Articolul 14 din protocol ar trebui, de asemenea, citit în coroborare cu articolul 23 din protocol. Articolul 23 consolidează eficacitatea garanțiilor incluse în protocol, datorită prevederii conform căreia Comitetul Convenției privind criminalitatea informatică va evalua implementarea și transpunerea în practică a măsurilor luate în legislația națională în vederea punerii în aplicare a dispozițiilor protocolului. În special, la articolul 23 alineatul (3) se prevede în mod explicit faptul că punerea în aplicare de către părți a articolului 14 se evaluează de îndată ce zece părți la convenție și-au exprimat consimțământul de a-și asuma obligații în temeiul protocolului.

Ca o garanție suplimentară, în temeiul articolului 14 alineatul (15), în cazul în care o parte are dovezi substanțiale că o altă parte încalcă în mod sistematic sau semnificativ garanțiile prevăzute în protocol, aceasta poate suspenda transferul de date cu caracter personal către partea respectivă în urma consultării (ceea ce nu este necesar în caz de urgență). Toate datele cu caracter personal transferate înainte de suspendare continuă să fie tratate în conformitate cu protocolul.

În cele din urmă, având în vedere caracterul multilateral al protocolului, articolul 14 alineatul (1) literele (b) și (c) din protocol oferă părților posibilitatea ca, în cadrul relațiilor lor bilaterale, să convină, în anumite condiții, asupra unor modalități alternative de asigurare a protecției datelor cu caracter personal transferate în temeiul protocolului. În timp ce garanțiile prevăzute la articolul 14 alineatele (2)-(15) se aplică în mod implicit părților care primesc date cu caracter personal, în temeiul articolului 14 alineatul (1) litera (b), părțile care au obligații reciproce în baza unui acord internațional de instituire a unui cadru cuprinzător pentru protecția datelor cu caracter personal în conformitate cu cerințele aplicabile ale legislației părților în cauză se pot baza, de asemenea, pe cadrul respectiv. Această dispoziție se referă, de exemplu, la Convenția 108+ (pentru părțile care permit transferurile de date către alte părți în temeiul convenției menționate) sau la Acordul-cadru UE-SUA (în cadrul domeniului său de aplicare, și anume pentru transferul de date cu caracter personal între autorități și, în combinație cu o înțelegere specifică în materie de transfer între SUA și UE, pentru cooperarea directă dintre autorități și prestatorii de servicii). În plus, în temeiul articolului 14 alineatul (1) litera (c), părțile pot, de asemenea, să stabilească de comun acord că transferul de date cu caracter personal are loc pe baza altor acorduri sau înțelegeri încheiate între părțile în cauză. Pentru statele membre ale UE, astfel de acorduri sau de înțelegeri alternative pot fi invocate pentru transferurile de date în temeiul protocolului numai dacă aceste transferuri respectă cerințele legislației Uniunii în materie de protecție a datelor, și anume capitolul V din Directiva (UE) 2016/680 (Directiva privind protecția datelor în materie de asigurare a respectării legii) și (în ceea ce privește cooperarea directă dintre autorități și prestatorii de servicii în temeiul articolelor 6 și 7 din protocol) capitolul V din Regulamentul (UE) 2016/679 (Regulamentul general privind protecția datelor).