost analizate o serie de opțiuni de politică: Disponibilitatea asistenței: (1) ansamblu de capacități puse în comun pe bază voluntară fără finanțare din partea UE; (2) ansamblu de capacități puse în comun pe bază voluntară cu nivel limitat de cofinanțare din partea UE și (3) ansamblu de capacități puse în comun pe bază voluntară cu nivel mai ridicat de cofinanțare din partea UE, precum și o gamă mai largă de opțiuni (de la încetarea mecanismului până la instituirea unei forțe de protecție civilă la nivelul UE); Abordarea lacunelor în materie de capacitate: (1) nicio măsură din partea UE; (2) acordarea de sprijin pentru statele membre în vederea dezvoltării capacităților deficitare; (3) eliminarea lacunelor prin intermediul capacităților la nivelul UE; Abordarea resurselor logistice și financiare de transport limitate: (1) întreruperea schemei; (2) nicio modificare strategică; (3) creșterea nivelului maxim de cofinanțare pentru acoperirea necesităților prioritare de cea mai mare urgență și (4) creșterea nivelului maxim de cofinanțare în toate domeniile; Simplificarea dispozițiilor privind transportul: (1) nicio modificare strategică; (2) simplificarea dispozițiilor actuale privind transportul; Pregătire: (1) niciun act legislativ nou la nivelul UE; nicio suplimentare a finanțării din partea UE; (2) cadru general de politică în materie de pregătire la nivelul UE fără dispoziții obligatorii plus finanțare suplimentară din partea UE; (3) finanțare din partea UE pentru formare la nivel național, condiționată de întrunirea unor criterii minime de către centrele de formare; Prevenire: (1) niciun act legislativ nou la nivelul UE; nicio suplimentare a finanțării din partea UE; (2) cadru general de politică în materie de prevenire la nivelul UE fără dispoziții obligatorii plus finanțare suplimentară din partea UE; (3) finalizarea planurilor naționale de gestionare a riscurilor în caz de dezastre până la o dată precizată; Raportul de evaluare a impactului este transmis alături de prezenta propunere. 3. ELEMENTE JURIDICE ALE PROPUNERII Rezumatul măsurilor propuse Textul prezintă o structură având la bază cele patru componente ale politicii în materie de protecție civilă: prevenirea, pregătirea, răspunsul și dimensiunea externă plus un capitol privind dispozițiile financiare. (a) Obiectul, obiectivele și domeniul de aplicare Una dintre modificări vizează alinierea obiectului mecanismului la dispozițiile noului articol 196 din tratat, prin care se prevede o abordare integrată a gestionării dezastrelor. Obiectivul general este abordat la articolul 1 și este detaliat suplimentar pe obiective specifice și marcat prin indicatori pentru măsurarea progreselor înregistrate (articolul 3). Domeniul de aplicare (articolul 2) pentru măsurile de asistență privind răspunsul în caz de dezastre cuprinde statele din interiorul și din afara Uniunii. Măsurile de prevenire și pregătire sunt valabile la nivelul Uniunii și al anumitor state terțe menționate la articolul 28. (b) Prevenire Propunerea introduce un nou capitol privind prevenirea în vederea sporirii importanței cadrului de politică în materie de prevenire la nivelul UE și a stabilirii unei corelări eficiente a acestuia cu măsurile de pregătire și răspuns. Articolul 5 stabilește sarcinile Comisiei, elaborate în temeiul Comunicării din 2009 privind prevenirea și al Concluziilor Consiliului. Valorificând activitatea curentă în materie de evaluare a riscurilor și în vederea asigurării unei cooperări eficiente în cadrul mecanismului, statele membre au obligația de a comunica planurile proprii de gestionare a riscurilor până la sfârșitul anului 2016 (articolul 6). Acestea reprezintă un instrument important de planificare și contribuie la elaborarea unei politici coerente de gestionare a riscurilor, astfel cum este prezentată în Strategia de securitate internă a Uniunii Europene[14]. (c) Pregătire Principalele obiective urmărite prin măsurile în materie de pregătire sunt optimizarea planificării răspunsului, precum și îmbunătățirea capacității de răspuns și a nivelului general de pregătire pentru dezastre de mare amploare, la nivelul UE. Dispozițiile au la bază propunerile din cadrul Comunicării Comisiei din 2010 privind răspunsul în caz de dezastre și Concluziile Consiliului privind formarea în materie de gestionare a dezastrelor la nivel european[15]. Principalele modificări includ: · instituirea și gestionarea unui Centru de răspuns pentru situații de urgență („CRSU”); CRSU va fi dezvoltat pe bazele furnizate de Centrul de monitorizare și informare („CMI”) existent, cu aplicarea unor măsuri de consolidare prevăzute să asigure o capacitate operațională de 24 de ore din 24, 7 zile pe săptămână [articolul 7 litera (a)]; · dezvoltarea unui cadru coerent de planificare pentru operațiunile de răspuns prin elaborarea de scenarii de referință, cartografierea capacităților existente și alcătuirea unor planuri de intervenție pentru desfășurarea acestora; se urmărește, de asemenea, crearea unor sinergii între asistența în natură și ajutorul umanitar (articolul 10); · instituirea unei Capacități europene de răspuns în situații de urgență sub forma unui ansamblu de capacități identificate în prealabil și puse în comun pe bază voluntară de către statele membre pentru utilizare în cursul operațiunilor din cadrul mecanismului; se subliniază, de asemenea, necesitatea unei vizibilități sporite a capacităților (articolul 11); · identificarea și acoperirea lacunelor în materie de capacitate de răspuns prin susținerea dezvoltării de capacități complementare cu finanțare din partea UE, în cazurile în care această măsură a fost considerată mai eficientă din punct de vedere al costurilor decât investițiile individuale ale statelor membre; se prevede o procedură specială de monitorizare, cu obligația Comisiei de a prezenta rapoarte la fiecare doi ani către Consiliu și Parlament asupra progreselor înregistrate (articolul 12); · extinderea domeniului de aplicare al măsurilor actuale în materie de pregătire la nivelul UE în domeniul formării, inclusiv prin instituirea unei rețele de formare și diversificarea programei de formare; Comisia poate, de asemenea, să furnizeze orientări cu privire la formarea în materie de protecție civilă la nivelul UE și în plan internațional (articolul 13); · trimiterea de echipe de experți care să ofere consultanță cu privire la măsurile de prevenire și pregătire la solicitarea unui stat afectat sau a ONU și a agențiilor acesteia [articolul 13 alineatul (2)]; · asigurarea posibilității de a furniza asistență pentru statele membre în prepoziționarea capacităților de răspuns pentru situații de urgență în cadrul platformelor logistice de pe teritoriul UE [articolul 7 litera (f)]; (d) Răspuns Modificările propuse au drept obiectiv asigurarea unui răspuns mai eficient și mai rapid prin: · prepoziționarea temporară a capacităților în situații de risc crescut [articolul 15 alineatul (2)]; · propunerea unui plan de intervenție pentru situații de urgență și solicitarea de desfășurare a capacităților [articolul 15 alineatul (3) litera (c)]; · instituirea obligației statelor membre de a furniza sprijin din partea țării-gazdă cu privire la asistența primită, astfel cum se prevede în Concluziile Consiliului privind sprijinul acordat de țara-gazdă[16] [articolul 15 alineatul (6)]; (e) Dimensiunea externă a operațiunilor de protecție civilă În cadrul operațiunilor din afara Uniunii, propunerea promovează coerența activității în materie de protecție civilă în plan internațional prin: · furnizarea de asistență prin intermediul mecanismului la solicitarea Organizației Națiunilor Unite sau a agențiilor acesteia ori a unei alte organizații internaționale relevante [articolul 16 alineatul (1)]; · furnizarea de informații către Serviciul European de Acțiune Externă din partea Comisiei pentru a permite coerența între operațiunile de protecție civilă și relațiile generale ale UE cu țara afectată [articolul 16 alineatul (3)]; · clarificarea cazurilor în care poate fi furnizată asistență în domeniul sprijinului consular, având în vedere propunerea preconizată de directivă a Consiliului privind măsurile de coordonare și cooperare în materie de protecție consulară pentru cetățenii UE nereprezentați [articolul 16 alineatul (7)]; (f) Dispoziții privind sprijinul financiar Dispozițiile financiare sunt cuprinse într-un capitol nou. Măsurile eligibile (articolele 20-23) sunt împărțite în următoarele categorii: generale, de prevenire și pregătire, de răspuns și transport; acestea includ sprijin pentru noile acțiuni propuse mai sus. Sunt modificate și simplificate dispozițiile privind sprijinul pentru transport din cadrul instrumentului actual, cu introducerea de condiții revizuite pentru finanțare, prin majorarea ratelor de cofinanțare până la 85 % din costurile eligibile totale și, în mod excepțional, până la 100 %, în cazul în care sunt întrunite anumite criterii. Noile dispoziții propuse permit unui stat membru să preia inițiativa de a solicita sprijin financiar din partea UE pentru operațiunile care implică mai multe state membre și unui stat membru afectat care solicită asistență să solicite și cofinanțare pentru costurile de transport. Sunt introduse, de asemenea, modificări la tipurile de intervenție financiară pentru a permite rambursarea cheltuielilor și instituirea de fonduri fiduciare. În caz de granturi și achiziții publice, nu va fi necesară includerea de operațiuni privind răspunsul în situații de urgență în programul anual de lucru al Comisiei (articolul 25). Este necesar ca dispozițiile financiare cuprinse în prezenta decizie să se aplice de la 1 ianuarie 2014, întrucât acestea sunt legate de cadrul financiar multianual 2014-2020. (g) Temei juridic Temeiul juridic al prezentei propuneri este constituit de articolul 196 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. (h) Principiul subsidiarității Obiectivele propunerii nu pot fi îndeplinite în suficientă măsură de statele membre, acționând individual. Mecanismul a fost instituit deoarece dezastrele majore pot depăși capacitățile de răspuns ale oricărui stat membru, care nu mai poate acționa pe cont propriu. Măsurile UE în acest domeniu implică gestionarea situațiilor cu o componentă transnațională/multinațională pronunțată, care necesită în mod obligatoriu coordonarea generală și acțiunea concertată, depășind nivelul național. Activitatea comună de prevenire și gestionare a riscurilor poate înregistra progrese mai rapide datorită schimbului de experiență și coerenței sporite la nivelul UE. Luând în considerare beneficiile cu privire la reducerea pierderilor de vieți omenești și a daunelor cauzate mediului, economice și materiale, propunerea are în mod clar o valoare adăugată europeană. Aceasta permite statelor membre să contribuie în mod mai eficient la asistența acordată de UE în cadrul mecanismului și să beneficieze de coordonare și cooperare îmbunătățite. Propunerea ar optimiza nivelul de pregătire pentru dezastre de mare amploare și ar crea o politică mai coerentă de gestionare a riscurilor în caz de dezastre. Un răspuns coerent și eficient ar fi asigurat prin capacitatea de răspuns rapid disponibilă pentru a furniza ajutor oriunde este necesar. În plus, propunerea asigură economii de scară, cum ar fi o logistică și un transport eficiente din punct de vedere al costurilor, un răspuns coerent și eficient prin ansamblul de capacități puse în comun pe bază voluntară și o mai bună utilizare a resurselor limitate prin utilizarea în comun a capacităților finanțate de UE. (i) Principiul proporționalității Propunerea nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor. Aceasta abordează neajunsurile care au fost identificate în cadrul intervențiilor anterioare și are la bază mandatele acordate de Consiliu și Parlamentul European. Sarcinile administrative care revin Uniunii și statelor membre sunt limitate și nu depășesc ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor revizuirii. Procedura de certificare și înregistrare a capacităților este simplă și va fi executată prin intermediul sistemului comun de comunicare și informare în caz de urgență (CECIS)[17]. Statele membre au doar obligația de a informa Comisia asupra finalizării planurilor de gestionare a riscurilor, pentru a asigura coerența cu activitățile de planificare prealabilă și elaborare de scenarii. Pentru prezentarea cererilor de finanțare nu este necesar niciun format specific în afara cerințelor Regulamentului financiar. S-a acordat o atenție deosebită asigurării nivelului necesar de flexibilitate și a posibilității întreprinderii de acțiuni urgente în cadrul procedurilor de urmat în caz de dezastre majore. (j) Alegerea instrumentului Propunere de decizie a Parlamentului European și a Consiliului. 4. IMPLICAȚII BUGETARE Comunicarea Comisiei privind „Un buget pentru Europa 2020”[18] prevede angajamente bugetare pentru politica în materie de protecție civilă la nivelul UE de 513 milioane EUR în conformitate cu prețurile curente, după cum urmează: 276 de milioane EUR pe teritoriul Uniunii și 237 de milioane EUR pentru operațiuni în afara Uniunii. 2011/0461 (COD) Propunere de DECIZIE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind un mecanism al Uniunii de protecție civilă (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 196, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Ca urmare a creșterii semnificative a numărului și gravității dezastrelor naturale și provocate de om în ultimii ani și dat fiind că dezastrele viitoare ar putea să atingă cote extreme și să prezinte un grad ridicat complexitate, cu consecințe extinse și pe termen mai lung, rezultând, în special, din schimbările climatice și din interacțiunea potențială între mai multe pericole naturale și tehnologice, devine tot mai importantă o abordare integrată a gestionării dezastrelor. Uniunea trebuie să sprijine, să coordoneze și să completeze acțiunile statelor membre în materie de protecție civilă în vederea îmbunătățirii eficienței sistemelor de prevenire, pregătire și răspuns în caz de dezastre naturale și provocate de om. (2) S-a creat un mecanism de protecție civilă prin Decizia 2001/792/CE, Euratom a Consiliului din 23 octombrie 2001 de instituire a unui mecanism comunitar de favorizare a unei cooperări consolidate în cadrul intervențiilor de urgență care țin de protecția civilă[19], modificată prin Decizia 2007/779/CE, Euratom a Consiliului de instituire a unui mecanism comunitar de protecție civilă [20]. Finanțarea mecanismului menționat s-a asigurat prin Decizia 2007/162/CE, Euratom a Consiliului din 5 martie 2007 de instituire a unui instrument financiar de protecție civilă[21], prin care s-a prevăzut acordarea de asistență financiară ca o contribuție la îmbunătățirea eficienței răspunsului la situațiile de urgență majoră, cât și pentru îmbunătățirea măsurilor preventive și de pregătire pentru toate tipurile de situații de urgență, inclusiv continuarea măsurilor adoptate anterior în cadrul Deciziei 1999/847/CE a Consiliului din 9 decembrie 1999 de instituire a unui program de acțiune comunitară în domeniul protecției civile[22]. Instrumentul financiar expiră la 31 decembrie 2013. (3) Protecția care urmează a fi asigurată prin mecanismul de protecție civilă la nivelul Uniunii trebuie să acopere în primul rând persoanele, dar și mediul și bunurile materiale, inclusiv patrimoniul cultural, împotriva tuturor dezastrelor naturale și provocate de om, inclusiv a actelor de terorism și a accidentelor tehnologice, radiologice și de mediu, a poluării marine și a situațiilor de urgență acută în domeniul sănătății, care survin pe teritoriul sau în afara Uniunii. Asistența în materie de protecție civilă și în alte situații de urgență poate fi solicitată în toate aceste cazuri de dezastre pentru a suplimenta capacitățile de răspuns ale țării afectate. (4) Mecanismul de protecție civilă constituie o expresie vizibilă a solidarității europene prin asigurarea unei contribuții practice și în timp util la prevenirea dezastrelor și pregătirea pentru acestea, precum și la răspunsul în caz de dezastre majore și de iminență a acestora. Prezenta decizie nu ar trebui, prin urmare, să aducă atingere drepturilor și obligațiilor reciproce ale statelor membre care decurg din tratatele bilaterale sau multilaterale și care se raportează la aspectele vizate de prezenta decizie și nici responsabilității statelor membre de a proteja persoanele, mediul și bunurile materiale de pe teritoriul lor. (5) Mecanismul trebuie să țină seama de legislația relevantă a Uniunii și de angajamentele internaționale și să exploateze sinergiile cu alte inițiative relevante la nivelul Uniunii, precum Programul european de monitorizare a Pământului (GMES), Programul european privind protecția infrastructurilor critice (PEPIC) și Mediul comun de realizare a schimbului de informații (CISE). (6) Mecanismul trebuie să includă un cadru general de politică pentru acțiunile de prevenire a riscurilor de dezastre la nivelul Uniunii având drept obiectiv asigurarea unui nivel ridicat de protecție și rezistență în caz de dezastre prin prevenirea sau reducerea efectelor acestora și prin promovarea unei culturi a prevenirii. Planurile de gestionare a riscurilor sunt esențiale pentru asigurarea unei abordări integrate a gestionării dezastrelor, prin corelarea acțiunilor de prevenire a riscurilor, de pregătire și răspuns. Prin urmare, mecanismul trebuie să includă un cadru general pentru comunicarea și punerea în aplicare a acestora. (7) Prevenirea este de importanță majoră pentru protecția împotriva dezastrelor și necesită măsuri suplimentare, astfel cum se prevede în Concluziile Consiliului din 30 noiembrie 2009 și în Rezoluția Parlamentului European din 21 septembrie 2010 referitoare la Comunicarea Comisiei: „O abordare comunitară în privința prevenirii dezastrelor naturale și a celor provocate de om[23]”. (8) O analiză generală a riscurilor la nivelul UE, care valorifică eforturile depuse la nivel național pentru evaluarea riscurilor, va permite obținerea unei valori adăugate sub forma unui scenariu avansat și a unor planuri de intervenție în vederea coordonării în condiții optime a acțiunilor de răspuns, pregătire și prevenire la nivel european. (9) Contribuind la dezvoltarea suplimentară a sistemelor de detectare și avertizare timpurie, Uniunea trebuie să acorde asistență statelor membre pentru reducerea la minimum a intervalului de timp necesar pentru răspuns în caz de dezastre și pentru alertare a cetățenilor Uniunii. Aceste sisteme trebuie să ia în considerare și să valorifice sursele și sistemele de informare existente și viitoare. (10) Mecanismul trebuie să includă un cadru general de politică având drept obiectiv îmbunătățirea continuă a nivelului de pregătire al sistemelor de protecție civilă, al personalului și cetățenilor la nivelul Uniunii. Cadrul menționat cuprinde programe de formare și o rețea de formare, la nivel de Uniune și de stat membru, în materie de prevenire, pregătire și răspuns în caz de dezastre, astfel cum se prevede în Concluziile Consiliului din 14 noiembrie 2008 privind acordurile pentru formarea în domeniul gestionării dezastrelor la nivel european. (11) Alte măsuri pregătitoare constau în punerea în comun a informațiilor privind resursele medicale necesare și încurajarea utilizării de noi tehnologii. În conformitate cu articolul 346 din tratat, niciun stat membru nu poate fi obligat să furnizeze informații a căror divulgare o consideră contrară intereselor sale fundamentale de securitate. (12) La nivelul Uniunii se urmărește dezvoltarea unor module de intervenție pentru furnizarea de asistență în materie de protecție civilă, constând în resursele unuia sau mai multor state membre, care vizează obținerea unei interoperabilități depline, pentru a contribui la dezvoltarea unei capacități de răspuns rapid în domeniul protecției civile. Modulele trebuie să fie organizate la nivelul statelor membre și se află sub conducerea și sub comanda acestora. (13) Mecanismul trebuie să permită mobilizarea și să faciliteze coordonarea intervențiilor pentru furnizarea de asistență. Cooperarea consolidată trebuie să aibă la bază o structură organizată la nivelul Uniunii care cuprinde un Centru de răspuns pentru situații de urgență, o Capacitate europeană de răspuns în situații de urgență sub forma unui ansamblu de capacități alocate în prealabil, puse în comun pe bază voluntară de către statele membre, experți special instruiți, un sistem comun de comunicare și informare în situații de urgență gestionat de Comisie și punctele de contact din statele membre. Aceasta ar trebui să asigure un cadru pentru colectarea informațiilor validate privind situațiile de urgență, pentru difuzarea acestor informații către statele membre, precum și pentru schimburile de experiență în urma acestor intervenții. (14) Pentru optimizarea planificării operațiunilor de răspuns în caz de dezastre și în vederea asigurării disponibilității capacităților esențiale, sunt necesare următoarele măsuri: elaborarea de scenarii de referință pentru principalele tipuri de dezastre, cartografierea capacităților esențiale existente în statele membre, elaborarea de planuri de intervenție în vederea desfășurării acestor capacități și dezvoltarea unei Capacități europene de răspuns în situații de urgență sub forma unui ansamblu de capacități alocate în prealabil, puse în comun pe bază voluntară de către statele membre. Ar putea fi desfășurate și exerciții vizând planurile de intervenție pentru a se stabili dacă există lacune în cadrul capacităților de răspuns în situații de urgență disponibile în statele membre care pot fi acoperite cu capacități care urmează a fi dezvoltate cu sprijinul Uniunii și care vor fi puse în comun pe teritoriul Uniunii. (15) În ceea ce privește intervențiile pentru furnizarea de asistență privind răspunsul în caz de dezastre în afara Uniunii, mecanismul trebuie să faciliteze și să sprijine acțiunile întreprinse de statele membre și de Uniune în ansamblul său pentru a promova coerența activității în materie de protecție civilă la nivel internațional. Organizația Națiunilor Unite, acolo unde este prezentă, are rol de coordonare generală a operațiunilor de asistență din țările terțe. Asistența furnizată în cadrul mecanismului trebuie să fie coordonată cu măsurile adoptate de Organizația Națiunilor Unite și alți actori relevanți în plan internațional pentru a eficientiza la maximum utilizarea resurselor disponibile și pentru a evita suprapunerea inutilă a eforturilor. Coordonarea consolidată a asistenței în materie de protecție civilă prin intermediul mecanismului reprezintă o condiție esențială pentru sprijinirea eforturilor generale de coordonare și pentru asigurarea unei contribuții substanțiale din partea Uniunii la efortul general de asistență. În caz de dezastre majore, când asistența este oferită atât în temeiul mecanismului, cât și al Regulamentului (CE) nr. 1257/96 al Consiliului din 20 iunie 1996 privind ajutorul umanitar[24], Comisia trebuie să asigure eficiența, coerența și complementaritatea răspunsului global al Uniunii, cu respectarea consensului european privind ajutorul umanitar[25]. (16) Este necesară îmbunătățirea disponibilității mijloacelor de transport pentru a sprijini dezvoltarea unei capacități de răspuns rapid la nivelul Uniunii. Uniunea trebuie să sprijine și să completeze eforturile statelor membre facilitând punerea în comun a resurselor de transport ale statelor membre și contribuind, în cazul în care este necesar, la finanțarea de mijloace de transport suplimentare, cu condiția îndeplinirii anumitor criterii. (17) Intervențiile pentru furnizarea de asistență trebuie să facă obiectul unei coordonări integrale la fața locului, astfel încât să se îmbunătățească în cea mai mare măsură eficiența și să se asigure accesul la populațiile afectate. Comisia trebuie să furnizeze sprijin logistic adecvat pentru echipele de experți trimise la fața locului. (18) Mecanismul trebuie să fie, de asemenea, utilizat pentru a sprijini acordarea de asistență consulară către cetățenii Uniunii în situații de urgență majoră în state terțe, dacă aceasta este solicitată de autoritățile consulare ale unui stat membru pentru proprii cetățeni sau de către statul-pilot sau statul membru care coordonează asistența pentru toți cetățenii Uniunii. Conceptul de stat-pilot trebuie înțeles în conformitate cu Liniile directoare ale Uniunii Europene privind punerea în aplicare a conceptului de stat-pilot în domeniul consular[26]. (19) În cazul în care se ia în considerare utilizarea de capacități militare în vederea asigurării unui nivel corespunzător al operațiunilor de protecție civilă, cooperarea cu serviciile militare trebuie să urmeze modalitățile, procedurile și criteriile stabilite de Consiliu sau de organismele competente ale acestuia în vederea punerii la dispoziția mecanismului a capacităților militare relevante pentru protecția populației civile. (20) Este necesară asigurarea posibilității de participare a statelor membre ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS) care sunt membre ale Spațiului Economic European (SEE), a țărilor aderente, țărilor candidate și potențial candidate. (21) În vederea asigurării unor condiții uniforme de punere în aplicare a prezentei decizii, trebuie să se confere Comisiei competențe de executare. Aceste competențe trebuie să fie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie, în special în conformitate cu procedura de examinare.[27] (22) Obiectivul prezentei decizii nu poate fi îndeplinit în suficientă măsură de către statele membre și, având în vedere amploarea sau efectele măsurilor propuse și luând în considerare beneficiile care rezultă din operarea mecanismului din punct de vedere al reducerii pierderilor de vieți omenești și a daunelor materiale, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii. În cazul în care o situație de urgență majoră depășește capacitățile de răspuns ale statului membru afectat, statul respectiv trebuie să aibă posibilitatea de a recurge la mecanism pentru a suplimenta resursele proprii în materie de protecție civilă și de alte tipuri, pentru răspuns în situații de urgență. Prin urmare, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității instituit prin articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității definit la articolul menționat anterior, prezenta decizie nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivului în cauză. (23) Prezenta decizie nu aduce atingere acțiunilor care intră sub incidența Regulamentului (CE) nr. 1717/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 noiembrie 2006 de instituire a unui instrument de stabilitate[28][se actualizează pentru perioada 2014­2020, după adoptare], măsurile adoptate în domeniul sănătății publice, în conformitate cu legislația Uniunii cu privire la programele de acțiune ale Uniunii în domeniul sănătății sau măsurile în domeniul siguranței consumatorului adoptate în conformitate cu Decizia nr. 1926/2006/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 decembrie 2006 de stabilire a unui program de acțiune comunitară în domeniul politicii de protecție a consumatorilor (2007-2013)[29] [se actualizează pentru perioada 2014-2020, după adoptare]. (24) Din motive de coerență, acțiunile care intră sub incidența Deciziei 2007/124/CE, Euratom a Consiliului din 12 februarie 2007 de stabilire pentru perioada 2007-2013 [se actualizează pentru perioada 2014-2020, după adoptare], în cadrul programului general „Securitate și protecția libertăților”, a programului specific „Prevenirea, pregătirea și gestionarea consecințelor terorismului și ale altor riscuri legate de securitate”[30] sau care vizează menținerea ordinii publice și apărarea securității interne nu fac obiectul prezentei decizii. Prezenta decizie nu se aplică în cazul activităților prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1257/96 al Consiliului din 20 iunie 1996 privind ajutorul umanitar[31]. (25) Dispozițiile prezentei decizii nu aduc atingere adoptării de acte obligatorii din punct de vedere juridic în temeiul Tratatului Euratom prin care se instituie măsuri specifice pentru situații de urgență nucleară sau radiologică. (26) În ceea ce privește dezastrele cauzate de acțiuni teroriste, accidente nucleare sau radiologice, mecanismul trebuie să prevadă doar acțiunile de pregătire și răspuns care se înscriu în domeniul protecției civile. (27) Prezenta decizie reglementează acțiunile de prevenire, pregătire și răspuns în domeniul poluării marine cu excepția acțiunilor prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 iunie 2002 de instituire a unei Agenții Europene pentru Siguranță Maritimă [se actualizează după adoptarea noului act]. (28) În vederea asigurării de către Comisie a punerii în aplicare a prezentei decizii, Comisia poate finanța activitățile legate de pregătirea, monitorizarea, controlul, auditarea și evaluarea necesare pentru gestionarea programului și îndeplinirea obiectivelor acestuia. (29) Rambursarea cheltuielilor și acordarea de contracte de achiziții publice și granturi în temeiul Instrumentului financiar de protecție civilă se vor pune în aplicare în conformitate cu Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind Regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene[32] (Regulamentul financiar). Datorită naturii specifice a acțiunilor în materie de protecție civilă, este necesar să se prevadă posibilitatea acordării de granturi și persoanelor de drept privat. Este important, de asemenea, să se respecte normele regulamentului menționat anterior, în special în ceea ce privește principiile economiei, eficienței și eficacității prevăzute în cadrul acestuia. (30) Interesele financiare ale Uniunii trebuie protejate prin măsuri corespunzătoare pe întreg parcursul ciclului cheltuielilor, inclusiv pentru prevenirea, identificarea și investigarea neregulilor, recuperarea fondurilor pierdute, plătite în mod necuvenit sau utilizate incorect și, acolo unde este cazul, aplicarea de penalități. Este necesară adoptarea de măsuri corespunzătoare pentru prevenirea neregulilor și fraudei și efectuarea demersurilor necesare pentru recuperarea fondurilor pierdute, plătite în mod necuvenit sau utilizate incorect, în conformitate cu Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene[33], Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96 al Consiliului din 11 noiembrie 1996 privind controalele și inspecțiile la fața locului efectuate de Comisie în scopul protejării intereselor financiare ale Comunităților Europene împotriva fraudei și a altor abateri[34] și Regulamentul (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 mai 1999 privind investigațiile efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF)[35]. (31) Pentru perioada 2014-2020, prezenta decizie prevede o sumă de referință care să constituie referința primară în sensul punctului [17] din Acordul interinstituțional din XX/YY/2012 dintre Parlamentul European, Consiliu și Comisie privind cooperarea în domeniul bugetar și buna gestiune financiară, pentru autoritatea bugetară în cursul procedurii bugetare anuale. Această sumă de referință provine, în parte, din cadrul rubricii 3: „Securitate și cetățenie” și, în parte, din cadrul rubricii 4: „Europa globală” din cadrul financiar 2014-2020. (32) Este necesar ca dispozițiile financiare cuprinse în prezenta decizie să se aplice de la 1 ianuarie 2014, întrucât acestea sunt legate de cadrul financiar multianual 2014-2020. ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: CAPITOLUL I Obiectiv, domeniu de aplicare și definiții Articolul 1 Obiectiv general și obiect 1. Mecanismul de protecție civilă la nivelul Uniunii (denumit în continuare „mecanismul”) are drept scop sprijinirea, coordonarea și suplimentarea acțiunilor statelor membre în materie de protecție civilă pentru îmbunătățirea eficienței sistemelor de prevenire, pregătire și răspuns în caz de dezastre naturale și provocate de om. 2. Protecția care urmează a fi asigurată prin mecanism acoperă în primul rând persoanele, dar și mediul și bunurile materiale, inclusiv patrimoniul cultural, împotriva tuturor dezastrelor naturale și provocate de om, inclusiv a actelor de terorism, a accidentelor tehnologice, radiologice și de mediu, a poluării marine și a situațiilor de urgență acută în domeniul sănătății, care survin pe teritoriul sau în afara Uniunii. 3. Intervenția Uniunii sporește capacitatea de prevenire, pregătire și răspuns a statelor membre pentru a face față unor dezastre majore, reducându-se la minimum pierderile de vieți omenești și cele materiale. Obiectivul prezentei decizii nu poate fi îndeplinit în suficientă măsură de statele membre acționând individual și, având în vedere amploarea sau efectele acțiunilor propuse, se poate realiza mai bine la nivelul Uniunii. 4. Prezenta decizie instituie normele generale și normele pentru furnizarea de asistență financiară în temeiul mecanismului. 5. Mecanismul nu afectează responsabilitatea statelor membre de a proteja persoanele, mediul și bunurile materiale de pe teritoriul lor împotriva dezastrelor și de a-și dota sistemele proprii de gestionare a situațiilor de urgență cu suficiente capacități, astfel încât să le permită să acționeze în mod corespunzător în caz de dezastre de o magnitudine și natură care pot fi în mod rezonabil anticipate și preîntâmpinate. 6. Mecanismul nu aduce atingere obligațiilor care decurg din legislația existentă în materie a Uniunii sau a Comunității Europene a Energiei Atomice sau din acordurile internaționale existente. 7. Prezenta decizie nu se aplică în cazul acțiunilor întreprinse în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1717/2006, al Regulamentului (CE) nr. 1257/96, al Regulamentului (CE) nr. 1406/2002 [și al legislației în vigoare la nivelul Uniunii cu privire la programele de acțiune în domenii precum sănătatea, afacerile interne și justiția]. Articolul 2 Domeniu de aplicare 1. Prezenta decizie se aplică în cazul măsurilor preventive și de pregătire pentru toate tipurile de dezastre de pe teritoriul Uniunii și al țărilor menționate la articolul 28. 8. Prezenta decizie se aplică în cazul acțiunilor de asistență întreprinse pentru a răspunde la consecințele adverse imediate ale unui dezastru major, indiferent de natura acestuia, pe teritoriul sau în afara Uniunii, în cazul în care se formulează o solicitare de asistență în conformitate cu prezenta decizie. 9. Prezenta decizie ține seama de necesitățile speciale ale regiunilor izolate, ultraperiferice, insulare sau ale altor regiuni de pe teritoriul Uniunii în caz de dezastre. Articolul 3 Obiective specifice 1. Mecanismul sprijină, coordonează sau suplimentează cooperarea consolidată între Uniune și statele membre în vederea realizării următoarelor obiective specifice: (a) asigurarea unui nivel ridicat de protecție împotriva dezastrelor prin prevenirea sau reducerea efectelor acestora și prin promovarea unei culturi a prevenirii; (b) îmbunătățirea pregătirii și capacității de răspuns ale Uniunii în caz de dezastre; (c) facilitarea unor intervenții de urgență rapide și eficiente în caz de dezastre majore sau de iminență a acestora. 10. Progresele înregistrate în îndeplinirea obiectivelor specifice prevăzute la alineatul (1) se evaluează prin indicatori care se referă inter alia la: (a) progresele înregistrate în punerea în aplicare a cadrului de prevenire a dezastrelor, măsurate prin numărul de state membre care dețin planuri de gestionare a dezastrelor, astfel cum sunt prevăzute la articolul 4; (d) progresele înregistrate în creșterea nivelului de pregătire pentru dezastre, măsurate prin numărul de capacități de răspuns disponibile pentru intervenții în caz de urgență în cadrul mecanismului și prin gradul de interoperabilitate a acestora; (e) progresele înregistrate în îmbunătățirea răspunsului la dezastre, măsurate prin viteza și gradul de coordonare a intervențiilor în cadrul mecanismului și adecvarea asistenței furnizate față de necesitățile existente pe teren. Indicatorii se utilizează pentru monitorizarea, evaluarea și revizuirea performanțelor, după caz. Articolul 4 Definiții În sensul prezentei decizii, se aplică următoarele definiții: 1. „dezastru” înseamnă orice situație care are sau poate avea efecte negative asupra persoanelor, a mediului sau a bunurilor materiale; 11. „dezastru major” înseamnă orice situație care are sau poate avea efecte negative asupra persoanelor, a mediului sau a bunurilor materiale și care poate duce la o solicitare de asistență în temeiul mecanismului; 12. „răspuns” înseamnă orice acțiune adoptată în temeiul mecanismului în timpul sau după producerea unui dezastru major, în scopul înlăturării consecințelor imediate ale acestuia; 13. „pregătire” înseamnă disponibilitatea și capacitatea persoanelor și a mijloacelor materiale de a asigura un răspuns rapid și eficient în caz de urgență, obținute ca urmare a unor acțiuni prealabile; 14. „prevenire” înseamnă orice acțiune care are drept scop reducerea riscurilor sau prevenirea vătămării persoanelor și a daunelor asupra mediului sau a bunurilor materiale ca urmare a dezastrelor; 15. „avertizare timpurie” înseamnă furnizarea în timp util și eficace de informații care permit întreprinderea de acțiuni în vederea evitării sau reducerii riscurilor și asigurării pregătirii pentru un răspuns eficace; 16. „modul” înseamnă o organizare a capacităților statelor membre autosuficientă și autonomă, predefinită, bazată pe sarcini și necesități, sau o echipă mobilă operațională a statelor membre, care reprezintă o combinație de resurse umane și materiale care poate fi definită sub aspectul capacității sale de intervenție sau prin sarcina (sarcinile) pe care este capabilă să le îndeplinească; 17. „evaluare a riscurilor” înseamnă procesul intersectorial global de identificare, analiză și evaluare a riscurilor, desfășurat în scopul evaluărilor la nivel național. 18. „plan de gestionare a riscurilor” înseamnă un instrument de planificare elaborat de un stat membru pentru anticiparea riscurilor, estimarea impactului acestora și dezvoltarea, selecționarea și punerea în aplicare a unor măsuri de diminuare a riscurilor și a impactului pe care îl exercită și de adaptare la acestea, într-o manieră eficientă din punct de vedere al costurilor, precum și pentru instituirea cadrului de integrare într-un plan global comun a instrumentelor de gestionare a riscurilor specifice unor sectoare diferite sau a unui anumit risc; 19. „sprijin din partea țării-gazdă” înseamnă orice acțiune întreprinsă în etapele de pregătire și răspuns de către țara care primește asistență și țările de tranzit pentru îndepărtarea obstacolelor previzibile din calea furnizării și utilizării asistenței internaționale; 20. „capacitate de răspuns” înseamnă asistența care poate fi furnizată prin mecanism la cerere, inclusiv module, echipamente, ajutoare, expertiză și servicii. CAPITOLUL II Prevenire Articolul 5 Măsuri de prevenire În vederea îndeplinirii obiectivelor și acțiunilor în materie de prevenire, Comisia: (a) întreprinde acțiuni în vederea îmbunătățirii bazei de cunoștințe privind riscurile de dezastre și facilitează schimbul de cunoștințe, bune practici și informații; (k) sprijină și promovează evaluarea și cartografierea riscurilor de către statele membre; (l) elaborează și actualizează cu regularitate o analiză generală a riscurilor naturale și create de om cu care se poate confrunta Uniunea, având în vedere impactul viitor al schimbărilor climatice; (m) promovează și sprijină elaborarea și punerea în aplicare a planurilor de gestionare a riscurilor ale statelor membre, inclusiv a orientărilor privind conținutul acestora și furnizează stimulente corespunzătoare, în cazul în care acest lucru este necesar; (n) crește gradul de sensibilizare în legătură cu importanța prevenirii riscurilor și sprijină statele membre în demersurile lor de informare, educare și sensibilizare a publicului; (o) sprijină statele membre și țările terțe menționate la articolul 28 în demersurile lor de prevenire a dezastrelor majore; (p) își asumă sarcini suplimentare de prevenire necesare îndeplinirii obiectivului prevăzut la articolul 3 alineatul (1) litera (a). Articolul 6 Planuri de gestionare a riscurilor 1. În vederea asigurării unei cooperări eficiente în temeiul mecanismului, statele membre transmit Comisiei planurile proprii de gestionare a riscurilor. 21. Planurile de gestionare a riscurilor trebuie să țină seama de evaluările la nivel național ale riscurilor și de alte evaluări relevante ale riscurilor și vor fi coerente cu alte planuri relevante în vigoare în statul membru în cauză. 22. Statele membre trebuie să asigure până cel târziu la sfârșitul anului 2016 pregătirea planurilor proprii de gestionare a riscurilor și comunicarea acestora către Comisie în cea mai recentă variantă actualizată. CAPITOLUL III Pregătire Articolul 7 Acțiuni generale în materie de pregătire ale Comisiei Comisia întreprinde următoarele acțiuni în materie de pregătire: (a) instituie și gestionează un Centru de răspuns pentru situații de urgență (CRSU), care asigură o capacitate operațională de 24 de ore din 24, 7 zile pe săptămână și deservește statele membre și Comisia în sensul mecanismului; (q) gestionează sistemul comun de comunicare și informare în caz de urgență (CECIS) pentru a permite comunicarea și schimbul de informații între CRSU și punctele de contact din statele membre; (r) contribuie la dezvoltarea unor sisteme de detectare, avertizare timpurie și alertă rapidă în caz de dezastre pentru a permite un răspuns rapid și contribuie la promovarea interconexiunilor și conexiunilor acestora cu CRSU și CECIS; sistemele menționate trebuie să ia în considerare și să valorifice sursele și sistemele de informare, monitorizare și detectare existente și viitoare; (s) creează și menține capacitatea de mobilizare și trimitere, în cel mai scurt timp, a unor echipe de experți cu următoarele responsabilități: – evaluarea necesităților existente în statul care solicită asistență, – facilitarea, atunci când este necesar, a coordonării la fața locului a operațiunilor de asistență în situații de urgență și, în cazul în care este necesar și după caz, asigurarea legăturii cu autoritățile competente ale statului care solicită asistență, – sprijinirea statului solicitant cu expertiză în domeniul acțiunilor de prevenire, pregătire sau răspuns; (t) creează și menține capacitatea de furnizare de sprijin logistic și asistență pentru echipele de experți, module și alte capacități de răspuns desfășurate în temeiul mecanismului, precum și pentru alți actori de la fața locului; (u) furnizează asistență pentru statele membre în prepoziționarea mijloacelor de răspuns pentru situații de urgență în cadrul platformelor logistice de pe teritoriul Uniunii; (v) adoptă orice alte acțiuni de sprijin și complementare necesare în cadrul mecanismului în vederea realizării obiectivului prevăzut la articolul 3 alineatul (1) litera (b). Articolul 8 Module 1. Statele membre depun eforturi în vederea dezvoltării de module, în special pentru a răspunde necesităților prioritare de intervenție sau de sprijin în cadrul mecanismului. 23. Modulele cuprind resursele puse la dispoziție de unul sau mai multe state membre. Modulele sunt capabile să îndeplinească sarcini predefinite în materie de răspuns, în conformitate cu orientările internaționale recunoscute și, prin urmare, pot fi desfășurate într-un timp foarte scurt și pot opera în mod autosuficient și autonom pentru o perioadă determinată de timp. Modulele sunt interoperabile cu alte module. Acestea urmează sesiuni de formare și exerciții în vederea îndeplinirii cerinței de interoperabilitate și se află sub autoritatea unei persoane responsabile pentru funcționarea lor. Modulele sunt capabile să ofere asistență altor organisme ale Uniunii și/sau instituții internaționale, în special ONU. 24. Comisia susține eforturile de îmbunătățire a interoperabilității modulelor, având în vedere bunele practici la nivel de state membre și de pe plan internațional. Articolul 9 Măsuri generale în materie de pregătire ale statelor membre 1. Statele membre identifică în avans modulele sau alte capacități existente la nivelul serviciilor lor competente și, în special, al serviciilor lor de protecție civilă sau al altor servicii responsabile cu situațiile de urgență care pot fi disponibile pentru intervenții sau pot fi constituite în termen foarte scurt și desfășurate la fața locului, în general în termen de 12 ore de la formularea unei solicitări de asistență. Acestea trebuie să ia în considerare faptul că modulele sau alte capacități pot depinde, din punct de vedere al alcătuirii lor, de tipul de dezastre majore și de necesitățile speciale corespunzătoare fiecărui astfel de tip. 25. Statele membre identifică în avans experții care pot participa ca membri ai echipelor de experți, astfel cum se prevede la articolul 7 litera (d). 26. Statele membre iau în considerare furnizarea, conform necesităților, a altor tipuri de sprijin pentru intervenții care poate fi pus la dispoziție de serviciile competente, cum ar fi personal și echipamente specializate pentru a face față unui anumit tip de dezastre, inclusiv în sensul articolului 16 alineatul (7), și mobilizarea de resurse, care pot fi furnizate de organizații neguvernamentale și alte entități relevante. 27. Statele membre pot, sub rezerva restricțiilor de securitate corespunzătoare, să furnizeze informații privind capacitățile militare relevante care ar putea fi folosite, în ultimă instanță, ca parte a asistenței în cadrul mecanismului, cum ar fi transportul și sprijinul logistic sau medical. 28. Statele membre furnizează Comisiei informații relevante cu privire la experții, modulele și alte tipuri de sprijin pentru intervenții menționate la alineatele (1) - (4), actualizând cu promptitudine informațiile, atunci când este necesar. 29. Statele membre desemnează punctele de contact și informează Comisia în consecință. 30. Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a furniza sprijin din partea țării-gazdă cu privire la asistența primită din partea altor state membre. 31. Statele membre, susținute de Comisie, dacă solicită acest lucru, adoptă măsurile necesare pentru a asigura transportul în timp util al asistenței pe care o oferă. Articolul 10 Planificarea operațiunilor 1. Comisia și statele membre colaborează pentru a îmbunătăți planificarea operațiunilor de răspuns în cadrul mecanismului. În acest scop: (a) Comisia, acționând în cooperare cu statele membre, elaborează scenarii de referință pentru dezastrele de pe teritoriul și din afara Uniunii, luând în considerare planurile de gestionare a riscurilor menționate la articolul 6; (b) statele membre identifică și cartografiază capacitățile esențiale existente care ar putea fi puse la dispoziție pentru răspuns în temeiul mecanismului în cazul unor astfel de scenarii și informează Comisia asupra acestora; (c) Comisia, acționând în cooperare cu statele membre, elaborează planuri de intervenție pentru desfășurarea acestor capacități, inclusiv pentru transportul acestora, și le revizuiește luând în considerare experiența acumulată în urma situațiilor de urgență și a exercițiilor. 32. Comisia și statele membre identifică și asigură sinergii între asistența în natură și finanțarea sub formă de ajutor umanitar furnizate de Uniune și statele membre în cadrul planificării operațiunilor de răspuns în afara Uniunii. Articolul 11 Capacitatea europeană de răspuns în situații de urgență 1. Se instituie Capacitatea europeană de răspuns în situații de urgență sub forma unui ansamblu de capacități de răspuns alocate în prealabil, puse în comun pe bază voluntară de către statele membre. 33. Pe baza scenariilor de referință, Comisia, acționând în cooperare cu statele membre, definește natura și numărul capacităților necesare în cadrul Capacității europene de răspuns în situații de urgență (denumite în continuare „obiective în materie de capacitate”). 34. Comisia definește cerințele de calitate pentru capacitățile ce urmează a fi dedicate Capacității europene de răspuns în situații de urgență. Statele membre sunt responsabile de asigurarea faptului că aceste capacități îndeplinesc cerințele de calitate. 35. Comisia instituie și gestionează un proces de certificare și înregistrare a capacităților pe care statele membre le pun la dispoziția Capacității europene de răspuns în situații de urgență. 36. Statele membre, acționând voluntar, identifică și înregistrează capacitățile dedicate Capacității europene de răspuns în situații de urgență. Înregistrarea modulelor multinaționale furnizate de două sau mai multe state membre se realizează în comun, de către toate statele membre implicate. 37. Capacitățile înregistrate în cadrul Capacității europene de răspuns în situații de urgență sunt puse la dispoziție pentru operațiuni de răspuns în situații de urgență în temeiul mecanismului, la solicitarea Comisiei, prin CRSU. Statele membre informează Comisia cât mai curând posibil cu privire la orice motive imperioase care le împiedică să pună la dispoziție capacitățile respective într-o anumită situație de urgență. 38. În cazul desfășurării capacităților, acestea rămân sub comanda și sub conducerea statelor membre. Coordonarea între diversele capacități se asigură de către Comisie prin CRSU. Capacitățile rămân disponibile pentru utilizarea în scopuri naționale de către statele membre atunci când nu sunt desfășurate în operațiunile din cadrul mecanismului. 39. Statele membre și Comisia asigură o vizibilitate corespunzătoare a intervențiilor din partea Capacității europene de răspuns în situații de urgență. Articolul 12 Abordarea lacunelor în materie de capacitate 1. Comisia monitorizează progresele înregistrate în vederea îndeplinirii obiectivelor în materie de capacitate și, acționând în cooperare cu statele membre, identifică lacunele Capacității europene de răspuns în situații de urgență. 40. Comisia sprijină statele membre în vederea abordării lacunelor în materie de capacitate și a eliminării acestora în modul cel mai adecvat și mai eficient din punct de vedere al costurilor, inclusiv prin următoarele metode: (a) sprijinirea statelor membre interesate în sensul dezvoltării de capacități de răspuns care nu sunt disponibile sau nu sunt disponibile în cantități suficiente în cadrul Capacității europene de răspuns în situații de urgență sau (b) dezvoltarea de capacități de răspuns la nivelul Uniunii, în cazurile în care acest lucru este mai eficient din punct de vedere al costurilor, care pot servi drept bază comună de protecție împotriva riscurilor partajate. 41. Capacitățile dezvoltate în conformitate cu prezentul articol sunt controlate și gestionate de către statele membre interesate. Comisia elaborează modele pentru acordurile între Comisie și statele membre implicate. Statele membre care gestionează capacitățile dețin responsabilitatea înregistrării acestora în conformitate cu procedurile naționale. 42. Capacitățile respective fac parte din Capacitatea europeană de răspuns în situații de urgență. Acestea sunt disponibile pentru operațiuni de răspuns în situații de urgență în cadrul mecanismului, la solicitarea Comisiei, prin CRSU. Atunci când nu sunt utilizate în cadrul mecanismului, capacitățile rămân disponibile pentru a fi utilizate în scopuri naționale de către statele membre care le gestionează. 43. Statele membre și Comisia asigură o vizibilitate corespunzătoare a capacităților dezvoltate în conformitate cu prezentul articol. 44. Comisia informează Parlamentul European și Consiliul la fiecare doi ani cu privire la progresele înregistrate în îndeplinirea obiectivelor în materie de capacitate și la lacunele care persistă în cadrul Capacității europene de răspuns în situații de urgență. 45. Comisia poate defini, prin intermediul unor acte de punere în aplicare, următoarele modalități privind dezvoltarea, gestionarea, întreținerea și punerea acestor capacități la dispoziția statelor membre, prin intermediul mecanismului: (a) modalități de sprijinire a statelor membre în vederea dezvoltării de capacități de răspuns care nu sunt disponibile sau nu sunt disponibile în cantități suficiente în cadrul Capacității europene de răspuns în situații de urgență; (d) modalități de dezvoltare a unor capacități de răspuns la nivelul Uniunii care să servească drept bază comună de protecție împotriva riscurilor partajate; (e) modalități de gestionare și întreținere a capacităților menționate la literele (a) și (b); (f) modalități de punere la dispoziția tuturor statelor membre a capacităților menționate la literele (a) și (b) prin intermediul mecanismului. 46. Normele de aplicare menționate se adoptă în conformitate cu procedura de examinare prevăzută la articolul 31 alineatul (2). Articolul 13 Formare, lecții învățate și diseminarea cunoștințelor 1. Comisia îndeplinește următoarele sarcini în ceea ce privește formarea, lecțiile învățate și diseminarea cunoștințelor: (a) instituie un program de formare și o rețea de formare pentru personalul responsabil cu protecția civilă și alte activități de gestionare a situațiilor de urgență în materie de prevenire, pregătire și răspuns în caz de dezastre, cu scopul de a optimiza coordonarea, compatibilitatea și complementaritatea între module și alte capacități prevăzute la articolele 8, 9 și 11 și de a îmbunătăți competențele experților, astfel cum se prevede la articolul 7 litera (d); programul include cursuri și exerciții comune, precum și un sistem de schimburi de experți care permite detașarea de personal în alte state membre; (g) elaborează orientări privind formarea în materie de protecție civilă pe teritoriul Uniunii și la nivel internațional, inclusiv formarea în materie de prevenire, pregătire și răspuns; (h) organizează și sprijină ateliere, seminarii și proiecte-pilot asupra unor aspecte de importanță majoră în materie de prevenire, pregătire și răspuns; (i) instituie un program pe tema lecțiilor învățate din intervențiile, exercițiile și formarea desfășurate în cadrul mecanismului, care să includă aspecte relevante privind prevenirea, pregătirea și răspunsul, să disemineze și să pună în aplicare, dacă este cazul, rezultatele experienței acumulate; (j) stimulează și încurajează introducerea și utilizarea de noi tehnologii în sensul mecanismului. 47. La solicitarea unui stat membru, a unei terțe țări, a Organizației Națiunilor Unite sau a agențiilor acesteia, Comisia poate sprijini furnizarea de consultanță cu privire la măsurile în materie de prevenire și pregătire prin trimiterea unei echipe de experți la fața locului. CAPITOLUL IV Răspuns Articolul 14 Notificări cu privire la dezastre majore pe teritoriul Uniunii 1. În caz de dezastru major pe teritoriul Uniunii sau de iminență a acestuia, care produce sau poate produce efecte transfrontaliere, statul membru în care s-a produs sau în care este probabil să se producă dezastrul notifică, fără întârziere, Comisia și celelalte state membre care pot fi afectate. Primul paragraf nu se aplică în cazul în care obligația de notificare a fost deja îndeplinită, în temeiul legislației Uniunii, a Comunității Europene a Energiei Atomice sau al acordurilor internaționale existente. 48. În caz de dezastru major pe teritoriul Uniunii sau de iminență a acestuia, care poate determina o solicitare de asistență din partea unuia sau mai multor state membre, statul membru în care s-a produs sau în care este probabil să se producă situația de urgență notifică, fără întârziere, Comisia, în cazul în care poate fi anticipată o posibilă solicitare de asistență prin CRSU, pentru a permite Comisiei, după caz, să informeze celelalte state membre și să activeze serviciile sale competente. 49. Notificările menționate la alineatele 1 și 2 se transmit în mod corespunzător prin CECIS. Articolul 15 Răspuns în caz de dezastre majore pe teritoriul Uniunii 1. În caz de dezastru major pe teritoriul Uniunii sau de iminență a acestuia, un stat membru poate solicita asistență prin CRSU. Solicitarea trebuie să fie cât mai detaliată. 50. În situațiile cu risc sporit, un stat membru poate solicita asistență și sub forma unei prepoziționări temporare a capacităților de răspuns. 51. La primirea unei solicitări de asistență, Comisia acționează, în mod corespunzător și fără întârziere, după cum urmează: (a) transmite solicitarea punctelor de contact din alte state membre; (k) colectează informații validate cu privire la dezastru și le difuzează către statele membre; (l) propune un plan de răspuns având la bază necesitățile de pe teren și planuri de intervenție elaborate în prealabil și invită statele membre să desfășoare capacități specifice din cadrul Capacității europene de răspuns în situații de urgență, în conformitate cu planul; (m) facilitează mobilizarea de echipe, experți, module și a altor mijloace de intervenție decât cele din cadrul Capacității europene de răspuns în situații de urgență; (n) întreprinde acțiunile suplimentare necesare pentru îndeplinirea obiectivului prevăzut la articolul 3 alineatul (1) litera (c). 52. Orice stat membru căruia îi este adresată o solicitare de asistență decide cu promptitudine dacă este în măsură să acorde asistența care i-a fost solicitată și informează statul membru solicitant în acest sens, prin intermediul CECIS, menționând anvergura și condițiile asistenței pe care o poate acorda. CRSU informează statele membre în permanență. 53. Statul membru solicitant are responsabilitatea de a coordona intervențiile pprin care se furniezază asistență. Autoritățile statului membru solicitant stabilesc orientările și, dacă este necesar, definesc limitele sarcinilor atribuite modulelor de intervenție sau altor capacități. Stabilirea detaliilor privind îndeplinirea acestor sarcini revine persoanei responsabile desemnate de statul membru care oferă asistență. Statul membru solicitant poate cere, de asemenea, trimiterea unei echipe de experți pentru a sprijini evaluarea efectuată de acesta, a facilita coordonarea la fața locului (între echipele statelor membre), a furniza consultanță tehnică sau sprijin pentru îndeplinirea oricăror alte sarcini necesare. 54. Statul membru solicitant întreprinde acțiunile necesare pentru a furniza sprijin din partea țării-gazdă cu privire la asistența primită. Articolul 16 Promovarea coerenței cu privire la răspunsul în caz de dezastre majore în afara Uniunii 1. În caz de dezastre majore în afara Uniunii sau de iminență a acestora, țara afectată, Organizația Națiunilor Unite sau agențiile acesteia ori o altă organizație internațională relevantă poate solicita asistență prin CRSU. 55. Comisia sprijină coerența cu privire la furnizarea de asistență prin următoarele măsuri: (a) menținerea unui dialog continuu cu punctele de contact ale statelor membre pentru a asigura, în cadrul efortului general de asistență, eficiența și coerența contribuției răspunsului european în situații de urgență prin intermediul mecanismului, în special prin: – informarea statelor membre, fără întârziere, cu privire la solicitările de asistență complete; – sprijinirea unei evaluări comune a situației și a necesităților, furnizarea de consultanță tehnică și/sau facilitarea coordonării asistenței pe teren prin prezența unei echipe de experți la fața locului; – schimb de evaluări și analize relevante cu toți actorii relevanți; – furnizarea unei prezentări generale a asistenței oferite de statele membre și de alți actori; – acordarea de consultanță cu privire la tipul de asistență necesară pentru a asigura compatibilitatea asistenței furnizate cu evaluările necesităților; – furnizarea de asistență pentru depășirea oricăror dificultăți de natură practică în acordarea de asistență în domenii precum tranzitul și aspectele vamale; (o) prezentarea imediată a unei propuneri de plan de răspuns având la bază necesitățile de pe teren și a unor planuri de intervenție elaborate în prealabil, precum și lansarea unei invitații către statele membre de a desfășura capacități specifice din cadrul Capacității europene de răspuns în situații de urgență, în conformitate cu planul; (p) asigurarea legăturii cu țara terță afectată cu privire la anumite detalii tehnice, precum necesitățile specifice de asistență, acceptarea ofertelor și măsurile practice pentru primirea și distribuirea asistenței la nivel local; (q) asigurarea legăturii sau a cooperării cu Biroul Organizației Națiunilor Unite pentru coordonarea ajutorului umanitar (UNOCHA) și cu alți actori relevanți care contribuie la efortul general de asistență pentru a optimiza sinergiile, a urmări realizarea de complementarități și a evita suprapunerile și lacunele; (r) asigurarea legăturii cu toți actorii relevanți, în special în faza de încheiere a intervenției de asistență în cadrul mecanismului pentru a facilita efectuarea fără dificultăți a predării. 56. Fără a aduce atingere rolului Comisiei, astfel cum este definit la alineatul (2), și respectând necesitatea imperativă de a oferi un răspuns operațional imediat prin intermediul mecanismului, Comisia informează Serviciul European de Acțiune Externă în momentul activării mecanismului, astfel încât să se asigure coerența între operațiunile de protecție civilă și relațiile generale ale Uniunii cu țara afectată. 57. Se va asigura legătura cu delegația Uniunii, la fața locului, după caz, pentru a permite acesteia să faciliteze contactele cu guvernul țării afectate. În cazul în care este necesar, delegația Uniunii va furniza sprijin logistic echipelor de experți în materie de protecție civilă menționate la alineatul (2) litera (a) a doua liniuță. 58. Orice stat membru căruia îi este adresată o solicitare de asistență decide cu promptitudine dacă este în măsură să acorde asistența care i-a fost solicitată și informează CRSU în acest sens, prin intermediul CECIS, menționând amploarea și condițiile asistenței pe care ar putea-o acorda. CRSU informează statele membre în permanență. 59. Intervențiile efectuate în temeiul prezentului articol pot fi desfășurate fie ca intervenții autonome de acordare de asistență, fie ca o contribuție în cadrul unei intervenții conduse de o organizație internațională. Coordonarea la nivelul Uniunii se integrează pe deplin în cadrul coordonării generale efectuate de UNOCHA, dacă aceasta este prezentă, și respectă rolul de lider al acesteia. 60. Mecanismul poate sprijini, de asemenea, acordarea de asistență consulară cetățenilor Uniunii în caz de dezastre majore în țările terțe, dacă acest lucru este solicitat de către: (a) autoritățile consulare ale unui stat membru pentru propriii cetățeni; (s) statul-pilot sau statul membru care coordonează asistența pentru toți cetățenii Uniunii. Acest sprijin poate fi solicitat în special în cazul în care este necesar pentru cetățeni ai Uniunii nereprezentați în temeiul Directivei 2012/X/UE a Consiliului[36]. 61. Comisia poate, după caz, să își asume sarcini suplimentare pentru a asigura coerența în ceea ce privește furnizarea asistenței. 62. Coordonarea prin intermediul mecanismului nu afectează contactele bilaterale între statele membre și țara afectată și nici cooperarea dintre statele membre și Organizația Națiunilor Unite. Aceste contacte bilaterale pot fi, de asemenea, utilizate pentru a contribui la coordonarea prin intermediul mecanismului. 63. Rolul Comisiei menționat în prezentul articol nu afectează competențele și responsabilitatea statelor membre în ceea ce privește echipele, modulele și alte tipuri de sprijin furnizate de acestea, inclusiv capacitățile militare. În special, sprijinul pentru coerență asigurat de Comisie nu implică preluarea comenzii asupra echipelor, modulelor și altor tipuri de sprijin furnizate de statele membre, desfășurate voluntar conform coordonării la nivel central și la fața locului. 64. Se urmărește crearea de sinergii cu alte instrumente ale Uniunii, în special cu acțiunile finanțate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1257/96. 65. Statele membre care oferă asistență în situații de urgență, astfel cum se menționează la alineatul (1), informează pe deplin CRSU cu privire la activitățile desfășurate. 66. Echipele și modulele statelor membre prezente la fața locului și care participă la operațiunile de intervenție prin intermediul mecanismului asigură menținerea unei legături strânse cu CRSU și cu echipele de experți prezente la fața locului, astfel cum se menționează la alineatul (2) litera (a) a doua liniuță. Articolul 17 Sprijin la fața locului 1. Comisia poate selecționa, numi și trimite o echipă formată din experți puși la dispoziție de statele membre, Comisie și alte servicii și agenții ale Uniunii, UNOCHA sau alte organizații internaționale, în funcție de specificul misiunii în caz de dezastre majore pe teritoriul Uniunii, în conformitate cu articolul 15 alineatul (5) sau ca urmare a unei solicitări de expertiză în materie de prevenire și pregătire, astfel cum se menționează la articolul 13 alineatul (2). 67. Alineatul (1) se aplică, de asemenea, în cazul în care Comisia sprijină o evaluare comună a situației și a necesităților și/sau facilitează coordonarea asistenței la fața locului prin trimiterea unei echipe de experți la fața locului, astfel cum se menționează la articolul 16 alineatul (2) litera (a) a doua liniuță. 68. Procedura de selecție și numire a experților este următoarea: (a) statele membre numesc experții aflați sub responsabilitatea lor și care pot participa în echipele de experți. (t) Comisia selecționează experții și conducătorul echipelor menționate în temeiul calificărilor și experienței lor, inclusiv a nivelului lor de formare în domeniul mecanismului, a experienței anterioare dobândite în cursul misiunilor în cadrul mecanismului și a altor operațiuni internaționale de asistență. Selecția se bazează și pe alte criterii, inclusiv pe abilitățile lingvistice, pentru a garanta că întreaga echipă deține aptitudinile necesare într-o anumită situație. 69. În cazul trimiterii de echipe de experți, acestea facilitează coordonarea între echipele de intervenție ale statelor membre și asigură legătura cu autoritățile competente ale statului solicitant. CRSU menține legături strânse cu echipele de experți, cărora le furnizează orientări, sprijin logistic și de alte tipuri. 70. Dacă este cazul, Comisia poate desfășura sprijin logistic și capacitate pentru furnizarea de asistență pentru echipele de experți, module ale statelor membre și alte capacități de răspuns desfășurate în cadrul mecanismului. Articolul 18 Transport 1. Comisia poate sprijini statele membre în vederea obținerii accesului la echipamente și resurse de transport prin următoarele măsuri: (a) furnizarea și schimbul de informații referitoare la echipamente și resurse de transport care pot fi puse la dispoziție de către statele membre, în vederea facilitării punerii în comun a acestor echipamente și resurse de transport; (u) asistarea statelor membre privind identificarea resurselor de transport care pot proveni din alte surse, inclusiv din surse comerciale, precum și facilitarea accesului la acestea; (v) asistarea statelor membre privind identificarea echipamentelor care pot fi disponibile din alte surse, inclusiv din surse comerciale. 71. Comisia poate suplimenta transportul asigurat de statele membre prin furnizarea resurselor de transport suplimentare necesare pentru asigurarea unui răspuns rapid în caz de dezastre majore. CAPITOLUL V Dispoziții financiare Articolul 19 Resurse bugetare 1. Suma de referință destinată punerii în aplicare a prezentei decizii pentru perioada 2014-2020 este de 513 000 000 EUR, în prețuri curente. Suma de 276 000 000 EUR, în prețuri curente, provine din rubrica 3: „Securitate și cetățenie” a cadrului financiar și suma de 237 000 000 EUR, în prețuri curente, din rubrica 4: „Europa globală”. 72. Creditele rezultate din rambursările din partea beneficiarilor pentru acțiuni de răspuns în situații de urgență constituie venituri alocate, în sensul articolului 18 alineatul (2) din Regulamentul financiar. 73. Alocarea financiară menționată la alineatul (1) poate acoperi, de asemenea, cheltuielile care decurg din activitățile de pregătire, monitorizare, control, audit și evaluare necesare pentru gestionarea programului și îndeplinirea obiectivelor acestuia. Aceste cheltuieli pot acoperi, în special, studii, reuniuni ale experților, acțiuni de informare și comunicare, inclusiv comunicare instituțională a priorităților de politică ale Uniunii Europene, în măsura în care acestea sunt legate de obiectivele generale ale prezentei decizii; sunt incluse, de asemenea, cheltuielile referitoare la rețelele informatice specializate în prelucrarea și schimbul de informații (inclusiv interconectarea acestora cu sistemele existente sau viitoare destinate promovării schimburilor intersectoriale de date și cu echipamentele aferente), precum și toate celelalte cheltuieli cu asistența tehnică și administrativă efectuate de Comisie pentru gestionarea programului. Articolul 20 Acțiuni generale eligibile Sunt eligibile să beneficieze de asistență financiară următoarele acțiuni generale: (a) studii, sondaje, crearea de modele și elaborarea de scenarii pentru facilitarea schimbului de cunoștințe, bune practici și informații și pentru îmbunătățirea prevenirii, pregătirii și capacității de a oferi un răspuns eficace; (w) formare, exerciții, ateliere, schimburi de personal și de experți, crearea de rețele, proiecte demonstrative și transfer tehnologic pentru îmbunătățirea prevenirii, pregătirii și capacității de a oferi un răspuns eficace; (x) acțiuni de monitorizare, analiză și evaluare; (y) informarea, educarea și sensibilizarea publicului și acțiuni asociate de diseminare, în scopul reducerii la minimum a efectelor produse de dezastre asupra cetățenilor Uniunii și pentru a sprijini o autoprotecție mai eficientă în rândul cetățenilor Uniunii; (z) instituirea unui program pe baza lecțiilor învățate în urma intervențiilor și a exercițiilor din cadrul mecanismului, inclusiv în domenii relevante pentru prevenire și pregătire; (aa) acțiuni de comunicare și măsuri de promovare a vizibilității activității europene de protecție civilă în materie de prevenire, pregătire și răspuns. Articolul 21 Acțiuni de prevenire și pregătire eligibile Sunt eligibile să beneficieze de asistență financiară următoarele acțiuni de prevenire și pregătire: (a) elaborarea de planuri de gestionare a riscurilor și a unei analize generale a riscurilor la nivelul Uniunii; (bb) menținerea funcțiilor asigurate de CRSU în conformitate cu articolul 7 litera (a) pentru facilitarea unui răspuns rapid în caz de dezastre majore; (cc) dezvoltarea și menținerea unei capacități de intervenție rapidă prin intermediul unei rețele de experți în domeniu care pot fi puși la dispoziție de statele membre într-un timp foarte scurt pentru a sprijini îndeplinirea sarcinilor de monitorizare, informare și coordonare ale CRSU; (dd) instituirea și menținerea CECIS și a unor instrumente care să permită comunicarea și schimbul de informații dintre CRSU și punctele de contact din statele membre și ale altor participanți în cadrul mecanismului; (ee) contribuția la dezvoltarea unor sisteme de detectare, avertizare timpurie și alertă rapidă în caz de dezastre, pentru a permite un răspuns rapid și a promova interconexiunile și conexiunile acestora cu CRSU și CECIS. Sistemele menționate anterior iau în considerare și valorifică sursele și sistemele de informare, monitorizare sau detectare existente și viitoare; (ff) planificarea operațiunilor de răspuns în cadrul mecanismului, inclusiv prin elaborarea de scenarii de referință, cartografierea capacităților și elaborează de planuri de intervenție; (gg) crearea și menținerea Capacității europene de răspuns în situații de urgență, astfel cum este menționată la articolul 11; Contribuția financiară a Uniunii pentru acțiunile prevăzute la această literă se prezintă sub forma unor costuri unitare determinate pe tipuri de capacitate și nu depășesc 25 % din costurile eligibile totale; (hh) identificarea și eliminarea lacunelor Capacității europene de răspuns în situații de urgență, în conformitate cu articolul 12; Acțiunile întreprinse în conformitate cu această literă au la bază o analiză detaliată a necesităților și a costurilor în raport cu beneficiile pe tipuri de capacitate, luând în considerare probabilitatea și impactul riscurilor relevante. Contribuția financiară a Uniunii la acțiunile prevăzute la această literă nu depășesc 85 % din costurile eligibile totale; (ii) asigurarea disponibilității capacităților logistice necesare pentru furnizarea de asistență tehnică și sprijin pentru Capacitatea europeană de răspuns în situații de urgență, pentru echipe de experți, alte module și capacități de răspuns desfășurate în cadrul mecanismului, precum și pentru alți actori aflați pe teren; (jj) furnizarea de asistență pentru statele membre în prepoziționarea mijloacelor de ajutor pentru situații de urgență în cadrul unor platforme logistice pe teritoriul Uniunii. Articolul 22 Acțiuni de răspuns eligibile Sunt eligibile să beneficieze de asistență financiară următoarele acțiuni de răspuns: (a) trimiterea de echipe de experți, împreună cu echipamentul necesar, în conformitate cu articolul 17; (kk) desfășurarea capacităților menționate la literele (g), (h) și (i) ale articolului 21 în caz de dezastre majore, la solicitarea Comisiei, prin intermediul CRSU; (ll) sprijinirea statelor membre în vederea obținerii accesului la echipamente, resurse de transport, precum și la logistica asociată, astfel cum se prevede la articolul 23; (mm) orice alte acțiuni de sprijin și complementare necesare în cadrul mecanismului în vederea realizării obiectivului prevăzut la articolul 3 alineatul (1) litera (c). Articolul 23 Acțiuni eligibile legate de echipamente și de resursele de transport, precum și de logistica aferentă 1. Sunt eligibile pentru asistență financiară următoarele acțiuni pentru a obține acces la echipamente și la resurse de transport, precum și la logistica aferentă, în cadrul mecanismului: (a) furnizarea și schimbul de informații referitoare la echipamente și la resursele de transport care pot fi puse la dispoziție de către statele membre, în vederea facilitării punerii în comun a acestor echipamente și resurse de transport; (nn) asistarea statelor membre privind identificarea resurselor de transport care pot proveni din alte surse, inclusiv din surse comerciale, precum și facilitarea accesului la acestea; (oo) asistarea statelor membre privind identificarea echipamentelor care pot fi disponibile din alte surse, inclusiv din surse comerciale; (pp) finanțarea resurselor de transport și a logisticii aferente necesare pentru asigurarea unui răspuns rapid la dezastrele majore. Astfel de acțiuni sunt eligibile pentru asistență financiară numai în cazul în care sunt îndeplinite următoarele criterii: · s-a transmis o solicitare de asistență în temeiul mecanismului, în conformitate cu articolele 15 și 16; · resursele de transport suplimentare sunt necesare pentru asigurarea eficacității răspunsului în situații de urgență în cadrul mecanismului; · asistența corespunde necesităților identificate de CRSU și este furnizată în conformitate cu recomandările CRSU cu privire la specificațiile tehnice, calitate, calendarul și modalitățile de livrare; · asistența a fost acceptată de către o țară solicitantă, de Organizația Națiunilor Unite sau de agențiile acesteia ori de către o altă organizație internațională relevantă, în cadrul mecanismului; · asistența completează, în cazul dezastrelor survenite în țări terțe, acțiunile umanitare globale de răspuns ale Uniunii, dacă aceste acțiuni există. 74. Valoarea sprijinului financiar al Uniunii pentru resurse de transport și logistica aferentă nu depășește 85 % din costurile eligibile totale. Sprijinul financiar al Uniunii pentru resurse de transport și logistica aferentă poate acoperi maximum 100 % din costurile eligibile totale atunci când este îndeplinit unul dintre următoarele criterii: (a) costurile sunt aferente unor operațiuni logistice pe platforme de transport (inclusiv, printre altele, încărcare sau descărcare a încărcăturii și chirie pentru spații de depozitare); (qq) costurile sunt aferente transportului local și sunt necesare pentru facilitarea punerii în comun a capacităților sau furnizării coordonate de asistență; (rr) costurile sunt aferente transportului capacităților menționate la literele (g), (h) și (i) ale articolului 21. 75. În cazul operațiunilor de transport și de logistică aferentă care implică mai multe state membre, un stat membru poate prelua inițiativa de a solicita sprijin financiar din partea Uniunii pentru întreaga operațiune. 76. În cazul în care un stat membru solicită acordarea de asistență prin intermediul mecanismului, acesta poate solicita, de asemenea, sprijin financiar din partea Uniunii pentru transportul capacităților aflate în afara teritoriului acesteia. 77. În cazul în care un stat membru solicită contractarea de către Comisie a unor servicii de transport și pentru logistica aferentă, Comisia poate solicita rambursarea parțială a costurilor, în conformitate cu ratele de finanțare prevăzute la alineatele anterioare. Articolul 24 Beneficiari În temeiul prezentei decizii pot fi acordate granturi unor persoane juridice de drept privat sau public. Articolul 25 Tipuri de intervenții financiare și proceduri de punere în aplicare 1. Comisia pune în aplicare asistența financiară din partea Uniunii în conformitate cu Regulamentul financiar. 78. Asistența financiară prevăzută de prezenta decizie poate fi acordată sub oricare dintre formele prevăzute de Regulamentul financiar, în special sub formă de granturi, rambursarea cheltuielilor, achiziții publice sau contribuții la fonduri fiduciare. 79. În vederea punerii în aplicare a prezentei decizii, Comisia adoptă programe de lucru anuale, în conformitate cu procedura menționată la articolul 31 alineatul (2), cu excepția acțiunilor de răspuns în situații de urgență de la capitolul IV, care nu pot fi prevăzute în avans. Acestea precizează obiectivele urmărite, rezultatele estimate, metoda de punere în aplicare și suma totală. Acestea conțin, de asemenea, descrierea acțiunilor care urmează să fie finanțate, indicarea sumei alocate fiecărei acțiuni și un calendar indicativ de punere în aplicare. În cazul granturilor, acestea includ prioritățile, criteriile esențiale de evaluare și rata maximă de cofinanțare. Articolul 26 Complementaritatea și coerența acțiunilor Uniunii 1. Acțiunile care primesc asistență financiară în temeiul prezentei decizii nu primesc asistență din partea altor instrumente financiare ale Uniunii. Comisia se asigură de furnizarea de către solicitanții de asistență financiară în temeiul prezentei decizii și de către beneficiarii unei astfel de asistențe a informațiilor cu privire la asistența financiară primită din alte surse, inclusiv din bugetul general al Uniunii, și cu privire la solicitările de astfel de asistență aflate în curs. 80. Se urmărește crearea de sinergii și complementarități cu alte instrumente ale Uniunii. În cazul unor operațiuni de răspuns în țări terțe, Comisia asigură complementaritatea și coerența acțiunilor finanțate în temeiul prezentei decizii cu acțiunile finanțate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1257/96. 81. În cazul în care asistența oferită în temeiul mecanismului contribuie la desfășurarea unor acțiuni umanitare de răspuns ale Uniunii mai ample, acțiunile care primesc asistență financiară în temeiul prezentei decizii sunt conforme cu principiile umanitare prevăzute de Consensul european privind ajutorul umanitar. Articolul 27 Protejarea intereselor financiare ale Uniunii 1. La punerea în aplicare a acțiunilor finanțate în temeiul prezentei decizii, Comisia adoptă măsurile corespunzătoare pentru a garanta protejarea intereselor financiare ale Uniunii prin aplicarea de măsuri preventive împotriva fraudei, corupției și a altor activități ilegale, prin controale eficiente și, în cazul în care se constată nereguli, prin recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit și, dacă este cazul, prin aplicarea de sancțiuni eficace, proporționale și disuasive. 82. Comisia sau reprezentanții acesteia și Curtea de Conturi au competența de a desfășura audituri, pe baza documentelor și la fața locului, cu privire la toți beneficiarii de granturi, contractanții și subcontractanții care au primit fonduri din partea Uniunii în temeiul prezentei decizii. Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) este autorizat să efectueze controale și inspecții la fața locului cu privire la operatorii economici vizați direct sau indirect de o astfel de finanțare, în conformitate cu procedurile instituite de Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96, în scopul de a stabili dacă au existat cazuri de fraudă, acte de corupție sau de alte activități ilegale care aduc atingere intereselor financiare ale Uniunii în legătură cu un acord sau o decizie de grant sau un contract privind finanțarea din partea Uniunii. Fără a aduce atingere primelor două paragrafe, acordurile de cooperare cu țări terțe și cu organizații internaționale, precum și acordurile și deciziile de grant și contractele care rezultă din punerea în aplicare a prezentei decizii împuternicesc în mod expres Comisia, Curtea de Conturi și OLAF să efectueze astfel de audituri, controale și inspecții la fața locului. CAPITOLUL VI Dispoziții generale Articolul 28 Participarea țărilor terțe și a organizațiilor internaționale 1. Mecanismul este deschis participării: (a) statelor membre ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS) care sunt membre ale Spațiului Economic European (SEE), conform condițiilor prevăzute de Acordul SEE, și altor țări europene, în cazurile în care acorduri și proceduri cuprind dispoziții în acest sens; (ss) țărilor aderente, țărilor candidate și potențial candidate, în conformitate cu principiile generale și cu termenii și condițiile generale de participare a țărilor menționate anterior la programele Uniunii instituite prin acordurile-cadru și deciziile consiliilor de asociere sau prin alte acorduri similare; 2. Asistența financiară menționată la articolul 20 și la articolul 21 literele (a)-(f) poate fi acordată și țărilor vizate de politica europeană de vecinătate, precum și țărilor potențial candidate care nu participă la mecanism. 3. Organizațiile internaționale sau regionale pot coopera în activități din cadrul mecanismului în măsura în care acest lucru este permis de acordurile bilaterale sau multilaterale relevante încheiate între aceste organizații și Uniune. Articolul 29 Autorități competente În sensul aplicării prezentei decizii, statele membre desemnează autoritățile competente și informează Comisia în consecință. Articolul 30 Acte de punere în aplicare 1. Comisia adoptă acte de punere în de aplicare cu privire la următoarele aspecte: (a) funcționarea CRSU, astfel cum se prevede la articolul 7 litera (a); (tt) funcționarea CECIS, astfel cum se prevede la articolul 7 litera (b); (uu) modalitățile privind echipele de experți, astfel cum se prevede la articolul 17, inclusiv condițiile pentru selectarea experților; (vv) condițiile de identificare a modulelor, astfel cum se prevede la articolul 8; (ww) condițiile privind resursele disponibile pentru intervențiile de asistență, astfel cum se prevede la articolul 9; (xx) funcționarea Capacității de răspuns în situații de urgență sub forma unui ansamblu de mijloace puse în comun pe bază voluntară, astfel cum se prevede la articolul 11; (yy) modalitățile privind identificarea și eliminarea lacunelor Capacității europene de răspuns în situații de urgență, astfel cum se prevede la articolul 12; (zz) modalitățile privind programul de formare, astfel cum se prevede la articolul 13; (aaa) modalitățile aplicabile intervențiilor de pe teritoriul Uniunii, astfel cum se prevede la articolul 15, precum și intervențiilor din afara Uniunii, astfel cum se prevede la articolul 16; (bbb) modalitățile privind transportul, astfel cum se prevede la articolele 18 și 23. 83. Aceste acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 31 alineatul (2). Articolul 31 Procedura comitetului 1. Comisia este asistată de un comitet. Acesta este un comitet în sensul Regulamentului (UE) nr. 182/2011. 84. Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011. Atunci când comitetul nu emite un aviz, Comisia nu adoptă proiectul de acte de punere în aplicare și se aplică articolul 5 alineatul (4) paragraful al treilea din Regulamentul (UE) nr. 182/2011. Articolul 32 Evaluare 1. Acțiunile care primesc asistență financiară sunt monitorizate în mod periodic pentru a se urmări punerea lor în aplicare. 85. Comisia evaluează punerea în aplicare a prezentei decizii și transmite următoarele documente către Parlamentul European și Consiliu: (a) un raport interimar de evaluare cu privire la rezultatele obținute și la aspectele calitative și cantitative legate de punerea în aplicare a prezentei decizii, până cel târziu la 30 iunie 2017; (ccc) o comunicare cu privire la punerea în aplicare în continuare a prezentei decizii, până cel târziu la 31 decembrie 2018; (ddd) un raport de evaluare ex post, până cel târziu la 31 decembrie 2021. Concluziile sunt însoțite, după caz, de propuneri de modificare a prezentei decizii. CAPITOLUL VII Dispoziții finale Articolul 33 Dispoziție tranzitorie 1. Acțiunile inițiate înainte de 1 ianuarie 2014 pe baza Deciziei 2007/162/CE, Euratom[37] sunt gestionate în continuare, atunci când este cazul, în conformitate cu decizia menționată anterior. 86. Statele membre asigură, la nivel național, tranziția fără obstacole între acțiunile întreprinse în contextul instrumentului financiar anterior de protecție civilă și cele care urmează să fie puse în aplicare în temeiul noilor dispoziții prevăzute de prezenta decizie. Articolul 34 Abrogare Deciziile 2007/162/CE, Euratom și 2007/779/CE, Euratom se abrogă. Articolele 1-14 din Decizia 2007/162/CE, Euratom continuă să se aplice până la data de 31 decembrie 2013 inclusiv, fără a aduce atingere articolului 33 alineatul (1). Trimiterile la deciziile abrogate se consideră trimiteri la prezenta decizie și se interpretează în conformitate cu tabelul de corespondență din anexă. Articolul 35 Intrarea în vigoare Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Cu toate acestea, articolele 19-27 (dispoziții financiare) se aplică doar de la data de 1 ianuarie 2014. Articolul 36 Destinatari Prezenta decizie se adresează statelor membre, în conformitate cu tratatele. Adoptată la Bruxelles, Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu Președintele Președintele ANEXA 1 Tabel de corespondență Decizia 2007/162/CE, Euratom a Consiliului || Decizia 2007/779/CE, Euratom a Consiliului || Prezenta decizie articolul 1 alineatul (1) || || _ articolul 1 alineatul (2) || || articolul 1 alineatul (4) articolul 1 alineatul (3) || || _ articolul 1 alineatul (4) || || articolul 2 alineatul (3) || articolul 1 alineatul (1) || _ || articolul 1 alineatul (2) primul paragraf || articolul 1 alineatul (2) || articolul 1 alineatul (2) paragraful al doilea || articolul 1 alineatul (6) articolul 2 alineatul (1) || || articolul 2 alineatul (1) articolul 2 alineatul (2) || || articolul 2 alineatul (2) articolul 2 alineatul (3) || || articolul 1 alineatul (7) || articolul 2 alineatul (1) || _ || articolul 2 alineatul (2) || articolul 13 alineatul (1) litera (a) || articolul 2 alineatul (3) || articolul 13 alineatul (1) litera (c) || articolul 2 alineatul (4) || articolul 7 litera (d) || articolul 2 alineatul (5) || articolul 7 litera (a) || articolul 2 alineatul (6) || articolul 7 litera (b) || articolul 2 alineatul (7) || articolul 7 litera (c) || articolul 2 alineatul (8) || articolul 18 alineatul (1) || articolul 2 alineatul (9) || articolul 18 alineatul (2) || articolul 2 alineatul (10) || articolul 16 alineatul (7) || articolul 2 alineatul (11) || _ articolul 3 || articolul 3 || articolul 4 articolul 4 alineatul (1) || || articolul 20 articolul 4 alineatul (2) litera (a) || || articolul 22 litera (a) articolul 4 alineatul (2) litera (b) || || articolul 22 litera (c) și articolul 23 alineatul (1) literele (a), (b) și (c) articolul 4 alineatul (2) litera (c) || || articolul 23 alineatul (1) litera (d) articolul 4 alineatul (3) || || articolul 23 alineatul (2) articolul 4 alineatul (4) || || articolul 30 alineatul (1) litera (j) || articolul 4 alineatul (1) || articolul 9 alineatul (1) || articolul 4 alineatul (2) || articolul 9 alineatul (2) || articolul 4 alineatul (3) || articolul 8 alineatele (1) și (2) || articolul 4 alineatul (4) || articolul 9 alineatul (3) || articolul 4 alineatul (5) || articolul 9 alineatul (4) || articolul 4 alineatul (6) || articolul 9 alineatul (5) || articolul 4 alineatul (7) || articolul 9 alineatul (8) || articolul 4 alineatul (8) || articolul 9 alineatul (6) articolul 5 || || articolul 24 || articolul 5 alineatul (1) || articolul 7 litera (a) || articolul 5 alineatul (2) || articolul 7 litera (b) || articolul 5 alineatul (3) || articolul 7 litera (c) || articolul 5 alineatul (4) || articolul 7 litera (d) || articolul 5 alineatul (5) || articolul 13 alineatul (1) litera (a) || articolul 5 alineatul (6) || _ || articolul 5 alineatul (7) || articolul 13 alineatul (1) litera (d) || articolul 5 alineatul (8) || articolul 13 alineatul (1) litera (e) || articolul 5 alineatul (9) || articolul 18 || articolul 5 alineatul (10) || articolul 7 litera (e) || articolul 5 alineatul (11) || articolul 7 litera (g) articolul 6 alineatul (1) || || articolul 25 alineatul (1) articolul 6 alineatul (2) || || articolul 25 alineatul (2) articolul 6 alineatul (3) || || articolul 25 alineatul (3) a doua și a treia teză articolul 6 alineatul (4) || || articolul 25 alineatul (3) a doua și a treia teză articolul 6 alineatul (5) || || articolul 25 alineatul (3) prima teză articolul 6 alineatul (6) || || _ || articolul 6 || articolul 14 articolul 7 || || articolul 28 alineatul (1) || articolul 7 alineatul (1) || articolul 15 alineatul (1) || articolul 7 alineatul (2) || articolul 15 alineatul (3) || articolul 7 alineatul (2) litera (a) || articolul 15 alineatul (3) litera (a) || articolul 7 alineatul (2) litera (c) || articolul 15 alineatul (3) litera (b) || articolul 7 alineatul (2) litera (b) || articolul 15 alineatul (3) litera (d) || articolul 7 alineatul (3) prima și a treia teză || articolul 15 alineatul (4) și articolul 16 alineatul (5) || articolul 7 alineatul (4) || articolul 15 alineatul (5) || articolul 7 alineatul (5) || _ || articolul 7 alineatul (6) || articolul 17 alineatul (4) prima teză articolul 8 || || articolul 26 || articolul 8 alineatul (1) primul paragraf || articolul 16 alineatul (1) || articolul 8 alineatul (1) paragraful al doilea || articolul 16 alineatul (6) prima teză || articolul 8 alineatul (1) paragraful al treilea || _ || articolul 8 alineatul (1) paragraful al patrulea || _ || articolul 8 alineatul (2) || articolul 16 alineatul (3) || articolul 8 alineatul (3) || _ || articolul 8 alineatul (4) litera (a) || articolul 16 alineatul (2) litera (a) || articolul 8 alineatul (4) litera (b) || articolul 16 alineatul (2) litera (c) || articolul 8 alineatul (4) litera (c) || articolul 16 alineatul (2) litera (d) || articolul 8 alineatul (4) litera (d) || articolul 16 alineatul (2) litera (e) || articolul 8 alineatul (5) || articolul 16 alineatul (8) || articolul 8 alineatul (6) primul paragraf || articolul 17 alineatul (1) și alineatul (3) litera (b) || articolul 8 alineatul (6) paragraful al doilea || articolul 17 alineatul (4) a doua teză || articolul 8 alineatul (7) primul paragraf || _ || articolul 8 alineatul (7) paragraful al doilea || articolul 16 alineatul (6) a doua teză || articolul 8 alineatul (7) paragraful al treilea || articolul 16 alineatul