(Text cu relevanță pentru SEE și Elveția)

În plus, propunerea include o serie de modificări tehnice. Acestea se referă la stabilirea unei ordini de prioritate a drepturilor derivate la prestații de boală, la rambursarea costurilor aferente controalelor medicale, la calculul costurilor medii anuale în domeniul prestațiilor de boală și la introducerea de măsuri pentru facilitarea identificării fraudelor sau a erorilor în aplicarea regulamentelor, inclusiv introducerea unui cadru care să le permită statelor membre să facă periodic schimburi de date cu caracter personal. De asemenea, procedurile de recuperare a prestațiilor de securitate socială plătite în mod necuvenit au fost revizuite pentru fi aliniate la procedurile echivalente prevăzute de Directiva 2010/24/UE privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor legate de taxe, impozite, drepturi și alte măsuri, în special pentru a se institui un instrument uniform care să fie utilizat pentru măsuri de executare, precum și proceduri standard de solicitare a asistenței reciproce și de notificare a instrumentelor și a deciziilor cu privire la o creanță.

În continuare, revizuirea propune noi modalități de coordonare a prestațiilor de șomaj în cazuri transfrontaliere. Acestea se referă la cumularea perioadelor de asigurare pentru crearea sau menținerea dreptului la prestații de șomaj, la exportul prestațiilor de șomaj și la determinarea statului membru care este responsabil de plata prestațiilor de șomaj pentru lucrătorii frontalieri și alți lucrători transfrontalieri. Există aproximativ 25 000 de cazuri de cumulare (raportate de 23 de state membre), aproximativ 27 300 de persoane în UE care își exportă prestațiile de șomaj în alt stat membru și un număr estimat de 91 700 de lucrători transfrontalieri șomeri pe an, dintre care 53 500 sunt lucrători frontalieri.

Propunerea se axează pe patru domenii de coordonare unde sunt necesare îmbunătățiri: accesul cetățenilor inactivi din punct de vedere economic la prestații sociale, prestații pentru îngrijirea pe termen lung, prestații de șomaj și prestații familiale. Fiecare stat membru are libertatea de a stabili caracteristicile propriului sistem de securitate socială, printre care prestațiile oferite, condițiile de eligibilitate, modul de calcul al prestațiilor și cotizațiile care trebuie plătite, precum și categoriile de asigurări sociale, cum ar fi pensiile, prestațiile de șomaj și prestațiile familiale, cu condiția ca dispozițiile naționale să respecte principiile legislației UE, în special în ceea ce privește egalitatea de tratament și nediscriminarea. În acest context, statele membre au libertatea de a monitoriza evoluțiile legate de plata acestor prestații, inclusiv către cetățenii care sunt rezidenți în alte state membre. Comisia administrativă pentru coordonarea sistemelor de securitate socială joacă un rol deosebit în ceea ce privește schimbul acestor informații.

Propunerea facilitează sarcina statelor membre de a coordona sistemele de securitate socială și are obiectivul de a proteja persoanele care se deplasează în interiorul UE, în timp ce dispozițiile sale răspund necesităților în schimbare ale statelor membre.

Pentru pregătirea acestei propuneri, s-au desfășurat consultări ample cu experți din cadrul Comisiei, precum și cu experți externi. Au fost luate în considerare studii și rapoarte elaborate de rețeaua trESS de experți juridici, de rețeaua de experți juridici privind mobilitatea în interiorul UE (FreSsco), de rețeaua de experți în domeniul statisticii privind mobilitatea în interiorul UE, un studiu de evaluare a impactului efectuat de Deloitte Consulting, o analiză suplimentară efectuată de Institutul de cercetare pentru muncă și societate (HIVA) din cadrul KU Leuven și de un consorțiu format din Fondazione Giacomo Brodolini, COWI și Warwick Institute for Employment Research. O prezentare detaliată a consultării experților se găsește în raportul privind evaluarea impactului. În plus, propunerea s-a bazat pe contribuții din partea unui grup ad-hoc format din experți naționali ai autorităților din statele membre, constituit în cadrul Comisiei administrative, care a formulat o serie de recomandări privind normele de determinare a legislației aplicabile, în special în cazul lucrătorilor detașați și al persoanelor care lucrează în două sau mai multe state membre.

Propunerea nu are implicații pentru bugetul UE. Impactul potențial asupra bugetelor naționale a fost prezentat mai sus.

În ceea ce privește exportul prestațiilor de șomaj, opțiunea preferată este extinderea perioadei minime pentru exportul prestațiilor de șomaj de la trei la șase luni, oferindu-se, în același timp, posibilitatea de a exporta prestația pentru întreaga perioadă în care a existat dreptul la aceasta. Această opțiune va fi însoțită de un mecanism de cooperare consolidată care să sprijine persoanele aflate în căutarea unui loc, făcând mai probabilă reintegrarea lor piața muncii. Aceasta abordare este preferată opțiunii alternative de a acorda un drept de export al prestațiilor de șomaj pentru întreaga perioadă a dreptului la prestații. Opțiunea preferată nu va genera un impact economic semnificativ sau costuri de punere în aplicare ridicate în comparație cu opțiunea de referință, deoarece statul membru competent are doar obligația de a exporta prestații pentru care există deja un drept.

Opțiunea preferată pentru cumulul prestațiilor de șomaj este aceea de a impune o perioadă minimă de trei luni de asigurare în statul membru unde s-a desfășurat cea mai recentă activitate înainte de a beneficia de dreptul la cumulul perioadelor de asigurare anterioare (în același timp, statul membru în care s-a desfășurat activitatea anterioară are obligația de a furniza prestații dacă această condiție nu este îndeplinită). Aceasta este preferată celorlalte opțiuni care permit cumulul după numai o lună sau o zi de asigurare sau care acceptă luarea în considerare a câștigurilor de referință primite în statul membru unde s-a desfășurat activitatea anterioară pentru calcularea prestațiilor de șomaj după o lună sau trei luni de activitate în statul membru competent. Se estimează că opțiunea preferată va asigura o legătură mai puternică între instituțiile competente în ceea ce privește furnizarea prestațiilor de șomaj și va conduce la posibile economii de 41 de milioane EUR, deși distribuția costurilor va fi diferită între statele membre. Nu va exista un impact semnificativ asupra costurilor de reglementare.

16.Articolul 12 se modifică pentru a clarifica faptul că termenul „lucrător detașat” are sensul prevăzut în Directiva 96/71/CE. Această clarificare nu modifică însă sfera de aplicare personală a acestui articol, ci doar aliniază noțiunile utilizate în textele juridice respective. Modificările prevăd totodată că interdicția actuală privind înlocuirea prevăzută la articolul 12 alineatul (1) ar trebui să includă și persoanele care desfășoară o activitate independentă.

Alineatul (2) prevede că persoanele care au lucrat mai puțin de 12 luni în statul membru competent vor primi prestații din partea statului de reședință. Cu toate acestea, un lucrător care are dreptul la prestații de șomaj în temeiul legislației naționale a statului membru competent fără a se baza pe principiul cumulului prevăzut la articolul 6 poate alege să primească prestații de șomaj din partea statului membru respectiv.

Articolul 2

Articolul 2 se referă la modificările aduse regulamentului de punere în aplicare.

1.Se introduce un nou considerent 18a pentru a se referi la procedura specială care se aplică în cazul în care un stat membru nu este în măsură să notifice costurile medii anuale pe persoană pentru fiecare grupă de vârstă pentru un anumit an de referință în scopul rambursării cheltuielilor aferente prestațiilor în natură pe baza sumelor fixe.

2.Considerentul 19 se modifică pentru a se actualiza trimiterea la Directiva 2008/55/CE din 26 mai 2008 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privind anumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri, care a fost, între timp, înlocuită de Directiva 2010/24/UE privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor legate de impozite, taxe și alte măsuri.

3.Se introduc considerentele 25 și 26 pentru a face trimitere la noile dispoziții privind combaterea fraudei și a erorilor, în conformitate cu principiile UE privind protecția datelor.

4.Articolul 1 se modifică pentru a include o nouă definiție, cea a noțiunii de fraudă, având în vedere noua dispoziție de la articolul 5 alineatul (2). Definiția o are la bază pe cea utilizată în comunicarea „Libera circulație a cetățenilor UE și a familiilor acestora: Cinci acțiuni pentru a produce rezultate notabile”.

5.Articolul 2 se modifică pentru a oferi un cadru care să le permită statelor membre să facă periodic schimburi de date cu caracter personal cu privire la persoanele cărora li se aplică regulamentele, pentru a facilita identificarea oricărei fraude sau erori în aplicarea corectă a regulamentelor. Transferurile de date în temeiul acestei dispoziții sunt supuse obligațiilor prevăzute la articolul 77 din regulamentul de bază, conform cărora datele sunt transmise în conformitate cu dispozițiile Uniunii privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea și libera circulație a datelor cu caracter personal.

6.Articolul 3 alineatul (3) se modifică pentru a preciza drepturile persoanei vizate în conformitate cu legislația UE privind protecția datelor și prevede, de asemenea, că o persoană vizată poate solicita ca autoritatea competentă din statul membru de reședință să coordoneze cererile formulate de persoana vizată cu privire la datele cu caracter personal prelucrate în conformitate cu aceste regulamente.

7.Articolul 5 se modifică pentru a stipula că un document declarativ emis de o instituție este valabil numai în cazul în care toate informațiile obligatorii au fost completate.

La cerere, instituția emitentă are obligația de a reexamina temeiul eliberării documentului și, dacă este necesar, de a rectifica sau retrage documentul în termen de 25 de zile lucrătoare. În caz de fraudă comisă de către solicitant, retragerea unui document are efect retroactiv.

De asemenea, instituția emitentă transmite instituției solicitante toate documentele justificative disponibile pe care s-a bazat decizia sa, în termen de 25 de zile lucrătoare sau două zile lucrătoare în cazuri de urgență care pot fi demonstrate.

8.Articolul 14 alineatul (1) se modifică pentru a se alinia la modificările introduse la articolul 12 alineatul (1) din regulamentul de bază. În plus, acest articol prevede că cerința ca un lucrător detașat sau trimis afiliat la sistemul de securitate socială al statului membru din care provine nu impune afilierea în același stat membru în care are sediul angajatorul acestuia.

9.Articolul 14 alineatul (5a) clarifică faptul că articolul 13 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din regulamentul de bază, conform căruia un lucrător se supune legislației statului membru în care angajatorul sau întreprinderea își are sediul sau locul de desfășurare a activității, se aplică doar în cazul în care angajatorul sau întreprinderea în cauză desfășoară în mod obișnuit activități substanțiale în statul membru respectiv. Dacă nu este cazul, angajatul intră sub incidența legislației statului membru în care angajatorul sau întreprinderea își desfășoară activitățile principale sau își are centrul de interes. Acest lucru se determină în conformitate cu criteriile prevăzute la articolul 14 alineatele (9) și (10) din regulamentul de punere în aplicare. Al doilea paragraf de la alineatul (5a) se elimină, deoarece devine superfluu în urma modificărilor aduse articolului 11 alineatul (5) din regulamentul de bază.

10.Se introduce alineatul (12) la articolul 14, cu scopul de formula o dispoziție privind normele conflictuale în cazul persoanelor care își au reședința într-o țară terță unde nu se aplică regulamentele și care desfășoară o activitate remunerată sau independentă în două sau mai multe state membre, intrând sub incidența legislației privind securitatea socială dintr-unul dintre aceste state. Modificarea prevede că aceste persoane vor fi supuse numai legislației privind securitatea socială din statul membru în care se află sediul social sau locul de desfășurare a activității întreprinderii sau angajatorului acestora sau centrul de interes al activității lor.

11.Alineatul (2) de la articolul 15 se modifică pentru a prevedea emiterea unui document portabil A1 („PDA1”) pentru echipajul de zbor și membrii echipajului de cabină menționați la articolul 11 alineatul (5) din regulamentul de bază.

12.Articolul 16 se modifică pentru a simplifica procedura de determinare a legislației aplicabile în ceea ce privește încadrarea în muncă în două sau mai multe state membre. Alineatele (1) și (5) prevăd că un angajator poate iniția procedura în numele salariaților săi și că angajatorul trebuie să fie informat cu privire la decizia luată în ceea ce privește legislația privind securitatea socială aplicabilă. Modificările aduse alineatului (2) prevăd că instituția din statul în care își are sediul angajatorul trebuie să fie la rândul său informată cu privire la această decizie. Modificarea alineatului (3) prevede că procedura existentă, ce include mai întâi determinarea cu titlu provizoriu care devine definitivă numai în cazul în care nicio altă instituție interesată nu contestă decizia respectivă în termen de două luni, se limitează la situațiile în care instituția de la locul de reședință stabilește că se aplică legislația unui alt stat membru.

13.Articolul 19 se modifică pentru a prevedea că instituțiile competente au obligația de a verifica informațiile relevante înainte de a emite un PDA1 care determină legislația aplicabilă titularului său. Această măsură este în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție. Articolul prevede, de asemenea, că instituțiile de securitate socială, inspectoratele de muncă, autoritățile fiscale și autoritățile de imigrație au dreptul să facă schimb direct de informații în ceea ce privește situația persoanelor vizate în materie de securitate socială, în scopul de a asigura respectarea obligațiilor legale referitoare la ocuparea forței de muncă, sănătate și securitate, imigrație și impozitare (detalii privind aceste schimburi sunt specificate printr-o decizie a Comisiei administrative). Autoritatea competentă are obligația de a furniza informații specifice și adecvate persoanelor vizate cu privire la scopul pentru care sunt prelucrate datele cu caracter personal.

14.Capitolul 1 din titlul III se modifică pentru a extinde aplicarea sa la prestațiile pentru îngrijirea pe termen lung.

15.Articolele 23, 24 alineatul (3), 28 alineatul (1), 31 și 32 se modifică pentru a se garanta că aceste articole se aplică prestațiilor pentru îngrijirea pe termen lung. În cazul regimurilor speciale aplicabile funcționarilor publici, acestea vor trebui să fie enumerate în anexa 2.

16.Al doilea paragraf al alineatului (3) de la articolul 43, care se referă la situațiile în care legislația națională alocă cuantumuri diferite perioadelor de asigurare voluntară sau facultativă, iar instituția competentă nu poate determina acest cuantum, se elimină. Această modificare survine în urma unei analize efectuate de Comisia administrativă, care a concluzionat că regula respectivă nu mai este necesară.