COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL ȘI COMITETUL REGIUNILOR

Examinarea funcționării dispozițiilor privind lucrătorii de pe navele de pescuit maritime prevăzute în Directiva 2003/88/CE

1. Introducere

În prezenta comunicare este examinat modul de funcționare al articolului 21 din Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru[1] (denumită în continuare „directiva”) privind lucrătorii de pe navele de pescuit maritime care navighează sub pavilionul unui stat membru (denumite în continuare „NPM”), astfel cum se prevede la articolul 25 din directivă. Directiva este interpretată în sens restrictiv, acest lucru însemnând că sunt analizate exclusiv dispozițiile care privesc lucrătorii de la bordul NPM (și nu oricare alți lucrători).

Articolul 21 din directivă exclude lucrătorii de la bordul NPM din domeniul de aplicare al articolelor 3 – 6 și 8. Prin urmare, dispozițiile generale din directivă privind perioadele de repaus zilnic, pauzele, repausul săptămânal, timpul de lucru maxim săptămânal și durata muncii pe timp de noapte nu le sunt aplicabile. Articolul 21 stabilește reguli specifice pentru acești lucrători cu privire la: dreptul acestora la un timp de repaus adecvat și la limita maximă a timpului lor de lucru, inclusiv la limite specifice privind timpul maxim de lucru și timpul minim de repaus [alineatul (1) la sfârșit și alineatele (2) și (3)]; dreptul acestora la o perioadă de repaus neîntreruptă care nu poate fi scindată în mai mult de două perioade, cu un interval maxim între două perioade consecutive de repaus [alineatul (4)]; posibilitatea de a autoriza, în anumite condiții, derogări de la limitele stabilite la alineatele (1), (3) și (4) [alineatul (5)]; lucrul necesar pentru securitatea imediată a vasului sau pentru a acorda ajutor altor nave sau altor persoane aflate în pericol pe mare .[alineatul (6)]; în sfârșit, posibilitatea de a sincroniza dreptul la concediu anual cu perioada în care operarea navelor de pescuit nu este permisă [alineatul (7)].

Comisia a efectuat o examinare bazată pe răspunsurile statelor membre și ale partenerilor sociali la nivel european la un chestionar întocmit în acest scop[2]. Comisia a utilizat, de asemenea, informații provenind din alte surse, cum sunt rapoartele experților independenți.

Chestionarul a cuprins 21 de întrebări specifice, regrupate în trei secțiuni, cu privire la: (i) structura și organizarea sectorului piscicol maritim; (ii) dispozițiile specifice aplicabile lucrătorilor de la bordul NPM stipulate la articolul 21 din directivă; și (iii) alte dispoziții din directivă aplicabile lucrătorilor de la bordul NPM.

Principalele constatări sunt sintetizate în secțiunile 3 - 9 din prezentul document.

2. CONVENțIA OIM PRIVIND MUNCA ÎN SECTORUL PESCUITULUI

La data de 14 iunie 2007, Conferința generală a OIM a adoptat Convenția 188 privind munca în sectorul pescuitului (denumită în continuare „OIM 188”). Articolele 13 și 14 din convenție conțin dispoziții privind „Efectivul și orele de repaus” care se referă la aspectele reglementate în directivă. Articolul 6 din OIM 188 prevede că: „Dispozițiile prezentei convenții nu aduc atingere legilor, arbitrajelor, practicilor cutumiare, precum și oricărui acord între proprietarii navelor de pescuit și pescari care asigură condiții mai favorabile decât cele prevăzute în prezenta convenție”.

Ratificarea OIM 188, care reglementează, de asemenea, coordonarea sistemelor de securitate socială, sub competența exclusivă a UE, a fost autorizată printr-o decizie a Consiliului[3]. Decizia recomanda ratificarea promptă a OIM 188 de către statele membre, de preferință înainte de 31 decembrie 2012.

La data de 1 iunie 2010, partenerii sociali ai CDSS în domeniul pescuitului maritim au inițiat negocieri pentru a integra anumite aspecte ale OIM 188 în legislația UE prin intermediul unui acord între partenerii sociali[4]. Un astfel de acord, dacă va fi încheiat, ar putea conține dispoziții cu privire la organizarea timpului de lucru la bordul NPM. Partenerii sociali și-au exprimat poziția cu privire la acest subiect în răspunsul lor la consultare. Partenerii sociali „nu doresc niciun fel schimbări la nivelul UE, altele decât cele introduse prin Convenția OIM 188”.

3. DOMENIUL DE APLICARE PERSONAL șI MATERIAL [ARTICOLUL 21 ALINEATUL (1) PRIMUL PARAGRAF]

Articolul 21 din directivă se aplică tuturor lucrătorilor de la bordul NPM care navighează sub pavilionul unui stat membru. Conceptul de „ lucrător ” este limitat la persoanele care, conform legislațiilor naționale, sunt legate printr-un contract sau printr-o relație de muncă. Articolul 2 definește „ timpul de lucru ” drept „ orice perioadă în care lucrătorul se află la locul de muncă, la dispoziția angajatorului și își exercită activitatea sau funcțiile, în conformitate cu legislațiile și/sau practicile naționale” .

Impactul legislației referitoare la lucrătorii de la bordul NPM diferă considerabil de la un stat membru la altul. Unele state membre nu posedă niciun fel de nave de pescuit (Austria, Republica Cehă, Ungaria, Luxemburg, Slovacia), în timp ce altele dispun de o flotă considerabilă de NPM. Cinci state membre nu au ieșire la mare. În unele state membre, experiența practică a aplicării articolului 21 din directivă este limitată, deoarece legislația națională de transpunere nu este aplicată datorită lipsei de lucrători sau de nave de pescuit (Ungaria). În sfârșit, în general, flotele din Marea Mediterană sunt compuse din nave de pescuit mai mici, în timp ce, în Atlantic, flotele sunt constituite din nave mai mari, fapt care afectează, de asemenea, simetria impactului.

În anul 2007, numărul total de locuri de muncă (exprimat în echivalent normă întreagă) din sectorul pescuitului în UE-27 a fost estimat la 141 110[5].

Mai multe state membre au declarat că nu cunosc numărul exact de pescari care lucrează la bordul NPM care navighează sub pavilionul acestora. Acest lucru se datorează în principal faptului că nu toți lucrătorii de la bordul navelor de pescuit sunt salariați și că echipajele unui număr mare de nave de pescuit mici sunt formate din pescari independenți (în această privință, un bun exemplu este Grecia, unde 16 576 de nave de pescuit dintr-un total de 17 253 sunt nave de coastă care operează cu dispozitive de prindere staționare.) În plus, pescuitul constituie adesea o activitate secundară, în special în cazul pescuitului de coastă la scară mică (fapt subliniat de Germania și Finlanda). În Suedia, navele nu fac obiectul unei obligații de înscriere, ceea ce însemnă că datele statistice necesare nu sunt disponibile.

Mai mult, informațiile statistice colectate nu sunt comparabile între statele membre, din cauza unor importante diferențe metodologice. De exemplu, unele state membre estimează populația aflată la bordul navelor de pescuit pe baza nivelurilor minime de efectiv corectate, în timp ce altele utilizează statistici privind ocuparea forței de muncă sau informații provenite din sistemele de securitate socială.

Consecințele încadrării prin legislația națională a pescarilor remunerați în cotă parte[6] ca salariați sau ca lucrători independenți merită o atenție specială. În situația în care pescarii remunerați prin cotă sunt considerați lucrători independenți, legislația națională de punere în aplicare a directivei nu le este, în mod normal, aplicabilă (aceasta este situația în Regatul Unit și în Malta). Cu toate acestea, legislația națională se aplică tuturor pescarilor remunerați prin cotă considerați salariați (cum este cazul în Franța, Germania și Spania). Utilizarea unui sistem de cote prezintă anumite consecințe contractuale, cum este utilizarea predominantă a contractelor cu termen fix pentru a sincroniza cât mai mult posibil încasarea salariului și/sau a cotelor cu durata unui contract de muncă (Danemarca). În plus, acest sistem reprezintă un stimulent pentru mărirea timpului de lucru (Portugalia).

În Raportul privind punerea practică în aplicare a directivelor privind sănătatea și securitatea muncii 93/103/CE (navele de pescuit) și 92/29/CEE (asistența medicală la bordul navelor) [7], Comisia a precizat că „sistemul de remunerare mixt” aplicat de majoritatea navelor mici poate conduce la timpi de lucru mai îndelungați, la mai mult timp petrecut la bord și la eforturi mai mari. Măsurile de prevenire eficace nu par a fi o prioritate în astfel de condiții de lucru, iar această lipsă poate duce la mai multe boli și tulburări profesionale.

În acest context, unele state membre consideră că extinderea domeniului de aplicare al regulamentului actual privind timpul de lucru la pescarii independenți ar putea contribui la îmbunătățirea situației. Conform opiniei acestor state, avantajele acestei extinderi ar fi evidente, deoarece, în acest caz, majoritatea navelor mici (Malta) și pescarii remunerați în cotă parte, care în statele membre beneficiază de tratament juridic diferit (Franța) în funcție de modul în care sunt clasificați, ca lucrători independenți sau salariați[8], ar cădea sub incidența regulamentului privind timpul de lucru.

Pescarii independenți sunt incluși în domeniul de aplicare al convenției OIM 188. Din acest motiv, ratificarea convenției de către statele membre ar putea antrena includerea pescarilor independenți în domeniul de aplicare al tuturor dispozițiilor privind timpul de lucru sau al unei părți din acestea (după cum au subliniat Franța, Danemarca, Polonia și Regatul Unit).

4. LIMITAREA TIMPULUI DE LUCRU șI ASIGURAREA REPAUSULUI [ARTICOLUL 21 ALINEATUL (1) AL DOILEA PARAGRAF]

Articolul 21 alineatul (1) al doilea paragraf obligă statele membre să ia măsurile necesare pentru a asigura repausul și a limita timpul de lucru al lucrătorilor de la bordul NPM la o medie de 48 de ore pe săptămână, calculată pe o perioadă de referință care nu depășește 12 luni.

Dispozițiile specifice care reglementează timpul de lucru al lucrătorilor de la bordul NPM rămân justificate. Poziția partenerilor sociali este limpede. Aceștia susțin necesitatea unei legislații specifice privind timpul de lucru în acest sector. În răspunsul lor comun la consultare, partenerii sociali subliniază faptul că „ar fi inoportun să se recurgă la o directivă pentru a impune aceleași restricții privind timpul de lucru pentru lucrătorii pescari de pe mare și de pe uscat”. Conform opiniei acestora, „nu este binevenită încercarea de a impune măsuri care nu iau în considerare specificitățile sectorului nostru”. În plus, partenerii sociali accentuează faptul că „timpul de lucru la bordul navelor de pescuit nu ar trebui limitat mai mult decât în prezent”, întrucât „ acest lucru nu ar fi nici în interesul pescarilor, nici în cel al angajatorilor.

Mai multe state membre au adoptat o legislație specifică privind timpul de lucru al lucrătorilor de la bordul NPM, fie în cadrul reglementărilor privind navigația pe mare (Bulgaria, Estonia, Finlanda, Polonia, Suedia) sau privind transportul pe apă (Ungaria) și/sau în cadrul unor instrumente specifice (Germania, Franța, Malta, Polonia, Spania, Lituania). În alte state membre, acestora li se aplică legislația generală a munci, fără reglementări specifice (Austria, Republica Cehă, Slovacia, Slovenia). Această situație nu contravine directivei, cu condiția ca legislația aplicabilă să asigure cel puțin nivelul de protecție asigurat de articolul 21 din directivă.

15 state membre au recurs la lege pentru a transpune directiva, o singură țară recurgând la dispoziții administrative (Danemarca). Numai Austria și Italia au utilizat contracte colective de muncă (cu toate acestea, se pare că legislația generală privind timpul de lucru continuă se aplice în paralel). În mai multe state membre, contractele colective de muncă în sectorul pescuitului nu există sau sunt neobișnuite.

5. CRITERIUL TIMPULUI MAXIM DE LUCRU șI/SAU AL TIMPULUI MINIM DE REPAUS [ARTICOLUL 21 ALINEATELE (2) – (4)]

În conformitate cu articolul 21 alineatul (2), opțiunea de a limita timpul maxim de lucru și de a impune un timp de repaus minim pentru o perioadă de referință poate fi exercitată numai cu respectarea limitelor specificate la articolul 21 alineatul (1) al doilea paragraf (a se vedea mai sus).

Franța, Suedia și Portugalia au menționat problemele de ordin practic pe care le-au întâmpinat în estimarea și supravegherea timpului real de lucru la bord, precum și posibilitățile de a eluda cu ușurință limitele. Având în vedere toate acestea, aceste țări susțin că perioada de 12 luni propusă în directivă este foarte greu de aplicat în practică. Pentru a surmonta această dificultate, legea franceză propune ca soluție alternativă o limită anuală de 225 de zile pe mare[9], în locul limitei de 48 de ore pentru timpul de lucru pe o perioadă de referință de un an.

Conform articolului 21 alineatele (2) și (3) din directivă statele membre au posibilitatea fie să limiteze timpul de lucru, fie să definească perioade minime de repaus în cadrul unei perioade de referință. În plus, articolul 21 alineatul (4) limitează posibilitatea scindării orelor de repaus în mai mult de două perioade și fixează o limită de maximum 14 ore între două perioade consecutive de repaus.

Majoritatea statelor membre definesc perioadele minime de repaus fie drept criteriu unic (Danemarca, Finlanda, Franța, Malta, Țările de Jos și Suedia), fie în combinație cu un timp de lucru limitat (Austria, Bulgaria, Germania, Spania, Ungaria, Lituania, Portugalia, Grecia). În Danemarca, timpul maxim de lucru este reglementat în mod obișnuit prin contracte colective sau prin contracte individuale de muncă, în timp ce perioadele minime de repaus sunt stabilite prin legislație.

Toate țările care au declarat că utilizează perioada de repaus drept criteriu exclusiv pentru lucrătorii de la bordul NPM dispun de o legislație specifică aplicabilă pescarilor (sau marinarilor și pescarilor). Aceste țări nu utilizează întotdeauna perioada de repaus drept criteriu în legislația generală privind timpul de lucru, care se aplică lucrătorilor care exercită alte profesii.

Țările de Jos consideră criteriul repausului minim drept criteriul „cel mai bine adaptat sistemului de lucrul din sectorul pescuitului”. În Germania, chiar dacă sunt utilizate ambele criterii, un contract colectiv de muncă poate permite, în anumite condiții, depășirea numărului maxim de ore de lucru, dar nu reducerea perioadelor minime de repaus.

Numai Estonia și România au menționat timpul maxim de lucru drept criteriu exclusiv privind lucrătorii de la bordul NPM.

Capturile piscicole și procesarea ulterioară a acestor produse depind în mare măsură de condițiile meteorologice, nu întotdeauna previzibile, de constrângerile tehnice legate de operarea utilajelor de pescuit și de siguranța maritimă. Acest fapt justifică cererea de flexibilitate privind timpul de lucru exprimată de partenerii sociali. De asemenea, s-a raportat că, în anumite situații, numărul orelor de lucru este, în practică, depășit (Germania).

Trebuie subliniat că OIM 188 utilizează timpul minim de repaus drept criteriu unic care limitează timpul de lucru al lucrătorilor de la bordul NPM[10]. Franța, Polonia și Danemarca s-au referit la acest aspect în răspunsul lor la consultare.

Numai Franța a semnalat probleme practice la aplicarea articolului 21 alineatul (4). Ea a propus, ca soluție posibilă, să se permită o nouă repartiție a perioadelor de repaus de șase ore, soluție care ar putea fi pusă în practică numai prin contracte colective de muncă.

6. DEROGăRI [ARTICOLUL 21 ALINEATELE (5) șI (6)]

În conformitate cu articolul 21 alineatul (5) din directivă, statele membre pot permite derogări de la limitele fixate la alineatul (1) al doilea paragraf și la alineatele (3) și (4). Pentru aceasta, trebuie îndeplinite două condiții: (i) derogările trebuie să fie în conformitate cu principiile generale de protecție a sănătății și siguranței lucrătorilor; și (ii) pot fi acordate pentru motive obiective sau tehnice ori pentru motive având legătură cu organizarea muncii. Este necesară o motivație specifică, iar derogarea trebuie să fie proporțională cu aceasta. Același articol prevede că astfel de derogări pot conduce la „perioade de concediu mai frecvente sau mai lungi sau la acordarea de concedii compensatorii”.

Cinci state membre au declarat că nu au recurs niciodată la derogări (Austria, Estonia, Finlanda, Portugalia și România).

Danemarca, Germania, Franța și Polonia acordă derogări legate de condițiile de pescuit sau de procesare a peștelui (atunci când o navă este implicată direct în activități de pescuit și/sau navighează în zone de pescuit). În aceste cazuri, se prevede un repaus compensatoriu (cu excepția Poloniei).

În alte state membre, sunt acordate derogări în numeroase alte situații care nu sunt direct legate de pescuit sau de procesarea peștelui. În toate cazurile, derogările sunt considerate de statele membre care le acordă ca fiind permanente, fiind puțin probabil ca acestea să fie anulate în termen scurt sau mediu. Câteva exemple sunt menționate mai jos pe scurt.

În Țările de Jos, derogarea este ratione personae și se aplică atât comandantului de navă, cât și personalului cu funcții de conducere sau de sprijin de la bordul NPM.

În Malta, derogarea se referă la pescuitul de coastă, dar impactul său este limitat, datorită faptului că toți pescarii în Malta sunt lucrători independenți.

În general, legislația spaniolă permite reducerea timpului de repaus la bordul navelor de pescuit. Nu este prezentată nicio motivație specifică. În plus, dispoziția pare să înlocuiască regulile general valabile pentru navele de pescuit, în loc să constituie mai curând o excepție aplicabilă în anumite condiții, strict definite.

Bulgaria aplică în sectorul pescuitului legislația sa generală privind orele suplimentare. Timpul de lucru permis în temeiul acestei legislații poate, în anumite cazuri, să depășească limitele stabilite în directivă. Cu toate acestea, este stabilită o limită anuală privind orele suplimentare (150 de ore), iar circumstanțele în care acestea sunt permise sunt strict definite.

În general, derogările sunt introduse prin lege. Cu toate acestea, în unele state membre (de exemplu, Germania, Ungaria sau Suedia), acestea pot fi, de asemenea, introduse prin contracte colective de muncă.

Articolul 21 alineatul (6) se referă la dreptul căpitanului unei NPM de a solicita lucrătorilor de la bord să presteze orele de muncă necesare pentru securitatea imediată a vasului, a persoanelor de la bord sau a încărcăturii sau în scopul de a acorda ajutor altor nave sau altor persoane aflate în pericol pe mare. Nu au fost semnalate probleme legate de aplicarea acestei dispoziții.

7. CONCEDIUL ANUAL [ARTICOLUL 21 ALINEATUL (7)]

Articolul 7 din directivă, care reglementează dreptul la concediu anual, vizează și lucrătorii de la bordul NPM. Singura dispoziție specifică, aplicabilă exclusiv lucrătorilor de la bordul NPM, figurează la articolul 21 alineatul (7), care permite statelor membre să dispună că lucrătorii de la bordul NPM, care nu pot fi exploatate într-o anumită perioadă care depășește o lună a anului calendaristic, trebuie să-și ia concediul anual în această perioadă.

12 state membre au declarat că nu au utilizat această opțiune (Austria, Bulgaria, Danemarca, Spania, Estonia, Finlanda, Franța, Germania, Ungaria, Țările de Jos, Polonia și Portugalia). Numai Malta și România au declarat că au utilizat această dispoziție. Cu toate acestea, în Malta, în practică impactul său este limitat, datorită faptului că toți pescarii sunt lucrători independenți.

8. DISPOZIțII GENERALE DIN DIRECTIVă APLICABILE LUCRăTORILOR DE LA BORDUL NPM (ÎN SPECIAL, DISPOZIțIILE PRIVIND MUNCA PE TIMP DE NOAPTE)

În conformitate cu articolul 21 alineatul (1), articolul 8 din directivă referitor la „durata muncii de noapte” nu se aplică lucrătorilor de la bordul NPM. Articolele 9 - 11 (privind controlul medical și transferul lucrătorilor de noapte la munca de zi, garanțiile pentru munca de noapte și informarea cu privire la folosirea regulată a lucrătorilor în schimbul de noapte) se aplică acestora în continuare.

Din aceste motive, este necesar să se evalueze dacă o reglementare specifică a duratei muncii pe timp de noapte efectuate de către lucrătorii de la bordul NPM este justificată sau nu.

Un număr de state membre au decis să aplice legislația lor generală privind munca pe timp de noapte lucrătorilor de la bordul NPM (Spania, Portugalia, România, Bulgaria, Finlanda, Ungaria, Țările de Jos), chiar dacă anumite state membre dispun de legislație specifică de reglementare a altor aspecte ale timpului de lucru la bordul NPM.

Alte state membre au declarat că nu există niciun indiciu privind efectele negative ale lipsei unei reglementări actuale a duratei muncii pe timp de noapte asupra sănătății și siguranței lucrătorilor (Germania, Lituania). Unele metode de pescuit fac necesară munca pe timp de noapte. Polonia a declarat că niște dispoziții mai stricte privind munca pe timp de noapte la bordul NPM ar face obiectul unei opoziții ferme din partea lucrătorilor înșiși. În sfârșit, Regatul Unit subliniază că pescarii sunt și vânători și culegători și că ar fi practic imposibil să li se restrângă activitățile în cadrul tradițional aplicat lucrătorilor pe uscat cu privire la munca pe timp de noapte.

S-a subliniat că ar fi justificat să se pună accentul pe supravegherea medicală a pescarilor cărora li se cere să lucreze pe timp de noapte (Franța).

Chiar dacă unele metode de pescuit fac necesar lucrul pe timp de noapte, lucrătorii de la bordul NPM nu pot fi întotdeauna considerați „lucrători de noapte” în sensul articolului 2 alineatul (4) din directivă, care impune ca o anumită parte a timpului de lucru să fie desfășurată pe timp de noapte.

Este de remarcat că lucrătorilor tineri li se aplică reguli specifice în temeiul Directivei 94/33/CE[11].

9. EVALUARE GENERALă

Statelor membre și partenerilor sociali consultați de Comisie li s-a cerut să-și prezinte evaluarea generală a articolului 21 din directivă, menționând, în special, dacă dispozițiile acestui articol sunt în continuare adecvate, mai ales în ceea ce privește sănătatea și siguranța. Principalele concluzii sunt sintetizate mai jos:

1. Dispozițiile speciale privind lucrătorii de la bordul NPM specificate la articolul 21 ar trebuie să continue să se aplice. Articolul a fost considerat corespunzător de 12 state membre, partenerii sociali pronunțându-se cu fermitate în favoarea menținerii reglementărilor specifice privind lucrătorii de la bordul NPM. Cu toate acestea, partenerii sociali au declarat că „limitele precise stabilite la articolul 21 din prezenta directivă privind lucrătorii de la bordul vaselor de pescuit trebuie considerate adecvate”.

2. Cu toate că nu toate statele membre și-au prezentat poziția, nouă au declarat că, în opinia lor, domeniul de aplicare personal actual al directivei este corespunzător.

3. Unele state membre și-au exprimat îndoieli cu privire la oportunitatea criteriului timpului de lucru maxim, având în vedere metodele de lucru speciale din sectorul pescuitului și dificultățile de a controla și impune respectarea limitelor fixate. Dificultatea de a determina numărul real de ore lucrate la bord este considerată drept problema cea mai frecventă în materie de inspecții. În plus, inspecțiile se efectuează în mod obișnuit numai în porturi. Conform opiniei unor state membre, controlul perioadelor de repaus este, în practică, mai puțin dificil.

4. Respectarea timpului de pauză neîntrerupt de șase ore pune probleme de ordin practic în unele state membre.

5. Este în general acceptat faptul că articolul 8 privind durata muncii pe timp de noapte nu ar trebui aplicat lucrătorilor de la bordul NPM. Nu a fost considerată justificată nici o legislație specifică vizând durata muncii pe timp de noapte a lucrătorilor de la bordul NPM.

6. Posibilitatea acordării de derogări de la limitele generale fixate pentru timpul de lucru al lucrătorilor de la bordul NPM a fost considerată un mecanism necesar de flexibilitate.

10. CONCLUZII

7. Respectând pe deplin autonomia partenerilor sociali, Comisia va continua să urmărească procesul de negociere privind integrarea anumitor aspecte din OIM 188 în legislația UE prin intermediul unui acord între partenerii sociali pentru a identifica, în strânsă cooperare cu partenerii sociali, domeniile potențiale în care intervenția UE este necesară sau justificată. Aceste intervenții eventuale vor fi asociate cu o revizuire în curs a directivei.

8. Ca urmare a consultării, Comisia a identificat un număr de domenii care necesită în continuare atenție. Acestea sunt:

9. Situația lucrătorilor independenți, care lucrează în mod obișnuit pe nave mici și sunt adeseori pescari remunerați în cotă parte, merită o atenție specială, mai ales în contextul ratificării și punerii în aplicare a Convenției OIM 188 de către statele membre.

10. Informațiile furnizate de statele membre nu sunt suficiente pentru a asigura că perioada de referință nedepășind 12 luni menționată la articolul 21 alineatul (1) al doilea paragraf este întotdeauna prevăzută și respectată.

11. Convenția OIM 188 specifică drept criteriu unic timpul minim de repaus, în timp ce directiva permite, la alegere, utilizarea fie a timpului minim de repaus, fie a timpului maxim de lucru. Din acest motiv, statele membre pot fie să aplice numai criteriul timpului minim de repaus, fie, pentru a se conforma ambelor instrumente, să aplice atât timpul maxim de lucru, cât și timpul minim de repaus. Această soluție este compatibilă cu directiva menționată, atât timp cât dispozițiile acesteia care sunt mai favorabile lucrătorilor sunt respectate. Dreptul la perioade neîntrerupte de repaus este, în special, important (deoarece nu există nicio dispoziție similară în Convenția OIM 188) și trebuie respectat.

12. O atenție specială trebuie acordată supravegherii medicale a marinarilor care muncesc pe timp de noapte.

13. Într-un singur caz (Spania), derogarea de la regulile privind timpul de lucru nu este justificată în niciuna din situațiile enumerate la articolul 21 alineatul (5). Derogările trebuie să fie proporționale cu circumstanțele care le justifică și să nu fie extinse la întregul domeniu de aplicare al dispoziției. Comisia va verifica cu o deosebită atenție dacă recurgerea la derogările, prevăzute la articolul 21 alineatul (5), respectă aceste principii.

14. Într-un context mai larg, Comisia subliniază faptul că obiectivul principal al strategiei comunitare 2007 – 2012[12] privind sănătatea și siguranța la locul de muncă, susținută prin Rezoluția Consiliului din 25 iunie 2007[13], constă în ameliorarea continuă a condițiilor de lucru, în special printr-o reducere netă a accidentelor de muncă și a bolilor profesionale. În vederea atingerii acestui obiectiv, trebuie promovată punerea în aplicare corectă și eficientă a legislației UE privind sănătatea și siguranța și, în același timp, trebuie sprijinite IMM-urile, în special cele din sectoarele cu „risc ridicat”, cum sunt construcțiile, agricultura, pescuitul și transporturile. În acest scop. Comisia pregătește în prezent, în contextul noului program PROGRESS și în colaborare cu Comitetul consultativ, ghiduri practice facultative privind aplicarea corectă a directivelor, în special în sectorul pescuitului (pentru nave având o lungime mai mică de 15 metri).

[1] JO L 299, 18.11.2003, p. 9–19.

[2] Au răspuns 25 de state membre (nu au fost primite răspunsuri din partea Belgiei și Irlandei). Republica Cehă și Slovacia nu au transpus articolul 21, deoarece operarea NPM sub pavilioanele acestor țări nu este permisă. Luxemburgul nu are nicio NPM înregistrată sub pavilionul său. Partenerii sociali consultați (ETF, Europêche) au prezentat un răspuns comun.

[3] 2010/321/: Decizie a Consiliului din 7 iunie 2010 de autorizare a ratificării de către statele membre, în interesul Uniunii Europene, a Convenției privind munca în domeniul pescuitului, din 2007, a Organizației Internaționale a Muncii (Convenția 188).

[4] În temeiul articolului 155 alineatul (2) TFUE.

[5] Comisia Europeană, Date și cifre prind politica comună în domeniul pescuitului, ediția 2010

[6] Sistemul tradițional de remunerare în industria pescuitului constă în acordarea unei cote din captură, a unei cote din câștiguri după deducerea costurilor sau într-un sistem de cotă din captură plus salariu (sursă: OIM Condițiile de muncă și viață ale pescarilor, Geneva, CFI/4/1988/1 ). Pentru a-și maximiza partea care le revine din câștiguri, pescarii tind să funcționeze cu un echipaj cât mai redus.

[7] COM(2009) 599 final.

[8] Spania dispune de un statut juridic hibrid interesant denumit „lucrător independent, din punct de vedere economic dependent”. Acesta se caracterizează printr-o legătură cu clientul practic exclusivă. Legea prevede o serie de drepturi specifice, cum sunt perioadele de repaus sau garanții în caz de anulare a contractului.

[9] Limita de 225 de zile pe mare este considerată de documentele pregătitoare pentru legea franceză drept echivalentul a 35 de ore pe săptămână, ceea ce constituie limita legală a timpului de lucru în Franța. O opțiune prevede o derogare de până la 250 de zile pe mare, echivalentul a 48 de ore pe săptămână.

[10] Acest fapt vine în contradicție cu Convenția privind munca maritimă, 2006, care menține alternativa între timpul maxim de lucru și timpul minim de repaus drept criteriu privind timpul de lucru al marinarilor.

[11] Punerea sa practică în aplicare a fost analizată recent de către Comisie în cadrul unui raport (SEC (2010) 1339).

[12] Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor – Îmbunătățirea calității și productivității în muncă: strategia comunitară 2007 - 2012 privind sănătatea și siguranța la locul de muncă [COM(2007) 62 final, 21 februarie 2007].

[13] Rezoluția Consiliului din 25 iunie 2007 privind noua strategie comunitară referitoare la sănătatea și siguranța la locul de muncă (2007-2012), JO C 145, 30.6.2007, p. 1.