Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind politica comună în domeniul pescuitului /* COM/2011/0425 final - 2011/0195 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII · Contextul general În 2009, Comisia a analizat modul în care funcționează politica comună în domeniul pescuitului (PCP), pe baza Cărții verzi privind reforma politicii comune în domeniul pescuitului[1]. Comisia a ajuns la concluzia că, în ciuda progreselor realizate după reforma din 2002, obiectivul de a se asigura sustenabilitatea activităților de pescuit nu a fost îndeplinit din toate punctele de vedere (de mediu, economic și social), iar Cartea verde a identificat o serie de neajunsuri structurale ale PCP actuale. Parlamentul European și Consiliul de Miniștri au sprijinit această concluzie. De asemenea, multe dintre contribuțiile oferite în timpul dezbaterii publice desfășurate în perioada aprilie 2009 – noiembrie 2010, precum și numeroase studii și evaluări specifice au confirmat evaluarea generală din Cartea verde și au ajutat la identificarea deficiențelor care trebuie rezolvate prin reformă. · Motivele și obiectivele propunerii Politica comună în domeniul pescuitului trebuie reformată radical prin abrogarea actualului Regulament (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului și prin înlocuirea acestuia de la 1 ianuarie 2013 cu o nouă PCP adoptată de Parlamentul European și de Consiliu pe baza prezentei propuneri. Principalele probleme ale PCP sunt: – obiectivele nu sunt suficient de axate asupra sustenabilității de mediu, economice și sociale; – nivelurile inacceptabil de ridicate de capturi aruncate înapoi în mare; – supracapacitatea flotei, pescuitul excesiv, nivelurile prea ridicate stabilite pentru capturile totale admisibile (TAC) și nivelul scăzut de respectare a normelor au dus la supraexploatarea marii majorități a stocurilor de pește ale Uniunii; – nivelul scăzut de rentabilitate și rezistența economică redusă ale unui număr semnificativ de flote; – integrarea insuficientă în politică a preocupărilor legate de mediu; – lipsa unor date fiabile care să permită evaluarea tuturor stocurilor de pește și a tuturor flotelor; – sectorului pescuitului i se acordă un sprijin financiar public considerabil, care însă nu contribuie la îndeplinirea obiectivelor PCP; – atractivitatea redusă a activităților de pescuit și declinul unor comunități costiere care depind de pescuit; – microgestionarea de sus în jos la nivelul Uniunii, inflexibilă și neadaptată la condițiile locale și regionale; – dezvoltarea insuficientă a acvaculturii în Uniune; – legislația și gestionarea sunt costisitoare și extrem de complexe, ceea ce încurajează nerespectarea normelor; – politica comercială se confruntă cu provocarea globalizării și cu o interdependență tot mai strânsă. Prezenta propunere pentru un nou regulament de bază este justificată pentru că: – este necesară precizarea obiectivelor PCP; – este necesară o coerență sporită între inițiativele de politică ce fac parte din PCP; – trebuie îmbunătățită conservarea resurselor biologice marine, în special prin planuri multianuale pentru gestionarea pescăriilor, și trebuie să se pună capăt practicilor de aruncare a capturilor înapoi în mare; – trebuie să se aducă o contribuție la politicile referitoare la ecosisteme și la mediu în cadrul PCP; – trebuie deschisă calea regionalizării măsurilor, printr-o abordare bazată pe bazinele maritime în cadrul pilonului dedicat conservării; – trebuie consolidate colectarea de date și consultanța științifică pentru a contribui la baza de cunoștințe a politicii de conservare; – este necesară integrarea pe deplin a politicii externe în PCP; – trebuie promovată dezvoltarea acvaculturii; – este necesară reformarea politicii de piață comune a PCP; – este necesară crearea, până în 2014, a unui cadru juridic pentru un nou instrument financiar care să sprijine obiectivele PCP și ale Agendei UE 2020; – trebuie sporită și raționalizată implicarea părților interesate; – este necesară încorporarea în PCP a noului sistem de control recent adoptat. Obiectivul general al propunerii este acela de a se garanta activități de pescuit și acvacultură care să ofere condiții de mediu sustenabile pe termen îndelungat și care să contribuie la disponibilitatea aprovizionării cu alimente. Politica trebuie să vizeze exploatarea resurselor biologice marine vii în așa fel încât resursele de pește să fie refăcute și să se mențină la niveluri care pot să ofere producția maximă durabilă, cel târziu din 2015. În gestionarea pescăriilor, PCP trebuie să aplice abordarea precaută și abordarea ecosistemică. În paralel cu prezenta propunere, Comisia va adopta o comunicare generală privind viitorul politicii comune în domeniul pescuitului, o propunere de regulament privind organizarea comună a piețelor în sectorul produselor obținute din pescuit și din acvacultură, o comunicare privind dimensiunea externă a PCP și un raport privind anumite părți din Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului. · Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului este actualul cadru de reglementare general pentru PCP. Prezenta propunere trebuie să înlocuiască regulamentul menționat. Regulamentul (CE) nr. 850/98 al Consiliului din 30 martie 1998 pentru conservarea resurselor de pescuit prin măsuri tehnice de protecție a puietului de organisme marine[2]. Regulamentul (CE) nr. 104/2000 al Consiliului din 17 decembrie 1999 privind organizarea comună a piețelor în sectorul produselor pescărești și de acvacultură[3]. Regulamentul (CE) nr. 2187/2005 al Consiliului din 21 decembrie 2005 pentru conservarea, prin măsuri tehnice, a resurselor halieutice din Marea Baltică și strâmtorile Belts și Sound, de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1434/98 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 88/98[4]. Regulamentul (CE) nr. 1198/2006 al Consiliului din 27 iulie 2006 privind Fondul European pentru Pescuit[5]. Regulamentul (CE) nr. 1967/2006 al Consiliului din 21 decembrie 2006 privind măsurile de gestionare pentru exploatarea durabilă a resurselor halieutice în Marea Mediterană, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2847/93 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1626/94[6]. Regulamentul (CE) nr. 199/2008 al Consiliului din 25 februarie 2008 privind instituirea unui cadru comunitar pentru colectarea, gestionarea și utilizarea datelor din sectorul pescuitului și sprijinirea avizelor științifice cu privire la politica comună în domeniul pescuitului[7]. Regulamentul (CE) nr. 1005/2008 al Consiliului din 29 septembrie 2008 de instituire a unui sistem comunitar pentru prevenirea, descurajarea și eliminarea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat, de modificare a Regulamentelor (CEE) nr. 2847/93, (CE) nr. 1936/2001 și (CE) nr. 601/2004 și de abrogare a Regulamentelor (CE) nr. 1093/94 și (CE) nr. 1447/1999[8]. Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 al Consiliului din 20 noiembrie 2009 de stabilire a unui sistem comunitar de control pentru asigurarea respectării normelor politicii comune în domeniul pescuitului, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 847/96, (CE) nr. 2371/2002, (CE) nr. 811/2004, (CE) nr. 768/2005, (CE) nr. 2115/2005, (CE) nr. 2166/2005, (CE) nr. 388/2006, (CE) nr. 509/2007, (CE) nr. 676/2007, (CE) nr. 1098/2007, (CE) nr. 1300/2008, (CE) nr. 1342/2008 și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 2847/93, (CE) nr. 1627/94 și (CE) nr. 1966/2006[9]. Decizia 2004/585/CE a Consiliului din 19 iulie 2004 de instituire a consiliilor consultative regionale în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului[10]. · Coerența cu celelalte politici și obiective ale Uniunii Propunerea și obiectivele sale sunt compatibile cu celelalte politici ale Uniunii, în special cu cele de mediu, sociale, regionale, de dezvoltare, agricole, de piață și comercială, financiară, de cercetare și inovare, de sănătate și protecție a consumatorilor, și cu obiectivele lor. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI EVALUĂRILE IMPACTULUI · Consultarea părților interesate Metodele de consultare, principalele sectoare vizate și profilul general al respondenților Pe tot parcursul anilor 2009 și 2010, grație contribuțiilor prin internet și numeroaselor reuniuni cu părțile interesate, consultarea privind reforma a evidențiat un sprijin generalizat pentru reformă. Parlamentul European, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor au prezentat, de asemenea, avize privind cartea verde. Consiliul de Miniștri a dezbătut reforma de mai multe ori. Consultarea publică a fost rezumată într-o Sinteză a consultării privind reforma politicii comune în domeniul pescuitului[11]. Sinteza răspunsurilor și modul în care acestea au fost luate în considerare Reacțiile s-au concentrat mai ales asupra următoarelor aspecte: simplificarea, adaptarea procesului decizional la Tratatul de la Lisabona, consolidarea abordării pe termen lung a conservării și gestionării resurselor, inclusiv pentru rezolvarea problemei aruncării înapoi în mare a capturilor, regionalizarea, implicarea mai îndeaproape a părților interesate și responsabilitatea sporită a sectorului. Stabilitatea relativă este, în general, percepută ca un pilon central al PCP, în special de statele membre. Pescuitul costier și cel artizanal sunt considerate importante, dar ideea unui regim diferențiat dincolo de dispozițiile juridice actuale s-a bucurat de un sprijin limitat. Mulți au considerat că abordările bazate mai puternic pe piață în gestionarea flotei, precum și politica de piață sunt impulsuri utile pentru sustenabilitate. În ceea ce privește politica externă și acțiunile internaționale, a fost recunoscută necesitatea alinierii în totalitate la principiile și obiectivele PCP. Participanții la consultare au arătat un sprijin puternic pentru concentrarea în mod mai strict a finanțării publice asupra obiectivelor strategice. Acvacultura a fost recunoscută ca fiind importantă în multe contribuții. În elaborarea propunerii sale, Comisia a ținut seama de contribuțiile din cadrul procesului de consultare, în special în ceea ce privește crearea condițiilor de mediu propice pentru sustenabilitate și consolidarea obiectivului de producție maximă durabilă, o perspectivă mai consolidată pe termen lung, regionalizarea și implicarea mai îndeaproape a părților interesate, precum și introducerea mai multor instrumente de piață, luând în același timp în considerare caracteristicile specifice ale flotelor artizanale. Importanța acvaculturii este, de asemenea, reflectată în propunere. · Obținerea și utilizarea expertizei Pe lângă o serie de studii și proiecte de cercetare, la elaborarea propunerilor au fost utilizate atât expertiza externă, cât și cunoștințele existente privind politica în domeniu, inclusiv avizele (anuale) din partea ICES și CSTEP. Avizele experților și studiile care sunt disponibile pentru public sunt publicate pe site-ul web a DG MARE. · Evaluarea impactului În cadrul evaluării impactului, au fost identificate diferite opțiuni pentru pachetul de reformă a PCP. Toate opțiunile includ sustenabilitatea ecologică drept condiție prealabilă pentru sustenabilitatea globală. Din punct de vedere metodologic, analizarea impacturilor a fost susținută de indicatori de performanță pentru a măsura impacturile opțiunilor. Impacturile tuturor opțiunilor au fost analizate și comparate cu o analiză a așa-numitei opțiuni statu quo. Acest lucru a permis identificarea celor două opțiuni preferate, astfel cum se indică în raportul de evaluare a impactului. Cele două opțiuni sunt similare prin faptul că se concentrează asupra sustenabilității ecologice, creând în același timp o flexibilitate suficientă pentru a oferi sectorului pescuitului timp să se adapteze la obiective de mediu ambițioase. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII Temeiul juridic Articolul 43 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Principiul subsidiarității Dispozițiile din propunere referitoare la conservarea resurselor biologice marine sunt de competența exclusivă a Uniunii și, prin urmare, principiul subsidiarității nu se aplică în cazul dispozițiilor respective. Dispozițiile din propunere referitoare la acvacultură și la necesitatea de a stabili orientări strategice ale Uniunii privind prioritățile și obiectivele comune pentru dezvoltarea activităților de acvacultură sunt de competența comună a Uniunii și a statelor membre. Orientările strategice ale Uniunii cu caracter neobligatoriu vor constitui baza planurilor strategice naționale multianuale, având în vedere că deciziile strategice luate la nivel național pot avea o influență asupra dezvoltării activităților de acvacultură în statele membre vecine. Dispozițiile din propunere care se referă la organizarea comună a piețelor sunt de competența comună a Uniunii și a statelor membre. În ceea ce privește organizarea comună a piețelor, obiectivele includ competitivitatea sporită a sectorului de pescuit și acvacultură al Uniunii, îmbunătățirea transparenței piețelor și contribuția la asigurarea unor condiții de concurență echitabile pentru toate produsele comercializate în Uniune. Pentru ca aceste obiective să poată fi îndeplinite, măsurile, care cuprind organizarea sectorului prin măsuri pentru stabilizarea piețelor și standarde de comercializare, precum și cerințe privind informarea consumatorilor, trebuie să fie coerente în întreaga Uniune. Prin urmare, propunerea respectă principiul subsidiarității. Principiul proporționalității Propunerea respectă principiul proporționalității din următorul motiv: Politica comună în domeniul pescuitului este o politică comună și, prin urmare, trebuie implementată printr-un regulament adoptat de Parlamentul European și de Consiliu. În vederea îndeplinirii obiectivului fundamental de a avea sectoare de pescuit și acvacultură care să ofere condiții economice, de mediu și sociale sustenabile pe termen lung și să contribuie la aprovizionarea cu alimente, este necesar și oportun să se stabilească norme privind conservarea și exploatarea resurselor biologice marine. Prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivului respectiv. Prin abordarea propusă, bazată pe regionalizare, statele membre vor avea competența de a adopta măsurile de conservare și tehnice necesare pentru îndeplinirea obiectivelor și atingerea țintelor stabilite în regulamentele adoptate de organul legislativ al Uniunii, pe baza setului de instrumente și măsuri disponibile în cadrul politicii de conservare a PCP. Acest lucru va crea flexibilitate la nivel regional în aplicarea legislației Uniunii. În plus, statele membre au libertatea de a aloca în modul pe care îl consideră adecvat regiunilor sau operatorilor posibilitățile de pescuit alocate de Consiliu. Prin urmare, statele membre au o amplă marjă de manevră cu privire la deciziile referitoare la modelul socio-economic pe care îl aleg pentru exploatarea posibilităților de pescuit alocate. 4. ELEMENTE OPȚIONALE · Explicarea detaliată a propunerii Comisia introduce în propunere modificări semnificative ale PCP. Propunerea este explicată detaliat în prezenta secțiune. Dispoziții generale Obiectivul general al PCP este acela de a garanta că activitățile de pescuit și acvacultură oferă condiții de mediu sustenabile pe termen lung, acestea constituind o condiție prealabilă pentru a se ajunge la un sector al pescuitului sustenabil din punct de vedere economic și social care să contribuie la disponibilitatea produselor alimentare. Evaluarea impactului arată că obiectivele ambițioase referitoare la resurse, obiective prin care se îndeplinesc obligațiile internaționale ale Uniunii de a obține producția maximă durabilă până în 2015, pot duce la o îmbunătățire semnificativă a stocurilor în general și, în consecință, la îmbunătățiri semnificative din punct de vedere economic și social. Aceste rezultate pozitive ale evaluării impactului subliniază premisa sustenabilității ecologice, ca o cerință pentru sustenabilitatea economică și socială pe termen lung. Reducerea capturilor nedorite, încetarea practicilor de aruncare a capturilor înapoi în mare și minimizarea impactului negativ asupra ecosistemelor marine, combinate cu abordarea precaută și ecosistemică, vor contribui la starea ecologică bună a mediului marin prevăzută de Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”. Accesul la ape Propunerea confirmă principiul accesului egal la ape, acordându-se în același timp un tratament egal navelor țărilor terțe care au acces la apele Uniunii. Comisia propune extinderea actualelor restricții privind dreptul de a pescui în limita zonei de 12 mile marine până în 2022. Aceste restricții au redus presiunea activităților de pescuit în majoritatea zonelor sensibile din punct de vedere biologic și au contribuit la stabilitatea economică a activităților de pescuit artizanal costier. Comisia propune introducerea în prezentul regulament a restricțiilor specifice pentru zona de 100 de mile marine din jurul insulelor Azore, Madeira și Canare care sunt prevăzute în prezent de Regulamentul (CE) nr. 1954/2003 al Consiliului[12]. Aceste restricții sunt justificate în scopul protejării situației biologice sensibile a apelor din jurul insulelor respective și având în vedere articolul 349 din tratat, prin luarea în considerare a situației structurale, sociale și economice, precum și a necesității de a menține economia locală a acestor insule. Conservarea resurselor biologice marine Conservarea resurselor biologice marine este pilonul fundamental pentru îndeplinirea obiectivelor PCP. Planurile de gestionare multianuale pentru gestionarea resurselor la niveluri care pot să asigure producția maximă durabilă sunt esențiale pentru conservare. Atunci când este posibil, planurile de gestionare multianuale trebuie să devină planuri bazate pe pescării – care să cuprindă mai multe stocuri în mai puține planuri. Stocurile care nu sunt cuprinse în planuri sunt gestionate prin stabilirea posibilităților de pescuit de către Consiliu și prin alte măsuri. Un al doilea element esențial al propunerii privind conservarea constă în eliminarea practicii de aruncare a capturilor înapoi în mare și în reducerea capturilor nedorite. Propunerea introduce obligația de a debarca toate capturile din anumite stocuri, propunerea fiind completată de un calendar precis pentru punerea în aplicare și de măsuri de însoțire. Propunerea cuprinde, de asemenea, principiile fundamentale privind măsurile tehnice de conservare aplicabile sectorului pescuitului. În ceea ce privește planurile multianuale și măsurile tehnice de conservare, Comisia preconizează o abandonarea microgestionării de către colegislatori. Legislația Uniunii referitoare la aceste planuri și măsuri trebuie să definească elementele esențiale, cum ar fi domeniul de aplicare, obiectivele, indicatorii de evaluare și calendarele. Comisia propune o descentralizare care ar putea autoriza statele membre să adopte măsurile de conservare și tehnice necesare pentru îndeplinirea obiectivelor și atingerea țintelor, cu ajutorul unui set de instrumente și măsuri din cadrul politicii de conservare. Acest lucru va duce la flexibilitate la nivel regional și la o simplificare a politicii. Propunerea include dispoziții în vederea garantării faptului că statele membre interesate adoptă măsuri care sunt compatibile și eficace. Se stabilește un mecanism de rezervă pentru ca Comisia să poată acționa în cazul în care statele membre nu pot ajunge la un acord sau nu se reușește îndeplinirea obiectivelor. Dispozițiile referitoare la măsurile de urgență pentru cazul în care este amenințată conservarea resurselor biologice marine, adoptate fie la cererea unui stat membru, fie la inițiativa Comisiei, sunt menținute și se introduce o nouă dispoziție referitoare la măsurile legate de pescării în contextul obligațiilor impuse de legislația de mediu a Uniunii. Este menținută în propunere dispoziția existentă care le permite statelor membre să ia măsuri de conservare în interiorul zonei de 12 mile marine și măsuri aplicabile exclusiv navelor de pescuit aflate sub pavilionul lor. Accesul la resurse Instituirea unui regim de concesiuni de pescuit transferabile va fi un foarte important impuls pentru ajustarea capacității flotei. Evaluarea impactului a arătat că un astfel de sistem de concesiuni de pescuit transferabile ar contribui în mod clar, pozitiv și semnificativ la eliminarea supracapacității și la îmbunătățirea rezultatelor economice ale sectorului pescuitului. Propunerea introduce un sistem obligatoriu de concesiuni de pescuit transferabile (aferente posibilităților de pescuit pentru stocurile reglementate) începând cu 2014, pentru toate navele cu excepția celor cu o lungime mai mică de 12 m cu unelte fixe. Având în vedere caracteristicile specifice și vulnerabilitatea socioeconomică a unor flote artizanale, decizia privind introducerea concesiunilor de pescuit transferabile pentru celelalte nave va fi lăsată în seama statelor membre. Statele membre pot reglementa concesiunile de pescuit transferabile pentru a garanta o legătură strânsă între concesiuni și comunitățile pescărești (de exemplu, limitând transferabilitatea între segmentele flotei) și pentru a preveni speculațiile. Pentru a se respecta și menține o relativă stabilitate, transferabilitatea acestor concesiuni poate fi limitată la navele care arborează același pavilion. Statele membre pot crea o rezervă și introduce plata unei redevențe pentru concesiuni, care în condiții normale pot fi retrase de statele membre numai după data expirării valabilității lor sau după transmiterea unui preaviz. Gestionarea capacității de pescuit Este menținută obligația generală a statelor membre de a ajusta capacitatea flotelor la posibilitățile de pescuit. Rămâne necesară o politică de bază de gestionare a flotei, cu plafoane generale pentru capacitatea de pescuit per stat membru stabilite de Comisie. Concesiunile de pescuit transferabile vor accelera reducerea capacității flotei, ceea ce justifică faptul că statelor membre trebuie să li se permită să excludă navele cu astfel de concesiuni din plafoanele pentru capacitate. Dispozițiile privind reducerile capacităților flotelor trebuie să rămână în vigoare în perioada în care rămâne posibilă dezafectarea navelor cu ajutor public în cadrul Fondului european pentru pescuit. Registrele flotelor, atât cele ale statelor membre, cât și cel al Comisiei, vor asigura monitorizarea și gestionarea în cunoștință de cauză a flotelor. Baza științifică pentru gestionarea pescăriilor Datele fiabile și complete, atât în ceea ce privește avizele științifice, cât și în ceea ce privește punerea în aplicare și controlul, sunt esențiale pentru buna funcționare a gestionării pescăriilor. Propunerea stabilește normele de bază și obligațiile statelor membre în ceea ce privește colectarea, gestionarea și disponibilitatea datelor, precum și dispoziții privind accesul Comisiei la datele respective. Necesitatea coordonării între statele membre în privința culegerii de date într-un context descentralizat este un motiv esențial pentru introducerea de către Comisie a obligației de coordonare regională privind colectarea datelor. În scopul îmbunătățirii calității, coerenței și sinergiei eforturilor în domeniul cunoștințelor științifice orientate spre politică, propunerea introduce, de asemenea, dispoziții care obligă statele membre să adopte programe naționale de colectare a datelor, precum și programe științifice și de inovare în domeniul pescuitului și să se coordoneze între ele, în special în ceea ce privește cadrul pentru cercetare și inovare al Uniunii. Politica externă Politica externă este integrată în PCP pentru a se garanta alinierea obiectivelor sale la principiile și obiectivele generale ale PCP. Uniunea trebuie să participe activ la lucrările organizațiilor regionale de gestionare a pescuitului (ORGP), precum și la lucrările organismelor multilaterale internaționale (ONU, FAO), în scopul de a consolida aceste organisme și de a îmbunătăți performanța lor în ceea ce privește gestionarea și conservarea stocurilor de pește internaționale. Uniunea trebuie să susțină pozițiile bazate pe cele mai bune cunoștințe științifice disponibile, contribuția la dezvoltarea și cooperarea, pentru a îmbunătăți respectarea normelor în contextul internațional. Relațiile cu țările terțe prin intermediul Acordurilor pentru pescuit sustenabil (APS) sunt un alt mijloc pentru promovarea pe plan internațional a principiilor și obiectivelor PCP. APS trebuie să contribuie la crearea unui cadru de guvernanță de înaltă calitate în țările partenere, să fie conforme cu obiectivele politicii de dezvoltare și să se concentreze asupra unei gestionări sustenabile și transparente a resurselor, precum și asupra monitorizării, supravegherii și controlului. Acordurile trebuie să garanteze faptul că exploatarea resurselor piscicole se efectuează pe baza unor avize științifice solide, vizând doar resursele excedentare pe care țara parteneră nu poate sau nu dorește să le pescuiască. În temeiul APS, țările partenere vor primi compensații pentru acordarea accesului la resursele lor piscicole, precum și asistență financiară pentru punerea în aplicare a propriei politici de pescuit sustenabil. Acvacultură PCP trebuie să sprijine dezvoltarea sustenabilă din punct de vedere ecologic, economic și social a sectorului acvaculturii. Acvacultura contribuie la securitatea alimentară, la creșterea economică și la ocuparea forței de muncă în regiunile rurale și costiere. Pot fi obținute progrese semnificative atunci când, pe baza orientărilor strategice ale Uniunii, statele membre elaborează planuri strategice naționale cu scopul de a facilita dezvoltarea sustenabilă a acvaculturii în raport cu securitatea activităților comerciale, cu accesul la ape și la spațiu, precum și cu simplificarea administrativă a acordării licențelor. Dezvoltarea acvaculturii are o dimensiune europeană evidentă: deciziile strategice luate la nivel național pot avea un impact asupra unei evoluții a acestui sector în statele membre vecine. Este esențial ca statele membre să aibă posibilitatea de a cunoaște intențiilor altor state membre pentru viitoarea dezvoltare a acvaculturii. Comisia consideră că natura specifică a acvaculturii necesită un organism specific de consultare a părților interesate și propune în acest sens crearea unui Consiliu consultativ pentru acvacultură. Organizarea comună a piețelor Organizarea comună a piețelor trebuie să contribuie la îndeplinirea obiectivelor PCP, să permită sectorului să aplice PCP la nivelul corespunzător, precum și să consolideze competitivitatea, în special a producătorilor. Controlul și executarea În mod coerent cu noul regim de control adoptat prin Regulamentele (CE) nr. 1005/2008 și (CE) nr. 1224/2009[13] ale Consiliului, propunerea include elementele de bază ale regimului de control și executare al Uniunii, în vederea conformării la normele PCP. Având în vedere introducerea în partea privind conservarea a obligației de debarcare pentru a se evita aruncarea capturilor înapoi în mare, Comisia propune obligații de monitorizare și control, în special în ceea ce privește pescuitul documentat pe deplin, precum și proiecte pilot privind noi tehnologii de control al pescuitului, care contribuie la un pescuit sustenabil. Instrumente financiare În vederea îmbunătățirii respectării legislației, propunerea introduce condiții pentru asistența financiară din partea Uniunii care poate fi acordată pentru a contribui la îndeplinirea obiectivelor PCP. Asistența financiară va fi condiționată de respectarea normelor, iar acest principiu se va aplica atât statelor membre, cât și operatorilor. În cazul statelor membre, neconformarea poate duce la corecții financiare, întreruperea sau suspendarea asistenței financiare din partea Uniunii. În cazul operatorilor, încălcările grave pot duce fie la interzicerea accesului la asistență financiară, fie la reduceri financiare. În plus, propunerea introduce obligația ca, atunci când acordă asistență financiară, statele membre să țină seama de comportamentul recent al operatorilor (în special de lipsa încălcărilor grave). Consiliile consultative Comisia propune consolidarea și, dacă este posibil, extinderea experienței cu consiliile consultative regionale în cadrul PCP. Deoarece unele dintre ele nu au caracter sau limitări regionale, cele șapte consilii existente trebuie să fie redenumite consilii consultative, totodată fiind prevăzută crearea Consiliului consultativ pentru acvacultură. Având în vedere caracteristicile specifice ale Mării Negre, un bazin maritim închis împărțit cu patru state care nu sunt membre ale Uniunii. și ținând cont de discuțiile în curs cu toate țările de la Marea Neagră care nu sunt membre ale UE, cu scopul de a obține opinii privind politica de conservare și de a stimula cooperarea dintre România, Bulgaria și vecinii lor din jurul bazinului Mării Negre, Comisia intenționează să instituie, până în 2015, un Consiliu consultativ pentru Marea Neagră. Dispoziții finale Ultima parte stabilește domeniile pentru delegarea competențelor către Comisie, exercitarea acestei delegări, revocarea sa și obiecțiile, precum și crearea unui Comitet pentru pescuit și acvacultură în legătură cu actele de punere în aplicare. De asemenea, se propune abrogarea și/sau modificarea legislației relevante existente. 2011/0195 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind politica comună în domeniul pescuitului PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 43 alineatul (2), având în vedere propunerea Comisiei Europene[14], după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[15], având în vedere avizul Comitetului Regiunilor, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului[16] a stabilit un sistem comunitar pentru conservarea și exploatarea sustenabilă a resurselor piscicole în temeiul politicii comune în domeniul pescuitului. (2) Sfera de aplicare a politicii comune în domeniul pescuitului cuprinde conservarea, gestionarea și exploatarea resurselor biologice marine. În plus, sfera de aplicare al politicii comune în domeniul pescuitului cuprinde, pe lângă măsurile de piață și măsurile financiare luate în sprijinul obiectivelor acesteia, resursele biologice de apă dulce și acvacultura, precum și prelucrarea și comercializarea produselor obținut din pescuit și din acvacultură, în cazul în care astfel de activități au loc pe teritoriul statelor membre sau în apele Uniunii, fiind desfășurate inclusiv de către navele de pescuit care arborează pavilionul unor țări terțe și sunt înmatriculate în țări terțe, sau de către navele de pescuit ale Uniunii, sau de către resortisanți ai statelor membre, fără a aduce atingere responsabilității primare a statului de pavilion, ținând cont de dispozițiile articolului 117 din Convenția Națiunilor Unite privind dreptul mării. (3) Politica comună în domeniul pescuitului trebuie să garanteze că activitățile de pescuit și de acvacultură contribuie la crearea unor condiții de mediu, economice și sociale sustenabile pe termen lung. În plus, ea trebuie să contribuie la creșterea productivității, la un standard de viață echitabil pentru sectorul pescuitului și la stabilitatea piețelor, precum și să asigure disponibilitatea resurselor și prețuri rezonabile de livrare către consumatori. (4) Uniunea este parte contractantă la Convenția Națiunilor Unite privind dreptul mării din 10 decembrie 1982 (UNCLOS)[17] și a ratificat Acordul Națiunilor Unite privind punerea în aplicare a dispozițiilor Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării din 10 decembrie 1982 în ceea ce privește conservarea și gestionarea populațiilor transzonale și a stocurilor de pești mari migratori din 4 august 1995 (Acordul Organizației Națiunilor Unite privind rezervele de pește)[18]. Uniunea a acceptat, de asemenea, Acordul privind promovarea respectării măsurilor internaționale de conservare și gestionare de către navele de pescuit în marea liberă din 24 noiembrie 1993 al Organizației pentru Alimentație și Agricultură a Națiunilor Unite (Acordul de conformitate al FAO)[19]. Aceste instrumente internaționale prevăd, mai ales, obligații de conservare, inclusiv, printre altele, obligația de a lua măsuri de conservare și gestionare menite a menține sau a restabili resursele marine la niveluri care să permită obținerea productivității maxime durabile, atât în interiorul zonelor maritime aflate sub jurisdicție națională, cât și în marea liberă, și de a coopera cu alte state în acest scop, obligația de a aplica abordarea precaută pe scară largă în ceea ce privește conservarea, gestionarea și exploatarea stocurilor de pește, obligația de a asigura compatibilitatea măsurilor de conservare și gestionare în cazul în care resursele marine se află în zone marine care țin de jurisdicții diferite și obligația de a ține cont de alte utilizări legitime ale mării. Politica comună în domeniul pescuitului trebuie să contribuie la îndeplinirea în mod adecvat a obligațiilor internaționale ale Uniunii în temeiul acestor instrumente internaționale. În cazul în care adoptă măsuri de conservare și gestionare pentru care au fost împuternicite în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului, statele membre trebuie, de asemenea, să acționeze într-un mod care este întru totul conform cu obligațiile internaționale privind conservarea și de cooperarea prevăzute de instrumentele internaționale menționate. (5) În cadrul Summitului privind dezvoltarea durabilă de la Johannesburg din 2002, Uniunea Europeană și statele sale membre s-au angajat să acționeze împotriva reducerii continue a numeroase stocuri de pește. Prin urmare, Uniunea trebuie să își îmbunătățească politica comună în domeniul pescuitului pentru a se asigura că, în mod prioritar, nivelurile de exploatare a stocurilor de resurse biologice marine sunt restabilite și menținute la niveluri care pot să asigure, cel târziu din 2015, productivitatea maximă durabilă a populațiilor stocurilor exploatate. În cazurile în care nu sunt disponibile informații științifice suficiente, ar putea fi necesară aplicarea unor valori aproximative pentru productivitatea maximă durabilă. (6) Prin decizia luată de Conferința privind planul strategic pentru biodiversitate 2011 – 2020 a părților la Convenția privind diversitatea biologică[20] au fost stabilite ținte în ceea ce privește pescăriile; politica comună în domeniul pescuitului trebuie să asigure coerența cu țintele privind biodiversitatea adoptate de Consiliul European[21], și cu cele din Comunicarea Comisiei „Asigurarea noastră de viață, capitalului nostru natural: o strategie a UE în domeniul biodiversității pentru 2020”[22], în special pentru a obține productivitatea maximă durabilă până în 2015. (7) Exploatarea durabilă a resurselor biologice marine trebuie să se bazeze pe abordarea precaută, care trebuie să derive din principiul precauției la care se face referire în primul paragraf al articolului 191 alineatul (2) din tratat. (8) Politica comună în domeniul pescuitului trebuie să contribuie la protecția mediului marin și, în special, la atingerea unei stări ecologice bune până în 2020 cel târziu, conform dispozițiilor de la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 2008 de instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii privind mediul marin (Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”)[23]. (9) În ceea ce privește gestionarea pescăriilor, trebuie pusă în aplicare o abordare ecosistemică, impacturile de mediu ale activităților de pescuit trebuie limitate, iar capturile nedorite trebuie reduse la minimum și eliminate treptat. (10) Este important ca gestionarea politicii comune în domeniul pescuitului să fie ghidată după principiile bunei guvernanțe. Aceste principii includ luarea deciziilor pe baza celor mai bune avize științifice disponibile, implicarea amplă a părților interesate și o perspectivă pe termen lung. De asemenea, gestionarea cu succes a politicii comune în domeniul pescuitului depinde de definirea clară a responsabilităților la nivelul Uniunii, național, regional și local și de compatibilitatea reciprocă și coerența măsurilor luate cu celelalte politici ale Uniunii. (11) Politica comună în domeniul pescuitului trebuie să țină cont întru totul, acolo unde este cazul, de sănătatea animalelor, de bunăstarea animalelor și de siguranța produselor alimentare și a hranei pentru animale. (12) Punerea în aplicare a politicii comune în domeniul pescuitului trebuie să țină cont de interacțiunile cu alte afaceri maritime, cum sunt cele gestionate prin politica maritimă integrată[24], recunoscând-se faptul că toate aspectele legate de mările și oceanele Europei sunt legate între ele, inclusiv planificarea spațiului maritim. Trebuie asigurate coerența și integrarea în gestionarea diferitelor politici sectoriale din Marea Baltică, Marea Nordului, Mările Celtice, Golful Biscaya și coasta iberică, bazinul Mării Mediterane și cel al Mării Negre. (13) Navele de pescuit din Uniunea Europeană trebuie să aibă acces egal la apele și la resursele Uniunii care fac obiectul normelor PCP. (14) Normele în vigoare de restricționare a accesului la resurse în interiorul zonelor de 12 mile marine ale statelor membre au funcționat în mod satisfăcător, fiind benefice pentru conservare prin limitarea efortului de pescuit în cea mai sensibilă parte a apelor Uniunii. De asemenea, aceste norme au menținut activitățile de pescuit tradiționale de care depinde foarte mult dezvoltarea socială și economică a anumitor comunități costiere. Prin urmare, aceste norme trebuie să se aplice în continuare. (15) Resursele biologice marine din jurul insulelor Azore, Madeira și Canare trebuie să beneficieze în continuare de o protecție specială, deoarece contribuie la menținerea economiei locale a acestor insule, având în vedere situația structurală, socială și economică a respectivelor insule. Limitarea anumitor activități de pescuit în apele respective la navele de pescuit înregistrate în porturile din Insulele Azore, Madeira și Canare trebuie, în consecință, menținută. (16) Obiectivul exploatării sustenabile a resurselor biologice marine este îndeplinit cu mai multă eficacitate printr-o abordare multianuală a gestionării pescăriilor, în cadrul căreia se instituie în mod prioritar planuri multianuale care să reflecte caracteristicile specifice ale diferitelor pescării. (17) Ori de câte ori este posibil, planurile multianuale trebuie să cuprindă mai multe stocuri, dacă stocurile respective sunt exploatate împreună. Planurile multianuale trebuie să constituie baza pentru stabilirea posibilităților de pescuit și a țintelor cuantificabile în vederea exploatării durabile a stocurilor și a ecosistemelor marine în cauză, definind calendare clare și mecanisme de salvgardare pentru situații neprevăzute. (18) Sunt necesare măsuri pentru reducerea și eliminarea nivelurilor actuale ridicate de capturi nedorite și aruncate înapoi în mare. Într-adevăr, capturile nedorite și aruncarea lor înapoi în mare reprezintă o risipă considerabilă și afectează negativ exploatarea sustenabilă a resurselor biologice marine și ecosistemele marine, precum și viabilitatea financiară a pescăriilor. Trebuie stabilită și pusă treptat în aplicare obligația de a debarca integral capturile din stocurile gestionate extrase în timpul activităților de pescuit în apele Uniunii sau de către navele de pescuit ale Uniunii. (19) Debarcarea capturilor nedorite nu trebuie să genereze avantaje economice complete pentru operator. În cazul debarcărilor de capturi de pește sub dimensiunea minimă de referință pentru conservare, destinația acestor capturi trebuie să fie limitată și sa excludă vânzarea pentru consumul uman. (20) În scopul conservării stocurilor, trebuie aplicate obiective clare cu privire la anumite măsuri tehnice. (21) În ceea ce privește stocurile pentru care nu au fost stabilite planuri multianuale, trebuie asigurate rate de exploatare prin care să se ajungă la producția maximă durabilă, prin stabilirea de limite pentru capturi și/sau pentru efortul de pescuit. (22) Având în vedere situația economică precară în care se găsește sectorul pescuitului și dependența de activitățile de pescuit a anumitor comunități costiere, este necesară asigurarea stabilității relative a activităților de pescuit, prin alocarea posibilităților de pescuit între statele membre, pe baza unei cote previzibile din stocuri pentru fiecare stat membru. (23) Având în vedere situația biologică temporară a stocurilor, această stabilitate relativă a activităților de pescuit trebuie să protejeze nevoile specifice ale regiunilor în care comunitățile locale depind în mod special de pescuit și de activitățile conexe, în conformitate cu decizia luată de Consiliu prin Rezoluția sa din 3 noiembrie 1976 privind anumite aspecte externe ale creării unei zone de pescuit de 200 de mile în Comunitate[25], cu aplicare de la 1 ianuarie 1977, în special anexa VII. Prin urmare, conceptul vizat, acela de stabilitate relativă, trebuie să fie înțeles în acest sens. (24) Statele membre trebuie să fie în măsură să prezinte Comisiei cereri motivate, pentru ca aceasta să elaboreze măsuri în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului care să corespundă măsurilor identificate de statele membre ca necesare pentru a se conforma obligațiilor care le revin în ceea ce privește ariile de protecție specială prevăzute la articolului 4 din Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice[26], în ceea ce privește ariile speciale de conservare prevăzute la articolul 6 din Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică[27] și în ceea ce privește ariile marine protejate prevăzute la articolului 13 alineatul (4) din Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 2008 de instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii privind mediul marin (Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”)[28]. (25) Comisia trebuie să aibă posibilitatea de a adopta măsuri temporare în cazul unei amenințări grave la adresa conservării resurselor biologice marine sau la adresa ecosistemului marin, amenințare care rezultă din activitățile de pescuit și care necesită acțiune imediată. (26) Statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a adopta măsuri de conservare și măsuri tehnice pentru punerea în aplicare a politicii comune în domeniul pescuitului, pentru a permite politicii să abordeze mai bine realitățile și caracteristicile specifice ale fiecărei pescării în parte și pentru a crește gradul de respectare a politicii. (27) În ceea ce privește propria zonă de 12 mile marine, statelor membre trebuie să li se permită să adopte măsuri de conservare și gestionare aplicabile tuturor navelor de pescuit ale Uniunii, cu condiția ca, în cazul în care se măsurile respective se aplică navelor de pescuit din Uniune aparținând altor state membre, măsurile adoptate să fie nediscriminatorii, să fi avut loc o consultare prealabilă cu alte state membre interesate, iar Uniunea să nu fi adoptat măsuri care să vizeze în mod specific conservarea și gestionarea în respectiva zonă de 12 mile marine. (28) În ceea ce privește stocurile din apele Uniunii, statelor membre trebuie să li se permită să adopte măsuri de conservare și gestionare aplicabile exclusiv navelor de pescuit care arborează pavilionul lor. (29) Cel târziu la 31 decembrie 2013, trebuie pus în aplicare un sistem de concesiuni de pescuit transferabile pentru majoritatea stocurilor gestionate în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului, pentru toate navele cu o lungime de minimum 12 metri și pentru toate celelalte nave care pescuiesc cu unelte tractate. Statele membre pot exclude din sistemul concesiunilor de pescuit transferabile navele cu o lungime de până la 12 metri care nu utilizează unelte tractate. Acest sistem trebuie să contribuie la reduceri ale flotei determinate de sector și la îmbunătățirea performanței economice, transformând posibilitățile de pescuit anuale ale unui stat membru în concesiuni sigure din punct de vedere juridic, exclusive și transferabile. Deoarece resursele biologice marine sunt un bun comun, concesiunile de pescuit transferabile trebuie să stabilească doar drepturi de utilizare a unei părți a posibilităților de pescuit anuale care revin unui stat membru, drepturile putând fi retrase în conformitate cu normele stabilite. (30) Concesiunile de pescuit trebuie să fie transferabile și să poată fi închiriate pentru ca gestionarea posibilităților de pescuit să fie descentralizată și încredințată sectorului pescuitului și pentru a se asigura faptul că pescarii care pleacă din sector nu vor trebui să se bazeze pe asistență financiară publică în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului. (31) Caracteristicile specifice și vulnerabilitatea socioeconomică a unor flote artizanale justifică limitarea la navele mari a sistemului obligatoriu al concesiunilor de pescuit transferabile. Sistemul concesiunilor de pescuit transferabile trebuie să se aplice stocurilor pentru care sunt alocate posibilități de pescuit. (32) În ceea ce privește navele de pescuit din Uniune care nu funcționează în cadrul unui sistem de concesiuni de pescuit transferabile, pot fi luate măsuri specifice pentru a adapta numărul navelor de pescuit din Uniune la resursele disponibile. Prin aceste măsuri trebuie să se stabilească plafoane obligatorii pentru capacitatea maximă a flotei și să se instituie programe naționale de intrare/ieșire referitoare la finanțarea pentru dezafectare acordată în cadrul Fondului european pentru pescuit. (33) Statele membre trebuie să înregistreze informațiile minime privind caracteristicile și activitățile navelor de pescuit din Uniune care arborează pavilionul lor. Respectivele informații înregistrate trebuie puse la dispoziția Comisiei în scopul monitorizării dimensiunii flotelor statelor membre. (34) Gestionarea pescăriilor pe baza celor mai bune avize științifice disponibile necesită seturi de date armonizate, fiabile și exacte. Prin urmare, statele membre trebuie să colecteze date privind flotele și activitățile lor de pescuit, în special date biologice privind capturile, inclusiv privind capturile aruncate înapoi în mare, informații bazate pe studii privind stocurile de pește și potențialul impact de mediu al activităților de pescuit asupra ecosistemului marin. (35) Colectarea datelor trebuie să includă date care să faciliteze evaluarea economică a întreprinderilor active în sectorul pescuitului, în sectorul acvaculturii și în sectorul prelucrării produselor obținute din pescuit și acvacultură, precum și a evoluției situației ocupării forței de muncă din aceste sectoare. (36) Pe baza unui program multianual al Uniunii, statele membre trebuie să gestioneze și să pună datele colectate la dispoziția utilizatorilor finali ai datelor științifice. De asemenea, statele membre trebuie să coopereze între ele pentru a-și coordona activitățile de colectare a datelor. Atunci când este cazul, statele membre trebuie să coopereze, de asemenea, cu țările terțe din același bazin maritim în ceea ce privește colectarea datelor. (37) Cunoștințele științifice în domeniul pescuitului orientate spre politică trebuie consolidate cu ajutorul programelor de cercetare și inovare și de colectare de date științifice în domeniul pescuitului adoptate la nivel național, în coordonare cu alte state membre, precum și cu ajutorul instrumentelor din cadrul de cercetare și inovare al Uniunii. (38) Uniunea trebuie să promoveze la nivel internațional obiectivele politicii comune în domeniul pescuitului. În acest scop, Uniunea trebuie să depună toate eforturile pentru a îmbunătăți performanța organizațiilor regionale și internaționale în ceea ce privește conservarea și gestionarea stocurilor de pește internaționale, prin promovarea unui proces decizional bazat pe date științifice, pe îmbunătățirea nivelului de respectare a normelor, pe o transparență sporită și pe participarea părților interesate, precum și prin combaterea activităților de pescuit ilegal, nedeclarat și nereglementat (INN). (39) Acordurile pentru pescuit sustenabil încheiate cu țările terțe trebuie să garanteze că activitățile de pescuit ale Uniunii în apele țărilor terțe sunt bazate pe cele mai bune avize științifice disponibile, asigurând exploatarea sustenabilă a resurselor biologice marine. Acordurile respective, care prevăd drepturi de acces în schimbul unei contribuții financiare din partea Uniunii, trebuie să contribuie la instituirea unui cadru de guvernanță de înaltă calitate care să garanteze mai ales măsuri eficiente de monitorizare, control și supraveghere. (40) Introducerea unei clauze referitoare la drepturile omului în acordurile pentru pescuitul sustenabil trebuie să fie pe deplin compatibilă cu obiectivele generale ale politicii de dezvoltare a Uniunii. (41) Respectarea principiilor democratice și a drepturilor omului, prevăzute în Declarația Universală a Drepturilor Omului și în alte instrumente internaționale relevante în domeniul drepturilor omului, precum și principiul statului de drept trebuie să constituie un element esențial al acordurilor pentru pescuit sustenabil și să facă obiectul unei clauze specifice referitoare la drepturile omului. (42) Acvacultura trebuie să contribuie la conservarea potențialului de producție de alimente pe o bază sustenabilă în întreaga Uniune, astfel încât să se garanteze securitatea alimentară pe termen lung a cetățenilor europeni și să se contribuie la satisfacerea cererii tot mai mari de alimente de origine acvatică la nivel mondial. (43) Strategia Comisiei pentru dezvoltarea durabilă a acvaculturii europene[29] adoptată în 2009, care a fost salutată și aprobată de Consiliu și primită favorabil de Parlamentul European, a menționat necesitatea creării și promovării unor condiții de concurență echitabile în domeniul acvaculturii, ca bază pentru dezvoltarea sa sustenabilă. (44) Politica comună în domeniul pescuitului trebuie să contribuie la Strategia Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii și să ajute la îndeplinirea obiectivelor stabilite în strategie[30]. (45) Activitățile de acvacultură din Uniune sunt influențate de condițiile diferite din diversele state membre, inclusiv în ceea ce privește autorizațiile pentru operatori; trebuie elaborate orientări strategice la nivelul Uniunii privind planurile strategice naționale, pentru a îmbunătăți competitivitatea sectorului acvaculturii, susținând dezvoltarea și inovarea acestuia și încurajând activitatea economică și diversificarea, precum și îmbunătățind calitatea vieții în zonele costiere și rurale și, de asemenea, trebuie dezvoltate mecanisme pentru schimbul de informații și bune practici între statele membre, printr-o metodă deschisă de coordonare a măsurilor naționale privind securitatea activității economice, accesul la apele și spațiul Uniunii și simplificarea administrativă a acordării licențelor. (46) Având în vedere natura specifică a acvaculturii, este necesară instituirea unui consiliu consultativ pentru consultarea părților interesate cu privire la elementele politicilor Uniunii care ar putea afecta acvacultura. (47) Trebuie consolidată competitivitatea sectorului de pescuit și acvacultură al Uniunii și este necesar un apel la simplificare, în sprijinul unei mai bune gestionări a activităților de producție și comercializare ale sectorului; organizarea comună a piețelor în sectorul produselor obținute din pescuit și din acvacultură trebuie să asigure condiții de concurență echitabile pentru toate produsele din pescuit și din acvacultură comercializate în Uniune, trebuie să le permită consumatorilor să aleagă în mai bună cunoștință de cauză și să sprijine consumul responsabil și trebuie, de asemenea, să îmbunătățească înțelegerea și cunoașterea din punct de vedere economic a piețelor Uniunii de-a lungul lanțului de aprovizionare. (48) Organizarea comună a piețelor trebuie pusă în aplicare în conformitate cu angajamentele internaționale ale Uniunii, în special în ceea ce privește dispozițiile Organizației Mondiale a Comerțului. Pentru succesul politicii comune în domeniul pescuitului este necesar un sistem eficace de control, inspecție și executare, care să includă lupta împotriva activităților de pescuit INN. Trebuie să instituit un sistem de control, inspecție și executare al Uniunii, astfel încât să se asigure respectarea normelor politicii comune în domeniul pescuitului. (49) În cadrul acestui sistem de control, inspecție și executare al Uniunii trebuie promovată utilizarea tehnologiilor moderne. Statele membre sau Comisia trebuie să aibă posibilitatea de a desfășura proiecte pilot privind noile tehnologii de control și sisteme de gestionare a datelor. (50) Pentru a asigura implicarea operatorilor interesați în sistemul de control, inspecție și executare al Uniunii, statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a solicita titularilor unei licențe de pescuit pentru nave de pescuit din Uniune cu o lungime totală de minimum 12 metri și care arborează pavilionul lor să contribuie în mod proporțional la costurile sistemului respectiv. (51) Obiectivele politicii comune în domeniul pescuitului nu pot fi îndeplinite în mod satisfăcător de statele membre, având în vedere problemele întâmpinate în dezvoltarea industriei pescuitului și în gestionarea acesteia, precum și resursele financiare limitate ale statelor membre. Prin urmare, pentru a contribui la realizarea acestor obiective, trebuie acordată asistență financiară multianuală din partea Uniunii, concentrată asupra priorităților politicii comune în domeniul pescuitului. (52) Asistența financiară a Uniunii trebuie condiționată de respectarea de către statele membre și de către operatori a politicii comune în domeniul pescuitului. Astfel, această asistență financiară trebuie întreruptă sau suspendată sau trebuie să facă obiectul unor corecții în cazurile de încălcare de către statele membre a normelor politicii comune în domeniul pescuitului și în cazul unor încălcări grave ale normelor respective de către operatori. (53) Dialogul cu părțile interesate s-a dovedit esențial pentru îndeplinirea obiectivelor politicii comune în domeniul pescuitului. Având în vedere condițiile diferite existente în apele Uniunii și regionalizarea sporită a politicii comune în domeniul pescuitului, consiliile consultative trebuie să permită politicii comune în domeniul pescuitului să beneficieze de cunoștințele și experiența tuturor părților interesate. (54) Este oportun ca Comisia să fie împuternicită prin acte delegate să instituie un nou consiliu consultativ și să modifice domeniile de competență ale consiliilor existente, având în vedere mai ales caracteristicile specifice ale Mării Negre. (55) În scopul îndeplinirii obiectivelor politicii comune în domeniul pescuitului, Comisiei trebuie să i se delege competența de a adopta acte legislative în conformitate cu articolul 290 din tratat, pentru a specifica măsuri legate de pescuit menite a atenua impactul activităților de pescuit în ariile speciale de conservare, pentru a adapta obligația de a debarca integral capturile în scopul respectării obligațiilor internaționale ale Uniunii, pentru a stabili măsuri de conservare standard în cadrul planurilor multianuale sau măsuri tehnice, pentru a recalcula plafoanele pentru capacitatea flotei, pentru a defini informațiile privind caracteristicile și activitatea navelor de pescuit din Uniune, pentru a stabili norme pentru desfășurarea proiectelor pilot privind noile tehnologii de control și sisteme de gestionare a datelor, precum și pentru a modifica anexa III în ceea ce privește domeniile care sunt de competența consiliilor consultative și alcătuirea și funcționarea consiliilor consultative. (56) Este deosebit de important ca Comisia să desfășoare consultări adecvate în etapa pregătitoare a adoptării actelor delegate, inclusiv la nivel de experți. (57) Atunci când pregătește și elaborează acte delegate, Comisia trebuie să asigure transmiterea simultană, la timp și adecvată a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu. (58) Pentru a se asigura condiții uniforme pentru punerea în aplicare a cerințelor operaționale tehnice privind modalitățile de transmitere a informațiilor legate de registrele flotelor de pescuit și de datele cerute privind gestionarea pescăriilor, Comisiei trebuie să i se confere competențe de executare. Aceste competențe trebuie să fie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie[31]. (59) Pentru a se îndeplini obiectivul de bază al politicii comune în domeniul pescuitului, și anume pentru a oferi sectoarelor pescuitului și acvaculturii condiții de mediu, economice și sociale sustenabile pe termen lung, precum și pentru a contribui la disponibilitatea aprovizionării cu alimente, este necesar și oportun să se stabilească norme privind conservarea și exploatarea resurselor biologice marine. (60) În conformitate cu principiul proporționalității prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivului respectiv. (61) Decizia nr. 585/2004/CE a Consiliului din 19 iulie 2004 de instituire a consiliilor consultative regionale în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului[32] trebuie abrogată de la data intrării în vigoare a normelor corespunzătoare în temeiul prezentului regulament. (62) Regulamentul (CE) nr. 199/2008 al Consiliului din 25 februarie 2008 privind instituirea unui cadru comunitar pentru colectarea, gestionarea și utilizarea datelor din sectorul pescuitului și sprijinirea consultanței științifice cu privire la politica comună în domeniul pescuitului[33] trebuie abrogat, dar trebuie să se aplice în continuare programelor naționale adoptate pentru colectarea și gestionarea datelor pentru anii 2011 – 2013. (63) Având în vedere numărul și importanța modificărilor care trebuie făcute, Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului trebuie abrogat, ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: PARTEA I DISPOZIȚII GENERALE Articolul 1 Domeniul de aplicare 1. Politica comună în domeniul pescuitului cuprinde: (a) conservarea, gestionarea și exploatarea resurselor biologice marine; și (b) resursele biologice de apă dulce, acvacultura și prelucrarea și comercializarea produselor obținute din pescuit și din acvacultură, în cadrul măsurilor referitoare la piețe și al măsurilor financiare care sprijină politica comună în domeniul pescuitului. 2. Politica comună în domeniul pescuitului cuprinde activitățile menționate la alineatul (1) în cazul în care acestea sunt desfășurate: (a) pe teritoriul statelor membre; sau (b) în apele Uniunii, inclusiv de navele de pescuit care arborează pavilionul unor țări terțe și sunt înregistrate în țări terțe; sau (c) de navele de pescuit ale Uniunii în afara apelor UE; sau (d) de către resortisanți ai statelor membre, fără a aduce atingere responsabilității primare a statului de pavilion. Articolul 2 Obiective generale 1. Politica comună în domeniul pescuitului trebuie să garanteze că activitățile de pescuit și de acvacultură asigură condiții de mediu, economice și sociale sustenabile pe termen lung și contribuie la disponibilitatea aprovizionării cu alimente. 2. Politica comună în domeniul pescuitului trebuie să aplice abordarea precaută a gestionării pescăriilor și urmărește să garanteze, până în 2015, că exploatarea resurselor biologice marine vii duce la refacerea și menținerea populațiilor de specii recoltate deasupra nivelurilor care permit obținerea producției maxime durabile. 3. Politica comună în domeniul pescuitului trebuie să pună în aplicare abordarea ecosistemică a gestionării pescăriilor, pentru a garanta că impacturile activităților de pescuit asupra ecosistemului marin sunt limitate. 4. Politica comună de pescuit trebuie să integreze cerințele legislației Uniunii privind mediul. Articolul 3 Obiective specifice Pentru îndeplinirea obiectivelor generale prevăzute la articolul 2, politica comună în domeniul pescuitului trebuie, în mod concret: (a) să elimine capturile nedorite din stocurile comerciale și să garanteze treptat debarcarea tuturor capturilor din astfel de stocuri; (b) să ofere condiții pentru activități de pescuit eficiente în cadrul unui sector al pescuitului viabil și competitiv din punct de vedere economic; (c) să promoveze dezvoltarea activităților de acvacultură din Uniune, pentru a contribui la securitatea alimentară și la ocuparea forței de muncă în zonele costiere și rurale; (d) să contribuie la un nivel de trai echitabil pentru cei ce depind de activitățile de pescuit; (e) să țină cont de interesele consumatorilor; (f) să garanteze colectarea și gestionarea datelor în mod sistematic și armonizat. Articolul 4 Principiile bunei guvernanțe Politica comună în domeniul pescuitului este ghidată de următoarele principii de bună guvernanță: (a) o clară definire a responsabilităților la nivelurile Uniunii, național, regional și local; (b) stabilirea măsurilor în conformitate cu cele mai bune avize științifice disponibile; (c) o perspectivă pe termen lung; (d) o amplă implicare a părților interesate în toate etapele, de la conceperea măsurilor și până la punerea lor în aplicare; (e) responsabilitatea primară a statului de pavilion; (f) coerența cu politica maritimă integrată și cu alte politici ale Uniunii. Articolul 5 Definiții În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții: – prin „apele Uniunii” se înțelege apele aflate sub suveranitatea sau jurisdicția statelor membre, cu excepția apelor adiacente teritoriilor enumerate în anexa II la tratat; – prin „resurse biologice marine” se înțelege specii acvatice marine vii disponibile și accesibile, inclusiv specii anadrome și catadrome, pe parcursul tuturor etapelor ciclului lor de viață; – prin „resurse biologice de apă dulce” se înțelege specii acvatice de apă dulce vii disponibile și accesibile; – prin „navă de pescuit” se înțelege orice navă echipată pentru pescuitul comercial al resurselor biologice marine; – prin „navă de pescuit a Uniunii” se înțelege o navă de pescuit care arborează pavilionul unui stat membru și care este înregistrată în Uniune; – prin „producție maximă durabilă” se înțelege captura maximă care poate fi extrasă dintr-un stoc de pește pe o perioadă nedeterminată; – prin „abordare precaută a gestionării pescăriilor” se înțelege o abordare conform căreia absența unor informații științifice adecvate nu trebuie să justifice decizia de a amâna sau a nu lua măsuri de gestionare pentru conservarea speciilor vizate, a speciilor asociate sau dependente, precum și a speciilor care nu sunt vizate și a mediului acestora; – prin „abordare ecosistemică a gestionării pescăriilor” se înțelege o abordare care garantează că beneficiile care rezultă din exploatarea resurselor acvatice vii sunt mari, în timp ce impacturile directe și indirecte ale operațiunilor de pescuit asupra ecosistemelor marine rămân scăzute și nu afectează negativ funcționarea, diversitatea și integritatea viitoare ale respectivelor ecosisteme; – prin „rată de mortalitate prin pescuit” se înțelege capturile dintr-un stoc într-o anumită perioadă, exprimate ca proporție din stocul mediu disponibil în pescărie în acea perioadă; – prin „stoc” se înțelege o resursă biologică marină cu caracteristici distinctive existentă într-o anumită zonă de gestionare; – prin „limită de captură” se înțelege o limită cantitativă pentru debarcările dintr-un stoc de pește sau dintr-un grup de stocuri de pește într-o anumită perioadă; – prin „nivel de referință pentru conservare” se înțelege valorile parametrilor populației unui stoc de pește (precum biomasa sau rata de mortalitate prin pescuit) utilizate în gestionarea pescăriilor, de exemplu cu privire la un nivel acceptabil de risc biologic sau un nivel dorit de producție; – prin „măsură de salvgardare” se înțelege o măsură de precauție al cărei scop este protejarea sau prevenirea unui eveniment nedorit; – prin „măsuri tehnice” se înțelege măsuri care reglementează compoziția capturilor în funcție de specii și dimensiuni și impacturile asupra componentelor ecosistemelor generate de activitățile de pescuit, prin condiționarea utilizării și structurii uneltelor de pescuit și prin restricționarea accesului la zonele de pescuit; – prin „posibilitate de pescuit” se înțelege un drept legal de a pescui, cuantificat, exprimat în capturi și/sau efort de pescuit, și condițiile legate din punct de vedere funcțional de acest drept care sunt necesare în vederea cuantificării sale la un anumit nivel; – prin „efort de pescuit” se înțelege produsul capacității și activității unei nave de pescuit; în cazul unui grup de nave, este suma eforturilor de pescuit ale tuturor navelor din grup; – prin „concesiuni de pescuit transferabile” se înțelege drepturi revocabile de utilizare a unei anumite părți din posibilitățile de pescuit alocate unui stat membru sau stabilite în planurile de gestionare adoptate de un stat membru în conformitate cu articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 1967/2006[34], pe care titularul le poate transfera altor deținători eligibili de astfel de concesiuni de pescuit transferabile; – prin „posibilități de pescuit individuale” se înțelege posibilitățile de pescuit anuale alocate titularilor de concesiuni de pescuit transferabile dintr-un stat membru pe baza proporției de posibilități de pescuit care aparține statului membru respectiv; – prin „capacitate de pescuit” se înțelege tonajul unei nave exprimat în GT (tonaj brut) și puterea acestuia exprimată în kW (kilowați), astfel cum sunt definite în articolele 4 și 5 din Regulamentul (CEE) nr. 2930/86 al Consiliului[35]; – prin „acvacultură” se înțelege creșterea sau cultivarea de organisme acvatice utilizând tehnici destinate creșterii producției organismelor în cauză peste capacitatea naturală a mediului, într-un cadru în care organismele respective rămân proprietatea unei persoane fizice sau juridice pe întreaga perioadă a creșterii și cultivării, până la recoltare și incluzând această etapă; – prin „licență de pescuit” se înțelege o licență astfel cum se menționează la articolul 4 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009; – prin „autorizație de pescuit” se înțelege o autorizație astfel cum se menționează la articolul 4 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009; – prin „pescuit” se înțelege colectarea sau capturarea unor organisme acvatice care trăiesc în mediul lor natural, sau utilizarea intenționată a oricărui mijloc care permite o astfel de colectare sau capturare; – prin „produse obținute din pescuit” se înțelege organismele acvatice care rezultă din orice activitate de pescuit; – prin „operator” se înțelege persoana fizică sau juridică ce operează sau deține o întreprindere care desfășoară oricare dintre activitățile legate de oricare dintre etapele lanțurilor de producție, prelucrare, comercializare, distribuție și vânzare cu amănuntul a produselor obținute din pescuit și acvacultură; – prin „încălcare gravă” se înțelege o încălcare, astfel cum este definită la articolul 42 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1005/2008 al Consiliului sau la articolul 90 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1224/2009 al Consiliului; – prin „utilizator final al datelor științifice” se înțelege un organism care are un interes de cercetare sau de gestiune în analiza științifică a datelor din sectorul pescuitului; – prin „excedent de captură admisibilă” se înțelege acea parte a capturii admisibile pe care un stat costier nu are capacitatea de a o recolta; – prin „produse de acvacultură” se înțelege organismele acvatice care rezultă din orice activitate de acvacultură, în orice stadiu al ciclului lor de viață; – prin „biomasa stocului de reproducere” se înțelege o estimare a masei de pește dintr-o anumită resursă care se reproduce la un anumit moment, cuprinzând atât masculii, cât și femelele, și incluzând peștii vivipari; – prin „pescării mixte” se înțelege pescăriile în cazul cărora în aria vizată de activitatea de pescuit sunt prezente mai multe specii, acestea riscând să fie prinse de uneltele de pescuit; – prin „acorduri pentru pescuit sustenabil” se înțelege acorduri internaționale încheiate cu un alt stat în scopul obținerii accesului la resurse sau ape în schimbul unei compensații financiare din partea Uniunii. PARTEA II ACCESUL LA APE Articolul 6 Norme generale privind accesul la ape 1. Navele de pescuit ale Uniunii au acces în mod egal la ape și resurse în toate apele Uniunii, altele decât cele prevăzute la alineatele (2) și (3), sub rezerva măsurilor adoptate în temeiul părții III. 2. În apele situate în zona de până la 12 mile marine de la liniile de bază aflate sub suveranitatea sau jurisdicția lor, statele membre sunt autorizate, de la 1 ianuarie 2013 până la 31 decembrie 2022, să restricționeze pescuitul la navele de pescuit care pescuiesc în mod tradițional în apele respective pornind din porturile de pe coasta adiacentă, fără a aduce atingere aranjamentelor aplicabile navelor de pescuit ale Uniunii care arborează pavilionul altor state membre în baza relațiilor de vecinătate existente între statele membre și aranjamentelor cuprinse în anexa I, prin care sunt stabilite, pentru fiecare stat membru, zonele geografice din interiorul zonelor costiere ale altor state membre în care se desfășoară activități de pescuit, precum și speciile vizate. Statele membre informează Comisia cu privire la restricțiile instituite în temeiul prezentului alineat. 3. De la 1 ianuarie 2013 la 31 decembrie 2022, în apele de până la 100 de mile marine de la liniile de bază ale Insulelor Azore, Madeira și Canare, statele membre în cauză pot restricționa pescuitul la navele înregistrate în porturile insulelor respective. Aceste restricții nu se aplică navelor Uniunii care pescuiesc în apele respective în mod tradițional, cu condiția ca aceste nave să nu depășească efortul de pescuit exercitat în mod tradițional. Statele membre informează Comisia cu privire la restricțiile instituite în temeiul prezentului alineat. 4. Dispozițiile care vor urma aranjamentelor menționate la alineatele (2) și (3) trebuie adoptate până la 31 decembrie 2022. PARTEA III MĂSURI PENTRU CONSERVAREA RESURSELOR BIOLOGICE MARINE TITLUL I TIPURI DE MĂSURI Articolul 7 Tipuri de măsuri de conservare Măsurile pentru conservarea resurselor biologice marine pot include următoarele: (a) adoptarea unor planuri multianuale în temeiul articolelor 9 – 11; (b) stabilirea unor ținte pentru exploatarea sustenabilă a stocurilor; (c) adoptarea de măsuri în scopul adaptării numărul de nave de pescuit și/sau a tipurilor de nave de pescuit la posibilitățile de pescuit disponibile; (d) stabilirea de stimulente, inclusiv a unora de natură economică, destinate promovării unui pescuit mai selectiv sau cu impact redus; (e) stabilirea posibilităților de pescuit; (f) adoptarea măsurilor tehnice menționate la articolul 14; (g) adoptarea unor măsuri privind obligația de a debarca integral capturile; (h) desfășurarea de proiecte pilot privind tipuri alternative de tehnici de gestionare a pescuitului. Articolul 8 Tipuri de măsuri tehnice Măsurile tehnice pot include următoarele: (a) dimensiunile ochiului de plasă și norme în ceea ce privește utilizarea uneltelor de pescuit; (b) restricții privind construcția uneltelor de pescuit, inclusiv i) modificări sau dispozitive suplimentare pentru îmbunătățirea selectivității sau pentru reducerea impactului asupra zonei bentonice; ii) modificări sau dispozitive suplimentare pentru reducerea capturilor accidentale de specii aflate în pericol, amenințate și protejate; (c) interdicții de utilizare a anumitor unelte de pescuit în anumite zone sau anotimpuri; (d) interzicerea sau restricționarea activităților de pescuit în anumite zone și/sau perioade; (e) cerințe aplicabile navelor de pescuit pentru ca acestea să își înceteze operațiunile într-o anumită zonă pentru o anumită perioadă minimă pentru a proteja o agregare temporară a unei resurse marine vulnerabile; (f) măsuri specifice de reducere a impactului activităților de pescuit asupra ecosistemelor marine și a speciilor care nu sunt vizate; (g) alte măsuri tehnice care vizează protejarea biodiversității marine. TITLUL II MĂSURI ALE UNIUNII Articolul 9 Planurile multianuale 1. În mod prioritar, trebuie elaborate planuri multianuale care să prevadă măsuri de conservare pentru menținerea sau refacerea stocurilor de pește peste nivelurile care pot să asigure producția maximă durabilă. 2. Planurile multianuale trebuie să prevadă: (a) baza de stabilire a posibilităților de pescuit pentru stocurile de pește în cauză, pornind de la niveluri de referință pentru conservare predefinite; și (b) măsuri prin care să se prevină în mod eficace depășirea nivelurilor de referință pentru conservare. 3. Atunci când este posibil, planurile multianuale trebuie să se refere fie la activitățile de pescuit în care se exploatează câte un singur stoc de pește, fie la activitățile de pescuit în care se exploatează un amestec de stocuri, ținând cont de interacțiunile dintre stocuri și pescării. 4. Planurile multianuale trebuie să se bazeze pe abordarea precaută a gestionării pescăriilor și să țină cont de limitările datelor disponibile și ale metodelor de evaluare, precum și de toate sursele cuantificate de incertitudine într-un mod valabil din punct de vedere științific. Articolul 10 Obiectivele planurilor multianuale 1. Planurile multianuale trebuie să prevadă adaptări ale ratei mortalității prin pescuit, astfel încât să se ajungă la o rată a mortalității prin pescuit care să refacă și să mențină toate stocurile peste nivelurile care pot să asigure producția maximă durabilă cel târziu în 2015. 2. În cazurile în care nu este posibilă determinarea unei rate a mortalității prin pescuit care să refacă și să mențină stocurile peste nivelurile care pot să asigure producția maximă durabilă, planurile multianuale trebuie să prevadă măsuri de precauție care să asigure un nivel comparabil de conservare a stocurilor respective. Articolul 11 Conținutul planurilor multianuale Un plan multianual trebuie să includă: (a) domeniul de aplicare, mai exact stocurile, pescăria și ecosistemul marin cărora li se aplică planul multianual; (b) obiective compatibile cu obiectivele prevăzute la articolele 2 și 3; (c) obiective și ținte cuantificabile exprimate în termeni de: i) rata de mortalitate prin pescuit și/sau ii) biomasa stocului de reproducere și iii) stabilitatea capturilor; (d) calendare precise pentru atingerea țintelor cuantificabile; (e) măsuri tehnice, inclusiv măsuri privind eliminarea capturilor nedorite; (f) indicatori cuantificabili pentru monitorizarea și evaluarea periodică a progreselor legate de atingerea țintelor planului multianual; (g) măsuri și obiective specifice referitoare la partea de apă dulce a ciclului de viață al speciilor anadrome și catadrome; (h) reducerea la minimum a impacturilor pescuitului asupra ecosistemului; (i) măsuri de salvgardare și criterii de activare a respectivelor măsuri de salvgardare; (j) orice alte măsuri adecvate pentru îndeplinirea obiectivelor din planurile multianuale. Articolul 12 Respectarea obligațiilor care decurg din legislația de mediu a Uniunii 1. În ariile speciale de conservare în sensul articolului 6 din Directiva 92/43/CEE, al articolului 4 din Directiva 2009/147/CE și al articolului 13 alineatul (4) din Directiva 2008/56/CE, activitățile de pescuit ale statelor membre trebuie să se desfășoare în așa fel încât să se atenueze impactul activităților de pescuit în respectivele arii speciale de conservare. 2. Comisiei i se conferă competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 55 pentru a specifica măsuri legate de pescuit care să atenueze impactul activităților de pescuit în ariile speciale de conservare. Articolul 13 Măsurile Comisiei în caz de amenințare gravă la adresa resurselor biologice marine 1. Pe baza unor dovezi privind o amenințare gravă la adresa conservării resurselor biologice marine sau la adresa ecosistemului marin care necesită o acțiune imediată, Comisia, la cererea motivată a unui stat membru sau din proprie inițiativă, poate decide aplicarea unor măsuri temporare pentru atenuarea riscului. 2. Statul membru trebuie să comunice cererea motivată menționată la alineatul (1) simultan Comisiei, celorlalte state membre și consiliilor consultative în cauză. Articolul 14 Cadre de măsuri tehnice Trebuie instituite cadre de măsuri tehnice care să asigure protecția resurselor biologice marine și reducerea impactului activităților de pescuit asupra stocurilor de pește și asupra ecosistemelor marine. Cadrele de măsuri tehnice trebuie: (a) să contribuie la menținerea sau refacerea stocurilor de pește peste nivelurile care pot să asigure producția maximă durabilă, prin îmbunătățirea selecției în funcție de dimensiuni și, după caz, prin selecția în funcție de specie; (b) să ducă la o reducere, în cadrul stocurilor de pește, a capturilor de exemplare care nu au atins dimensiunile minime; (c) să ducă la o reducere a capturilor de organisme marine nedorite; (d) să atenueze impactul uneltelor de pescuit asupra ecosistemului și asupra mediului, acordând o atenție specială protecției stocurilor și a habitatelor sensibile din punct de vedere biologic. Articolul 15 Obligația de a debarca integral capturile 1. Toate capturile din următoarele stocuri de pește care fac obiectul unor limite de captură și care sunt capturate în timpul activităților de pescuit în apele Uniunii sau de navele de pescuit ale Uniunii aflate în afara apelor UE trebuie să fie aduse și păstrate la bordul navelor de pescuit, înregistrate și debarcate, cu excepția cazului în care se utilizează ca momeală vie, în conformitate cu următorul calendar: (a) începând cel târziu de la 1 ianuarie 2014: – macrou, hering, stavrid negru, putasu, speciile de caproide, hamsie, argentină, sardinele, capelin; – ton roșu, pește-spadă, ton alb, ton obez, alte istioforide; (b) începând cel târziu de la 1 ianuarie 2015: cod, merluciu, limbă-de-mare; (c) începând cel târziu de la 1 ianuarie 2016: eglefin, merlan, cardină albă, pește-pescar, cambulă de Baltica, mihalț-de-mare, cod saithe, polac, limbă-roșie, calcan, calcan-neted, mihalț-de-mare albastru, sabie neagră, grenadier de piatră, pion portocaliu, halibut negru, brosme, sebastă și stocurile demersale din Marea Mediterană. 2. În cazul stocurilor de pește prevăzute la alineatul (1), trebuie stabilite, pe baza celor mai bune avize științifice disponibile, dimensiunile minime de referință pentru conservare. Vânzarea capturilor din aceste stocuri de pește sub dimensiunea minimă de referință pentru conservare este permisă numai pentru prelucrarea în făină de pește sau în hrană pentru animale de companie. 3. Trebuie stabilite, în conformitate cu articolul 27 din [regulamentul privind organizarea comună a piețelor în sectorul produselor obținute din pescuit și din acvacultură], standardele de comercializare pentru capturile de pește care depășesc posibilitățile de pescuit stabilite. 4. Statele membre trebuie să se asigure că navele de pescuit ale Uniunii care le arborează pavilionul sunt echipate pentru a asigura documentarea completă a tuturor activităților de pescuit și de prelucrare, în scopul monitorizării respectării obligației de a debarca integral capturile. 5. Alineatul (1) nu aduce atingere obligațiilor internaționale. 6. Comisiei i se conferă competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 55 pentru a specifica măsurile prevăzute la alineatul (1) în scopul respectării obligațiilor internaționale ale Uniunii. Articolul 16 Posibilitățile de pescuit 1. Posibilitățile de pescuit alocate statelor membre trebuie să asigure fiecărui stat membru o relativă stabilitate a activităților de pescuit pentru fiecare stoc sau pescărie. Interesele fiecărui stat membru trebuie să fie luate în considerare atunci când sunt alocate noi posibilități de pescuit. 2. În cadrul posibilităților de pescuit totale pot fi rezervate posibilități de pescuit pentru capturile accidentale. 3. Posibilitățile de pescuit trebuie să respecte țintele cuantificabile, calendarele și marjele stabilite în conformitate cu articolul 9 alineatul (2) și cu articolul 11 literele (b), (c) și (h). 4. După ce trimit Comisiei o notificare în acest sens, statele membre pot schimba între ele toate sau o parte dintre posibilitățile de pescuit care le-au fost alocate. TITLUL III REGIONALIZAREA CAPITOLUL I PLANURILE MULTIANUALE Articolul 17 Măsurile de conservare adoptate în conformitate cu planurile multianuale 1. Într-un plan multianual elaborat în temeiul articolelor 9, 10 și 11, statele membre pot fi autorizate să adopte măsuri conforme cu planul multianual respectiv care să specifice măsurile de conservare aplicabile navelor care le arborează pavilionul în legătură cu stocuri din apele Uniunii pentru care le-au fost alocate posibilități de pescuit. 2. Statele membre trebuie să se asigure că măsurile de conservare adoptate în temeiul alineatului (1): (a) sunt compatibile cu obiectivele prevăzute la articolele 2 și 3; (b) sunt compatibile cu domeniul de aplicare și obiectivele planului multianual; (c) îndeplinesc în mod eficace obiectivele și țintele cuantificabile stabilite în planul multianual; și (d) nu sunt mai puțin severe decât cele existente în legislația Uniunii. Articolul 18 Notificarea măsurilor de conservare ale statelor membre Statele membre care adoptă măsuri de conservare în temeiul articolului 17 alineatul (1) trebuie să notifice măsurile respective Comisiei, celorlalte state membre interesate și consiliilor consultative competente. Articolul 19 Evaluarea Comisia poate în orice moment să evalueze compatibilitatea și eficacitatea măsurilor de conservare adoptate de statele membre în temeiul articolului 17 alineatul (1). Articolul 20 Măsurile de conservare implicite adoptate în cadrul planurilor multianuale 1. Comisiei i se conferă competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 55 pentru a specifica măsurile de conservare pentru pescăriile cuprinse într-un plan multianual, în cazul în care statele membre care sunt autorizate să ia măsuri în conformitate cu articolul 17 nu comunică aceste măsuri Comisiei în termen de trei luni de la data intrării în vigoare a planului multianual. 2. Comisiei i se conferă competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 55 pentru a specifica măsuri de conservare pentru pescăriile cuprinse într-un plan multianual, dacă (a) se consideră că măsurile statelor membre nu sunt compatibile cu obiectivele unui plan multianual, pe baza unei evaluări desfășurate în temeiul articolului 19 sau (b) se consideră că măsurile statelor membre nu îndeplinesc în mod eficace obiectivele și țintele cuantificabile stabilite în planurile multianuale, pe baza unei evaluări desfășurate în temeiul articolului 19 sau (c) sunt declanșate măsurile de salvgardare stabilite în conformitate cu articolul 11 litera (i). 3. Scopul măsurilor de conservare adoptate de Comisie este de a garanta îndeplinirea obiectivelor și țintelor stabilite în planurile multianuale. Aplicabilitatea măsurilor statului membru încetează din momentul adoptării de către Comisie a actului delegat. CAPITOLUL II MĂSURI TEHNICE Articolul 21 Măsuri tehnice Într-un cadru de măsuri tehnice instituit în temeiul articolului 14, statele membre pot fi autorizate să adopte măsuri conforme cu respectivul cadru care să specifice măsurile tehnice aplicabile navelor care le arborează pavilionul, în ceea ce privește stocurile din apele proprii pentru care le-au fost alocate posibilități de pescuit. Statele membre trebuie să se asigure că aceste măsuri tehnice: (a) sunt compatibile cu obiectivele prevăzute la articolele 2 și 3; (b) sunt compatibile cu obiectivele prevăzute în măsurile adoptate în conformitate cu articolul 14; (c) îndeplinesc în mod eficace obiectivele prevăzute în măsurile adoptate în conformitate cu articolul 14 și (d) nu sunt mai puțin severe decât cele existente în legislația Uniunii. Articolul 22 Notificarea măsurilor tehnice ale statelor membre Statele membre care adoptă măsuri tehnice în temeiul articolului 21 trebuie să notifice măsurile respective Comisiei, altor state membre interesate și consiliilor consultative competente. Articolul 23 Evaluarea Comisia poate în orice moment să evalueze compatibilitatea și eficacitatea măsurilor tehnice adoptate de statele membre în temeiul articolului 21. Articolul 24 Măsurile implicite adoptate în temeiul unui cadru de măsuri tehnice 1. Comisiei i se conferă competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 55 pentru a specifica măsurile tehnice cuprinse într-un cadru de măsuri tehnice, în cazul în care statele membre care sunt autorizate să ia măsuri în conformitate cu articolul 21 nu comunică aceste măsuri Comisiei în termen de trei luni de la data intrării în vigoare a cadrului de măsuri tehnice. 2. Comisiei i se conferă competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 55 pentru a specifica măsuri tehnice, în cazul în care, pe baza unei evaluări desfășurate în temeiul articolului 23, se consideră că măsurile statelor membre: (a) sunt incompatibile cu obiectivele stabilite într-un cadru de măsuri tehnice sau (b) nu îndeplinesc în mod eficace obiectivele stabilite într-un astfel de cadru de măsuri tehnice. 3. Scopul măsurilor tehnice adoptate de Comisie este de a garanta îndeplinirea obiectivelor cadrului de măsuri tehnice. Aplicabilitatea măsurilor statului membru încetează din momentul adoptării de către Comisie a actului delegat. TITLUL IV MĂSURI NAȚIONALE Articolul 25 Măsuri ale statelor membre aplicabile exclusiv navelor de pescuit care arborează pavilionul acestora Un stat membru poate adopta măsuri pentru conservarea stocurilor de pește în apele Uniunii, cu condiția ca respectivele măsuri: (a) să se aplice numai navelor de pescuit care arborează pavilionul statului membru respectiv, sau, în cazul activităților de pescuit care nu sunt desfășurate de o navă de pescuit, persoanelor stabilite pe teritoriul său; (b) să fie compatibile cu obiectivele prevăzute la articolele 2 și 3; și (c) să nu fie mai puțin severe decât cele din legislația existentă a Uniunii. Articolul 26 Măsuri ale statelor membre aplicabile în interiorul zonei de 12 mile marine 1. Un stat membru poate adopta măsuri nediscriminatorii pentru conservarea și gestionarea stocurilor de pește și pentru reducerea la minimum a efectului pescuitului asupra conservării ecosistemelor marine în limita a 12 mile marine de la liniile sale de bază, cu condiția ca Uniunea să nu fi adoptat măsuri de conservare și gestionare anume pentru zona respectivă. Măsurile statului membru trebuie să fie compatibile cu obiectivele stabilite la articolele 2 și 3 și nu trebuie să fie mai puțin severe decât cele din legislația existentă a Uniunii. 2. În cazul în care măsurile de conservare și gestionare care urmează a fi adoptate de un stat membru riscă să afecteze navele de pescuit ale altor state membre, măsurile respective trebuie să fie adoptate numai după consultarea Comisiei, a statelor membre în cauză și a consiliilor consultative competente în privința proiectului care cuprinde măsurile respective, însoțit de o expunere de motive. PARTEA IV ACCESUL LA RESURSE Articolul 27 Instituirea unor sisteme de concesiuni de pescuit transferabile 1. Cel târziu la 31 decembrie 2013, fiecare stat membru trebuie să instituie un sistem de concesiuni de pescuit transferabile pentru (a) toate navele de pescuit cu o lungime totală de minimum 12 metri; și (b) toate navele de pescuit cu o lungime totală mai mică de 12 metri care pescuiesc cu unelte tractate. 2. Statele membre pot extinde sistemul concesiunilor de pescuit transferabile la navele de pescuit care au o lungime totală mai mică de 12 metri și care utilizează alte tipuri de unelte decât uneltele tractate și trebuie să informeze Comisia cu privire la această decizie. Articolul 28 Alocarea concesiunilor de pescuit transferabile 1. O concesiune de pescuit transferabilă instituie un drept de a utiliza posibilitățile de pescuit individuale alocate în conformitate cu articolul 29 alineatul (1). 2. Fiecare stat membru alocă concesiuni de pescuit transferabile pe baza unor criterii transparente pentru fiecare stoc sau grup de stocuri pentru care sunt alocate posibilități de pescuit în conformitate cu articolul 16, cu excepția posibilităților de pescuit obținute în temeiul acordurilor pentru pescuit sustenabil. 3. În cazul alocării de concesiuni de pescuit transferabile aferente pescăriilor mixte, statele membre trebuie să țină cont de compoziția probabilă a capturilor realizate de navele care participă la respectivele pescării. 4. Un stat membru poate aloca concesiuni de pescuit transferabile unui proprietar al unei nave de pescuit care arborează pavilionul acelui stat membru sau unor persoane juridice sau fizice doar în scopul utilizării pe o astfel de navă. Concesiunile de pescuit transferabile pot fi grupate în vederea gestionării colective de către persoane juridice sau fizice sau de către organizații de producători recunoscute. Pe baza unor criterii transparente și obiective, statele membre pot limita eligibilitatea pentru acordarea concesiunilor de pescuit transferabile. 5. Statele membre pot limita perioada de valabilitate a concesiunilor de pescuit transferabile la o perioadă de cel puțin 15 ani, în scopul realocării lor. În cazul în care nu limitează perioada de valabilitate a concesiunilor de pescuit transferabile, statele membre pot retrage concesiunile respective cu un preaviz de cel puțin 15 ani. 6. Statele membre pot retrage concesiunile de pescuit transferabile cu un preaviz mai scurt în cazul în care se constată o încălcare gravă comisă de titularul concesiunilor. Aceste retrageri trebuie efectuate astfel încât să fie aplicate pe deplin politica comună în domeniul pescuitului și principiul proporționalității și, ori de cât ori este necesar, cu efect imediat. 7. Fără a aduce atingere alineatelor (5) și (6), statele membre pot retrage concesiunile de pescuit transferabile care nu au fost utilizate pe o navă de pescuit timp de trei ani consecutivi. Articolul 29 Alocarea posibilităților de pescuit individuale 1. Statele membre alocă posibilități de pescuit individuale titularilor de concesiuni de pescuit transferabile menționate la articolul 28, în funcție de posibilitățile de pescuit alocate statelor membre sau stabilite în planurile de gestionare adoptate de statele membre în conformitate cu articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 1967/2006. 2. Statele membre stabilesc posibilitățile de pescuit care, pe baza celor mai bune avize științifice disponibile, pot fi alocate navelor de pescuit care le arborează pavilionul, pentru specii pentru care Consiliul nu a stabilit posibilități de pescuit. 3. Navele de pescuit trebuie să se angajeze în activități de pescuit doar dacă dețin suficiente posibilități de pescuit individuale încât să acopere toate capturile pe care le-ar putea realiza. 4. Statele membre pot rezerva până la 5 % din posibilitățile de pescuit. Statele membre stabilesc criterii obiective și transparente pentru alocarea acestor posibilități de pescuit rezervate. Aceste posibilități de pescuit pot fi alocate numai titularilor eligibili de concesiuni de pescuit transferabile, conform dispozițiilor de la articolul 28 alineatul (4). 5. Atunci când alocă concesiuni de pescuit transferabile în conformitate cu articolul 28 și când alocă posibilități de pescuit în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol, statele membre pot oferi, în cadrul posibilităților de pescuit care le-au fost alocate, stimulente navelor de pescuit care utilizează unelte de pescuit selective care elimină capturile accidentale nedorite. 6. Statele membre pot prevedea plata unei redevențe pentru utilizarea posibilităților de pescuit individuale, drept contribuție la costurile legate de gestionarea pescăriilor. Articolul 30 Registrul concesiunilor de pescuit transferabile și al posibilităților de pescuit individuale Statele membre trebuie să creeze și să mențină un registru al concesiunilor de pescuit transferabile și al posibilităților de pescuit individuale. Articolul 31 Transferul concesiunilor de pescuit transferabile 1. Concesiunile de pescuit transferabile pot fi transferate în întregime sau parțial în interiorul unui stat membru între titularii eligibili ai unor astfel de concesiuni. 2. Un stat membru poate autoriza transferul unor concesiuni de pescuit transferabile către și din alte state membre. 3. Statele membre pot reglementa transferul concesiunilor de pescuit transferabile, stabilind, pe baza unor criterii transparente și obiective, condiții de transfer. Articolul 32 Închirierea posibilităților de pescuit individuale 1. Posibilitățile de pescuit individuale pot fi închiriate în totalitate sau parțial în interiorul unui stat membru. 2. Statul membru poate autoriza închirierea posibilităților de pescuit individuale către și din alte state membre. Articolul 33 Alocarea posibilităților de pescuit care nu fac obiectul unui sistem de concesiuni de pescuit transferabile 1. Fiecare stat membru trebuie să decidă modul în care pot fi alocate navelor care arborează pavilionul său posibilitățile de pescuit care i-au fost alocate în conformitate cu articolul 16 și care nu fac obiectul unui sistem de concesiuni de pescuit transferabile. Statul membru informează Comisia cu privire la metoda de alocare. PARTEA V GESTIONAREA CAPACITĂȚII DE PESCUIT Articolul 34 Adaptarea capacității de pescuit 1. Statele membre trebuie să instituie măsuri de adaptare a capacității de pescuit a flotelor lor pentru a obține un echilibru eficace între respectiva capacitate de pescuit și posibilitățile lor de pescuit. 2. Nu este permisă nicio ieșire din flotă cu ajutor public acordat în cadrul Fondului European pentru Pescuit pentru perioada de programare 2007-2013, cu excepția cazului în care această ieșire este precedată de retragerea licenței de pescuit și a autorizațiilor de pescuit. 3. Capacitatea de pescuit care corespunde navelor de pescuit retrase cu ajutor public nu poate fi înlocuită. 4. Statele membre trebuie să se asigure că, de la data de 1 ianuarie 2013, capacitatea de pescuit a flotei lor nu depășește în niciun moment plafoanele pentru capacitatea de pescuit stabilite în conformitate cu articolul 35. Articolul 35 Gestionarea capacității de pescuit 1. Flota fiecărui stat membru trebuie să respecte plafoanele pentru capacitatea de pescuit prevăzute în anexa II. 2. Statele membre pot solicita Comisiei să excludă navele de pescuit care fac obiectul unui sistem de concesiuni de pescuit transferabile instituit în conformitate cu articolul 27 din plafoanele pentru capacitatea de pescuit stabilite în conformitate cu alineatul (1). În acest caz, plafoanele pentru capacitatea de pescuit trebuie recalculate pentru a lua în calcul navele de pescuit care nu fac obiectul unui sistem de concesiuni de pescuit transferabile. 3. Comisiei i se conferă competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 55 cu privire la recalcularea plafoanelor pentru capacitatea de pescuit menționate la alineatele (1) și (2). Articolul 36 Registrele flotelor de pescuit 1. Statele membre trebuie să înregistreze informațiile privind caracteristicile și activitatea navelor de pescuit ale Uniunii aflate sub pavilionul lor care sunt necesare pentru gestionarea măsurilor stabilite în temeiul prezentului regulament. 2. Statele membre trebuie să pună la dispoziția Comisiei informațiile menționate la alineatul (1). 3. Comisia instituie un registru al flotei de pescuit a Uniunii care să conțină informațiile pe care le primește în temeiul alineatului (2). 4. Informațiile conținute în registrul flotei de pescuit a Uniunii se pun la dispoziția tuturor statelor membre. Comisiei i se conferă competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 55 privind definirea informațiilor menționate la alineatul (1). 5. Comisia stabilește cerințe operaționale tehnice pentru modalitățile de transmitere a informațiilor menționate la alineatele (2), (3) și (4). Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 56. PARTEA VI BAZA ȘTIINȚIFICĂ PENTRU GESTIONAREA PESCĂRIILOR Articolul 37 Cerințe privind datele pentru gestionarea pescăriilor 1. Statele membre trebuie să culeagă datele biologice, tehnice, de mediu și socioeconomice necesare pentru gestionarea ecosistemică a pescăriilor, trebuie să gestioneze aceste date și să le pună la dispoziția utilizatorilor finali ai datelor științifice, inclusiv a organismelor desemnate de Comisie. Datele respective vor permite, în mod concret, evaluarea: (a) stării resurselor biologice marine exploatate, (b) nivelului de pescuit și a impactului pe care îl au activitățile de pescuit asupra resurselor biologice marine și asupra ecosistemelor marine și (c) performanțelor socioeconomice ale sectoarelor pescuitului, acvaculturii și prelucrării în apele Uniunii și în afara acestora. 2. Statele membre trebuie: (d) să se asigure că datele colectate sunt exacte și fiabile; (e) să evite dublarea colectării datelor pentru diferite scopuri; (f) să asigure stocarea în condiții de siguranță a datelor colectate și, dacă este cazul, protejarea adecvată și confidențialitatea acestora; (g) să se asigure că Comisia sau organismele desemnate de aceasta au acces la bazele de date și sistemele naționale utilizate pentru prelucrarea datelor culese, în scopul verificării existenței și calității datelor. 3. Statele membre trebuie să asigure coordonarea națională a colectării și gestionării datelor științifice pentru gestionarea pescăriilor. În acest scop, statele membre desemnează un corespondent național și organizează anual o reuniune națională de coordonare. Comisia trebuie să fie informată cu privire la activitățile de coordonare naționale și să fie invitată la reuniunile de coordonare. 4. Statele membre trebuie să își coordoneze activitățile de colectare a datelor cu cele ale altor state membre din aceeași regiune și să depună toate eforturile pentru a-și coordona acțiunile cu cele ale țărilor terțe care au suveranitate sau jurisdicție asupra apelor din aceeași regiune. 5. Începând din 2014, colectarea, gestionarea și utilizarea datelor trebuie să se desfășoare în cadrul unui program multianual. Un asemenea program multianual trebuie să includă ținte privind gradul de precizie al datelor care trebuie colectate și nivelurile de agregare pentru colectarea, gestionarea și utilizarea acestor date. 6. Comisiei i se conferă competența de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 55 pentru a specifica țintele referitoare la precizia datelor care urmează să fie colectate și pentru a defini niveluril