Avizul Comitetului Economic și Social European pe tema „Alinierea strategiilor și activităților întreprinderilor din sectorul alimentar la obiectivele de dezvoltare durabilă pentru o redresare durabilă în urma pandemiei de COVID-19”

(aviz din proprie inițiativă)

(2022/C 152/10)

Raportor: domnul Andreas THURNER Coraportor: domnul Peter SCHMIDT

Decizia Adunării Plenare 25.3.2021 Temei juridic Articolul 32 alineatul (2) din Regulamentul de procedură Aviz din proprie inițiativă Secțiunea competentă Secțiunea pentru agricultură, dezvoltare rurală și protecția mediului Data adoptării în secțiune 25.11.2021 Data adoptării în sesiunea plenară 9.12.2021 Sesiunea plenară nr. 564 Rezultatul votului (voturi pentru/ voturi împotrivă/abțineri) 209/0/02

1. Concluzii și recomandări

Comitetul Economic și Social European (CESE):

1.1. recunoaște faptul că întreprinderile din sectorul alimentar aflate de-a lungul lanțului de aprovizionare (inclusiv fermierii și pescarii, cooperativele, întreprinderile din sectorul agroalimentar, comercianții cu amănuntul și distribuitorii angro și alte tipuri de întreprinderi din Europa) depun deja eforturi pentru a înregistra progrese în ceea ce privește durabilitatea și pentru a oferi consumatorilor produse sănătoase și durabile în acord cu Pactul verde european. Cu toate acestea, pentru a putea realiza obiectivele de dezvoltare durabilă (ODD), sunt necesare mai multe eforturi;

1.2. subliniază nevoia unui cadru favorabil inovării vizând sprijinirea operatorilor economici cu instrumente și soluții adecvate în tranziția lor către practici comerciale mai durabile. Barierele din calea inovării trebuie eliminate;

1.3. remarcă faptul că, în prezent, operatorii economici se confruntă adesea cu cerințe în materie de durabilitate care sunt mai degrabă complexe și împovărătoare decât favorabile și, prin urmare, recomandă elaborarea unui limbaj mai ușor de înțeles (o „Gramatică a durabilității”) pentru a schimba acest aspect;

1.4. identifică reducerea pierderilor alimentare și a risipei de alimente, aprovizionarea durabilă, îmbunătățirea sistemelor de ambalare și logistică, lanțurile alimentare circulare și eficiente din punctul de vedere al resurselor, precum și soluțiile în materie de bioeconomie, drept puncte de pornire eficientă către o mai mare durabilitate;

1.5. subliniază rolul important al consumatorilor în acest context. Măsurile de informare și educare combinate cu practicile transparente de etichetare a produselor alimentare îi vor ajuta pe consumatori să facă o alegere mai durabilă ( 1 ) . Comisia Europeană (CE) ar trebui să introducă măsuri pentru a sprijini accesibilitatea produselor alimentare sănătoase și produse, prelucrate și distribuite în mod durabil;

1.6. salută codul de conduită al UE pentru practici comerciale și de marketing responsabile. Mai multe părți implicate consideră în general că elaborarea codului voluntar reprezintă un proces util care a dus la apropierea partenerilor din lanțul de aprovizionare cu alimente. Această inițiativă marchează un punct de pornire și ar trebui să continue să servească ca platformă colaborativă pentru practicile comerciale responsabile și durabile. În special, CESE: — subliniază limitările unei abordări voluntare și solicită adoptarea unor reglementări și acte legislative pentru a asigura tranziția rapidă către durabilitate; — recomandă ca respectivul cod de conduită să fie mai ferm în ceea ce privește dimensiunea socială, negocierea colectivă și protecția socială. Partenerii sociali trebuie implicați; — subliniază nevoia unui proces solid de revizuire pentru punerea în aplicare a codului de conduită pe teren și nevoia de a monitoriza dacă angajamentele individuale și cele privind obiectivele ambițioase sunt sau nu sunt respectate, deoarece experiența arată că doar elementele măsurate și monitorizate sunt realizate. În general, pentru reușită va fi crucială și o mai mare implicare a societății civile (dialogul social); — ia notă de faptul că, până acum, în special întreprinderile mai mari și multinaționale sunt cele care au aderat la codul de conduită și subliniază nevoia unui mediu de capacitare, în special pentru întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri), pentru a sprijini și a facilita un angajament mai ferm față de agenda privind ODD. În timp ce întreprinderile mai mari dispun adesea de propriile departamente responsabile de durabilitate, se pare că IMM-urile au deseori doar resurse și capacități limitate pentru a integra durabilitatea în activitățile lor;

1.7. subliniază importanța punerii rapide în aplicare a Directivei UE privind practicile comerciale neloiale și a altor politici de sprijin de către statele membre pentru a promova sisteme alimentare mai durabile și reziliente ( 2 )

1.8. salută inițiativa Comisiei Europene de a elabora o legislație-cadru pentru un sistem alimentar durabil al UE și pentru a integra durabilitatea în toate politicile legate de produsele alimentare ( 3 ) . Există o nevoie clară de reglementări și de un anumit nivel de standardizare și armonizare pentru a garanta credibilitatea și condiții de concurență echitabile;

1.9. reiterează solicitarea adresată Comisiei Europene de a asigura coerența dintre diversele politici sectoriale (printre altele, privind clima, mediul, comerțul și concurența) ( 4 ) . Acest lucru i-ar ajuta pe operatorii economici din sectorul alimentar să adopte decizii comerciale durabile. Cadrul legislativ ar trebui să asigure condiții de concurență cu adevărat echitabile;

1.10. reiterează propria recomandare de a explora opțiunea unui consiliu european pentru politica alimentară cu mai multe părți interesate și pe mai multe niveluri, care ar putea, printre altele, să faciliteze implicarea societății civile în monitorizarea codului de conduită;

1.11. subliniază că durabilitatea se bazează pe trei piloni principali: economic, de mediu și social. Date fiind diferitele condiții-cadru, trebuie recunoscut faptul că o abordare universală nu va da rezultate. Prin urmare, o legislație-cadru ar trebui să permită și să faciliteze soluții personalizate, de exemplu, prin mecanisme de autoevaluare și de analiză comparativă;

1.12. recomandă un cadru ușor de înțeles, bazat pe norme, orientări și stimulente. Legislația privind finanțarea durabilă (taxonomia), care este în curs de elaborare, nu trebuie să fie excesiv de complexă.

2. Introducere

2.1. Strategia „De la fermă la consumator” (F2F) ( 5 ) este elementul central al Pactului verde european. Ea abordează, într-un mod cuprinzător, provocările legate de punerea în aplicare a unor sisteme alimentare durabile și recunoaște legăturile inextricabile dintre persoanele sănătoase, societățile sănătoase și o planetă sănătoasă. Strategia reprezintă, totodată, un element central al agendei Comisiei Europene pentru realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă (ODD) ale Națiunilor Unite. De ani, CESE se află în prima linie în ceea ce privește promovarea unei politici alimentare globale a UE. Comitetul a fost prima instituție europeană care a pledat în favoarea unei abordări globale ( 6 ) , deschizând astfel calea către Strategia „De la fermă la consumator”.

2.2. Strategia „De la fermă la consumator” recunoaște că operatorii din domeniul prelucrării produselor alimentare, operatorii de servicii de alimentație și comercianții cu amănuntul contribuie la modelarea pieței și la influențarea alegerilor alimentare ale consumatorilor, prin tipurile de produse alimentare pe care le produc, alegerea furnizorilor, metodele de producție și de ambalare, transportul și practicile de comercializare. Pentru a promova această tendință, Comisia Europeană a elaborat un cod de conduită al UE pentru practici comerciale și de marketing responsabile ( 7 ) , însoțit de un cadru de monitorizare, care a fost lansat la 5 iulie 2021.

2.3. La nivel internațional, Summitul ONU privind sistemele alimentare ( 8 ) , convocat de Secretarul General al ONU în septembrie 2021, a dat tonul în ceea ce privește importanța sistemelor alimentare durabile pentru anii următori. Acesta vizează lansarea unor noi acțiuni îndrăznețe menite să transforme modul în care lumea produce și consumă alimente.

2.4. Întreprinderile din sectorul alimentar pot aduce o contribuție substanțială la existența unor sisteme alimentare mai durabile, mai echitabile și mai sigure, dacă își desfășoară activitățile în conformitate cu ODD și cu Acordul de la Paris privind schimbările climatice. Numeroși lideri din sectorul alimentar au făcut deja pași semnificativi în această direcție, dar rămân încă multe de realizat. Schimbările necesare sunt complexe și vor necesita strategii de colaborare și cooperare partajate, globale și pe termen lung care să îi implice pe toți actorii care participă la lanțul alimentar, precum și sectoarele auxiliare.

2.5. Întreprinderile europene din domeniul pescuitului și cele agroalimentare, precum și fermierii depun deja eforturi pentru a înregistra progrese în ceea ce privește durabilitatea și pentru a oferi consumatorilor produse care să contribuie la o alimentație sănătoasă și durabilă, în acord cu Pactul verde european. Această tranziție necesită investiții și, în unele cazuri, timp pentru obținerea de rezultate. Odată stabilite obiectivele, întreprinderile ar trebui să beneficieze de flexibilitatea de a-și dezvolta propria contribuție pentru atingerea lor, fără a le pune la îndoială. În plus, tranziția verde, necesară în acest context, trebuie să fie compatibilă cu situația economică a cetățenilor europeni, în special în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19.

2.6. ex ante solide și științifice, care să acopere durabilitatea dintr-o perspectivă triplă – economică, socială și de mediu –, ca parte a oricăror propuneri legislative din cadrul Strategiei „De la fermă la consumator”. Un cadru favorabil adecvat (care să includă, printre alte aspecte, accesul la finanțare, inovarea și digitalizarea) va fi esențial pentru sprijinirea fermierilor în vederea atingerii obiectivelor Strategiei „De la fermă la consumator”. Un raport publicat recent de Centrul Comun de Cercetare ( 9 ) , împreună cu alte studii recente, concluzionează că punerea în aplicare a obiectivelor stabilite în Strategia „De la fermă la consumator” ar avea un impact substanțial asupra producției agricole din UE. Aceste constatări subliniază necesitatea unor evaluări de impactsolide și științifice, care să acopere durabilitatea dintr-o perspectivă triplă – economică, socială și de mediu –, ca parte a oricăror propuneri legislative din cadrul Strategiei „De la fermă la consumator”. Un cadru favorabil adecvat (care să includă, printre alte aspecte, accesul la finanțare, inovarea și digitalizarea) va fi esențial pentru sprijinirea fermierilor în vederea atingerii obiectivelor Strategiei „De la fermă la consumator”.

3. Domenii importante de acțiune

3.1. Promovarea inovării și a facilitării accesului la inovare pentru IMM-uri

3.1.1. Cercetarea și inovarea pot fi utile pentru utilizarea mai durabilă a mijloacelor de producție și a materiilor prime (de exemplu, prin agricultura de precizie și noi tehnici de reproducție, precum și printr-o mai bună utilizare a practicilor agroecologice), pentru procese interne mai durabile (de exemplu, adoptarea energiei din surse regenerabile în producerea, transformarea sau livrarea produselor alimentare) și pentru a reduce externalitățile (de exemplu, prin ambalaje durabile). Inovarea este necesară nu numai în domeniul chestiunilor legate de mediu, ci și în ceea ce privește aspectele sociale (sănătatea, genul, munca copiilor și munca forțată, securitatea și sănătatea în muncă, libertatea de asociere și negocierea colectivă, condițiile de trai, salariile și veniturile echitabile). Ea este necesară și pentru a putea realiza o rată echitabilă de rentabilitate într-un interval de timp rezonabil ( 10 )

3.1.2. Pe lângă inovarea tehnologică, și inovarea organizațională și cea socială sunt esențiale pentru întreprinderi mai durabile (remodelarea structurilor organizaționale și a proceselor interne, de exemplu, prin acordarea unei atenții sporite politicilor antidiscriminare și în materie de egalitate) și pentru a crea noi relații cu părțile interesate (de exemplu, valorificând marketingul digital). Digitizarea și creșterea la nivelul culturii organizaționale interne sunt esențiale pentru a promova o astfel de inovare. Durabilitatea trebuie, de asemenea, să fie integrată în procesele organizaționale și de guvernanță.

3.1.3. Întreprinderile din sectorul alimentar sunt deseori fragmentate, de mică anvergură și se confruntă cu lipsa integrării pe orizontală și pe verticală. Prin urmare, le este dificil să acceseze ecosistemele de inovare. Investițiile publice în apă, logistică și infrastructura digitală, alături de mai multe resurse C&D, sunt necesare pentru a favoriza acest acces și pentru a permite întreprinderilor, inclusiv celor mici și mijlocii, să își valorifice la maximum căile de inovare.

3.1.4. În plus, sunt esențiale noi mecanisme care să faciliteze relația dintre întreprinderi și centrele de inovare și să promoveze crearea în comun (de exemplu, laboratoare vii și proiecte-far), alături de noi figuri profesionale capabile să acționeze ca agenți de legătură între întreprinderi și centrele de cercetare și inovare (precum brokerii în materie de inovare). Pentru a stimula astfel de investiții, este esențială o corelație strânsă între planurile naționale de redresare și reziliență, indicatorii fondurilor structurale și de investiții europene și indicatorii ODD, iar aceasta ar trebui să reprezinte, de asemenea, o prioritate în viitor.

3.1.5. Parteneriatele dintre sectorul privat, instituții, mediul academic și centrele de inovare, co-crearea la scară mai largă și o mai mare atenție acordată instituțiilor financiare pot conduce la ecosisteme de inovare fructuoase. Astfel de parteneriate pot fi utile și pentru promovarea inovării localizate, care este deosebit de promițătoare în ceea ce privește sistemele alimentare, dat fiind faptul că atenția specială acordată de consumatori producției și transformării produselor alimentare este legată de contextele locale și de cultura locală. Întreprinderile inovatoare și de succes pot fi utile ca exemple de soluții noi și durabile și pentru a stimula diseminarea bunelor practici în rândul operatorilor.

3.2. Stimularea lanțurilor alimentare circulare și eficiente din punctul de vedere al resurselor și consolidarea bioeconomiei

3.2.1. Lanțurile alimentare optimizate, circulare și eficiente din punctul de vedere al resurselor vor juca un rol major în tranziția către sisteme alimentare mai durabile. Există multe puncte de intrare, cum ar fi utilizarea eficientă a resurselor naturale, limitarea deșeurilor, ambalajele reciclabile, reutilizabile și compostabile sau evitarea materialelor plastice de unică folosință, pentru a evidenția doar o parte dintre acestea. Platforma europeană a părților interesate privind economia circulară ( 11 ) este o bună sursă de inspirație, idei și soluții inovatoare în domeniu.

3.2.2. O bioeconomie circulară reprezintă o abordare de pe urma căreia toate părțile au de câștigat ( 12 ) . Valorificarea și reutilizarea biomasei sporesc durabilitatea producției și pot crea noi activități și surse de venit pentru fermieri, pescari și pentru întregul sistem alimentar. Din acest motiv, trebuie să se acorde o atenție mai mare întregului sistem de gestionare a biomasei (producție, prelucrare, valorificare și reutilizare, crearea de lanțuri de producție cu mai multe tipuri de produse, legate de domeniul medical, materiale, biorafinării și energie, crearea de piețe pentru produse). Aceasta implică mulți actori, nu doar fermieri și pescari, operatori din sectorul prelucrării alimentelor și comercianți cu amănuntul, ci și cetățeni, autorități locale, silvicultori, companii de gestionare a deșeurilor, persoane responsabile de compostare, ingineri tehnologici, inovatori și întreprinderi din sectorul energetic.

3.3. Aprovizionarea durabilă

3.3.1. Principalele lanțuri alimentare ar trebui să continue să promoveze adoptarea de către furnizori a unor practici durabile din punctul de vedere al mediului și din punct de vedere social și economic. În acest sens, poate fi utilă o abordare bazată pe obligația de diligență. Principalele întreprinderi ar trebui să fie deschizătoare de drumuri și să adopte un angajament politic privind aprovizionarea durabilă și să îl integreze în propriul lor sistem de management ( 13 ) . Ele ar trebui, de asemenea, să abordeze impactul real și potențial al lanțului lor de aprovizionare și să stabilească obiective conexe. În acest scop, ar trebui să adopte o metodologie (inclusiv indicatori, sisteme de măsurare și obiective) pentru a măsura performanța lanțului valoric și a se asigura că este coerent cu standardele recunoscute la nivel internațional. Acestea ar trebui și să dezvăluie obiectivele prevăzute și rezultatele obținute.

3.3.2. Comisia Europeană s-a angajat să promoveze sistemele alimentare durabile în Europa și la nivel internațional. Acest lucru poate fi realizat numai dacă cadrul legislativ oferă condiții de concurență cu adevărat echitabile între întreprinderile din UE care produc produse alimentare durabile și întreprinderile din țări terțe, pentru a permite o producție solidă, rezilientă și durabilă. Politica comercială a UE trebuie să garanteze că importurile respectă nivelul înalt al standardelor europene în ceea ce privește durabilitatea socială și a mediului. Acordurile comerciale sunt determinante pentru asigurarea condițiilor de concurență echitabile între piața internă și importuri, pentru protejarea competitivității ( 14 ) producătorilor europeni de produse alimentare durabile și pentru garantarea unui venit echitabil.

3.4. Rolul unor lanțuri de aprovizionare bine concepute: îmbunătățirea sistemelor de ambalare și logistică pentru a realiza obiectivele neutralității climatice

3.4.1. În contextul lanțurilor de aprovizionare globale, aprovizionarea locală, inclusiv prin furnizori diversificați, este importantă pentru a reduce impactul lanțurilor valorice alimentare asupra mediului, în special în ceea ce privește logistica, și promovează economiile locale. Ca o consecință a pandemiei de COVID-19, produsele alimentare locale sunt tot mai mult privite ca fiind sinonime cu calitatea, iar consumatorii se concentrează mai mult asupra acestui aspect. În plus, asigurarea unui echilibru mai bun între alimentele importate și cele produse pe plan local pare să fie o strategie adecvată pentru ca sistemele alimentare să devină mai solide și mai reziliente.

3.4.2. Ambalajele durabile constau în utilizarea de materiale biodegradabile și reutilizabile, promovând reciclarea în rândul consumatorilor. Noile concluzii ale industriei chimice și integrarea lor în practicile comerciale generează soluții inovatoare la problemele legate de mediu. Există deja familii de materiale bioplastice complet biodegradabile și compostabile, generate de biomasa agricolă, care creează un flux pe deplin circular. Uneori materialele biodegradabile contribuie și la un termen de valabilitate mai lung, generând, prin urmare, o mai mare valoare adăugată.

3.4.3. Reducerea emisiilor indirecte provenite din lanțul alimentar poate fi realizată, de asemenea, prin trecerea la vehicule logistice cu impact scăzut, prin dezvoltarea unor lanțuri de aprovizionare mai eficiente, mai bine organizate și, acolo unde este cazul, mai scurte, prin consolidarea magazinelor alimentare locale, printr-o digitizare mai răspândită și prin îmbunătățirea infrastructurii logistice.

3.5. Promovarea educației și etichetarea transparentă

3.5.1. Un consum mai responsabil și o mai mare atenție din partea autorităților publice, a întreprinderilor și a consumatorilor în ceea ce privește alimentația durabilă și sănătoasă, precum dieta mediteraneeană, sunt esențiale pentru obținerea unor sisteme alimentare mai durabile ( 15 ) . Este vorba, de asemenea, despre o mai bună înțelegere a relațiilor ecologice și a „valorii alimentelor”: impactul pierderilor alimentare și al risipei de alimente, rolul cercurilor economice regionale, logistica transporturilor, importanța pentru autonomia alimentară strategică etc.

3.5.2. Pentru a promova o astfel de schimbare, sistemele de educație sunt fundamentale ( 16 ) . Întreprinderile din sectorul alimentar pot juca, de asemenea, un rol semnificativ dacă se angajează să educe consumatorii și, mai ales, copiii, cu privire la importanța producției și a consumului de produse alimentare durabile. Aceste întreprinderi trebuie să își continue eforturile în direcția unor produse mai durabile și mai sănătoase ( 17 ) . De asemenea, ele ar trebui să adopte coduri de conduită responsabilă pentru practicile de marketing. Întreprinderile din sectorul alimentar pot promova inclusiv stiluri de viață sănătoase și durabile prin propriile etichete, campanii de marketing și platforme de comunicare socială, prin cantinele întreprinderii și prin politicile de comunicare corporativă. Practicile de etichetare ar trebui să evidențieze contribuția fiecărui produs la o alimentație sănătoasă și durabilă. În acest context, un cadru transparent de etichetare a produselor alimentare ar ajuta consumatorii să ia decizii de cumpărare în cunoștință de cauză și mai sustenabile.

3.6. Regândirea finanțării

3.6.1. Sistemele alimentare trebuie analizate de instituțiile financiare într-o optică conformă cu caracteristicile specifice ale sectorului. Întreprinderile din sectorul alimentar nu pot fi analizate în baza acelorași criterii precum cele utilizate pentru alte sectoare, astfel cum a fost cazul un timp îndelungat, întrucât accesul la credite și randamentul investiției nu reflectă criteriile de durabilitate pe termen lung. Acest lucru este și mai important dacă avem în vedere dimensiunea medie a întreprinderilor din sectorul alimentar și relevanța tot mai mare a durabilității. Pentru IMM-uri, este mai dificil să aibă acces la finanțare și să raporteze cu privire la realizările în materie de durabilitate.

3.6.2. În ceea ce privește finanțarea durabilă pentru IMM-uri, ar trebui evidențiat faptul că criteriile de evaluare birocratice și tehnice complexe pentru taxonomie s-ar putea dovedi pentru întreprinderi, în special pentru IMM-uri, o barieră în calea începerii sau a continuării drumului către durabilitate.

3.7. Atenția acordată întreprinderilor mici

3.7.1. Cadrele de asumare a răspunderii și mecanismele de monitorizare sunt de obicei potrivite pentru întreprinderile mari. Acest lucru se aplică și în domeniul durabilității.

3.7.2. Sistemele alimentare europene sunt alcătuite în special din IMM-uri. Aceasta înseamnă că este necesar un sprijin ad-hoc pentru a oferi asistență întreprinderilor din sectorul alimentar în cadrul etapei de tranziție. Sprijinul include instrumente de autoevaluare, promovarea colaborării în rețea între întreprinderi, programe educaționale privind antreprenoriatul și durabilitatea, crearea de comunități de practică, promovarea bunelor practici, facilitatea accesului la ecosistemele de inovare, stimulente fiscale și financiare pentru a se dezvolta și facilitarea accesului la piețe și la informațiile privind piețele.

3.7.3. Furnizarea de sprijin și orientări, inclusiv în ceea ce privește echipamentele informatice și tehnologiile software, poate stimula dezvoltarea și consolidarea IMM-urilor în lanțul de aprovizionare și o mai bună integrare a ODD în strategiile lor.

3.8. Analiză comparativă: autoevaluare, monitorizare, implicare, dialog

3.8.1. Pentru orice întreprindere, instrumentele de autoevaluare sunt esențiale pentru alinierea la Agenda 2030. Aceste instrumente trebuie să sprijine întreprinderile de orice dimensiune, fără a le penaliza pe cele mai mici.

3.8.2. Pentru întreprinderile mai mari, sunt necesare abordări mai cuprinzătoare și mai standardizate, care să poată permite comparații. Pentru întreprinderile mai mici, trebuie asigurat un sprijin ad-hoc. Date fiind particularitățile sectorului, este fundamental un dialog strâns între diferiții actori din sistemul alimentar (întreprinderi, instituții, investitori, consumatori, inovatori).

3.9. Implicarea cetățenilor

3.9.1. Dat fiind rolul social al produselor alimentare și impactul lor asupra durabilității mediului și a sustenabilității sociale, cetățenii ar trebui consultați în momentul definirii politicilor europene, naționale și regionale, precum și a strategiilor întreprinderilor. Implicarea cetățenilor este deosebit de importantă la nivel local pentru a crea o legătură strânsă între alimentație și viața orașelor și a regiunilor ( 18 ) . Politicile alimentare locale contribuie, de asemenea, la realizarea acestui lucru, întrucât pot adopta o abordare globală în ceea ce privește produsele alimentare, exploatând caracteristicile locale și stimulând inițiativele de creare în comun.

3.9.2. Exemplul LEADER ( 19 ) arată că grupurile de acțiune locală (GAL) pot aduce o contribuție eficientă în această privință. Înființarea consiliilor pentru politica alimentară constituie un alt exemplu care arată că implicarea cetățenilor conduce la soluții mai durabile.

4. O „Gramatică a durabilității (20) ” – găsirea limbajului potrivit pentru a vorbi despre durabilitate în momentul punerii în aplicare a ODD în industria alimentară

4.1. Consumatorii, opinia publică, autoritățile de reglementare, investitorii, responsabilii de elaborarea politicilor și societatea civilă solicită întreprinderilor din sectorul alimentar să își îmbunătățească performanța în ceea ce privește durabilitatea. Durabilitatea reprezintă, de asemenea, o bună oportunitate de piață pentru întreprinderi. Prin urmare, problema nu este dacă, ci cum trebuie aliniată industria alimentară la Agenda 2030 și la Acordul de la Paris privind schimbările climatice.

4.2. Cu toate acestea, nu este încă ușor să se evalueze performanța, întrucât în sectorul alimentar nu există un singur indicator cuprinzător pentru durabilitate. În plus, nu există o soluție universală, având în vedere diferențele între subsectoare și importanța dimensiunii întreprinderii atunci când se adoptă o abordare formală în materie de durabilitate. În consecință, întreprinderile mai mici privesc adesea durabilitatea ca pe o posibilă sursă de noi sarcini administrative, mai degrabă decât ca pe o oportunitate.

4.3. Date fiind dificultățile întâmpinate în găsirea unor măsuri precise de aliniere la ODD, în etapa actuală, evaluările tind să se axeze pe caracterul exhaustiv al proceselor puse în aplicare și pe gradul de informare mai mult decât pe rezultate concrete. În orice caz, autoevaluarea ajută o întreprindere să găsească domenii pentru a-și îmbunătăți atât alinierea la ODD, cât și sistemele de planificare. Aceasta ajută inclusiv la răspândirea culturii durabilității în cadrul întreprinderii.

4.4. Odată planificate obiectivele, întreprinderile din sectorul alimentar ar trebui să definească indicatori, metodologii și obiective coerente în materie de durabilitate care să fie realizate pe termen scurt și lung și să definească proceduri pentru dezvăluirea rezultatelor. Cu toate acestea, din cauza diferențelor dintre cadrele de asumare a răspunderii, stabilirea obiectivelor și procesele de măsurare conexe nu sunt încă ușor de comparat.

4.5. În special în ceea ce privește IMM-urile, autoevaluările ar trebui efectuate într-un mod constructiv, cu scopul de a familiariza persoanele mai degrabă cu „Gramatica durabilității” decât cu stabilirea unor criterii de referință.

4.6. De asemenea, întreprinderile ar trebui să integreze în sistemele lor de guvernanță și de gestionare metodologii și obiective flexibile în materie de durabilitate. Fără referiri la obiectivele de durabilitate în ciclurile bugetare, la indicatorii-cheie de performanță (KPI), la mecanismele de monitorizare și la traiectoria profesională, este foarte dificil să se îmbunătățească performanța în materie de durabilitate. Acest tip de integrare nu este o sarcină ușoară, mai ales pentru IMM-uri. În același timp, integrarea reprezintă o bună oportunitate de a revizui și a consolida aceste sisteme.

4.7. Întreprinderile implicate cu succes în durabilitate ar trebui să își promoveze bunele practici. Acest lucru contribuie la a demonstra că pentru întreprinderile din sectorul alimentar și, în special, pentru IMM-uri, este atât posibil, cât și profitabil să fie durabile, și ar putea încuraja alte întreprinderi să le urmeze exemplul. În același timp, acest aspect poate oferi unei întreprinderi multă vizibilitate și multe oportunități de piață valoroase.

4.8. Fixing Business of Food ” (Adaptarea sectorului alimentar) Inițiativa „” (Adaptarea sectorului alimentar) ( 21 ) a Rețelei de soluții pentru dezvoltare durabilă (SDSN), după o analiză precisă a celor mai răspândite standarde, cadre și inițiative globale în materie de durabilitate, a definit un cadru de analiză pentru o întreprindere bazat pe patru piloni de aliniere la ODD. Pilonii sunt: — produsele și strategiile de promovare a unei alimentații sănătoase și durabile; — operațiuni economice și procese interne durabile; — lanțuri de aprovizionare și de valoare durabile; — o bună cetățenie corporativă.

4.9. Fiecare pilon este structurat în jurul unei serii de teme diferite. Aceste teme sunt rezultatul unui proces iterativ care a implicat o activitate de cercetare cu privire la rapoartele de durabilitate ale principalelor întreprinderi din sectorul alimentar de la nivel mondial, interacțiuni multiple cu întreprinderi mari, medii și mici și asociații (sub formă de interviuri, ateliere și sondaje) și analiza celor mai bune practici în materie de durabilitate.

4.10. Cadrul a condus la proiectarea unui instrument de autoevaluare pe care întreprinderile îl pot utiliza pentru a identifica domeniile de îmbunătățit.

4.11. Inițiativa „Fixing the Business of Food” reprezintă, de asemenea, baza unei platforme digitale care evidențiază bunele practici. Cadrul celor patru piloni prezintă exemple concrete de obiective, ținte, indicatori și metodologii selectate în mod specific pentru întreprinderile din sectorul alimentar, în conformitate cu Agenda 2030. În plus, acesta poate ajuta întreprinderile să își identifice KPI-urile, îi poate ajuta pe investitorii să monitorizeze acțiunile și progresele realizate de întreprinderile din sectorul alimentar, iar pe cei care elaborează rapoarte de durabilitate îi poate ajuta să își modeleze rapoartele. Date fiind particularitățile anumitor subsectoare, cadrul a fost adaptat pentru întreprinderile agricole, întreprinderile din domeniul acvaculturii și producătorii de vin de mici dimensiuni.

5. Cadrul de politică pentru alinierea întreprinderilor din sectorul alimentar la ODD

5.1. CESE salută codul de conduită al UE pentru practici comerciale și de marketing responsabile, ca element important pentru punerea în aplicare a Strategiei „De la fermă la consumator”. Majoritatea părților implicate consideră, în general, că elaborarea codului voluntar reprezintă un proces util care a dus la apropierea partenerilor din lanțul de aprovizionare cu alimente. Această inițiativă marchează un punct de pornire și ar trebui să continue să servească ca platformă colaborativă pentru practicile comerciale responsabile și durabile.

5.2. Cu toate acestea, CESE, pe baza feedbackului din partea întreprinderilor și a părților interesate, subliniază limitările unei abordări voluntare și evidențiază nevoia adoptării unor reglementări și unor acte legislative pentru a asigura o tranziție rapidă către durabilitate. Aceasta include și o revizuire a normelor în materie de concurență pentru a promova în continuare cooperarea și durabilitatea de-a lungul lanțului de aprovizionare.

5.3. În plus, CESE subliniază că codul de conduită este slab în ceea ce privește dimensiunea socială, și regretă că nu se face nicio referire la negocierea colectivă. Dialogul social este foarte important, iar partenerii sociali ar trebui să fie implicați de-a lungul întregului lanț. Calea către durabilitate ar trebui să aibă, de asemenea, un impact pozitiv asupra salariilor și a condițiilor de muncă.

5.4. Totodată, codul nu conține măsuri menite să crească accesibilitatea produselor alimentare sănătoase și durabile. Accesibilitatea produselor alimentare sănătoase și durabile ar ajuta consumatorii să adopte o dietă sănătoasă și durabilă.

5.5. Codul de conduită nu dispune de un mecanism solid de monitorizare pentru a evalua relevanța, punerea în aplicare și impactul angajamentelor. Este necesară instituirea unui proces solid de revizuire a codului de conduită pe teren pentru a monitoriza dacă angajamentele individuale și cele privind obiectivele ambițioase sunt sau nu sunt respectate. Experiența arată că doar elementele măsurate și monitorizate sunt realizate. În general, pentru reușită va fi crucială și o implicare mai strânsă a societății civile (dialogul social). Un „Consiliu european pentru politica alimentară” cu mai multe părți interesate și pe mai multe niveluri, astfel cum a propus CESE în avizele sale anterioare ( 22 ) , ar putea facilita, printre altele, implicarea societății civile în monitorizarea codului de conduită.

5.6. Până acum, în special întreprinderile mai mari și multinaționale sunt cele care au aderat la codul de conduită. Trebuie creat un mediu propice pentru a sprijini și a facilita un angajament mai ferm față de agenda ODD, astfel încât IMM-urile să devină o prioritate a politicilor alimentare ale UE. În timp ce întreprinderile mai mari dispun adesea de propriile departamente responsabile de durabilitate, se pare că IMM-urile au deseori doar resurse și capacități limitate pentru a integra durabilitatea în activitățile lor.

5.7. CESE subliniază concluziile din avizele sale anterioare în care solicită crearea unui lanț de aprovizionare cu alimente mai echitabil și recunoaște funcționarea excepțională a lanțului de aprovizionare cu alimente în întreaga UE, garantând accesul zilnic al tuturor cetățenilor la alimente de calitate. Este necesară punerea rapidă în aplicare a Directivei UE privind practicile comerciale neloiale și a altor politici de sprijin de către statele membre pentru a promova sisteme alimentare mai durabile și reziliente ( 23 )

5.8. Comisia Europeană a adoptat recent foaia de parcurs către o legislație-cadru pentru un sistem alimentar durabil al UE și pentru a integra durabilitatea în toate politicile legate de alimente ( 24 ) , astfel cum se prevede în Strategia „De la fermă la consumator”. CESE salută această inițiativă ca pe un pas înainte, întrucât, în mod clar, este nevoie de reglementări și de un anumit nivel de standardizare și armonizare pentru a garanta credibilitatea și condiții de concurență echitabile, și subliniază recomandarea sa de a promova o politică alimentară cuprinzătoare a UE.

Bruxelles, 9 decembrie 2021. Președinta Comitetului Economic și Social European Christa SCHWENG

(1) Avizul CESE pe tema „Promovarea unei alimentații sănătoase și durabile în UE” (JO C 190, 5.6.2019, p. 9).

(2) Avizul CESE pe tema „Către un lanț echitabil de aprovizionare cu alimente” (JO C 517, 22.12.2021, p. 38).

(3) Sistemul alimentar durabil al UE – o nouă inițiativă.

(4) Avizul CESE pe tema „Către o strategie a UE privind consumul durabil” (JO C 429, 11.12.2020, p. 51).

(5) Strategia „De la fermă la consumator”.

(6) Avizul CESE pe tema „Contribuția societății civile la dezvoltarea unei politici alimentare globale în UE” (JO C 129, 11.4.2018, p. 18).

(7) Cod de conduită pentru practicile comerciale și de marketing responsabile.

(8) Summitul ONU privind sistemele alimentare.

(9) Raportul Centrului Comun de Cercetare al Comisiei Europene intitulat „Modelling environmental and climate ambition in the agricultural sector with the CAPRI model” (Modelarea ambiției în materie de mediu și climă în sectorul agricol pe baza modelului CAPRI).

(10) Printre exemplele de bune practici în domeniul inovării, se numără: Irritec Corporate, unul dintre liderii mondiali din sectorul irigației inteligente; Micronizzazione Innovativa SRL, o întreprindere nou-înființată inovatoare care a realizat un produs inovator de promovare a retenției apei și a creșterii rapide a plantelor; Igloo, o întreprindere nou-înființată inovatoare care se axează pe dezvoltarea de noi tehnologii pentru a sprijini agricultura (producția hidroponică); și Agrorobotica, care este activă în domeniul agriculturii de precizie.

(11) ECESP.

(12) Avizul CESE pe tema „Contribuția bioeconomiei la îndeplinirea obiectivelor UE în domeniul climei și al energiei, precum și la realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă ale Națiunilor Unite” (JO C 440, 6.12.2018, p. 45).

(13) Printre exemplele de bune practici se numără Unilever, care adoptă o politică internă pentru a garanta aprovizionarea durabilă din partea furnizorilor săi.

(14) „Pentru ca politica alimentară europeană să fie cu adevărat relevantă pentru consumatorii europeni, este esențial ca alimentele produse în mod durabil în UE să fie competitive. Aceasta înseamnă că, pe de o parte, sectorul agroalimentar european este în măsură să livreze consumatorilor nu numai alimente la prețuri care acoperă costurile suplimentare pentru îndeplinirea unor criterii precum durabilitatea, securitatea alimentară și aportul nutritiv, ci și un venit echitabil al fermierilor, și, pe de altă parte, își menține poziția pe piață ca opțiune preferată de marea majoritate a consumatorilor.” Avizul pe tema „Contribuția societății civile la dezvoltarea unei politici alimentare globale în UE”, punctul 5.8 (JO C 129, 11.4.2018, p. 18).

(15) Avizul CESE pe tema „Promovarea unei alimentații sănătoase și durabile în UE” (JO C 190, 5.6.2019, p. 9).

(16) Avizul CESE pe tema „Promovarea unei alimentații sănătoase și durabile în UE” (JO C 190, 5.6.2019, p. 9).

(17) Avizul CESE pe tema „Promovarea unei alimentații sănătoase și durabile în UE” (JO C 190, 5.6.2019, p. 9).

(18) Avizul CESE pe tema „Contribuția societății civile la dezvoltarea unei politici alimentare globale în UE” (JO C 129, 11.4.2018, p. 18) și Avizul CESE pe tema „«De la fermă la consumator»: o strategie alimentară durabilă” (JO C 429, 11.12.2020, p. 268).

(19) https://enrd.ec.europa.eu/leader-clld_en

(20) «Gramatica durabilității» este un termen creat de Elliot M Tretter în cartea sa Shadows of a Sunbelt City.

(21) „Fixing the Business of Food” (Adaptarea sectorului alimentar).

(22) Avizul CESE pe tema „Contribuția societății civile la dezvoltarea unei politici alimentare globale în UE” (JO C 129, 11.4.2018, p. 18) și Avizul CESE pe tema „«De la fermă la consumator»: o strategie alimentară durabilă” (JO C 429, 11.12.2020, p. 268).

(23) Avizul CESE pe tema „Către un lanț echitabil de aprovizionare cu alimente” (JO C 517, 22.12.2021, p. 38).

(24) Sistemul alimentar durabil al UE – o nouă inițiativă.