COM

COM

În plus, datele pentru 2019 arată progrese insuficiente în ceea ce privește criteriul de referință privind reducerea datoriei, ceea ce dovedește, de asemenea, existența, prima facie, a unui deficit excesiv, astfel cum este definit în Pactul de stabilitate și de creștere.

4.Factori relevanți

Articolul 126 alineatul (3) din tratat prevede că, în cazul în care un stat membru nu îndeplinește cerințele unuia sau altuia dintre cele două criterii, Comisia trebuie să facă un raport. Raportul respectiv trebuie „să examineze și dacă deficitul public depășește cheltuielile publice de investiții și dacă ține seama de toți ceilalți factori relevanți, inclusiv de poziția economică și bugetară pe termen mediu a statului membru”.

Factorii respectivi sunt clarificați mai mult la articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97, care prevede, de asemenea, că se ține seama în mod adecvat de „orice alți factori care, în opinia statului membru în cauză, sunt relevanți pentru evaluarea globală a respectării criteriilor privind deficitul și datoria și pe care statul membru i-a prezentat Consiliului și Comisiei”. În cazul unei încălcări aparente a criteriului datoriei, analiza factorilor relevanți este în mod special justificată, având în vedere faptul că dinamica datoriei este într-o mai mare măsură influențată de factori care nu se află sub controlul guvernului decât este cazul deficitului. Acest lucru este recunoscut la articolul 2 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97, care prevede că factorii relevanți trebuie luați în considerare la evaluarea conformității pe baza criteriului datoriei indiferent de amploarea încălcării. În această privință, la evaluarea conformității cu criteriul datoriei, trebuie luate în considerare cel puțin următoarele trei aspecte, având în vedere impactul lor asupra dinamicii și sustenabilității datoriei: (i) respectarea OTM sau a traiectoriei de ajustare în vederea atingerii OTM; (ii) punerea în aplicare a unor reforme structurale; și (iii) condițiile economice existente.

Așa cum se specifică la articolul 2 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1467/97, în ceea ce privește respectarea criteriului deficitului în 2020, întrucât ponderea datoriei publice în PIB depășește valoarea de referință de 60 % și nu este îndeplinită dubla condiție – și anume deficitul rămâne apropiat de valoarea de referință, iar depășirea valorii de referință are caracter temporar – factorii relevanți respectivi nu pot fi luați în considerare în etapele care conduc la decizia privind existența unui deficit excesiv pe baza criteriului deficitului pentru Italia.

În situația actuală, un factor suplimentar esențial care trebuie luat în considerare în ceea ce privește anul 2020 este impactul economic al pandemiei de COVID-19, care afectează extrem de mult situația bugetară și are drept rezultat perspective foarte nesigure. Pandemia a condus, de asemenea, la activarea clauzei derogatorii generale.

4.1. Pandemia de COVID-19

Pandemia de COVID-19 a declanșat un șoc economic major care are un impact negativ semnificativ în întreaga Uniune. Consecințele asupra creșterii PIB-ului vor depinde atât de durata pandemiei, cât și de măsurile luate de autoritățile naționale și de cele luate la nivel european și mondial pentru a-i încetini răspândirea, pentru a proteja capacitățile de producție și pentru a sprijini cererea globală. Statele membre au adoptat deja sau sunt pe cale să adopte măsuri bugetare de creștere a capacității sistemelor de sănătate și de asistență destinată persoanelor și sectoarelor deosebit de afectate. Au fost adoptate, de asemenea, măsuri semnificative de sprijin în materie de lichidități și alte garanții. Sub rezerva unor informații mai detaliate, autoritățile statistice competente examinează dacă măsurile respective provoacă un impact imediat asupra soldului bugetului general sau nu. Împreună cu scăderea activității economice, aceste măsuri vor contribui la creșterea substanțială a deficitului public și a pozițiilor datoriei.

4.2 Poziția economică pe termen mediu, inclusiv reformele structurale

Pandemia de COVID-19 și restricțiile aferente de deplasare a persoanelor sunt menite să împingă economia Italiei înspre o recesiune profundă în 2020. Aceasta este o circumstanță atenuantă în evaluarea respectării de către Italia a criteriului deficitului în 2020. Mai precis, previziunile Comisiei din primăvara anului 2020 estimează o scădere a PIB-ului cu 9,5 % în anul în curs, în special deoarece restricțiile de deplasare a persoanelor au frânat brusc consumul privat, iar piețele exporturilor se contractă sever, turismul fiind unul dintre sectoarele cele mai afectate. În plus, se preconizează că întreprinderile vor reduce cheltuielile pentru investiții în contextul unei scăderi bruște a cererii, al unei epuizări a fluxurilor de numerar și al unei incertitudini ridicate. Se preconizează o revenire tehnică în a doua jumătate a anului 2020, susținută de măsurile adoptate, urmată de o redresare parțială în 2021. Perspectiva macroeconomică este marcată însă de un grad excepțional de incertitudine în ceea ce privește durata pandemiei și impactul economic al acesteia.

În plus, Italia s-a confruntat deja cu o încetinire macroeconomică înainte de criza actuală, atât în ceea ce privește creșterea PIB-ului real, cât și a deflatorului PIB sub 1 % din 2018. Mai precis, creșterea PIB-ului real a scăzut de la 1,7 % în 2017 la 0,8 % în 2018 și la 0,3 % în 2019, ajungând astfel sub creșterea potențială din anul respectiv (0,6 %), deoarece impactul unei încetiniri a comerțului mondial s-a extins asupra economiei și a fost amplificat de o cerere internă scăzută. Deflatorul PIB, în schimb, a crescut de la 0,7 % în 2017 la 0,9 % în 2018 și a rămas stabil în 2019. În ansamblu, se poate spune că încetinirea macroeconomică cu care se confruntă Italia de mult timp, cu o creștere a PIB-ului nominal mai mică de 2 % din 2018, explică parțial decalajul mare față de criteriul de referință privind reducerea datoriei din 2019.

În raportul de țară pentru 2020, Comisia a apreciat că Italia a realizat unele progrese în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice care i-au fost adresate pentru 2019, ceea ce poate fi considerat ca fiind încă o circumstanță atenuantă. Mai precis, Italia a înregistrat progrese substanțiale în combaterea evaziunii fiscale, inclusiv prin consolidarea utilizării obligatorii a plăților electronice. Italia a înregistrat unele progrese în ceea ce privește integrarea efectivă a politicilor active de pe piața muncii și a politicilor sociale și aplicarea lor la grupurile vulnerabile; concentrarea politicii economice în materie de investiții asupra cercetării și inovării și asupra calității infrastructurii; eficientizarea administrației publice; promovarea restructurării bilanțurilor bancare; și îmbunătățirea finanțării nebancare pentru firmele mai mici și inovatoare. Pe de altă parte, Italia a înregistrat progrese limitate în ceea ce privește reorientarea impozitării veniturilor salariale, reducerea cheltuielilor fiscale și reformarea sistemului cadastral; combaterea muncii nedeclarate; sprijinirea participării femeilor pe piața forței de muncă; îmbunătățirea rezultatelor educaționale prin investiții adecvate și cu obiective precise, precum și promovarea actualizării competențelor; reducerea duratei proceselor civile prin aplicarea și raționalizarea normelor procedurale; și îmbunătățirea eficacității luptei împotriva corupției prin reformarea normelor procedurale pentru a reduce durata proceselor penale. În plus, Italia nu a înregistrat niciun progres în ceea ce privește reducerea ponderii pensiilor pentru limită de vârstă în cadrul cheltuielilor publice, pentru a lăsa loc pentru alte cheltuieli sociale și de stimulare a creșterii economice; și abordarea restricțiilor în calea concurenței, inclusiv prin intermediul unei noi legi anuale în materie de concurență.

4.3 Poziția bugetară pe termen mediu, inclusiv investițiile publice

Deficitul global a scăzut de la 2,2 % din PIB în 2018 la un nivel minim istoric de 1,6 % în 2019. Această scădere este legată de evoluțiile pozitive ale veniturilor, sprijinite de măsurile de politică adoptate de guvern, de exemplu pentru a combate evaziunea fiscală și o piață a forței de muncă rezilientă. Se estimează că investițiile publice au crescut ușor de la circa 2,1 % din PIB în 2018 la aproximativ 2,3 % în 2019, ceea ce este mai mult decât deficitul public înregistrat în 2019.

La 13 iulie 2018, Italiei i s-a recomandat să se asigure că rata de creștere nominală a cheltuielilor publice primare, fără măsurile discreționare în materie de venituri și măsurile cu caracter excepțional, nu va depăși 0,1 % în 2019 („criteriul de referință privind cheltuielile”), ceea ce corespunde unei ajustări structurale de 0,6 % din PIB. Pe baza datelor privind execuția și a previziunilor Comisiei, creșterea cheltuielilor a depășit valoarea de referință. După ce se scade abaterea de 0,18% din PIB acordată în temeiul clauzei privind evenimentele neobișnuite din cerința componentei preventive, acest lucru conduce la o abatere de 0,4% din PIB de la traiectoria de ajustare recomandată în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu, indicând astfel o oarecare abatere în 2019 și o abatere semnificativă în perioada 2018-2019. Soldul structural s-a îmbunătățit cu 0,8 puncte procentuale din PIB în 2019, indicând astfel (după analizarea clauzei privind evenimentele neobișnuite) respectarea ajustării recomandate în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu atât în 2019, cât și în perioada 2018-2019.

Diferența dintre cei doi indicatori se datorează în principal veniturilor excepționale (0,5 puncte procentuale din PIB) și variației cheltuielilor cu dobânzile (0,3 puncte procentuale din PIB). Primul este legat de o creștere puternică a veniturilor publice, în pofida unei creșteri slabe a PIB-ului real, care se explică prin evoluțiile pozitive ale pieței muncii, care au în mare parte legătură cu contracte permanente și, într-o măsură mai mică, prin măsuri politice importante de combatere a evaziunii fiscale (de exemplu, facturarea electronică, transmiterea electronică a chitanțelor și metodologia revizuită pentru estimarea veniturilor contribuabililor), al căror impact discreționar exact este încă dificil de evaluat. Al doilea indicator se datorează scăderii randamentelor medii ale obligațiunilor suverane în 2019 față de 2018, ceea ce poate fi considerat, de asemenea, ca fiind rezultatul percepției pozitive pe piață a măsurilor bugetare adoptate de Italia în decembrie 2018 și iulie 2019, în urma unui dialog cu Comisia. Având în vedere natura structurală a evoluțiilor în materie de venituri mai pozitive decât se preconiza, pe baza dinamicii PIB-ului real, o evaluare globală subliniază astfel că nu există dovezi solide că Italia a avut o abatere semnificativă de la traiectoria de ajustare recomandată în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu în 2019 și în perioada 2018-2019.

Programul de stabilitate oferă informații privind măsurile substanțiale de limitare a răspândirii pandemiei și de sprijinire a economiei. El estimează la 4,5 % din PIB în 2020 impactul bugetar direct al acestor măsuri de sprijin. În cele din urmă, în pofida incertitudinilor persistente cu privire la perspectivele bugetare pe termen mediu, programul de stabilitate indică principalele caracteristici ale unei strategii pe termen mai lung de reducere a datoriei publice, după un nivel record de 155,7 % din PIB preconizat pentru 2020. Mai precis, acesta estimează că ponderea datoriei în PIB va începe să scadă deja în 2021, la 152,7 %, ca parte a unui „efort multianual de conservare a sustenabilității finanțelor publice, în cadrul unei strategii de dezvoltare echitabilă și durabilă din punct de vedere social și de mediu”. În acest context, autoritățile subliniază că, în urma șocului actual, economia italiană va avea nevoie de un anumit timp pentru a relansa creșterea fără consolidări fiscale contraproductive și că o strategie de reducere durabilă a datoriei va fi pusă în practică în paralel, pe baza unui sold primar în excedent și a unei consolidări a creșterii potențiale a Italiei, susținută de investiții publice și private ambițioase.

4.4. Poziția datoriei publice pe termen mediu

Datoria publică a rămas, în linii mari, stabilă, situându-se la aproximativ 134,8 % din PIB între 2016 și 2019, deoarece efectul de creștere a datoriei al cheltuielilor cu dobânzile (deși tendința este de scădere) și a ajustărilor stoc-flux a fost în mare măsură compensat de un bilanț coerent de excedente primare globale și de o creștere scăzută, dar pozitivă, a PIB-ului nominal. Conform previziunilor Comisiei din primăvara anului 2020, se preconizează că datoria publică a Italiei va crește de la 134,8 % din PIB în 2019 la 158,9 % în 2020, reflectând în principal dinamica PIB-ului și un sold primar care se așteaptă să devină negativ doar pentru a doua oară de la lansarea monedei euro.

Analiza sustenabilității datoriei actualizată cu previziunile Comisiei din primăvara anului 2020 confirmă faptul că, în pofida riscurilor, poziția datoriei rămâne sustenabilă pe termen mediu în Italia, care ia în considerare circumstanțele atenuante importante, cum ar fi profilul datoriei publice și poziția externă. În special, deși poziția datoriei se înrăutățește în urma crizei actuale de COVID-19, se preconizează că ponderea datoriei în scenariul de referință se va afla pe o traiectorie (în scădere) sustenabilă pe termen mediu (graficul 1).

Graficul 1:Ponderea datoriei publice în PIB, Italia,% din PIB