RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 105/1

AVIZUL BĂNCII CENTRALE EUROPENE

din 25 ianuarie 2012

cu privire la o propunere de directivă privind accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a societăților de investiții și o propunere de regulament privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții

(CON/2012/5)

2012/C 105/01

Introducere și temei juridic

La 20 septembrie 2011, Banca Centrală Europeană (BCE) a primit din partea Consiliului Uniunii Europene o solicitare de emitere a unui aviz cu privire la o propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a societăților de investiții și de modificare a Directivei 2002/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind supravegherea suplimentară a instituțiilor de credit, a întreprinderilor de asigurare și a societăților de investiții care aparțin unui conglomerat financiar (1) (denumită în continuare „directiva propusă”). La 30 noiembrie 2011, BCE a primit din partea Consiliului o solicitare de emitere a unui aviz cu privire la o propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții (2) (denumit în continuare „regulamentul propus”).

Competența BCE de a adopta un aviz privind directiva și regulamentul propuse se întemeiază pe articolul 127 alineatul (4) și articolul 282 alineatul (5) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, întrucât directiva propusă și regulamentul propus cuprind dispoziții care afectează misiunile fundamentale ale Sistemului European al Băncilor Centrale (SEBC), respectiv definirea și aplicarea politicii monetare a Uniunii, promovarea bunei funcționări a sistemelor de plăți și contribuirea la buna desfășurare a politicilor promovate de autoritățile competente în ceea ce privește supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și stabilitatea sistemului financiar. Din motive de eficiență și claritate, BCE a decis să adopte un singur aviz cu privire la aceste două propuneri legislative. În conformitate cu articolul 17.5 prima teză din Regulamentul de procedură al Băncii Centrale Europene, Consiliul guvernatorilor adoptă prezentul aviz.

Observații cu caracter general

1. Obiectivele regulamentului propus și ale directivei propuse

La 20 iulie 2011, Comisia Europeană a adoptat directiva propusă și regulamentul propus, care urmează să înlocuiască Directivele 2006/48/CE (3) și 2006/49/CE (4). Propunerile reprezintă un pas important către consolidarea reglementării sectorului bancar și al societăților de investiții și către crearea unui sistem financiar mai sănătos și mai sigur în Uniune. BCE apreciază angajamentul ferm al Uniunii de a pune în aplicare standardele și acordurile internaționale în domeniul reglementării financiare, ținând seama totodată, dacă este cazul, de elementele specifice ale sistemului juridic și financiar al Uniunii. BCE sprijină cu fermitate punerea în aplicare eficace și în timp util a standardelor de capital și lichiditate de la Basel (5). În acest sens, BCE constată rolul principal asumat de Comisie în îndeplinirea angajamentului G20 „de a adopta și pune în aplicare pe deplin aceste standarde în termenul convenit, care este în conformitate cu redresarea economică și stabilitatea financiară” (6), prin faptul că se numără printre primele instituții care propun punerea în aplicare a cadrului Basel III (7) și a acordurilor Grupului guvernatorilor băncilor centrale și al directorilor organismelor de supraveghere (Group of Central Bank Governors and Heads of Supervision – GHOS) (8) în legislația Uniunii. Măsurile propuse vor spori în mod substanțial capacitatea de revenire după șocuri la nivel de sistem, vor contribui la buna funcționare a sistemului financiar și vor asigura un cadru stabil și durabil pentru prestarea de servicii financiare în Uniune.

2. Reforma legislației bancare a Uniunii

BCE apreciază abordarea inovatoare a Comisiei, în special cu privire la regulamentul propus, care include cele mai multe dintre anexele tehnice la Directivele 2006/48/CE și 2006/49/CE și limitează opțiunile și măsurile discreționare ale statelor membre. Cadrul propus va conduce la o mai mare securitate juridică, reducând totodată riscurile de duplicare la nivelul statelor membre. Criza financiară a demonstrat și ea necesitatea de a acționa rapid și eficient. Este important să se asigure nivelul corespunzător de flexibilitate pentru dezvoltarea reglementărilor bancare ale Uniunii. În ceea ce privește revizuirile viitoare ale regulamentului propus, astfel cum s-a indicat în avize anterioare (9), BCE recomandă să se asigure faptul că numai principiile-cadru cuprinse în regulamentul propus și care reflectă opțiuni politice fundamentale și chestiuni de fond fac în continuare obiectul procedurii legislative ordinare. Normele tehnice, inclusiv cele din regulamentul propus, ar trebui adoptate ca acte delegate sau de punere în aplicare în conformitate cu articolele 290 și 291 din tratat, acestea urmând a deveni principalul set de norme aplicabile instituțiilor financiare din Uniune.

3. Cadrul de reglementare european unic în sectorul financiar

3.1. După cum s-a afirmat în avizele anterioare (10), BCE sprijină cu fermitate dezvoltarea unui cadru de reglementare european unic pentru toate instituțiile financiare (11), întrucât acesta promovează buna funcționare a pieței unice în Uniune și facilitează integrarea financiară sporită în Europa. Un cadru de reglementare european unic asigură respectarea unui set unic de reguli prudențiale de către instituțiile financiare care prestează servicii financiare în piața unică. Aceasta diminuează oportunitățile de arbitraj de reglementare și denaturarea concurenței. În plus, normele armonizate îmbunătățesc transparența și reduc costurile de reglementare și conformare.

3.2. Cadrul de reglementare european unic necesită: (a) identificarea clară și corespunzătoare a domeniilor relevante pentru actele delegate și de punere în aplicare; (b) implicarea adecvată a autorităților europene de supraveghere (AES), utilizând astfel expertiza autorităților în elaborarea proiectelor de standarde tehnice; (c) o abordare consecventă și coordonată în ansamblul sectoarelor financiare; (d) criterii coerente în ansamblul legislației financiare a Uniunii pentru recursul la actele delegate sau de punere în aplicare, cu sau fără elaborarea în prealabil a unor proiecte de standarde tehnice de reglementare sau de punere în aplicare de către AES (12). În sectorul bancar, implicarea sistematică a Autorității bancare europene (ABE) în adoptarea legislației europene de punere în aplicare prin dezvoltarea proiectelor de standarde tehnice, în special atunci când este necesară o analiză tehnică prealabilă, va asigura un cadru de reglementare flexibil la nivelul Uniunii care va susține în mod eficient piața unică a serviciilor financiare din Uniune.

4. Rolul consultativ al BCE cu privire la proiectele de acte delegate și proiectele de acte de punere în aplicare

4.1. Având în vedere importanța actelor delegate și de punere în aplicare ca o componentă substanțială a cadrului de reglementare european unic, BCE face următoarele observații cu privire la exercitarea rolului său consultativ prevăzut la articolul 127 alineatul (4) și articolul 282 alineatul (5) din tratat.

4.2. Proiectele de acte delegate și proiectele de acte de punere în aplicare elaborate de Comisie reprezintă „act al Uniunii propus” în sensul articolului 127 alineatul (4) din tratat și, respectiv, „proiect de act al Uniunii” în sensul articolului 282 alineatul (5) din tratat. Atât actele delegate, cât și actele de punere în aplicare constituie acte juridice ale Uniunii. În mod semnificativ, majoritatea versiunilor lingvistice ale articolului 282 alineatul (5) din tratat se referă la „proiecte” de acte juridice ale Uniunii cu privire la care BCE trebuie să fie consultată (13). Prin urmare, sfera de aplicare a obligației de a consulta BCE nu poate fi restrânsă doar la proiectele de acte întemeiate pe o propunere a Comisiei.

4.3. În cauza C-11/00 (14), Curtea de Justiție a stabilit că obligația de a consulta BCE are drept scop „în esență să asigure adoptarea actului de către organul legislativ doar după consultarea acestei instituții, care, în temeiul funcțiilor specifice pe care le îndeplinește în cadrul Uniunii în domeniul vizat și în virtutea nivelului ridicat de specializare de care se bucură, este calificată în mod specific pentru a contribui în mod constructiv la procesul legislativ avut în vedere”.

4.4. În acest context, pentru a beneficia de toate avantajele rolului consultativ exercitat de către BCE, aceasta ar trebui consultată în timp util cu privire la orice proiect de act al Uniunii, inclusiv cu privire la proiectele de acte delegate și proiectele de acte de punere în aplicare care intră în sfera sa de competență. În plus, având în vedere importanța proiectelor de standarde tehnice ca parte a dezvoltării legislației privind serviciile financiare din Uniune, BCE își va exercita rolul său consultativ în ceea ce privește chestiunile ce intră în competența sa, acordând o importanță deosebită termenelor-limită stabilite pentru adoptarea acestor acte și necesității de a asigura o adoptare facilă a legislației de punere în aplicare.

Observații specifice

5. Supraveghere macroprudențială și posibilitatea unor norme mai stricte

5.1. Regulamentul propus stabilește standardele prudențiale care vor avea o aplicabilitate directă în ansamblul Uniunii. După cum s-a arătat mai sus, BCE sprijină cu fermitate abordarea Comisiei, care stabilește în mod efectiv un cadru de reglementare european unic pentru instituțiile financiare. În plus, BCE susține pe deplin obiectivul abordării unor expuneri la risc specifice privind, printre altele, anumite sectoare, regiuni sau state membre prin acte delegate care împuternicesc Comisia să impună cerințe prudențiale mai stricte, dacă este necesar pentru a aborda modificări în intensitatea riscurilor microprudențiale sau macroprudențiale care rezultă din evoluțiile pieței (15). Cu toate acestea, actele delegate pe care Comisia le poate adopta ar trebui să se extindă la cerințele prudențiale privind expunerile mari și cerințele de publicare, precum și la cerințele privind efectul de levier și lichiditatea, după ce aceste cerințe privind efectul de levier și lichiditatea vor deveni efectiv parte a cadrului de reglementare aplicabil al Uniunii. Totuși, BCE constată că un termen de șase luni sau mai puțin pentru impunerea unor cerințe mai stricte pentru abordarea unor astfel de riscuri va fi insuficient în numeroase cazuri și ar necesita un termen mult mai lung, de exemplu, doi ani sau mai mult, pentru a fi eficace și pentru a atinge obiectivul dorit (16).

5.2. De asemenea, BCE consideră foarte important ca regulamentul propus să permită statelor membre să aplice cerințe prudențiale mai stricte atunci când apar riscuri sistemice pentru stabilitatea financiară. Necesitatea unui asemenea aranjament este justificată, printre altele, de faptul că ciclurile economice și financiare nu sunt complet armonizate între statele membre, iar acestea se pot confrunta cu diferite tipuri de risc sistemic. De asemenea, există și diferențe semnificative între caracteristicile structurale ale sectoarelor financiare din statele membre. Prin urmare, autoritățile cu un mandat macroprudențial pot fi nevoite să restrângă coeficienții cantitativi și limitele anumitor instrumente de politică prudențială cuprinse în regulamentul propus pentru a adapta mai bine cerințele prudențiale la situația ciclică specifică a acestora și pentru a aborda efectiv riscurile sistemice asociate (17).

5.3. În acest context, anumite dispoziții din regulamentul propus permit o anumită adaptare a cerințelor prudențiale la nivel național. Prima este introducerea unui mecanism privind amortizorul de capital anticiclic (18). A doua este extinderea propusă a sferei procesului de control prudențial pentru a permite autorităților naționale să aplice reguli prudențiale mai stricte în ceea ce privește anumite instituții (19). BCE constată, totuși, că această extindere propusă constă în primul rând într-un instrument microprudențial conceput să abordeze riscurile care provin de la instituții individuale sau grupuri de instituții și nu pentru a fi utilizat ca instrument de politică macroprudențială pentru abordarea riscurilor sistemice. În al treilea rând, regulamentul propus introduce posibilitatea ca autoritățile naționale să adapteze ponderarea la risc sau să stabilească criterii mai stricte, de exemplu, raportul dintre volumul creditului și valoarea proprietății imobiliare (loan-to-value ratio), pentru expunerile garantate cu proprietăți imobiliare rezidențiale sau comerciale în cazul în care caracteristicile de risc ale acelui segment specific de piață o justifică într-un anumit stat membru (20).

5.4. BCE susține mecanismul menționat mai sus, care permite autorităților naționale să adapteze anumite cerințe prudențiale, și apreciază că ar trebui extins pentru a permite autorităților naționale să impună cerințe prudențiale mai stricte în scopuri macroprudențiale la nivel național. Această extindere este necesară pentru a aborda în mod cuprinzător și eficient preocupările în materie de stabilitate financiară generate de caracteristicile structurale ale unui sistem financiar național sau de riscurile sistemice. Prin urmare, domeniul de aplicare al acestui mecanism propus ar putea fi extins pentru a acoperi cerințe mai stricte pentru: (a) capital; (b) limite pentru expunerile mari; și (c) cerințe de lichiditate și rata efectului de levier, după ce sunt introduse în cadrul de reglementare al Uniunii. În acest context, ar trebui să se permită autorităților naționale să impună cerințe mai stricte în legislația națională a acestora, respectiv să restrângă coeficienții cantitativi și limitele pentru elementele (a), (b) și (c), după transmiterea Comitetului european pentru risc sistemic (CERS) a unei notificări cu privire la măsurile propuse; totuși, aceste cerințe ar trebui aplicate respectând pe deplin celelalte dispoziții ale regulamentului propus, care ar rămâne neschimbate.

5.5. În vederea menținerii transparenței și asigurării consecvenței măsurilor adoptate în Uniune, BCE recomandă ca posibila aplicare a unor cerințe mai riguroase de către autoritățile naționale să facă obiectul unor garanții. În această privință, CERS ar putea juca un important rol de coordonare în ceea ce privește evaluarea preocupărilor privind stabilitatea financiară și a posibilelor consecințe neintenționate și efecte de propagare ale acestor măsuri asupra altor state membre. De asemenea, ABE și CERS ar putea publica pe website-urile lor actualizări periodice ale măsurilor adoptate de statele membre care sunt mai stricte decât cele din regulamentul propus. În ultimul rând, atunci când preocupările privind stabilitatea financiară care au determinat aplicarea unor măsuri prudențiale mai stricte încetează să existe, coeficienții cantitativi și limitele ar trebui să revină la nivelul armonizat stabilit de regulamentul propus.

5.6. În general, posibila aplicare a unor măsuri prudențiale mai stricte de către anumite state membre poate consolida atât stabilitatea financiară, cât și integrarea financiară din Uniune. În mod concret, prin atenuarea riscurilor sistemice și protejarea în mod coordonat a pieței unice împotriva acumulării unor riscuri sistemice excesive, autoritățile pot contribui efectiv la buna funcționare a sistemului financiar al Uniunii și pot promova furnizarea durabilă de servicii financiare pe piața unică pe termen mediu și lung.

6. Fonduri proprii

6.1. BCE sprijină cu fermitate propunerea de consolidare a criteriilor de eligibilitate pentru fondurile proprii de reglementare, precum și armonizarea în continuare a deducerilor. Cerințele privind fondurile proprii reprezintă o piatră de temelie a reformei convenite la nivel internațional în domeniul capitalului. Prin urmare, din perspectiva stabilității financiare, este esențial ca cerințele privind fondurile proprii din regulamentul propus să asigure faptul că sectorul bancar al Uniunii va deține capital de cea mai bună calitate, în special în ceea ce privește fondurile proprii de nivel 1 de bază (common equity tier 1 capital), ceea ce va conduce la o capacitate ridicată de absorbție a pierderilor. Criza a determinat noua reformă a capitalului să pună un accent deosebit pe fondurile proprii de nivel 1 de bază. Obiectivul este de a se asigura că instituțiile de credit europene dețin fonduri proprii de nivel 1 de bază de calitate ridicată similar celui deținut de omologii lor internaționali și, de asemenea, de a asigura o deplină consecvență cu acordul Basel III, astfel cum a fost aprobat de GHOS (21). În acest sens, ar trebui subliniate următoarele aspecte.

6.2. BCE susține lista de condiții care trebuie îndeplinite pentru calificarea drept fonduri proprii de nivel 1 de bază, care reflectă trăsăturile fundamentale ale capitalului în ceea ce privește permanența, absorbția pierderilor și flexibilitatea plăților. În conformitate cu acordul Basel III, „instrumentele de capital” la care se face trimitere în regulamentul propus ar trebui să constea numai în acțiuni la societăți, astfel cum sunt definite în legislațiile naționale ale statelor membre (cu excepția instrumentelor de capital emise de societățile mutuale, cooperativele de credit și instituții similare (22)), și ar trebui să se califice drept fonduri proprii de nivel 1 de bază numai dacă îndeplinesc toate condițiile definite în regulamentul propus (23). De asemenea, BCE recomandă ca, prin adoptarea unui act de punere în aplicare, Comisia să aprobe lista formelor de acțiuni eligibile drept fonduri proprii de nivel 1 de bază stabilită de ABE, pentru ca aceasta să producă efecte obligatorii. În plus, ar trebui elaborate proiecte de standarde tehnice care să detalieze mai mult condițiile de mai sus. Autoritățile competente, în cooperare cu ABE, ar trebui să asigure permanent respectarea acestor condiții. Aceste garanții ar contribui la asigurarea în continuare a consecvenței în Uniune și la reducerea posibilităților de inginerie financiară.

6.3. În ceea ce privește investițiile semnificative în societăți de asigurare, societăți de reasigurare și holdinguri de asigurare, acordul Basel III presupune ca, peste un anumit prag, aceste investiții să fie deduse din fondurile proprii de nivel 1 de bază, folosind abordarea deducerii corespunzătoare (24). Acordul Basel III ține cont de faptul că aceste entități sunt în afara sferei de aplicare a consolidării reglementărilor și urmărește să evite dubla contabilizare a capitalului de reglementare. Regulamentul propus menține posibilitatea, deja existentă în Directiva 2006/48/CE, ca autoritățile competente să autorizeze aplicarea metodelor prevăzute în Directiva 2002/87/CE (25) ca alternativă la „deducere” (26).

6.4. În general, BCE este de acord că fondurile proprii de reglementare din cadrul unui grup bancar ar trebui utilizate numai pentru acoperirea pierderilor care rezultă din riscurile bancare. Astfel, BCE sprijină abordarea problemei dublei utilizări a fondurilor proprii de reglementare atât la nivel de grup bancar, respectiv consolidarea tuturor filialelor care sunt instituții și instituții financiare (27), cât și la nivel de conglomerat financiar, respectiv incluzând și filialele societăți de asigurare în sfera de aplicare a consolidării reglementărilor. În acest context, aplicarea metodelor stabilite în anexa I la Directiva 2002/87/CE nu ar trebui în niciun moment să conducă la fonduri proprii de reglementare mai ridicate pentru grupurile de instituții și instituții financiare la care se face trimitere în regulamentul propus (28) față de nivelul fondurilor proprii de reglementare aplicabil în cazul abordării deducerii.

6.5. Ținând seama de acordul Basel III și, de asemenea, după caz, de principiile internaționale ale Forumului comun privind conglomeratele financiare (Joint Forum on Financial Conglomerates), BCE recomandă asigurarea consecvenței intersectoriale depline a acestor texte (29), ceea ce presupune alinierea regulamentului propus cu dispozițiile corespunzătoare ale Directivelor 2009/138/CE (30) și 2002/87/CE (31). De asemenea, deși BCE sprijină elaborarea de către Comitetul comun al AES a unor proiecte de standarde tehnice cu privire la metodele stabilite în Directiva 2002/87/CE, aceasta recomandă, din motive de claritate juridică și pentru evitarea inconsecvențelor intersectoriale în legislația privind serviciile financiare, introducerea acestei autorizări numai în Directiva 2002/87/CE (32).

6.6. În ianuarie 2011, GHOS a publicat acordul conform căruia toate instrumentele suplimentare de nivel 1 și de nivel 2 ale unei instituții ar trebui să poată fi deduse integral și permanent sau convertite integral în fonduri proprii de nivel 1 de bază în momentul în care instituția devine neviabilă (33). Regulamentul propus confirmă intenția legiuitorului de a incorpora în întregime acest acord (34). BCE înțelege că Comisia va încorpora o astfel de cerință pentru instrumentele suplimentare de nivel 1, cât și pentru cele de nivel 2, împreună cu viitoarea propunere a Comisiei privind restructurarea bancară și gestionarea crizelor în sectorul financiar.

7. Capitalul cu rol de amortizare

7.1. BCE apreciază faptul că în directiva propusă s-a optat pentru a introduce mecanismul privind capitalul cu rol de amortizare, deoarece această abordare va permite autorităților să abordeze riscurile sistemice în mod eficient și flexibil în ansamblul statelor membre. În special, BCE consideră că amortizorul de capital anticiclic este un element esențial al unui set mai amplu de instrumente macroprudențiale (35) și sprijină cu fermitate introducerea unui element anticiclic explicit în reglementările financiare.

7.2. Amortizorul de capital anticiclic poate îmbunătăți substanțial capacitatea sectorului bancar de a-și reveni după șocuri și poate astfel contribui la buna funcționare a serviciilor financiare de-a lungul întregului ciclu financiar. În această privință, BCE subliniază faptul că o decizie a autorităților naționale cu privire la amortizorul de capital anticiclic ar trebui să facă obiectul unor cerințe de reciprocitate nelimitată până la 2,5 % din activele ponderate la risc, în timp ce reciprocitatea voluntară ar trebui să se aplice deasupra acestui prag. În plus, BCE sprijină propunerea ca autoritățile naționale să aibă capacitatea de a stabili un amortizor de capital anticiclic care ține seama de orice variabile financiare și economice considerate relevante pentru evaluarea creșterii excesive a creditului și a acumulării de riscuri sistemice. Totuși aceste variabile nu ar trebui să fie de natură structurală, deoarece amortizorul de capital anticiclic nu ar trebui să aibă drept scop abordarea riscurilor structurale din sistemul financiar. Prin urmare, BCE propune ca variabilele de natură nonciclică incluse în mecanismul amortizorului de capital anticiclic să fie eliminate din directiva propusă (36).

8. Lichiditate

8.1. BCE apreciază angajamentul explicit al Comisiei de a introduce în legislația Uniunii atât o cerință de acoperire a necesarului de lichiditate (liquidity coverage requirement – LCR), cât și un indicator de finanțare stabilă netă (net stable funding ratio – NSFR), în conformitate cu acordurile Basel III (37). Introducerea unui mecanism pentru riscul de lichiditate în legislația propusă va aduce beneficii microprudențiale și macroprudențiale substanțiale. Cerințele de lichiditate vor majora lichiditatea cu rol de amortizare a instituțiilor de credit și vor diminua transformarea riscului de maturitate, reducând interconectarea excesivă din sistemul financiar și atenuând riscul sistemic de lichiditate. De asemenea, normele armonizate privind riscul de lichiditate ar trebui să contribuie la atingerea unor condiții de concurență echitabile, cu practici solide de gestionare a riscului de lichiditate, și să aibă asupra economiei europene un efect general de creștere a bunăstării.

8.2. Cu privire la mecanismul privind lichiditatea propus, BCE ar dori să sublinieze următoarele elemente. 8.2.1. În ceea ce privește raportarea privind activele lichide, există o serie de suprapuneri între elementele prezentate în regulamentul propus cu privire la „raportarea privind activele lichide” (38) și elementele care fac obiectul raportării suplimentare a activelor lichide (39). În consecință, BCE recomandă adoptarea unei liste unice și transparente de elemente de raportat. În ceea ce privește tratarea acțiunilor sau unităților la organisme de plasament colectiv (OPC) ca active lichide, este important să se limiteze volumul relativ al acestor instrumente în totalul LCR, în plus față de stabilirea unui prag în valoare absolută de 250 milioane EUR, pentru a limita riscurile de concentrare la instituțiile mici (40). 8.2.2. Băncile centrale ar trebui implicate în stabilirea măsurii în care rezervele băncilor centrale pot fi incluse în stocul de active lichide în momente de criză (41). 8.2.3. Având în vedere interacțiunea semnificativă anticipată între cerințele de lichiditate și operațiunile de politică monetară, BCE recomandă să fie consultată de către ABE cu ocazia elaborării unei definiții uniforme a activelor de înaltă calitate, precum și cu privire la evaluarea până la 31 decembrie 2015 a modului în care se poate asigura utilizarea de surse de finanțare stabile de către instituții (42). În ciuda efectelor pozitive ale reglementării lichidității asupra punerii în aplicare a politicii monetare, și anume faptul că lichiditatea cu rol de amortizare majorată a instituțiilor de credit și finanțarea mai stabilă reduc ponderea instituțiilor de credit persistente în operațiuni ale băncilor centrale, pot apărea și posibile efecte adverse, de exemplu, prin scăderea lichidității medii a colateralului și a calității creditului contrapartidei și prin afectarea bunei puneri în aplicare a politicii monetare. 8.2.4. Este foarte importantă elaborarea unui cadru adecvat de conformitate pentru LCR, și anume reguli privind utilizarea stocului de active lichide într-un scenariu de criză și privind modul recomandat de reacție al autorităților competente în cazul unei încălcări. Dată fiind relevanța LCR, din perspectiva supravegherii microprudențiale și macroprudențiale, BCE consideră că ABE, în cooperare cu CERS, ar trebui implicată în formularea unor orientări privind posibila eliberare și acumularea ulterioară a lichidității cu rol de amortizare în momente de criză (43).

8.3. Introducerea NSFR (44) va asigura faptul că instituțiile de credit au o finanțare stabilă pentru respectarea obligațiilor acestora. Una dintre problemele esențiale cu care s-au confruntat instituțiile financiare în timpul crizei a fost nevoia urgentă de finanțare care a rezultat din gradul ridicat de necorelare a scadențelor. Aceasta a condus la necesitatea de a apela în mod continuu la refinanțarea datoriilor pe termen scurt pe piețele monetare interbancare, conducând la probleme de finanțare care s-au propagat pe piețele financiare. În această privință, BCE sugerează efectuarea de modificări pentru a evita orice posibilă ambiguitate la punerea în aplicare a acestei cerințe. Deși modul în care NSFR este conceput poate necesita anumite reglaje fine, e de așteptat ca perioada lungă de observație până la 1 ianuarie 2018 să ofere timpul necesar pentru calibrarea în continuare a indicatorului, pentru a evita riscul unor posibile consecințe neintenționate.

9. Efectul de levier

Criza financiară a demonstrat în mod clar necesitatea de a limita nivelurile excesive ale efectului de levier la sectorul financiar. Prin urmare, BCE apreciază în mod deosebit angajamentul Comisiei de a introduce ca cerință obligatorie o rată a efectului de levier independentă de riscuri, sub rezerva unei analize și calibrări corespunzătoare prin utilizarea la maximum a perioadei de analiză convenite (45). În acest context, BCE sugerează să se clarifice, în regulamentul propus, angajamentul legiuitorului de a introduce această cerință (46).

10. Raportare în scopuri de supraveghere

Cadrele de raportare în scopuri de supraveghere pentru raportarea financiară (FINREP) și raportarea comună (COREP) au fost elaborate ultima dată de Comitetul supraveghetorilor bancari europeni (47). Aceste cadre se bazează în prezent pe orientări și modele de raportare neobligatorii. În acest context, BCE recomandă: (a) clarificarea, în regulamentul propus, a cadrului de raportare COREP; (b) introducerea unui temei juridic clar pentru FINREP; și (c) detalierea în continuare a sferei proiectelor de standarde tehnice ce urmează a fi elaborate de ABE în acest domeniu (48). În special, se propune ca ABE și CERS să coopereze pentru a defini sfera informațiilor financiare necesare în scopul supravegherii macroprudențiale. În vederea colectării informațiilor necesare pentru realizarea sarcinilor de supraveghere macroprudențială cu privire la cerințele de raportare legate de expunerile mari, raportarea lichidității și rata efectului de levier (49), BCE sugerează, de asemenea, introducerea cel puțin a raportării trimestriale și implicarea CERS în elaborarea proiectelor de standarde tehnice de punere în aplicare.

11. Îmbunătățirea acordurilor de schimb de informații

11.1. Deși reforma recentă a supravegherii financiare europene a produs deja modificări în ceea ce privește acordurile de schimb de informații (50), criza financiară a subliniat importanța asigurării unor acorduri corespunzătoare de schimb de informații între autoritățile publice, în special între băncile centrale, inclusiv BCE, și autoritățile de supraveghere. BCE sugerează reflectarea schimbărilor introduse de reforma supravegherii în directiva propusă și îmbunătățirea în continuare a schimbului de informații între autoritățile de supraveghere și băncile centrale din SEBC, inclusiv BCE, atunci când aceste informații sunt relevante pentru îndeplinirea sarcinilor acestora (51). De asemenea, BCE ar recomanda realizarea de către Comisie, cu asistența instituțiilor și autorităților relevante (inclusiv BCE, CERS și ABE), în termen de doi ani de la intrarea în vigoare a directivei propuse, a unei analize complete a eficacității acestor acorduri și, după caz, formularea de propuneri pentru a îmbunătăți în continuare acest cadru la nivelul Uniunii, ținând seama în special de sinergiile semnificative legate de informații dintre funcția de bancă centrală și cea de supraveghere prudențială, atât în perioade normale, cât și în momente de criză (52).

11.2. BCE recomandă, de asemenea, evaluarea aprofundată de către Comisie, în baza unui raport al ABE, a aplicării regulamentului propus și a directivei propuse cu privire la cooperarea Uniunii și a statelor membre cu țări terțe. Ținând seama de lecțiile crizei financiare, această analiză ar identifica lacune și ar evalua zonele care necesită îmbunătățirea acordurilor de cooperare, schimb de informații și reciprocitate, inclusiv aplicarea normelor de supraveghere în țări terțe. Această evaluare ar trebui să includă și necesitatea de a îmbunătăți în continuare acordurile de cooperare între statele membre și ABE, pe de o parte, și instituțiile financiare internaționale sau organisme precum Fondul Monetar Internațional (FMI) sau Consiliul pentru Stabilitate Financiară, pe de altă parte. Mai precis, BCE recomandă, de asemenea, o analiză completă a dispozițiilor directivei propuse cu privire la condițiile de acces pentru sucursalele instituțiilor stabilite în țări terțe, pentru a îmbunătăți armonizarea normelor din statele membre care reglementează înființarea de sucursale ale instituțiilor de credit cu sediul central în afara Uniunii și pentru a asigura consecvența intersectorială a legislației Uniunii privind serviciile financiare (53).

12. Alte aspecte

Diverse alte aspecte legate de: (a) cooperarea dintre autoritățile competente pentru supravegherea și monitorizarea contrapartidelor centrale; (b) competențele de supraveghere; (c) aspecte legate de guvernanță; (d) regulile și terminologia aplicabile instituțiilor externe de evaluare a creditului (ECAI); (e) securitizare sunt abordate, de asemenea, în anexa la aviz și generează propuneri de modificări specifice.

În cazul în care BCE recomandă modificarea regulamentului și directivei propuse, propunerile de redactare specifice însoțite de o explicație în acest sens se regăsesc în anexă.

Adoptat la Frankfurt pe Main, 25 ianuarie 2012. Vicepreședintele BCE Vítor CONSTÂNCIO

(1) COM(2011) 453 final.

(2) COM(2011) 452 final.

(3) Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit (JO L 177, 30.6.2006, p. 1).

(4) Directiva 2006/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investiții și al instituțiilor de credit (JO L 177, 30.6.2006, p. 201).

(5) A se vedea punctul 29 din Declarația din 11-12 noiembrie 2010 a liderilor de la Summitul G20 de la Seul, conform căreia „noul cadru va fi transpus în legislația noastră națională și va fi pus în aplicare începând cu 1 ianuarie 2013 și aplicat pe deplin până la 1 ianuarie 2019”.

(6) Punctul 29 din Declarația din 11-12 noiembrie 2010 a liderilor de la Summitul G20 de la Seul.

(7) A se vedea „Basel III: A global regulatory framework for more resilient banks and banking systems”, Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară, decembrie 2010, versiune revizuită din iunie 2011 (denumit în continuare „acordul Basel III”).

(8) A se vedea comunicatele de presă ale GHOS din 26 iulie și 12 septembrie 2010, disponibile pe website-ul BRI, la adresa www.bis.org.

(9) A se vedea, de exemplu, punctul 2 din Avizul BCE CON/2009/17 din 5 martie 2009 la solicitarea Consiliului Uniunii Europene cu privire la o propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului de modificare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE în ceea ce privește băncile afiliate instituțiilor centrale, anumite elemente ale fondurilor proprii, expunerile mari, mecanismele de supraveghere și gestionarea crizelor (JO C 93, 22.4.2009, p. 3). Toate avizele BCE se publică pe website-ul BCE, la adresa www.ecb.europa.eu.

(10) A se vedea, de exemplu, punctul 3 din Avizul BCE CON/2011/42 din 4 mai 2011 cu privire la o propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului de modificare a Directivelor 2003/71/CE și 2009/138/CE în ceea ce privește competențele Autorității europene pentru asigurări și pensii ocupaționale și ale Autorității europene pentru valori mobiliare și piețe (JO C 159, 28.5.2011, p. 10).

(11) A se vedea punctul 20 din concluziile Consiliului European din 18-19 iunie 2009.

(12) Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea bancară europeană), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/78/CE a Comisiei (JO L 331, 15.12.2010, p. 12); Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană de asigurări și pensii ocupaționale), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/79/CE a Comisiei (JO L 331, 15.12.2010, p. 48); și Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/77/CE a Comisiei (JO L 331, 15.12.2010, p. 84). Regulamentele de instituire a AES introduc o procedură pentru elaborarea de către AES a proiectelor de standarde tehnice de reglementare și punere în aplicare înaintea aprobării acestora de către Comisie sub forma de acte delegate și, respectiv, acte de punere în aplicare.

(13) Articolul 282 alineatul (5) din tratat se referă la proiecte de acte ale Uniunii în următoarele versiuni lingvistice: bulgară („проект на акт на Съюза”); spaniolă („proyecto de acto de la Unión”); daneză („udkast”); germană („Entwurf für Rechtsakte der Union”); estonă („ettepanekute”); greacă („σχέδιο πράξης της Ένωσης”); franceză („projet d'acte de l'Union”); italiană („progetto di atto dell'Unione”); letonă („projektiem”); lituaniană („Sąjungos aktų projektų”); neerlandeză („ontwerp van een handeling van de Unie”); portugheză („projectos de acto da União”); română („proiect de act al Uniunii”); slovacă („navrhovaných aktoch Únie”); slovenă („osnutki aktov Unije”); finlandeză („esityksistä”); suedeză („utkast”). Versiunea irlandeză este „gniomh Aontais arna bheartu”, care corespunde noțiunii de acte „planificate” ale Uniunii.

(14) Hotărârea din 10 iulie 2003 în cauza C-11/00, Comisia Comunităților Europene/Banca Centrală Europeană (Rec., p. I-7147, în special punctele 110 și 111).

(15) Articolul 443 din regulamentul propus.

(16) A se vedea considerentul 87 din regulamentul propus.

(17) A se vedea raportul intermediar comun al Consiliului pentru Stabilitate Financiară, al Fondului Monetar Internațional și al Băncii Reglementelor Internaționale către G20 privind instrumentele și cadrele de politică macroprudențială din 27 octombrie 2011, disponibil pe website-ul Consiliului pentru Stabilitate Financiară, la adresa www.financialstabilityboard.org.

(18) A se vedea titlul VII capitolul 4 din directiva propusă.

(19) Articolul 95 din directiva propusă.

(20) Articolul 119 alineatul (2) din regulamentul propus.

(21) A se vedea comunicatele de presă ale GHOS din 26 iulie și 12 septembrie 2010.

(22) A se vedea articolul 27 din regulamentul propus.

(23) A se vedea articolul 26 alineatul (1) din regulamentul propus.

(24) A se vedea punctul 84 din acordul Basel III.

(25) Directiva 2002/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind supravegherea suplimentară a instituțiilor de credit, a întreprinderilor de asigurare și a întreprinderilor de investiții care aparțin unui conglomerat financiar și de modificare a Directivelor 73/239/CEE, 79/267/CEE, 92/49/CEE, 92/96/CEE, 93/6/CEE și 93/22/CEE ale Consiliului și a Directivelor 98/78/CE și 2000/12/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului (JO L 35, 11.2.2003, p. 1).

(26) A se vedea articolul 46 din regulamentul propus.

(27) În conformitate cu articolul 16 din regulamentul propus.

(28) În conformitate cu articolul 16 din regulamentul propus.

(29) A se vedea punctul 6.1 din Avizul CON/2011/42.

(30) Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II) (JO L 335, 17.12.2009, p. 1).

(31) O comparație a acestor texte arată o serie de diferențe privind tratamentul participațiilor intersectoriale la nivel individual și de grup. De exemplu, în temeiul Directivei 2009/138/CE, participațiile unei întreprinderi de asigurare la instituții sau instituții financiare sunt deduse la nivel individual, indiferent dacă întreprinderea de asigurare și instituțiile fac parte din același conglomerat financiar. Prin contrast, regulamentul propus prevede o derogare, respectiv autoritățile competente pot decide să nu deducă deținerile instituției în alte instituții, instituții financiare sau întreprinderi de asigurare la nivel individual atunci când: entitățile fac parte din același conglomerat financiar; sau atunci când nu fac parte dintr-un conglomerat financiar, dar se utilizează una dintre cele trei metode stabilite în anexa I la Directiva 2002/87/CE. În ceea ce privește sfera supravegherii de grup, instituțiile de credit, societățile de investiții și instituțiile financiare sunt incluse în sfera supravegherii de grup în temeiul Directivei 2009/138/CE. În schimb, sfera supravegherii în temeiul regulamentului propus se limitează la instituții și instituții financiare care sunt filiale ale unui instituții sau, după caz, la holdingul financiar sau holdingul financiar mixt (articolul 16 din regulamentul propus).

(32) A se vedea articolul 139 din directiva propusă de modificare a articolului 21 din Directiva 2002/87/CE. Aceasta ar necesita eliminarea articolului 46 alineatul (4) din regulamentul propus.

(33) A se vedea considerentul 27 din regulamentul propus și comunicatul de presă al GHOS din 13 ianuarie 2011.

(34) A se vedea considerentul 27 din regulamentul propus.

(35) Amortizorul de capital anticiclic urmează a fi activat în perioade de creștere excesivă a creditului asociate cu acumularea de riscuri sistemice și este eliberat în situații de criză.

(36) A se vedea articolul 126 alineatul (3) litera (c) și articolul 126 alineatul (4) din directiva propusă.

(37) A se vedea considerentele 75 și 76 din regulamentul propus.

(38) Articolul 404 din regulamentul propus.

(39) Anexa III din regulamentul propus.

(40) Articolul 404 alineatul (5) din regulamentul propus.

(41) A se vedea, în special, articolele 403 și 404 și anexa III la regulamentul propus.

(42) A se vedea articolul 481 din regulamentul propus.

(43) A se vedea articolul 402 din regulamentul propus.

(44) A se vedea considerentul 76 și articolul 481 alineatul (3) din regulamentul propus.

(45) A se vedea considerentele 64-70 din regulamentul propus.

(46) A se vedea articolul 482 din regulamentul propus.

(47) A se vedea compendiul de standarde și orientări al Comitetului supraveghetorilor bancari europeni, pp. 448-473.

(48) A se vedea articolul 94 din regulamentul propus.

(49) Articolele 383, 403 și 417 din regulamentul propus.

(50) A se vedea Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, Regulamentul (UE) nr. 1092/2010, Regulamentul (UE) nr. 1096/2010 al Consiliului din 17 noiembrie 2010 privind acordarea unor competențe specifice Băncii Centrale Europene referitoare la funcționarea Comitetului european pentru risc sistemic (JO L 331, 15.12.2010, p. 162).

(51) A se vedea, de exemplu, punctele 13-15 din Avizul CON/2009/17, punctul 2.2 din Avizul BCE CON/2010/23 din 18 martie 2010 cu privire la o propunere de Directivă a Parlamentului European și a Consiliului de modificare a Directivelor 1998/26/CE, 2002/87/CE, 2003/6/CE, 2003/41/CE, 2003/71/CE, 2004/39/CE, 2004/109/CE, 2005/60/CE, 2006/48/CE, 2006/49/CE și 2009/65/CE cu privire la competențele Autorității Bancare Europene, ale Autorității Europene pentru Asigurări și Pensii Ocupaționale și ale Autorității Europene pentru Valori Mobiliare și Piețe (JO C 87, 1.4.2010, p. 1) și punctul 5 din Avizul CON/2011/42.

(52) A se vedea punctul 15 din Avizul CON/2009/17.

(53) A se vedea, de exemplu, Propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind piețele instrumentelor financiare, de abrogare a Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului [COM(2011) 656 final].