Propunere de DIRECTIVĂ A CONSILIULUI De modificare a Directivei 2011/16/UE în ceea ce privește schimbul automat de informații obligatoriu în domeniul fiscal /* COM/2013/0348 final - 2013/0188 (CNS) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII 1. În ultimii ani, problemele puse de frauda și de evaziunea fiscală s-au agravat considerabil, devenind un subiect de îngrijorare major în Uniunea Europeană și în întreaga lume. Se pierd miliarde de euro. Prin reducerea fraudei și a evaziunii fiscale, statele membre și-ar putea mări veniturile fiscale, ceea ce le-ar oferi, de asemenea, o mai mare marjă de manevră pentru a-și restructura sistemele fiscale într‑un mod care să promoveze mai bine creșterea, după cum s-a evidențiat în analiza anuală a creșterii pe 2013. În plus, dată fiind amploarea provocării, intensificarea luptei împotriva fraudei și evaziunii fiscale nu este doar o chestiune de venituri, ci și de corectitudine. Mai ales în aceste vremuri grele din punct de vedere economic, contribuabilii cinstiți nu ar trebui să suporte majorări fiscale suplimentare pentru a compensa pierderile de venit cauzate de cei care comit fraudă și evaziune fiscală. 2. De ani de zile, Uniunea Europeană (UE) se implică în mod activ în soluționarea acestor probleme, în special prin adoptarea de instrumente juridice specifice pentru a implementa schimbul automat de informații („AEOI” - automatic exchange of information) în cadrul Uniunii. Directiva UE privind economiile asigură AEOI în privința veniturilor din dobânzi, iar o propunere de extindere a domeniului de aplicare al acesteia este în curs de a fi discutată în cadrul Consiliului. Directiva privind cooperarea administrativă garantează că, începând cu 2015, statele membre vor face, în mod automat, schimb de informații, imediat ce acestea devin disponibile, cu privire la cinci categorii de venituri și de capital: venituri profesionale, sporuri de conducere, produse de asigurare de viață care nu sunt reglementate de alte directive, pensii, precum și proprietatea asupra bunurilor imobile și veniturile din bunuri imobile. 3. Statele membre și-au exprimat dorința clară de a depăși nivelurile actuale de cooperare. Consiliul European din 2 martie 2012 a invitat Consiliul și Comisia să elaboreze rapid modalități concrete de îmbunătățire a luptei împotriva fraudei fiscale. La 6 decembrie 2012, Comisia a prezentat un plan de acțiune în vederea consolidării luptei împotriva fraudei și a evaziunii fiscale[1]. Planul de acțiune evidențiază necesitatea de a promova AEOI ca standard european și internațional în materie de transparență și de schimb de informații în chestiuni fiscale. La 14 mai 2013, Consiliul ECOFIN a adoptat concluzii în care salută eforturile Comisiei de a elabora măsuri vizând combaterea fraudei și evaziunii fiscale, precum și a planificării fiscale agresive și recunoaște rolul util pe care planul de acțiune al Comisiei îl poate juca în această privință[2]. 4. Consiliul European din 22 mai 2013 a mers și mai departe, solicitând extinderea AEOI la nivelul UE și la nivel mondial, în vederea combaterii fraudei fiscale, a evaziunii fiscale și a planificării fiscale agresive. Cu această ocazie, Comisia s-a angajat să propună, în iunie 2013, modificări ale Directivei privind cooperarea administrativă pentru a extinde domeniul de aplicare al AEOI, anticipând revizuirea directivei în cauză, prevăzută deja pentru 2017. 5. Obiectivul prezentei propuneri este, prin urmare, de a extinde domeniul de aplicare al AEOI în UE dincolo de ceea ce este prevăzut în sistemul de schimb automat de informații existent la nivelul UE. În domeniul de aplicare al AEOI ar urma să fie incluse următoarele elemente noi: dividende, câștiguri de capital, alte venituri financiare și balanțe de conturi. Dispoziția referitoare la revizuirea Directivei privind cooperarea administrativă și extinderea domeniului său de aplicare în 2017 ar rămâne în vigoare. Cu toate acestea, în concordanță cu obiectivul privind extinderea AEOI, eliminarea condiției privind disponibilitatea ar urma să fie analizată la momentul respectiv în raport cu ansamblul tuturor celor cinci categorii existente, astfel încât Directiva privind cooperarea administrativă să acopere întreaga gamă de venituri. Mai mult, categoriile a căror includere trebuie examinată la momentul respectiv ar fi modificate în lumina prezentei propuneri (a se vedea mai jos). Extinderea domeniului de aplicare al AEOI ar contribui și la garantarea egalității de tratament între diferite tipuri de active și la evitarea unei realocării indezirabile a portofoliilor. 6. Comisia propune eliminarea trimiterii de la articolul 8 alineatul (3) din directivă la un prag sub care este posibil ca un stat membru să nu dorească să primească informații de la alte state membre. Discuțiile au evidențiat faptul că acest prag nu este practic pentru statele membre care trebuie să prezinte rapoarte. Cu toate acestea, un stat membru ar putea opta în continuare pentru a nu primi niciun fel de informații cu privire la o anumită categorie de venituri. 7. O inițiativă a UE este necesară atât din perspectiva pieței interne, cât și din punctul de vedere al eficienței și eficacității. – O inițiativă a UE asigură, în cadrul pieței interne, o abordare la nivelul întregii UE coerentă, consecventă și cuprinzătoare cu privire la AEOI. Aceasta ar însemna aplicarea, în toate statele membre, a unei abordări unice în materie de raportare care ar duce la economii de costuri atât pentru administrațiile fiscale, cât și pentru operatorii economici (a se vedea, de asemenea, punctul 11 de mai jos). – Un instrument juridic la nivelul UE ar reprezenta, de asemenea, o garanție de securitate pentru administrațiile fiscale și pentru operatorii economici din UE. – Un instrument juridic la nivelul UE ar contribui la dezvoltarea AEOI ca standard internațional. – Un instrument juridic la nivelul UE bazat pe Directiva privind cooperarea administrativă ar presupune utilizarea sistemelor IT deja instituite sau aflate în curs de dezvoltare pentru a facilita raportarea informațiilor în temeiul Directivei privind economiile și al Directivei privind cooperarea administrativă. În temeiul acestor directive, statele membre ale UE fac schimb de informații în formate specifice, folosind un canal special de comunicare (sistemul CCN/CSI). Aceste formate ar putea fi ușor extinse astfel încât să fie utilizabile și în cazul elementelor suplimentare propuse în prezent spre includere. Întrucât statele membre au investit foarte mult timp și sume considerabile de bani în elaborarea acestor formate, s-ar realiza economii de scară dacă statele membre ar face schimb și de informații privind noile elemente utilizând formatele respective. – În plus, Consiliul s-a angajat deja, la articolul 8 alineatul (5) din Directiva privind cooperarea administrativă, să examineze în timp util dacă este necesară extinderea schimbului automat de informații, pe baza unui instrument juridic la nivelul UE, pentru a include alte categorii de venituri precum dividendele și câștigurile de capital. Prin urmare, prezenta propunere nu face decât să accelereze demersurile în concordanță cu acest angajament. 8. Acordurile pe care multe guverne le-au încheiat sau le vor încheia cu SUA în ceea ce privește Legea SUA privind conformitatea fiscală aplicabilă conturilor din străinătate” (US Foreign Account Tax Compliance Act - FATCA)[3] au dat un nou impuls AEOI ca metodă de combatere a fraudei și a evaziunii fiscale. 9. La 9 aprilie 2013, Franța, Germania, Regatul Unit, Italia și Spania au anunțat planuri pentru o acțiune pilot privind AEOI pe baza modelului FATCA convenit cu SUA. De asemenea, aceste state membre au solicitat Europei să-și asume un rol de lider în promovarea AEOI în lume și și-au exprimat dorința de a discuta modul în care ar putea fi realizate progrese în cadrul UE cu privire la ameliorarea schimbului de informații fiscale între toate statele membre. 10. Articolul 19 din Directiva privind cooperarea administrativă prevede că un stat membru care oferă unei țări terțe o cooperare mai extinsă nu poate refuza o astfel de cooperare mai extinsă cu oricare alt stat membru care dorește să realizeze o astfel de cooperare reciprocă mai extinsă cu statul membru în cauză. Faptul că statele membre au încheiat sau vor încheia acorduri cu SUA în ceea ce privește FATCA înseamnă că ele oferă o cooperare mai extinsă în sensul dispoziției respective. 11. AEOI extins pe baza unui instrument legislativ la nivelul întregii UE ar elimina necesitatea și stimulentul pentru statele membre de a invoca articolul 19 din Directiva privind cooperarea administrativă, în vederea încheierii de acorduri bilaterale sau multilaterale pe aceeași temă care pot fi considerate adecvate în absența legislației relevante a Uniunii. Scenariul privind diversele acorduri încheiate în temeiul dispoziției respective ar prezenta, de fapt, o serie de dezavantaje în raport cu o soluție propusă printr-o acțiune la nivelul UE: – Concurența echitabilă dintre statele membre ar putea fi periclitată dacă acestea ar conveni să coopereze în moduri diferite pentru extinderea AEOI. Acest lucru ar duce la denaturări și la fluxuri artificiale de capital în cadrul pieței interne. – Faptul că acordurile dintre statele membre nu ar fi identice ar putea, de asemenea, să creeze dificultăți pentru operatorii economici care își desfășoară activitatea în mai multe state membre, deoarece aceștia s-ar putea confrunta cu cerințe de conformitate diferite în state membre diferite. – Acest lucru ar putea însemna, de asemenea, că statele membre nu ar fi în măsură să utilizeze sistemele informatice de raportare care au fost dezvoltate în cadrul UE ( a se vedea mai sus). 12. Adoptarea și implementarea la timp sunt esențiale pentru a realiza beneficii cât mai rapid posibil. Pentru a se asigura coerența cu termenul-limită pentru aplicarea AEOI categoriilor de venituri și de capital deja reglementate de Directiva privind cooperarea administrativă, termenele-limită propuse pentru transpunerea și aplicarea noilor norme sunt 31 decembrie 2014, respectiv 1 ianuarie 2015. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI Pe lângă discuțiile care au avut loc în cadrul Consiliului de Miniștri începând cu luna aprilie 2013 (a se vedea punctul 1 de mai sus), Comisia a organizat, la 21 mai 2013, o reuniune de ordin tehnic cu statele membre pentru a confirma necesitatea unei propuneri legislative și pentru a discuta modalitățile practice și conținutul acesteia. Discuțiile au evidențiat faptul că statele membre sprijină, în general, necesitatea extinderii schimbului automat de informații și a accelerării extinderii domeniului de aplicare al articolului 8 din Directiva privind cooperarea administrativă, astfel cum s-a preconizat deja la articolul 8 alineatul (5). Majoritatea statelor membre doresc să ia măsuri rapide de extindere a AEOI, dar în această privință, măsurile necoordonate ale statelor membre ar putea duce la o posibilă fragmentare de durată a pieței interne. Prin urmare, a devenit extrem de urgent să se prevadă un cadru juridic consecvent și coerent la nivelul UE, motiv pentru care nu a fost realizată nicio analiză de impact. La 21 mai 2013, Parlamentul European a adoptat o rezoluție[4] prin care salută planul de acțiune și recomandările Comisiei, îndeamnă statele membre să își respecte angajamentele și să adopte planul de acțiune al Comisiei și subliniază faptul că UE ar trebui să își asume un rol de lider în cadrul discuțiilor referitoare la lupta împotriva fraudei, a evaziunii și a paradisurilor fiscale și, în special, în legătură cu promovarea schimbului automat de informații. La 17 aprilie 2013, Comitetul Economic și Social European a adoptat, de asemenea, un aviz[5]. Comitetul aprobă planul de acțiune al Comisiei și sprijină eforturile acesteia de a găsi soluții practice cu privire la reducerea fraudei și a evaziunii fiscale. În special, Comitetul sprijină, la punctele 4.6 și 4.7, inițiativele Comisiei cu privire la ameliorările legate de AEOI. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII Propunerea are drept scop modificarea articolului 8 din actuala Directivă privind cooperarea administrativă. Modificările sunt cuprinse la articolul 1 al propunerii. Prima modificare vizează articolul 8 alineatul (3). Se propune eliminarea trimiterii la un prag sub care este posibil ca un stat membru să nu dorească să primească informații de la alte state membre. Discuțiile cu statele membre au arătat că un astfel de prag nu poate fi gestionat în mod practic. În plus, se propune introducerea expresiei „una sau mai multe dintre” înaintea termenului „categoriile”; acest lucru ar preveni neînțelegerile în cazul în care un stat membru indică faptul că nu dorește să primească informații cu privire la una sau mai multe dintre categoriile de venituri și de capital menționate la alineatul (1) chiar dacă vrea să primească informații cu privire la altele. Se propune introducerea, prin intermediul unui nou alineat (3a) al articolului 8, a schimbului automat de informații privind dividendele, câștigurile de capital, alte venituri generate cu privire la activele deținute într-un cont financiar, orice sumă pentru care instituția financiară este debitor (adică, este obligată juridic sau contractual să plătească), inclusiv orice plăți de rambursare și solduri ale conturilor. Aceste elemente suplimentare sunt legate de veniturile plătite direct sau indirect beneficiarilor reali care sunt persoane fizice, în conformitate cu definiția de la articolul 3 alineatul (11) litera (a) din Directiva 2011/16/UE, sau de capitalul deținut direct sau indirect de aceste persoane. Nu se propune extinderea la noile elemente a condiției prevăzute la articolul 8 alineatul (1) în ceea ce privește veniturile incluse în prezent în directivă, și anume că schimbul de informații trebuie să aibă loc numai dacă informațiile sunt „disponibile”. Informațiile referitoare la termenii noi în cauză vor fi cu siguranță disponibile deoarece intermediarii financiari vor fi obligați să le raporteze administrațiilor fiscale în temeiul acordurilor pe care statele membre le-au încheiat sau le vor încheia cu SUA în ceea ce privește FATCA. În ceea ce privește articolul 8 alineatul (5), se propun următoarele modificări: – La primul paragraf, se face o trimitere la noul alineat (3a), iar revizuirea condiției privind disponibilitatea va viza toate cele cinci categorii enumerate la alineatul (1) (nu numai trei dintre acestea); – La al doilea paragraf litera (b), referirea la „dividende și câștiguri de capital” ca elemente de avut în vedere pentru o viitoare adăugare la directivă se elimină, întrucât aceste categorii sunt acum adăugate prin noul alineat (3a); fraza „alte categorii și elemente, inclusiv redevențele” (redevențele sunt deja menționate în textul existent) se înlocuiește astfel încât să lase mai deschis domeniul de aplicare al unei noi propuneri în 2017. Articolul 2 conține dispozițiile uzuale privind obligația statelor membre de a transpune directiva. Termenele-limită propuse pentru transpunerea și aplicarea noilor norme sunt 31 decembrie 2014, respectiv 1 ianuarie 2015, pentru a le alinia cu datele aplicabile în ceea ce privește categoriile de venituri și de capital incluse la articolul 8 alineatul (1) din directiva existentă. 4. IMPLICAȚIILE BUGETARE Propunerea nu are implicații bugetare. Acest lucru este valabil în special în ceea ce privește utilizarea instrumentelor informatice, deoarece instrumentele în curs de dezvoltare vor fi, de asemenea, utilizate pentru punerea în aplicare a prezentei directive. 2013/0188 (CNS) Propunere de DIRECTIVĂ A CONSILIULUI De modificare a Directivei 2011/16/UE în ceea ce privește schimbul automat de informații obligatoriu în domeniul fiscal CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 115, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Parlamentului European[6], având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[7], hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială, întrucât: (1) În ultimii ani, problemele puse de frauda și de evaziunea fiscală s-au agravat considerabil, devenind un subiect de îngrijorare major în Uniune și la nivel mondial. Veniturile neraportate și neimpozitate reduc considerabil veniturile fiscale naționale. Prin urmare, este nevoie urgent de o creștere a eficienței și a eficacității colectării impozitelor. Schimbul automat de informații constituie un instrument important în această privință, iar Comisia, în comunicarea sa din 6 decembrie 2012 care conține un plan de acțiune privind consolidarea luptei împotriva fraudei și evaziunii fiscale[8], a evidențiat necesitatea de a promova cu fermitate schimbul automat de informații ca viitor standard european în materie de transparență și de schimb de informații în chestiuni fiscale. Consiliul European din 22 mai 2013 a solicitat extinderea schimbului automat de informații la nivelul Uniunii și la nivel mondial, în vederea combaterii fraudei fiscale, a evaziunii fiscale și a planificării fiscale agresive. (2) Directiva 2011/16/UE a Consiliului din 15 februarie 2011 privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal și de abrogare a Directivei 77/799/CEE[9] prevede deja obligația statelor membre de a face schimb automat de informații cu privire la anumite categorii de venituri și de capital. De asemenea, directiva respectivă stabilește o abordare etapizată a consolidării schimbului automat de informații prin extinderea sa progresivă la noi categorii de venituri și de capital și prin eliminarea condiției potrivit căreia schimbul de informații trebuie să aibă loc numai dacă informațiile sunt disponibile. (3) După cum s-a evidențiat în solicitarea Consiliului European, este oportun să se anticipeze extinderea schimbului automat de informații deja avută în vedere la articolul 8 alineatul (5) din Directiva 2011/16/UE. O inițiativă a Uniunii asigură o abordare consecventă și coerentă la nivelul întregii Uniuni cu privire la schimbul automat de informații în cadrul pieței interne, abordare care ar putea duce la economii de costuri atât pentru administrațiile fiscale, cât și pentru operatorii economici. (4) Faptul că statele membre au încheiat sau și-au exprimat intenția de a încheia acorduri cu Statele Unite ale Americii în legătură cu legislația acestora privind conformitatea fiscală aplicabilă conturilor din străinătate (denumită de obicei „FATCA”) înseamnă că acestea oferă sau vor oferi o cooperare mai extinsă în sensul articolului 19 din Directiva 2011/16/UE și sunt sau vor fi obligate să ofere o astfel de cooperare mai extinsă și altor state membre. (5) Încheierea de acorduri paralele și necoordonate de către statele membre în temeiul articolului 19 din Directiva 2011/16/UE ar duce la denaturări care ar fi în detrimentul bunei funcționări a pieței interne. Schimbul automat de informații extins pe baza unui instrument legislativ la nivelul întregii UE ar elimina necesitatea ca statele membre să invoce articolul respectiv, în vederea încheierii de acorduri bilaterale sau multilaterale pe aceeași temă care pot fi considerate adecvate în absența legislației relevante a Uniunii. (6) Domeniul de aplicare al articolului 8 din Directiva 2011/16/UE ar trebui extins pentru a include următoarele elemente reglementate de FATCA și de acordurile conexe încheiate de statele membre: dividende, câștiguri de capital, alte venituri financiare și solduri ale conturilor care sunt plătite, garantate sau deținute de o instituție financiară în beneficiul direct sau indirect al beneficiarului real care este o persoană fizică rezidentă în alte state membre. (7) Condiția că schimbul automat de informații poate face obiectul disponibilității informațiilor solicitate, prevăzută la articolul 8 alineatul (1) din Directiva 2011/16/UE, nu ar trebui să se aplice noilor elemente, întrucât informațiile cu privire la elementele respective trebuie puse de către intermediarii financiari la dispoziția administrațiilor fiscale în temeiul acordurilor cu Statele Unite ale Americii privind FATCA. (8) Menționarea unui prag la articolul 8 alineatul (3) din Directiva 2011/16/UE ar trebui eliminată, deoarece un astfel de prag nu pare să poată fi gestionat în practică. (9) Revizuirea condiției privind disponibilitatea, care urmează să fie realizată în 2017, ar trebui extinsă la toate cele cinci categorii menționate la articolul 8 alineatul (1) din Directiva 2011/16/UE, astfel încât să fie examinată necesitatea unui schimb de informații între toate statele membre cu privire la toate categoriile respective. (10) Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special de Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene. (11) Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume instituirea unei cooperări administrative eficiente între statele membre în condiții compatibile cu buna funcționare a pieței interne, nu poate fi atins în mod satisfăcător de către statele membre și, prin urmare, din motive de uniformitate și eficacitate, poate fi îndeplinit mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului respectiv. (12) Prin urmare, Directiva 2011/16/UE trebuie modificată în consecință, ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ: Articolul 1 Articolul 8 din Directiva 2011/16/UE se modifică după cum urmează: (a) Alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text: „(3) Autoritatea competentă a unui stat membru poate indica autorității competente a oricărui alt stat membru faptul că nu dorește să primească informații referitoare la una sau mai multe dintre categoriile de venituri și de capital menționate la alineatul (1). De asemenea, statul membru respectiv informează Comisia în acest sens. Un stat membru poate fi considerat drept stat care nu dorește să primească informații în conformitate cu alineatul (1) în cazul în care nu informează Comisia despre oricare dintre categoriile cu privire la care posedă informații disponibile.” (b) după alineatul (3) se inserează următorul alineat: „(3a) Autoritatea competentă din fiecare stat membru comunică, prin intermediul schimbului automat, autorității competente din orice alt stat membru informații referitoare la perioadele impozabile, începând cu 1 ianuarie 2014, în ceea ce privește următoarele elemente care sunt plătite, garantate sau deținute de o instituție financiară în beneficiul direct sau indirect al beneficiarului real care este o persoană fizică rezidentă în celălalt stat membru respectiv: (a) dividende; (b) câștiguri de capital; (c) orice alte venituri generate de activele deținute într-un cont financiar; (d) orice sumă pentru care instituția financiară este debitor, inclusiv orice plăți de rambursare; (e) solduri ale conturilor. Primul paragraf nu se aplică în măsura în care schimbul de informații în cauză este asigurat în temeiul alineatului (1) sau al oricărui alt instrument juridic al Uniunii.” (c) Alineatul (5) se înlocuiește cu următorul text: „(5) Înainte de 1 iulie 2017, Comisia înaintează un raport care furnizează o privire de ansamblu și o evaluare a statisticilor și a informațiilor primite cu privire la aspecte precum costurile administrative și alte costuri relevante și a avantajelor schimbului automat de informații, precum și aspecte practice legate de acestea. Dacă este oportun, Comisia prezintă Consiliului o propunere privind categoriile și condițiile prevăzute la alineatul (1), inclusiv condiția ca informațiile referitoare la rezidenții din alte state membre să fie disponibile, sau elementele menționate la alineatul (3a) sau ambele. Atunci când se examinează propunerea înaintată de Comisie, Consiliul evaluează consolidarea suplimentară a eficienței și a funcționării schimbului automat de informații și creșterea standardului aferent, pentru a prevedea că: (a) autoritatea competentă din fiecare stat membru comunică, prin intermediul schimbului automat, autorității competente din orice alt stat membru informații referitoare la perioada impozabilă, începând cu 1 ianuarie 2017, cu privire la rezidenții din statul membru respectiv în ceea ce privește toate categoriile de venituri și capital enumerate la alineatul (1), astfel cum trebuie să fie înțelese în contextul legislației naționale din statul membru care comunică informațiile; (b) lista categoriilor și elementelor prevăzute la alineatele (1) și (3a) se extinde pentru a include alte categorii și elemente, inclusiv redevențele.” Articolul 2 1. Statele membre adoptă și publică, până cel târziu la 31 decembrie 2014, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică Comisiei textul acestor acte. Statele membre aplică aceste acte de la 1 ianuarie 2015. Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri. 2. Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă. Articolul 3 Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Articolul 4 Prezenta directivă se adresează statelor membre. Adoptată la Bruxelles, Pentru Consiliu Preşedintele [1] COM(2012)722 final. [2] Concluziile Consiliului din 14 mai 2013 privind frauda și evaziunea fiscală (doc. 9549/13 – FISC 94 – ECOFIN 353). [3] http://www.treasury.gov/resource-center/tax-policy/treaties/Pages/FATCA.aspx. [4] Rezoluția Parlamentului European din 21 mai 2013 privind lupta împotriva fraudei, a evaziunii și a paradisurilor fiscale (Raportul Kleva) – 2013/2025(INI). [5] Avizul Comitetului Economic și Social European din 17 aprilie 2013 privind Comunicarea Comisiei către Parlamentul European și Consiliu - Un plan de acțiune în vederea consolidării luptei împotriva fraudei și a evaziunii fiscale COM(2012) 722 final (Raportul Dandea) – CESE 101/2013. [6] JO C , , p. . [7] JO C , , p. . [8] COM(2012)722 final. [9] JO L 64, 11.3.2011, p.1.