Planul de acțiune pentru economia circulară subliniază necesitatea tranziției la o economie „circulară” bazată pe ciclul de viață, în care reutilizarea resurselor să fie cât mai mare, iar deșeurile reziduale să ajungă aproape de zero. Acest lucru poate fi înlesnit prin dezvoltarea de instrumente financiare inovatoare și asigurarea accesului la acestea, precum și prin finanțarea ecoinovării.

Programul P2P este un instrument practic care oferă sprijin adaptat acelor autorități ale statelor membre care pun în aplicare politica și legislația în materie de mediu. Comisia aplică cu succes acest instrument TAIEX de mai bine de 20 de ani în cadrul politicii de extindere și de vecinătate, iar mai recent prin intermediul programului TAIEX REGIO P2P, împreună cu asistență privind politica de coeziune. Având la activ douăzeci de proiecte de mediu derulate în primul an de funcționare (2018) și beneficiind de implicarea tuturor statelor membre, acest instrument răspunde nevoii de instrumente complementare care să îmbunătățească expertiza organismelor de punere în aplicare prin schimb de experiențe.

UE dispune de legislația necesară pentru îndeplinirea obiectivelor sale privind schimbările climatice pentru 2020 și 2030. Sistemul UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU ETS) acoperă toți marii emițători de gaze cu efect de seră (GES) din sectorul industriei, al energiei și al aviației din UE. Acest sistem reprezintă o piatră de temelie a politicii UE de combatere a schimbărilor climatice și este un instrument esențial pentru reducerea emisiilor de GES într-un mod eficient din punctul de vedere al costurilor. EU ETS se aplică în toate statele membre și înregistrează o rată de conformare foarte ridicată. În fiecare an, instalațiile își acoperă aproximativ 99 % din emisii cu numărul necesar de certificate. Autoritățile competente efectuează diferite verificări ale conformității pe baza rapoartelor anuale privind emisiile transmise de instalații. Pentru emisiile care nu sunt acoperite de EU ETS, statele membre au obiective naționale obligatorii conform legislației privind repartizarea eforturilor .

ODD 13 are ca scop îndeplinirea angajamentului asumat prin Convenția-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și operaționalizarea Fondului verde pentru climă. Un alt scop este acela de a consolida reziliența și capacitatea țărilor de a se adapta la riscurile și dezastrele naturale asociate climei.

(i) punerea în aplicare integrală a legislației Uniunii în domeniul deșeurilor, care prevede ierarhia deșeurilor, necesitatea de a asigura colectarea separată a deșeurilor, obiectivele de reducere a deșeurilor destinate depozitării etc.;

Cadrul de monitorizare urmărește tendințele și tiparele majore, pentru a înțelege modul în care se dezvoltă diversele elemente ale economiei circulare. Cadrul este compus dintr-un set de zece indicatori-cheie care descriu fiecare etapă, de exemplu producția, consumul, gestionarea deșeurilor și materiile prime secundare etc., precum și aspecte economice precum investițiile, locurile de muncă, valoarea adăugată brută și inovarea.

Strategia UE în domeniul biodiversității are ca scop menținerea și refacerea ecosistemelor și a serviciilor acestora prin integrarea infrastructurii verzi în amenajarea teritoriului și prin refacerea, până în 2020, a cel puțin 15 % din ecosistemele degradate. Strategia UE privind infrastructura verde promovează integrarea infrastructurilor verzi în planurile și programele conexe.

Directiva UE din 1992 privind habitatele și Directiva din 1979 privind păsările reprezintă piatra de temelie a legislației europene care are ca obiect conservarea florei și faunei sălbatice din UE. Natura 2000, cea mai mare rețea coordonată de arii protejate din lume, este unul dintre instrumentele esențiale pentru punerea în aplicare a obiectivelor acestor directive și pentru asigurarea protecției, a conservării și a supraviețuirii pe termen lung a celor mai valoroase și mai amenințate specii și habitate naturale din Europa și a ecosistemelor pe care le susțin.

Strategia UE privind adaptarea la schimbările climatice , adoptată în 2013, are drept obiectiv creșterea rezilienței Europei în fața schimbărilor climatice prin promovarea acțiunilor pozitive întreprinse de statele membre, prin luarea unor decizii mai bine documentate și prin încurajarea adaptării în principalele sectoare vulnerabile. Strategia stabilește o abordare coerentă și bine coordonată pentru a îmbunătăți gradul de pregătire și capacitatea de a răspunde la efectele schimbărilor climatice la toate nivelurile de guvernare.

Transporturile generează aproape un sfert din emisiile de gaze cu efect de seră din Europa și constituie cauza principală a poluării aerului în marile orașe. Sectorul transporturilor nu a înregistrat aceeași scădere constantă a nivelului emisiilor de GES ca alte sectoare după 1990. Legislația UE stabilește obiective obligatorii de reducere a emisiilor de CO2 generate de parcul de autoturisme și furgonete noi din UE până în 2020/2021. Pe baza acestora, se calculează câte un obiectiv privind emisiile specifice pentru fiecare producător. Dacă depășesc cantitatea respectivă, producătorii trebuie să plătească o primă pentru emisiile suplimentare. Prin urmare, statele membre trebuie să monitorizeze și să raporteze la Agenția Europeană de Mediu, în fiecare an, date privind emisiile de CO2 pentru toate vehiculele noi înmatriculate. Legislația UE prevede, de asemenea, obligația statelor membre de a oferi consumatorilor informații relevante, inclusiv o etichetă cu date privind eficiența consumului de combustibil și emisiile de CO2 ale autovehiculului, pentru a impulsiona utilizarea unor vehicule mai eficiente. Calitatea combustibilului este un alt element important în reducerea emisiilor de GES generate de transporturi. Legislația UE prevede reducerea cu până la 10 % a intensității emisiilor de GES generate de combustibilii auto până în 2020.

Politica și legislația UE privind mediul marin și zona de coastă impun ca, până în 2020, impactul presiunilor asupra apelor marine să fie redus pentru a se obține sau a se menține o stare ecologică bună, iar zonele de coastă să fie gestionate în mod durabil.

ODD 14 prevede necesitatea ca țările să conserve și să utilizeze în mod durabil oceanele, mările și resursele marine pentru o dezvoltare durabilă.

Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin” are drept obiectiv atingerea unei stări ecologice bune a apelor marine din UE până în 2020. În acest scop, statele membre trebuie să elaboreze o strategie a mediului marin pentru apele marine proprii și să coopereze cu țările UE cu care au în comun aceeași (sub)regiune marină.

Directiva privind amenajarea spațiului maritim și Recomandarea UE din 2002 privind managementul integrat al zonelor costiere au condus la Decizia 2010/631/UE a Consiliului , care a introdus un cadru pentru acest tip de amenajare. În plus, activitatea în curs în zona de coastă prevăzută de Directiva-cadru privind apa stabilește o bază pentru utilizarea spațiului maritim – inclusiv a zonelor de coastă – pentru a asigura desfășurarea activităților umane pe mare într-un mod eficient, sigur, rezilient la schimbările climatice și durabil.

3.Asigurarea sănătății și a calității vieții cetățenilor

Calitatea aerului

Politica și legislația UE privind aerul curat impun îmbunătățirea semnificativă a calității aerului în Uniunea Europeană, astfel încât aceasta să se apropie de calitatea recomandată de Organizația Mondială a Sănătății. Poluarea aerului și impactul său asupra sănătății oamenilor, a ecosistemelor și a biodiversității trebuie reduse și mai mult, obiectivul pe termen lung fiind de a nu se depăși cantitățile și nivelurile critice. Pentru aceasta este necesar să se intensifice eforturile în vederea realizării conformării depline cu legislația UE în domeniul calității aerului și să se definească obiectivele și acțiunile strategice relevante pentru perioada de după 2020.

UE a elaborat un corpus legislativ cuprinzător privind calitatea aerului , care introduce standarde și obiective referitoare la sănătate pentru o serie de poluanți atmosferici. În cadrul acestuia, statele membre trebuie să asigure raportarea regulată către Comisie și punerea la dispoziția publicului a unor informații actualizate privind concentrațiile ambientale ale diferiților poluanți atmosferici din zona lor. În plus, Directiva privind plafoanele naționale de emisie prevede obiective de reducere a volumului emisiilor pentru principalii poluanți de la nivel național.

Calitatea aerului s-a îmbunătățit în general în Uniunea Europeană (UE) în ultimele decenii, în mare parte datorită politicilor UE privind calitatea aerului, care au reușit să reducă o serie de poluanți. Cu toate acestea, în majoritatea statelor membre limitele de concentrație a poluării cu unul sau mai mulți poluanți atmosferici nocivi sunt în continuare depășite în mare măsură. Situația este deosebit de gravă în zonele urbane, unde trăiesc majoritatea europenilor. Acest lucru afectează direct sănătatea și calitatea vieții, cauzând boli grave – de exemplu, astm, afecțiuni cardiovasculare și cancer pulmonar. Poluarea aerului continuă să fie cel mai important factor de mediu care cauzează decese premature în UE, numărul estimat al acestora fiind de peste 400 000 pe an . Această situație are, de asemenea, un preț ridicat pentru societate, estimându-se că totalul costurilor externe legate de sănătate se situează în intervalul 330-940 de miliarde EUR pe an .

Programul „Aerul curat pentru Europa” [COM (2013) 918] a reconfirmat obiectivul strategic general de a se asigura conformitatea deplină cu standardele în vigoare privind calitatea aerului în toată Uniunea Europeană, în cel mai scurt timp posibil.

Statele membre au primit sprijin și orientări în vederea conformării, prin intermediul evaluării anterioare a punerii în aplicare a politicilor de mediu, al dialogurilor privind aerul curat și al Forumului pentru aer curat, prin Comitetul de experți/grupul de experți în domeniul calității aerului, prin posibilitățile de finanțare (Fondul european de dezvoltare regională, Fondul de coeziune, programele Life), precum și prin programul de cooperare cu judecătorii.

Emisiile industriale

Principalele obiective ale politicii UE privind emisiile industriale sunt următoarele:

(i) protejarea aerului, a apei și a solului;

(ii) prevenirea și gestionarea deșeurilor;

(iii) îmbunătățirea eficienței energetice și a utilizării eficiente a resurselor și

(iv) remedierea amplasamentelor contaminate.

Pentru îndeplinirea acestor obiective, UE adoptă o abordare integrată a prevenirii și a controlului emisiilor industriale curente și accidentale. Piatra de temelie a politicii o reprezintă Directiva privind emisiile industriale (DEI).

Activitățile industriale sunt importante pentru dezvoltarea economică, însă pot avea un impact negativ semnificativ asupra mediului.