RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 68/39

Avizul Comitetului Economic și Social European privind propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții

COM(2011) 452 final – 2011/0202 (COD)

2012/C 68/07

Raportor: dl Peter MORGAN

La 30 noiembrie 2011 și la 17 noiembrie 2011, în conformitate cu articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul și respectiv Parlamentul European au hotărât să consulte Comitetul Economic și Social European cu privire la

Propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții

COM(2011) 452 final – 2011/0202 (COD).

Secțiunea pentru piața unică, producție și consum, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 19 decembrie 2011.

În cea de-a 477-a sesiune plenară, care a avut loc la 18 și 19 ianuarie 2012 (ședința din 18 ianuarie 2012), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 179 de voturi pentru, 2 voturi împotrivă și 7 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 CESE salută conținutul principal al Directivei IV (1) privind cerințele de capital (Capital Requirements Directive - CRD IV), precum și acordul Basel III, de la care pleacă. Cu toate acestea, CRD IV va determina creșterea costurilor bancare, lucru care prezintă importanță pentru întreprinderile europene, în special pentru IMM-uri. Cadrul de la Basel este conceput pentru bănci active pe plan internațional, și toate acestea ar trebui să adere la cadru.

1.2 Directivele privind cerințele de capital s-au aplicat întotdeauna tuturor băncilor, aspect important dat fiind rolul pe care băncile regionale și cele care nu sunt constituite pe acțiuni îl au în susținerea economiei.

IMM-urile depind foarte mult de finanțarea bancară, și trebuie evitat ca cele din UE să fie penalizate prin costuri suplimentare în raport cu concurenții lor internaționali. În acest context, CESE solicită Comisiei să faciliteze extinderea împrumuturilor participative și etice (2).

1.3 Studiul de impact realizat de Comisie a ajuns la concluzia că întreprinderile mici și mijlocii nu vor fi în mod special dezavantajate de noile cerințe de capital, dar Comitetul are în continuare dubii în această privință și solicită monitorizarea cu atenție de către Comisie a evoluțiilor creditării și costurilor bancare pentru IMM-uri. De asemenea, CESE recomandă ca examinarea evaluării riscurilor în cazul creditării IMM-urilor să fie efectuată de către Comisie.

1.4 Noul cadru reunește elementele micro și macroprudențiale. Din punct de vedere microprudențial, este vorba despre un capital mai mare și de mai bună calitate, de o mai bună acoperire a riscurilor, de introducerea unei rate a efectului de levier ca mijloc de protecție împotriva regimului bazat pe risc, precum și de o nouă abordare în privința lichidităților. Sub aspect macroprudențial, CRD IV prevede constituirea unei rezerve de capital în perioadele favorabile, care să poată fi utilizată în perioadele de criză, precum și alte măsuri de contrabalansare a riscului sistemic și a problemelor derivate din interconectare. Din punct de vedere conceptual cel puțin, propunerile abordează toate problemele scoase la lumină de criza bancară și trecute în revistă în avizul anterior al CESE, privind CRD III (3).

1.5 În final, efectul legislației va depinde de punerea ei în aplicare și de actorii implicați. Criza bancară nu a avut o singură cauză, toți actorii având partea lor de vină. Directorii responsabili cu guvernanța multor bănci sunt evident vinovați, dar la fel de vinovați sunt auditorii financiari, agențiile de rating, investitorii instituționali și analiștii, autoritățile de reglementare și de supraveghere din statele membre, băncile centrale, ministerele de finanțe și oamenii politici. Nici economiștii de la cel mai înalt nivel universitar și nici comentatorii din mass-media nu au sesizat ce se întâmplă. CESE și-ar dori să creadă că toți acești actori și-au învățat lecția în urma ultimei crize, deși modul în care a fost gestionată criza datoriilor publice lasă să se înțeleagă altceva. În anumite cazuri, problema recapitalizării băncilor nu a fost abordată, testele de stres au fost neconvingătoare (cazul Dexia), auditorii nu au solicitat constituirea de provizioane stricte pentru cazuri de depreciere a valorii datoriei publice, iar oamenii politici au fost răspunzători pentru faptul că au lăsat criza să scape de sub control, prin aplicarea de soluții politice unor probleme economice.

1.6 Contraponderea la noul regulament ar trebui să fie introducerea unor regimuri de recuperare și soluționare, bazate pe instrumente cum sunt dispozițiile în avans (living wills). În vreme ce statul va continua să ofere garanții pentru depozitele mici, hazardul moral reprezentat de sprijinul nelimitat al statului pentru băncile falimentare trebuie eliminat. În cazul în care situația este suficient de clară, investitorii, creditorii și directorii vor trebui să-și angajeze direct răspunderea pentru viabilitatea pe viitor a fiecărei instituții de credit.

1.7 Pentru reinstaurarea stabilității și încrederii pe piețe, șefii de stat și de guvern din UE, prin planul de rezolvare a crizei, din 26 octombrie 2011, au convenit să impună unui număr de bănci o rată de conservare a capitalului de cea mai înaltă calitate până în iunie 2012, inclusiv o rezervă excepțională și temporară împotriva expunerilor la datoria suverană. Acest lucru era necesar, având în vedere că în propunerea de regulament tranziția la noile cerințe de capital era prevăzută să aibă loc după un anumit număr de ani. Ca rezultat al acestor dispoziții, anumitor bănci le va fi dificil să constituie capital suplimentar, mai ales că trebuie și să refinanțeze datoria existentă, aspect problematic în sine, deoarece finanțările au fost deja epuizate în semestrul II 2011. Comitetul înțelege că aceste măsuri sunt excepționale, dar impactul este cu toate acestea imediat, oricum ar fi atenuat ulterior.

1.7.1 În cazul aplicării cerințelor de capital, aceasta ar putea avea un efect devastator asupra băncilor de mai mici dimensiuni și asupra celor locale, care oferă în mod tradițional un tratament mai favorabil IMM-urilor și microîntreprinderilor decât băncile internaționale. Dacă băncile din prima categorie vor întâmpina dificultăți în a constitui capital suplimentar, atunci accesul IMM-urilor la finanțare va fi și mai limitat.

1.8 Dispoziția de impunere a acestor măsuri generează două preocupări majore, în ipoteza prelungirii actualei crize a finanțării. În cazul băncilor care nu pot sau nu vor să constituie capital propriu suplimentar de rangul 1 pe termen scurt, acțiune care ar putea dilua acționariatul actual, alternativa ar consta în restrângerea bilanțului contabil și a portofoliilor de împrumuturi, pentru a le alinia la rezervele de capital. Într-un moment în care toate statele membre urmăresc să își revitalizeze economia, retragerea creditării bancare ar reprezenta un dezastru. Pentru a evita o asemenea eventualitate, autoritățile din statele membre și cele europene ar trebui să vizeze o colaborare cu sectorul bancar, în loc de o confruntare permanentă cu acesta. Ele ar trebui de asemenea să urmărească adoptarea de măsuri generale de încurajare a unor moduri alternative de finanțare, cum ar fi acordarea de împrumuturi participative, chestiune propusă deja într-un aviz anterior al CESE (4).

1.9 Cea de a doua preocupare privește băncile care constituie fonduri proprii suplimentare pe piețe. Majoritatea capitalului disponibil se află în fondurile suverane de investiții și în băncile din Asia și din Orientul Mijlociu. Există pericolul real ca proprietatea asupra sistemului bancar al UE să iasă de sub controlul statelor membre.

1.10 O problemă specială care a apărut în cursul crizei datoriilor publice constă în faptul că s-a demonstrat clar că, în pofida orientărilor din Acordul de la Basel și din directivele privind cerințele de capital, datoria publică nu exclude riscul. Aceasta reprezintă o deficiență serioasă sub aspectul prevederilor din regulament privind calitatea capitalului, având implicații profunde pentru băncile care au fost obligate de reglementări să achiziționeze titluri de datorie publică. Aplicarea mecanică a ratingului care exclude riscul trebuie reconsiderată atât de autoritățile de reglementare, cât și de bănci, la nivelul metodologiilor lor interne.

1.11 Efectul cumulativ al CRD II, III și IV asupra capitalului, lichidității și efectului de levier, viitoarele regimuri de soluționare, interesul crescând față de propunerile de tip Volcker (de limitare a operațiunilor bancare în nume propriu) și față de separarea activității bancare de retail de cea de investiții, sugerează faptul că modelul operațional utilizat într-un mod atât de profitabil de băncile mari în ultimii zece ani va trebui adaptat condițiilor de austeritate și de penurie de capital ale prezentului deceniu. Este în interesul tuturor părților implicate – debitori și creditori, angajați și investitori –, precum și al societății în general, ca băncile să poată institui un nou model operațional, cu siguranță mai puțin profitabil, dar poate mai sustenabil pentru anii ce vin.

1.12 În opinia CESE, noile modele economice trebuie să fie etice și durabile. Trebuie îmbunătățite relațiile cu clienții, practicile comerciale trebuie să fie etice în mod riguros, iar structurile de remunerare trebuie să fie revizuite complet. Toți actorii poartă o responsabilitate în agravarea crizei, în prezent ei trebuind să se unească pentru a edifica instituții de credit capabile să sprijine economia UE în deceniul dificil care se anunță.

2. Introducere

2.1 Directivele UE privind cerințele de capital sunt concepute în scopul de a institui cadrul pieței interne bancare. În acest sens, ele transpun acordurile de la Basel în dreptul Uniunii. Comitetul de la Basel a fost înființat în 1975. În 1988, el a hotărât să instituie un sistem de măsurare a capitalului, cunoscut de obicei ca Acordul de la Basel privind capitalul. Sistemul prevedea introducerea unui mecanism de măsurare a riscului de credit. UE a transpus Acordul prin intermediul primei directive privind cerințele de capital (CRD) (5), din martie 1993, referitoare la rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investiții și al instituțiilor de credit.

2.2 Al doilea Acord de la Basel (Basel II) a fost publicat în 2004. UE l-a transpus printr-o nouă directivă CRD, adoptată în iunie 2006 care a intrat în vigoare în decembrie 2006. La ședința sa plenară din martie 2005, CESE a aprobat avizul (6) privind propunerea de directivă CRD.

2.3 În octombrie 2008, Comisia a adoptat o propunere de introducere a unor modificări esențiale la directiva CRD (CRD II). Această revizuire a CRD răspundea într-un fel recomandărilor Forumului pentru stabilitate financiară (FSF) al G7, precum și crizei de pe piață. Documentul a fost publicat în iulie 2009, urmând să fie pus în aplicare în decembrie 2010.

2.4 Pe linia lucrărilor desfășurate în paralel de Comitetul de la Basel, Comisia a organizat consultări și a prezentat propuneri (în iulie 2009) de amendamente privind portofoliul de tranzacționare, resecuritizarea și remunerarea personalului bancar, în cadrul pachetului CRD III. CESE a aprobat avizul pe această temă (7) în sesiunea plenară din ianuarie 2010.

2.5 Ca răspuns la criza financiară, cel de-al treilea Acord de la Basel a fost publicat în decembrie 2010. Rezervele de capital și de lichidități propuse sunt de câteva ori mai mari ca înainte. Basel III solicită băncilor să aibă un nivel minim al rezervei de capital comun de 4,5 % (față de 2 % în cazul Basel II) și un nivel minim al capitalului de rangul 1 de 6 % (față de 4 % în cazul Basel II) pentru activele ponderate la risc. Basel III mai introduce și rezerve suplimentare de capital, adică (i) o rezervă obligatorie de conservare a capitalului de 2,5 % și (ii) o rezervă de capital anticiclică facultativă, care permite autorităților naționale de reglementare să solicite un capital suplimentar de 2,5 % în perioade de mare creștere a creditului. În plus, Basel III introduce o rată minimă de 3 % a efectului de levier și două rate obligatorii de lichiditate. Rata de acoperire a lichidității impune unei bănci să dețină suficiente active lichide de calitate ridicată pentru a acoperi fluxurile de numerar totale nete pentru 30 de zile; rata de finanțare stabilă netă impune ca valoarea finanțărilor stabile disponibile să depășească necesarul de finanțare stabilă pentru o perioadă de un an de risc extins. Propunerile vizând transpunerea Basel III printr-o directivă CRD IV au fost publicate în iulie 2011 și reprezintă obiectul prezentului aviz.

3. Rezumatul propunerilor

3.1 Comisia Europeană a prezentat propuneri care vizează schimbarea comportamentului celor 8 000 de bănci care operează în Europa. Obiectivul general al propunerilor este consolidarea solidității sectorului bancar din UE, garantând în același timp continuarea finanțării activității și creșterii economice de către bănci. Propunerile Comisiei urmăresc trei obiective principale:

— Propunerea de regulament impune băncilor să dețină un capital mai mare și de mai bună calitate, pentru a putea rezista singure în cazul unor viitoare șocuri. Instituțiile financiare au avut de înfruntat ultima criză în lipsa unui capital suficient, atât cantitativ, cât și calitativ, ceea ce a determinat autoritățile naționale să le ofere un sprijin fără precedent. Prin propunerea sa, Comisia preia în Europa standardele internaționale privind capitalul bancar, convenite la nivelul G20 (cunoscute de obicei ca Acordul Basel III). Europa va deschide drumul în această privință, prin aplicarea acestor norme la peste 8 000 de bănci, care dețin 53 % din activele mondiale.

— De asemenea, Comisia dorește să instituie un nou cadru de guvernanță, care să acorde autorităților de supraveghere noi puteri sub aspectul monitorizării mai stricte a băncilor și al posibilității de intervenție, atunci când identifică riscuri (de exemplu prin limitarea creditării care pare să evolueze către o bulă speculativă).

— Comisia propune crearea unui cadru unic de reglementare a activității bancare, care să reunească toate normele juridice în materie. Acest lucru va spori atât transparența, cât și gradul de aplicare.

3.2 Propunerea conține două părți: o directivă privind activitatea de atragere de depozite și un regulament privind desfășurarea activității instituțiilor de credit și a societăților de investiții. Cele două instrumente juridice alcătuiesc un pachet și trebuie luate împreună. Propunerea este însoțită de o evaluare a impactului, care demonstrează că reforma va reduce considerabil probabilitatea unei crize sistemice a sectorului bancar.

3.3 Regulamentul conține cerințe prudențiale detaliate pentru instituțiile de credit și societățile de investiții, și tratează următoarele aspecte:

— capitalul: propunerea Comisiei prevede creșterea atât cantitativă, cât și calitativă a fondurilor proprii de care trebuie să dispună băncile. De asemenea, propunerea armonizează deducerile din fondurile proprii, pentru a determina valoarea netă a capitalului de reglementare care este prudent să fie recunoscut în scopuri de reglementare;

— lichiditatea: pentru a îmbunătăți reziliența pe termen scurt a profilului de risc de lichiditate al instituțiilor financiare, Comisia propune introducerea unei rate de acoperire a lichidităților (Liquidity Coverage Ratio - LCR), a cărei componență și calibrare precise vor fi stabilite după o perioadă de observație și revizuire, în 2015.

— rata efectului de levier: pentru a limita acumularea excesivă de datorii financiare în bilanțul contabil al instituțiilor de credit și al societăților de investiții, Comisia propune și ca rata efectului de levier să fie supusă controlului autorității de supraveghere. Implicațiile acestei rate vor fi atent monitorizate, înainte de eventuala ei transformare într-o cerință obligatorie, la 1 ianuarie 2018;

— riscul de credit al contrapartidei: în acord cu politica Comisiei față de instrumentele financiare derivate OTC (over the counter), modificările introduse urmăresc să încurajeze băncile să-și compenseze aceste instrumente cu contrapartide centrale (central counterparties - CCPs).

— cadrul unic de reglementare: criza financiară a evidențiat pericolul coexistenței unor norme naționale divergente. O piață unică are nevoie de un cadru unic de reglementare. Regulamentul este direct aplicabil, fără să necesite o transpunere în legislația națională ți eliminând astfel un motiv de divergență. De asemenea, regulamentul instituie un set unic de norme privind capitalul propriu.

3.4 Directiva acoperă sectoare ale actualei directive privind cerințele de capital ale căror prevederi trebuie transpuse se statele membre într-un mod adecvat propriului lor context, cum ar fi cerințele privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit, condițiile de exercitare de către ele a libertății de stabilire și de furnizare a serviciilor, definiția autorităților competente și principiile care guvernează supravegherea prudențială. Noile elemente ale acestei directive sunt:

— guvernanța consolidată: propunerea sporește cerințele privind dispozitivele și procedurile guvernanței corporative și introduce norme noi, care vizează creșterea eficienței în activitatea de supraveghere a riscului de către consiliile de administrație, îmbunătățirea statutului funcției de gestionare a riscului și asigurarea unei monitorizări efective a guvernanței riscului de către autoritățile de supraveghere;

— sancțiunile: în cazul în care instituțiile financiare încalcă cerințele UE, propunerea garantează că toate autoritățile de supraveghere pot aplica sancțiuni cu adevărat disuasive, dar și eficiente și proporționale, de exemplu amenzi administrative de până la 10 % din cifra anuală de afaceri a instituției sau interdicții temporare pentru membrii organismului de conducere al instituției;

— rezervele de capital: propunerea de directivă introduce două rezerve de capital care se adaugă cerințelor minime în această privință: o rezervă de conservare a capitalului, aceeași pentru toate băncile din UE, și o rezervă de capital anticiclică, care va fi stabilită la nivel național;

— supravegherea consolidată: Comisia propune consolidarea regimului de supraveghere prin introducerea obligației de pregătire a unui program anual de supraveghere pentru fiecare instituție supusă controlului, pe baza unei evaluări a riscului, o utilizare mai extinsă și mai sistematică a inspecțiilor la fața locului, standarde mai stricte, precum și evaluări mai aprofundate și mai prospective ale supravegherii.

3.5 În fine, propunerea va urmări să reducă pe cât posibil comportamentul instituțiilor de credit care constă în a se baza pe ratingurile de credit externe, prin: a) cerința ca toate deciziile băncilor privind investițiile să se bazeze nu numai pe ratinguri, ci și pe propriile opinii în privința creditării și b) ca toate băncile cu un număr semnificativ de expuneri pe un anumit portofoliu să elaboreze ratinguri interne pentru acesta, în loc să facă apel la ratinguri externe pentru calcularea cerințelor de capital propriu.

3.6 Comisia apreciază că:

— propunerea va spori activele ponderate la risc ale marilor instituții de credit cu 24,5 %, iar cele ale instituțiilor mici cu 4,1 %;

— noile fonduri proprii care trebuie colectate în temeiul cerinței nou introduse și al rezervei de conservare vor atinge 84 de miliarde EUR până în 2015 și 460 de miliarde EUR până în 2019.

4. Punctul de vedere al CESE

4.1 CESE nu a fost consultat în privința directivei. De aceea, cu două excepții, avizul Comitetului privește doar regulamentul.

4.2 CRD IV reprezintă o evoluție considerabilă sub aspectul reglementării în materie de capital. El va spori în mod substanțial cerințele prudențiale, va garanta un capital de reglementare care să poată cu adevărat absorbi pierderile și va descuraja anumite activități riscante, pentru care regimul existent înainte de criză cerea un capital mult prea redus. În general, atât criza actuală, cât și cele din trecut, au arătat că un nivel insuficient de capital de calitate și de lichidități determină apariția unor costuri economice mari pentru societate în cazul în care băncile se confruntă cu probleme. Este important ca acest lucru să fie remediat. Deși susține orientarea generală a regulamentului, CESE formulează o serie de rezerve în cadrul prezentului aviz.

4.3 Băncile trebuie să dețină suficiente active lichide pentru a rezolva problemele de lichiditate cu care se confruntă fără a apela la ajutor public. Banca centrală ar trebui să ia în considerare posibilitatea de a acționa ca creditor de ultimă instanță doar în condiții excepționale. Așadar, rata de acoperire a lichidităților îndeplinește o sarcină necesară. De asemenea, băncile trebuie să reducă neconcordanțele scadenței în bilanțurile lor contabile. Finanțarea unor active pe termen foarte lung cu pasive pe termen foarte scurt duce la apariția unor riscuri nu doar pentru bancă, ci și pentru economie în general. De aceea, CESE sprijină propunerea de creare și introducere în timp util a cerinței de finanțare stabilă netă (net stable funding ratio - NSFR).

4.4 Chiar și așa, necesitățile de lichiditate trebuie calibrate foarte atent, dacă se dorește evitarea unor serioase disfuncții bancare. CESE este mulțumit de faptul că propunerile oferă destulă flexibilitate pentru a permite schimbări ale ratei de acoperire a lichidităților și ale cerinței de finanțare stabile nete pe măsură ce supraveghetorii capătă experiență în privința impactului acestora. Activitatea tradițională a băncilor constă în exploatarea scadențelor, adică în contractarea de împrumuturi pe termen scurt și acordarea de împrumuturi pe termen lung. Dacă acest lucru ar fi prea mult restricționat, economia ar suferi. CESE are suspiciuni cu privire la varianta unor bilanțuri bancare cu scadențe simultane.

4.5 Modul de funcționare al sistemului financiar prezintă un aspect intrinsec de prociclicitate. Riscurile tind a fi subestimate în perioade de dezvoltare economică și supraestimate în vremuri de criză. Dar criza care s-a declanșat după falimentul companiei Lehman Brothers a arătat că fluctuațiile pot deveni extreme. Pe lângă cerințele regulamentului în materie de capital și lichidități, directiva va introduce o rezervă de conservare a capitalului și o rezervă de capital anticiclică. CESE salută acest lucru. Rezultatul pe termen lung ar trebui să constea în creșterea stabilității financiare, care ar urma să sprijine la rândul ei creșterea economică.

4.5.1 În orice caz, aplicarea normelor de la Basel tuturor băncilor, fie ele sistemice sau de alt tip, ar putea exercita o presiune deosebită asupra instituțiilor bancare locale, de dimensiuni reduse. Comitetul îndeamnă Comisia, Autoritatea bancară europeană (ABE) și autoritățile naționale de supraveghere să garanteze că rezervele de capital pentru băncile mici sunt adaptate la modelele de afaceri ale acestora.

4.6 Calculul cerințelor de capital depinde de normele contabile utilizate. În urma investigației pe care Camera Lorzilor din Marea Britanie a făcut-o asupra rolului auditorilor financiari în timpul crizei financiare, s-a ajuns la concluzia că aplicarea standardelor internaționale de raportare financiară (International Financial Reporting Standards - IFRS) au constituit un obstacol material în calea veridicității bilanțurilor contabile ale băncilor. În ultimele luni s-a văzut limpede că băncile din câteva state membre nu au indicat valoarea de piață a datoriilor publice în rapoartele către acționari, fapt care a provocat o aplicare neomogenă a IRFS. Având în vedere că IFRS este un sistem bazat pe principii, CESE îndeamnă stăruitor Comisia să colaboreze cu autoritățile de standardizare contabilă, cu auditorii profesioniști și cu autoritățile de supraveghere din statele membre pentru a garanta că normele armonizate de adecvare a capitalului sunt sprijinite de practici contabile armonizate și corespunzătoare. ESMA ar trebui să dețină un rol important de coordonare în acest proces. Aceasta este o condiție esențială pentru punerea coerentă în practică a noului cadru prudențial.

4.7 Bineînțeles, Comisia se așteaptă ca succesul CRD IV să fie evaluat în funcție de modul în care noul regim al capitalului și lichidităților va reacționa în cazul viitoarelor crize financiare. Conștient de anvergura crizei financiare care a cuprins în prezent Uniunea Europeană, CESE se preocupă ca nimic din noul regim să nu restricționeze creditul pentru economie, fluxul de credite la export sau finanțarea schimburilor comerciale. Dacă băncile vor putea respecta ratele de capital și de lichiditate doar prin restrângerea bilanțului lor contabil și a creditului, asta înseamnă că regulamentul nu a avut succes, ceea ce ar fi inacceptabil. Comitetul nu este convins de evaluarea impactului care a fost deja elaborată și solicită o analiză mai detaliată. CESE propune ca disponibilitatea creditelor să facă obiectul unei monitorizări continue (efectuată eventual de un observator cu participarea CESE) până la sfârșitul calendarului CRD IV (2019) și la realizarea Strategiei UE 2020 (care necesită susținerea băncilor).

4.8 Prin urmare, deși motivul unei armonizări cât mai mari este foarte clar, criza economică și fluxul creditului ar putea cere o ajustare delicată a ratelor și calendarelor, dacă se dorește optimizarea în următorii ani a rezultatelor și redresării economice a fiecărui stat membru.

4.9 Capitalul total necesar propus de regulament este de 8 %. Din acesta, rata necesară a capitalului comun este de 4,5 %, capitalul suplimentar de rangul 1 este de 1,5 %, iar cel de rangul 2 de 2 %. În plus, rezerva de conservare a capitalului este de 2,5 % de capital comun de rangul 1. Până în 2019, când vor fi introduse toate schimbările, capitalul total necesar plus rezerva de conservare va fi de 10,5 %. Regulamentul prevede ca armonizarea maximă, adică introducerea acelorași cerințe privind capitalul prudențial, să se facă printr-un cadru unic de reglementare. Aceasta din cauză că adoptarea de către statele membre a unor cerințe mai stricte, însă inadecvate și necoordonate, ar putea avea drept rezultat transferarea expunerilor-suport și a riscurilor aferente către sectorul bancar paralel sau de la un stat membru al UE la altul. Este posibil ca anumite state membre, care intenționează să propună rate mai ridicate, să pună sub semnul îndoielii această concepție înainte de finalizarea regulamentului. CESE se opune unei asemenea viziuni, dacă ea are un efect negativ asupra băncilor mici și/sau asupra creditelor acordate IMM-urilor.

4.10 Cadrul de la Basel este conceput pentru bănci active pe plan internațional. Directivele europene privind cerințele de capital se aplică tuturor instituțiilor de credit din UE. Cadrul de la Basel restrânge mai mult sau mai puțin definiția capitalului comun de rangul 1 la acțiuni și la rezultate reportate, lucru care ar putea reprezenta o problemă în cazul societăților care nu sunt constituite pe acțiuni, cum ar fi cooperativele, societățile mutuale și casele de economii din Europa. Articolul 25 din CRD III recunoaște că în cazul acestor instituții este nevoie de o abordare diferită în ceea ce privește capitalul de bază. Este esențial ca prevederile finale ale regulamentului să fie compatibile cu modelele operaționale alternative ale acestor instituții.

4.11 Deși avizul nu se referă la directivă, CESE simte nevoia să se exprime asupra propunerii de reducere a dependenței instituțiilor de credit față ratingul de credit (a se vedea punctul 3.5 de mai sus). În avizul său din mai 2009 (8) privind agențiile de rating al creditelor, CESE a insistat ca autoritățile de reglementare din UE să nu se bazeze excesiv pe ratinguri, mai ales din perspectiva experienței referitoare la expunerile garantate cu ipoteci, situație în care ratingurile s-au dovedit complet greșite. Așadar, CESE salută propunerea actuală, deoarece ea permite în continuare să se recurgă la ratingurile de credit externe, dar cere în același timp statelor membre să se asigure că instituțiile lor reglementate nu se bazează automat și exclusiv pe ratinguri externe și că dispun de metodologii interne de evaluare a bonității. Propunerea prevede și că atunci când metodologia internă a unei instituții pretinde un nivel de capital mai mare decât în cazul unui rating extern, ea este cea care trebuie aplicată.

4.12 O problemă specială care a apărut în cursul crizei datoriilor publice constă în faptul că s-a demonstrat clar că, în pofida orientărilor din Acordul de la Basel și din directivele privind cerințele de capital, datoria publică nu exclude riscul. Aceasta reprezintă o deficiență serioasă sub aspectul prevederilor din regulament privind calitatea capitalului, având implicații profunde pentru băncile care au fost obligate de reglementări să achiziționeze titluri de datorie publică. Aplicarea mecanică a ratingului care exclude riscul trebuie reconsiderată atât de autoritățile de reglementare, cât și de bănci, la nivelul metodologiilor lor interne.

4.13 CESE acceptă faptul că regulamentul va menține cerințele de capital în cazul împrumuturilor către IMM-uri la 75 % din normă, dar se îndoiește că acest lucru va fi suficient în situația actuală. Comitetul consideră că problema esențială a IMM-urilor este propensiunea băncilor către risc. Istoric vorbind, acestea au fost gata să coopereze cu IMM-urile promițătoare și să le sprijine creșterea. Însă falimentele datorate crizei financiare și fragilitatea generalizată a bilanțurilor contabile au făcut ca băncile să fie din ce în ce mai reticente față de risc. Prin urmare, pentru a atenua această aversiune față de risc, CESE recomandă o reducere cu 50 % a ratei în cazul IMM-urilor. Comitetul trage concluzia că Comisia intenționează să analizeze mai aprofundat această chestiune.

4.14 În acest context, CESE solicită Comisiei să faciliteze extinderea împrumuturilor participative și etice. Acordarea de împrumuturi participative a trecut proba crizei și, chiar dacă nu a rămas imună la consecințele ei, și-a demonstrat valoarea și rezistența. Având în vedere presiunea existentă asupra sistemului bancar, această soluție poate oferi o sursă suplimentară valoroasă de credit pentru IMM-uri. De aceea, Comitetul îndeamnă Comisia să prezinte o directivă pe tema împrumuturilor participative și etice, așa cum a propus CESE într-un aviz anterior (9).

4.15 Puse laolaltă, CRD II, III și IV stânjenesc semnificativ activitatea bancară, sporind constrângerile de reglementare și costurile de conformitate și reducând în același timp randamentul capitalului și profitabilitatea pe termen lung. Având în vedere rolul jucat de bancheri în recenta criză și structurile de remunerare greu de înțeles ale băncilor, majoritatea cetățenilor europeni ar fi tentați să creadă că bancherii nu fac decât să capete ceea ce merită. Cu toate acestea, CESE dorește să invite la prudență. Prosperitatea UE este legată de prosperitatea băncilor. Pentru a putea oferi credit, ele trebuie să fie profitabile. Din nefericire, băncile din UE nu sunt într-o stare foarte bună, fiind greu de estimat în ce măsură criza datoriilor publice le va mai afecta bilanțurile contabile și rentabilitatea pe termen lung.

4.16 În aceste condiții, forma finală și punerea în aplicare a pachetului CRD IV va avea un rol esențial în reușita proiectului și, mai ales, în asigurarea capacității băncilor de a face schimbările necesare și în același timp de a se redresa. Este posibil ca, odată afectate de criza datoriilor publice, băncile din diverse regiuni ale UE să nu poată evolua la aceiași parametri. Legiuitorii și autoritățile de supraveghere trebuie să se pregătească pentru această eventualitate, chiar și în condițiile în care calendarul de punere în aplicare ajunge până în 2019.

Bruxelles, 18 ianuarie 2012 Președintele Comitetului Economic și Social European Staffan NILSSON

(1) JO L 329, 14.12.2010, p. 3-35, Avizul CESE: JO C 339, 14.12.2010, p. 24-28.

(2) JO C 48, 15.2.2011, p. 33.

(3) JO C 228, 22.9.2009, p. 62-65.

(4) JO C 48, 15.2.2011, p. 33.

(5) JO L 141, 11.6.1993, p. 1-26.

(6) JO C 234, 22.9.2005, p. 8-13.

(7) JO C 339, 14.12.2010, p. 24-28.

(8) JO C 54, 19.2.2011, p. 37-41.

(9) JO C 48, 15.2.2011, p. 33.