[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 11.11.2008

COM(2008) 719 final

RAPORTUL COMISIEI CĂTRE CONSILIU ȘI PARLAMENTUL EUROPEAN

Al șaselea raport privind procedurile de colectare și control al TVA întocmit în temeiul articolului 12 din Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1553/89

{SEC(2008) 2759}

CUPRINS

1. REZUMAT 4

1. Capitolul 1: Introducere și DOMENIU DE APLICARE 5

1.1. Ce este un raport în temeiul articolului 12? 5

1.2. Care sunt sursele informațiilor din rapoarte? 5

1.3. Rapoarte anterioare în temeiul articolului 12 5

1.4. Obiectivul raportului 5

1.5. Domeniul de aplicare al prezentului raport 5

2. Capitolul 2: Urmărirea recomandărilor 6

2.1. De se să luăm în considerare recomandările trecute? 6

2.2. Strângerea dovezilor 6

2.3. Analizarea răspunsurilor 7

2.4. Rezultate 7

2.5. Evaluare 7

3. Capitolul 3: Concluziile operaționale ale seminarului 8

3.1. Introducere 8

3.2. Diferența TVA 8

3.3. Evaluare 9

4. Capitolul 4: Concluzii 10

4.1. Context și obiective 10

4.2. Indicatori ai succesului 10

4.3. Evaluare globală 11

1. REZUMAT

Prezentul raport este al șaselea dintr-o serie de rapoarte pe care Comisia le furnizează autorității bugetare la intervale de trei ani privind procedurile statelor membre de colectare și control al TVA. Rapoartele precedente au acoperit toate domeniile tematice propuse de Regulamentul 1553/89 și au conținut recomandări concepute în vederea îmbunătățirii cvasitotalității acestora. Această ediție a raportului este puțin diferită, prin faptul că oferă o perspectivă realistă asupra realizărilor în urma celor cinci rapoarte anterioare, încercând să evalueze eficacitatea procesului de raportare.

Rapoartele anterioare au expus problema obiectivului fundamental al rapoartelor în temeiul articolului 12. Deși există proceduri uniforme foarte detaliate privind calcularea sumei (baza TVA) din care derivă resursele proprii TVA ale Comisiei, acest proces începe cu suma TVA pe care statele membre o colectează în mod real. În contextul controalelor resurselor proprii, Comisia verifică acuratețea calculelor statelor membre, dar nu inspectează regimul utilizat de statele membre pentru gestionarea, controlarea și colectarea TVA. Informațiile din rapoarte sunt colectate de la statele membre – în general prin chestionare. Regimurile și procedurile acestora pot fi foarte diverse – aceasta nu este o zonă în care să existe o singură metodă corectă și cu siguranță nu există soluții „universale”.

Comisia consideră că rapoartele în temeiul articolului 12 ar trebui să impulsioneze schimbarea. Această schimbare ar putea fi realizată prin accelerarea dezbaterilor în Parlamentul European și în Consiliu sau prin declanșarea schimbării în statele membre ca rezultat al recomandărilor formulate în rapoarte. Prezentul raport rezumă concluziile referitoare la succesul procesului de raportare din perspectiva acestor două criterii.

Rezultatele nu sunt încurajatoare. Niciunul dintre rapoartele anterioare nu a reușit să provoace o reacție identificabilă din partea Parlamentului European sau a Consiliului, cu atât mai puțin să genereze dezbateri. Un sondaj desfășurat în statele membre cu privire la activitatea inițiată datorită rapoartelor în temeiul articolului 12 nu a furnizat dovezi numeroase sau convingătoare că s-au luat măsuri specifice ca rezultat al rapoartelor.

Absența de reacție din partea autorității bugetare pune sub semnul întrebării necesitatea de a menține raportul dincolo de simpla respectare a unei obligații de reglementare, iar Comisia dispune de numeroase alte posibilități de a consolida colectarea TVA și de a contribui la reducerea fraudei TVA. Cu toate acestea, Comisia consideră că este important ca dezbaterile privind controlul, colectarea și gestionarea TVA să continue la toate nivelurile utile. Prin urmare, Comisia va continua să utilizeze regimul prevăzut la articolul 12 pentru a impulsiona reflecția și schimbarea în statele membre prin asigurarea unei platforme pentru discuții, schimburi de idei și punerea în comun a experiențelor în domeniul TVA, atât între statele membre, cât și între statele membre și Comisie.

1. CAPITOLUL 1: INTRODUCERE șI DOMENIU DE APLICARE

1.1. Ce este un raport în temeiul articolului 12?

Articolul 12 din Regulamentul 1553/89[1] solicită Comisiei să raporteze către autoritatea bugetară (Parlamentul și Consiliul European) la fiecare trei ani cu privire la procedurile aplicate de către statele membre pentru înregistrarea persoanelor impozitabile și pentru determinarea și colectarea TVA, precum și cu privire la modalitățile și rezultatele sistemelor de control TVA. De asemenea, raportul ar trebui să ia în considerare posibilitatea îmbunătățirii procedurilor.

1.2. Care sunt sursele informațiilor din rapoarte?

Informațiile din rapoarte sunt colectate de la statele membre. Metoda de colectare obișnuită a fost compilarea și emiterea de chestionare axate pe aspecte specifice ale regimului de gestionare și colectare TVA utilizat de statele membre. Răspunsurile acestora sunt colaționate pentru a alcătui raportul. Pentru cel de-al cincilea raport (publicat la începutul anului 2005), această abordare a fost suplimentată cu vizite în toate statele care erau membre la momentul respectiv pentru a clarifica și elabora răspunsurile pe care le-au dat la chestionar. Pe lângă răspunsurile la un chestionar special elaborat, prezentul raport trage concluziile unui seminar la care au participat toate statele membre, l organizat de Comisie în 2006[2].

1.3. Rapoarte anterioare în temeiul articolului 12

Prezentul raport este al șaselea din serie[3]. Rapoartele anterioare au acoperit toate domeniile tematice propuse de reglementări și au emis recomandări pentru aproape fiecare dintre acestea.

1.4. Obiectivul raportului

Obiectivul fundamental al unui asemenea raport ar putea fi pus sub semnul întrebării deoarece, în definitiv, articolul 3 din același regulament prevede în mod clar că baza resurselor TVA este derivată din venitul net total colectat de către un stat membru în cursul anului în cauză. Consiliul, atunci când a aprobat dispozițiile de reglementare relevante, a considerat că procedura de raportare va contribui la consolidarea măsurilor de combatere a fraudei. Pentru Comisie, raportul reprezintă un instrument care îi permite să își formuleze în mod public observațiile cu privire la eficiența și eficacitatea gestionării TVA de către statele membre și să impulsioneze schimbarea. De asemenea, raportul contribuie la schimbul de bune practici și reflectă dorința ca toate statele membre să fie tratate în mod egal în ceea ce privește contribuțiile lor la bugetul comunitar.

1.5. Domeniul de aplicare al prezentului raport

Prezentul raport acoperă perioada 2003-2006 și tratează două domenii principale. Cel dintâi oferă o perspectivă realistă asupra realizărilor în urma celor cinci rapoarte anterioare. Cel de-al doilea constă în utilizarea drept punct de plecare a seminarului pe care Comisia l-a organizat în 2006, an subsecvent publicării celui de-al cincilea raport. Seminarul a arătat că respectarea voluntară, precum și utilizarea și importanța evaluării - subiecte majore care stau la baza recomandărilor în domeniul TVA - au fost interpretate într-un mod foarte diferit de către diversele administrații. S-a profitat de ocazie pentru a se prezenta concluziile seminarului de la Tallinn privind respectarea voluntară și evaluarea.

2. CAPITOLUL 2: URMăRIREA RECOMANDăRILOR

2.1. De se să luăm în considerare recomandările trecute?

A șa cum s-a explicat în introducere, acesta este cel de-al șaselea raport dintr-o serie pe care Comisia a pregătit-o pe baza informațiilor furnizate de statele membre. Rapoartele anterioare în temeiul articolului 12 prezentate autorității bugetare nu au generat nicio dezbatere. Această lipsă de reacție ridică întrebări referitoare la eficacitatea procesului de raportare. Totuși, statele membre ar putea fi cele care utilizează concluziile rapoartelor ca bază pentru luarea de măsuri în vederea îmbunătățirii propriilor sisteme administrative. După publicarea celui de-al cincilea raport, Comisia a organizat un seminar în ideea de a stabili dacă acest lucru se întâmplă cu adevărat. Deși seminarul a fost considerat o reușită de către statele membre participante și cu siguranță s-a dovedit un instrument util pentru acestea în vederea stabilirii unei rețele de contacte, schimbului de bune practici și explicării inițiativelor naționale celorlalte state membre, seminarul nu a furnizat, totuși, forumul cel mai potrivit pentru prezentarea progreselor înregistrate în aplicarea recomandărilor. Acest lucru s-ar putea datora parțial programării seminarului – nu mult după extinderea UE-10 – aproximativ o treime dintre participanți provenind din țări care erau membre UE de numai doi ani și care, prin urmare, avuseseră foarte puțin timp să reacționeze la recomandări.

Recomandările au furnizat structura seminarului și au influențat conținutul acestuia. Totuși, problemele delicate referitoare la progresul măsurilor necesare pentru punerea în aplicare a recomandărilor sau la intenția statelor membre de a lua măsuri în acest sens nu au fost abordate în mod sistematic de către toate statele membre pentru întreg spectrul de recomandări. Revenind la acest aspect în următorul raport și utilizând din nou abordarea chestionarului, se pot dezvolta discuțiile din cadrul seminarului, care au permis ca recomandările să fie reamintite sau aduse la cunoștința tuturor statelor membre. Comisia ar obține dovezi pentru o evaluare realistă a gradului de îmbunătățire în urma recomandărilor și, astfel, ar obține o evaluare a măsurii în care rapoartele au impulsionat schimbarea.

2.2. Strângerea dovezilor

S-a elaborat un chestionar pentru adunarea de informații pentru prezentul raport pe baza selectării recomandărilor formulate în toate rapoartele anterioare. Această selecție, inițial elaborată pentru seminar, a conținut unsprezece articole, dintre care unele erau specifice, iar altele mai abstracte. Lista completă figurează într-o anexă la prezentul raport, dar principalele domenii vizate au fost următoarele: îmbunătățirea respectării voluntare, alături de recuperarea și aplicarea legii; utilizarea de tehnologie informatică; feedback și alte metode de evaluare; precum și îmbunătățirea registrelor și a fluxurilor de informații.

Chestionarul solicita statelor membre:

- să descrie orice progrese care au avut loc în legătură cu fiecare dintre cele unsprezece recomandări de la începutul anului 2003;

- să declare dacă a existat vreo evaluare a impactului acestor progrese;

- să explice motivele pentru care nu s-a luat nicio măsură, dacă acesta a fost cazul; și, în sfârșit,

- să sublinieze orice măsuri alternative pe care le-au întreprins în vederea remedierii deficiențelor potențiale din domeniile vizate de recomandări și rezultatele care s-au obținut.

2.3. Analizarea răspunsurilor

Toate statele membre au răspuns la chestionar. Răspunsurile lor au fost colaționate și s-a analizat fiecare recomandare în parte pentru a se stabili ce măsuri au fost luate, dacă s-a evaluat succesul acestora și, acolo unde este cazul, ce a împiedicat luarea de măsuri. Analiza a fost dificilă deoarece răspunsurile statelor membre nu au fost întotdeauna specifice. Majoritatea statelor membre au răspuns prin descrierea sistemului aplicat în domeniul vizat de recomandare, dar mult mai rar au dat informații privind cronologia și aproape niciodată nu au legat o inovație de o recomandare specifică.

Întrebarea din etapa a doua, privind evaluarea sau nu a unei anumite activități, a fost și mai dificil de examinat. Puține state membre au răspuns altfel decât în termeni generali. S-au furnizat rar explicații pentru neluarea de măsuri sau opțiuni alternative (ultimele două întrebări).

2.4. Rezultate

S-a elaborat și s-a anexat la prezentul raport un tabel care enumeră toate cele unsprezece recomandări împreună cu o scurtă descriere a răspunsurilor statelor membre și o scurtă evaluare a progresului înregistrat în punerea în aplicare.

Dintr-o perspectivă globală a rezultatelor obținute, rezultatul inițial pare pozitiv. Aproape toate statele membre au raportat activități în domeniile corespunzătoare celor specificate de recomandări. Totuși, au existat câteva excepții, cum ar fi utilizarea planurilor de control TVA, alături de importanța evaluării centrale a riscului. În aceste două domenii, un număr semnificativ de state membre au raportat puncte de vedere diferite de cele cuprinse în recomandări. Spre exemplu, un grup de state membre era convins că planurile de control TVA ar trebui incluse în planuri de control pentru alte impozite în loc să fie entități de sine stătătoare. Acesta pare un răspuns plauzibil la un alt subiect discutat în rapoartele anterioare în temeiul articolului 12: beneficiile obținute dacă TVA-ul ar face parte dintr-un unic departament extins de colectare a veniturilor în loc să opereze separat. În mod similar, unele state membre erau ferm convinse că evaluarea locală a riscului este modelul preferat, chiar dacă va trebui menținută informarea la nivel central. Un al treilea domeniu care nu a suscitat multe inițiative a fost evaluarea individuală a performanței agenților. Aici, majoritatea statelor membre au descris pur și simplu procesul de evaluare desfășurat în scopuri de gestionare a resurselor umane și planificare a carierei. Un singur stat membru a descris evaluarea ulterioară destinată să identifice dacă activitățile sale de control TVA au avut sau nu succes.

S-a constatat că puține state membre și-au legat activitatea de perioada de după 2003 (cu excepția statelor membre care au aderat după această dată). De fapt, unele dintre „vechile” state membre au indicat explicit că au avut loc activități specifice sau au fost atinse obiective înainte să fi fost formulate recomandările în temeiul articolului 12.

În ceea ce privește răspunsurile la întrebările ulterioare privind rezultatele evaluării impactului progreselor sau măsurilor întreprinse, motivele lipsei de măsuri și observațiile privind măsurile alternative preferate, s-a dovedit extrem de dificil să se identifice răspunsuri cu adevărat clare, exceptând cazuri foarte izolate.

2.5. Evaluare

Obiectivul evaluării a fost acela de a se analiza dacă recomandările formulate în rapoartele în temeiul articolului 12 au impulsionat schimbarea. S-au găsit puține dovezi în acest sens. Rezultatele au confirmat că inițiativele pe care statele membre le-au întreprins sau le întreprind în prezent sunt, în general, conforme cu recomandările. Totuși, a fost dificil să se găsească dovezi care să lege în mod specific măsurile statelor membre de recomandările raportului.

Următoarea prioritate a fost acordată rezultatelor raportate de către statele membre în evaluarea succesului inițiativelor acestora. Acesta ar fi un indicator cheie al influenței și al importanței procesului de raportare în temeiul articolului 12 datorită accentului pus de chestionar pe acest aspect, cuplat cu importanța atribuită în cadrul seminarului din 2006. Rezultatul acestei părți a evaluării a fost dezamăgitor deoarece aproape niciun stat membru nu a formulat observații cu privire la exercițiile de evaluare sau la procesele de măsurare și de revizuire în curs de desfășurare.

3. CAPITOLUL 3: CONCLUZIILE OPERAțIONALE ALE SEMINARULUI

3.1. Introducere

Seminarul s-a desfășurat în jurul unei serii eterogene de prezentări organizate de administrațiile naționale și de experți externi, alături de ateliere și o dezbatere în grup.

Seminarul a fost destinat mai degrabă funcționarilor care lucrează la un nivel strategic în țările participante decât acelora care lucrează cu resurse proprii provenite din TVA. Publicul-țintă a fost constituit din persoanele implicate în stabilirea direcției globale în ceea ce privește controlul TVA, în executarea politicii de control și în evaluarea controlului, colectării și aplicării legii în materie de TVA.

Acest seminar organizat de Comisie a fost o oportunitate binevenită de a aduce în discuție subiectele principale ale unui raport în temeiul articolului 12, în vederea schimbului de idei și de experiențe. Această inițiativă a Comisiei a fost foarte apreciată de către țările participante, indiferent de data aderării acestora.

Accentul a fost plasat nu numai pe urmărirea recomandărilor anterioare, ci și pe aspectele calitative ale diferenței TVA în contextul respectării voluntare și pe rolul ciclurilor de evaluare într-o administrație modernă.

3.2. Diferența TVA

Diferența TVA este diferența dintre venitul estimat sau anticipat din TVA și venitul colectat în mod real. Diferența provine, în general, din pierderea de venit prin cazuri de fraudă, insolvabilitate, precum și evaziune și fraudă fiscală. Dintr-un punct de vedere îngust, acesta ar putea fi un subiect surprinzător pentru un seminar privind resursele proprii provenite din TVA deoarece regimul de calculare a resurselor proprii provenite din TVA exclude în mod intenționat diferența TVA. Punctul de plecare pentru calcularea bazei TVA este venitul colectat în mod real, nu suma care ar fi trebuit să fie colectată[4]. Totuși, există o legătură clară între măsurile luate în vederea îmbunătățirii respectării voluntare, care pot depăși aspectele legate de serviciile oferite clienților și de așteptările acestora, și procesul de calificare în loc de simpla cuantificare a diferenței TVA.

În cursul seminarului a devenit clar că statele membre înțeleg în mod diferit utilitatea estimării valorii diferenței TVA. De asemenea, au existat multe abordări diferite ale procesului de estimare, unele punând cel mai mare accent pe cuantificarea diferenței și pe necesitatea unei metode de calcul standard. Totuși, odată ce s-a cuantificat valoarea diferenței, rămân puține lucruri pe care un stat membru le poate realiza cu această constatare. Simpla cunoaștere a valorii diferenței nu remediază situația.

O analiză calitativă a diferenței TVA bazată pe tehnici pentru identificarea operatorilor economici care constituie diferența TVA este, prin urmare, esențială pentru reducerea numărului de comercianți care nu se conformează pe deplin. Trebuie investigate și determinate particularitățile fiecărui segment de comercianți care provoacă diferența, iar după aceea trebuie instituite și aplicate metodele de conformare corecte pentru segmentul respectiv, variind de la măsurile de conformare voluntară la urmărirea penală.

Acest scurt rezumat arată că deși problema a fost expusă detaliat în cursul seminarului, nu s-a ajuns la niciun consens: părțile interesate, deși au recunoscut importanța conceptului, nu au identificat nicio măsură de remediere cu care să fie toate de acord.

3.3. Evaluare

În cel de-al cincilea raport în temeiul articolului 12, Comisia a pus accentul pe importanța evaluării corecte de către statele membre a funcționării activităților de colectare TVA deoarece s-a observat că evaluarea nu a primit nivelul de atenție meritat în administrația fiscală a fiecărui stat membru.

Evaluarea a devenit mai importantă datorită descentralizării managementului și a altor sarcini, precum și datorită importanței sporite atribuite eficienței, eficacității și calității serviciilor. Această tendință s-a accentuat în continuare în urma reducerilor de buget sau a investigației mai active a modului în care s-au cheltuit fondurile alocate.

O evaluare corectă ar trebui să includă o evaluare a situației anterioare și posterioare punerii în aplicare a măsurilor în cauză și să utilizeze indicatori pentru monitorizarea progresului la intervale regulate.

Seminarul a arătat clar că distincția între conceptele de monitorizare și de evaluare nu a fost complet clară în multe state membre. Comisia consideră că ambele sunt necesare pentru a se îmbunătăți performanța și pentru a se asigura că „lucrul potrivit este făcut în modul potrivit”. Totuși, se pare că nu toate statele membre au atașat aceeași valoare tehnicilor de evaluare atunci când și-au elaborat politicile și strategiile de control TVA.

4. CAPITOLUL 4: CONCLUZII

4.1. Context și obiective

Regulamentul 1553/89, care abordează regimul de colectare a resurselor proprii provenite din taxa pe valoarea adăugată, impune obligația Comisiei de a raporta către autoritatea bugetară la fiecare trei ani. Rapoartele sunt compilate din informațiile furnizate de către statele membre. Dispozițiile de reglementare prevăd că procesul de raportare se va focaliza pe procedurile statelor membre pentru înregistrarea persoanelor impozitabile, calcularea și colectarea TVA-ului datorat, alături de sistemele lor de control și verificare.

Este important de observat că, deși există proceduri uniforme stabilite privind modul de calculare al sumei (baza TVA) din care se derivă suma care trebuie pusă la dispoziția Comisiei, statele membre dispun de mai multă libertate[5] în ceea ce privește fixarea limitelor și a proceselor de înregistrare, a ratelor fiscale și a regimului de control. Așadar, acesta nu este un domeniu în care să existe un singur răspuns corect și, cu siguranță, nu sunt disponibile opțiuni universale.

Totuși, recunoscând aceste constrângeri, Comisia a formulat, în rapoartele precedente, numeroase recomandări orientate înspre asigurarea îmbunătățirilor în metodele de lucru ale statelor membre. În prezentul raport se explorează problema evaluării măsurii în care rapoartele anterioare și recomandările cuprinse în acestea au impulsionat cu adevărat schimbarea.

4.2. Indicatori ai succesului

S-au identificat doi indicatori poten țiali care ar putea fi utilizați pentru a măsura succesul rapoartelor. Cel mai pozitiv feedback ar fi dovada că rapoartele au declanșat dezbateri în cadrul autorității bugetare și că aceste dezbateri au condus la îmbunătățirea metodelor de gestionare și colectare TVA. Nu s-au găsit niciun fel de dovezi în acest sens.

De asemenea, s-a solicitat feedback-ul statelor membre cu privire la măsurile luate în vederea aplicării recomandărilor. Comisia a început fundamentarea acestui raport după publicarea ultimului raport, în 2005, prin organizarea unui seminar în cadrul căruia toate statele membre au fost invitate să ia în considerare aspectele generale care au determinat recomandările anterioare. S-a dorit ca acest lucru să declanșeze proceduri de analiză și de evaluare în statele membre în ceea ce privește gradul de aplicare a măsurii recomandate sau, în caz de neaplicare, să precizeze motivele pentru neaplicarea măsurii respective sau alternativele pe care le-au urmărit. Rezultatele acestei activități urmau să fie înscrise în chestionarele pentru prezentul raport.

Conform rezultatelor prezentate în capitolul 2 și în anexă, o evaluare realistă și în mod intenționat riguroasă a realizărilor în urma recomandărilor formulate în cele cinci rapoarte anterioare oferă puține dovezi care să justifice un punct de vedere pozitiv. Aceasta confirmă faptul că majoritatea recomandărilor au fost oportune și că statele membre au luat sau iau măsuri pe teme similare, fără ca recomandările în sine să constituie mecanismul de declanșare.

4.3. Evaluare globală

Dat fiind regimul resurselor proprii provenite din TVA, apare întrebarea legată de obiectivul fundamental al producerii rapoartelor în temeiul articolului 12. S-ar putea argumenta că, în vederea unui obiectiv cu adevărat util, rapoartele ar trebui să impulsioneze schimbarea, iar punctul de vedere al statelor membre conform căruia acestea ar putea contribui la lupta împotriva fraudei TVA este, de asemenea, demn de luat în considerație.

Prezentul raport descrie modul în care s-a încercat evaluarea contribuției rapoartelor la asigurarea schimbării benefice sau a îmbunătățirii metodelor pe care statele membre le utilizează pentru gestionarea TVA. Una dintre măsurile examinate a constat în stabilirea măsurii în care rapoartele în temeiul articolului 12 publicate în trecut au fost elemente catalizatoare care au accelerat dezbaterile în Parlamentul European sau în Consiliu. Deoarece rapoartele nu au generat nicio reacție din partea Parlamentului European sau a Consiliului, nu se poate menționa niciun succes în această privință. De asemenea, statele membre au fost întrebate despre activitățile inițiate în urma rapoartelor în temeiul articolului 12. Deși au furnizat câteva răspunsuri pozitive, ar fi dificil să se indice vreo măsură specifică ce nu s-ar fi produs, în mod incontestabil, în lipsa unui raport în temeiul articolului 12. Prin urmare, Comisia va iniția o discuție între actorii relevanți din statele membre în cadrul comitetului consultativ privind resursele proprii, pe temele abordate în temeiul articolului 12 din Regulamentul 1553/89, inclusiv concluziile care pot fi trase din acest raport.

[1] Regulamentul (CEE, EURATOM) al Consiliului nr. 1553/89 din 29 mai 1989 JO L155, 7.6.89 privind regimul unitar definitiv de colectare a resurselor proprii provenite din taxa pe valoarea adăugată

[2] Seminarul s-a desfășurat la Tallinn, Estonia, în perioada 11–13 octombrie 2006 în cadrul programului de cooperare comunitară administrativă pentru administrația fiscală și funcționarii acesteia – Fiscalis 2007.

[3] Al 5-lea raport: COM/2004/0855 final + Anexa SEC (20004) 1721

Al 4-lea raport: COM/00/0028 final

Al 3-lea raport: COM/98/0490 final

Al 2-lea raport: COM/95/354 final

Primul raport: SEC(92) 280 final

[4] - cu excepția diverselor ajustări și compensații necesare din cauză că legea TVA oferă statelor membre mai multe opțiuni și baza TVA se calculează ca și cum legea ar fi complet armonizată.

[5] În limitele Directivei TVA – Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, JO L 347, 11.12.2006. Directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2008/8/CE a Consiliului din 12 februarie 2008, JO L 44, 20.2.2008, p.11.