RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 164/7

Avizul Comitetului European al Regiunilor – Document de reflecție privind aprofundarea uniunii economice și monetare (UEM) până în 2025

(2018/C 164/02)

Raportor: Christophe ROUILLON (FR-PSE), primarul localității Coulaines Document de referință: Document de reflecție privind aprofundarea uniunii economice și monetare COM(2017) 291 final

COMITETUL EUROPEAN AL REGIUNILOR

1. consideră că deficitul de convergență și coeziune în cadrul Uniunii Europene și vulnerabilitățile economice și bancare, care afectează îndeosebi colectivitățile teritoriale, în special în ce privește creșterea cheltuielilor sociale ca urmare a crizei și constrângerile asupra capacităților lor de investiții și de menținere a unui nivel satisfăcător de calitate a serviciilor publice, impun corectarea promptă a deficiențelor structurale ale uniunii economice și monetare (UEM), înainte de izbucnirea următoarei crize;

2. solicită, ca atare, un nou salt calitativ în îmbunătățirea UEM, prin punerea accentului pe consolidarea rezilienței la șocurile economice și sociale și prin sprijinirea unei convergențe a economiilor care să țină seama de rolul autorităților locale și regionale. Pașii următori pentru UEM ar trebui gândiți în mai multe etape până în 2025, prin identificarea măsurilor care sunt realizabile imediat fără modificarea tratatelor, precum și a celor care, începând cu transpunerea tratatului fiscal în dreptul primar, necesită o modificare a lor;

3. este bucuros, pe de altă parte, că documentul de reflecție consideră că UEM constituie unul dintre subiectele prioritare care animă dezbaterea cetățenească privind viitorul Europei (1). Deși 73 % dintre cetățenii din zona euro și 60 % dintre cetățenii UE susțin UEM (2), acest sprijin pentru patrimoniul comun care a devenit moneda euro este însoțit de o cerere puternică de reformare a zonei euro (3) pentru a face din ea o monedă puternică și stabilă și pentru a instaura o veritabilă guvernanță democratică a politicii economice și monetare. Ca atare, CoR consideră că reforma UEM ar trebui să fie una din temele prioritare ale acordurilor democratice care ar putea fi elaborate în mod descentralizat în regiunile și localitățile Europei încă din 2018, pentru a-i implica pe cetățeni în procesul de reformă a UE;

4. cu toate acestea, regretă că documentul de reflecție nu pare să recunoască îndeajuns urgența economică și financiară a atenuării deficiențelor inițiale ale zonei euro. Într-adevăr, relansarea actuală a creșterii economice în UE se bazează pe sprijinul conjunctural oferit de politica monetară a Băncii Centrale Europene (BCE), care a permis, mai ales începând din 2008, reducerea cu 1 000 de miliarde EUR a plății dobânzilor vărsate de autoritățile publice și menținerea în multe state membre a unor rate ale dobânzilor deosebit de scăzute. Cu toate acestea, autoritățile publice și actorii financiari din zona euro trebuie să se pregătească pentru reducerea treptată a politicii de sprijin monetar din partea BCE și pentru o creștere a ratelor pe termen lung. În același timp, UE se află într-o perioadă în care interesul strategic al zonei euro trebuie reafirmat, printr-o valoare adăugată economică demonstrabilă;

5. arată, în continuare, că majoritatea propunerilor concrete prezentate în documentul de reflecție se referă la măsuri legate de uniunea piețelor de capital și de uniunea bancară, deja inițiate, cum ar fi, de exemplu, instituirea sistemului european de asigurare a depozitelor (EDIS), care, pentru a fi implementat în 2025, impune încheierea unui acord până la sfârșitul anului 2019. CoR regretă că, în schimb, problemele legate de UEM au fost lăsate la finalul documentului de reflecție și că sunt prezentate doar opțiuni, și nu propuneri concrete în privința cărora Comisia să-și asume angajamente. Ca atare, documentul de reflecție oferă puține elemente noi față de Raportul celor patru președinți (decembrie 2012) (4) și față de Raportul celor cinci președinți (iunie 2015) (5), precum și față de numeroasele rezoluții ale Parlamentului European, printre care se numără cea din 16 februarie 2017 referitoare la capacitatea bugetară pentru zona euro;

6. consideră prioritare consolidarea creșterii structurale a fiecărui stat membru și sprijinirea creării condițiilor de convergență în cadrul zonei euro, pentru a-i conferi acesteia o rezistență sporită în fața șocurilor determinate de viitoarele crize financiare. Într-adevăr, trebuie observat că, deși ratele de creștere economică ale diferitelor state membre au fost convergente în general, nivelurile venitului pe cap de locuitor sunt încă foarte divergente. De altfel, UE suferă de lipsă de competitivitate în numeroase sectoare economice, de o lipsă a cererii interne și de un nivel scăzut al investițiilor, atât private, cât și publice. În același timp, este îngrijorătoare constatarea că economia reală pare în definitiv să beneficieze în mică măsură de politica monetară, dat fiind că stocul de capital productiv stagnează, în timp ce valorile financiare și imobiliare cresc în mod disproporționat;

7. prin urmare, susține o strategie de convergență care, pe lângă politicile europene deja existente menite să consolideze coeziunea economică, socială și teritorială, să fie bazată pe următoarele propuneri:

7.1. crearea unei capacități bugetare a zonei euro, prevăzând un capitol destinat pregătirilor pentru aderarea la zona euro, pentru a lua măsuri de stimulare a convergenței macroeconomice și sociale și a rezilienței față de globalizare. În acest context, subliniază că trebuie să se acorde mai multă atenție rolului autorităților locale și regionale în chestiunile fiscale, semnalând, în acest sens, că autoritățile locale și regionale au deja competențe fiscale și că, prin urmare, propunerile formulate la nivelul UE trebuie să respecte aceste competențe;

7.2. transformarea unei părți a Mecanismului european de stabilitate (MES) într-un instrument european integrat nemonetar, sub responsabilitatea instituțiilor europene, cu un mandat clar definit, care ar avea capacități de a împrumuta și de a credita sume cuprinse între 100 și 200 de miliarde EUR, pentru a permite intervenții pe termen scurt și mediu în caz de crize financiare neașteptate și de șocuri asimetrice;

7.3. stabilirea unui cod de convergență completat cu un sistem de stimulare a reformelor structurale al căror domeniu de aplicare ar fi definit în funcție de valoarea lor adăugată europeană și care ar putea, în special, să includă convergența fiscală, măsurile legate de dinamizarea pieței forței de muncă (prin formare, digitalizare și coeziune socială consolidată), ținând seama mai ales de amenințările legate de schimbările demografice. În acest context, Comitetul atrage atenția că asistența tehnică poate fi deja sprijinită prin intermediul Programului de sprijin pentru reforme structurale (PSRS);

8. reamintește, în acest context, solicitările sale: — de a exclude din mecanismul contabil al PSC cofinanțările naționale, regionale sau locale realizate în cadrul fondurilor structurale și de investiții europene, cum s-a întâmplat deja în cazul cofinanțării activităților Fondului european pentru investiții strategice; — de a defini la nivelul UE o tipologie a calității investițiilor publice în cadrul cheltuielilor publice, în funcție de efectele lor pe termen lung; — de a revizui metodele de calculare a „deficitului structural”, pentru a ține seama de caracteristicile proprii ale economiilor naționale și de diferențele structurale ale cheltuielilor publice; — de a include în tabloul de bord macroeconomic un indicator privind rata investițiilor;

9. solicită o participare democratică reală a Parlamentului European și o concertare cu CoR, precum și cu partenerii sociali, înainte de adoptarea recomandărilor specifice fiecărei țări din cadrul semestrului european, în special pentru a se garanta că recomandările specifice fiecărei țări respectă principiul subsidiarității și că nu sunt formulate în temeiul unor potențiale dezechilibre macroeconomice bazate numai pe cifrele naționale, fără a se ține seama de relevanța lor locală și/sau regională;

10. pledează în favoarea unei funcționări democratice a zonei euro, în cadrul căreia Parlamentul European și parlamentele naționale să joace un rol mai însemnat, în special în ceea ce privește controlul MES și extinderea ulterioară a acestuia sub forma unui fond european. Totuși, CoR respinge ideea creării unor noi structuri parlamentare, având în vedere că Parlamentul European este deja și Parlamentul zonei euro, în măsura în care, în conformitate cu tratatele, euro este moneda comună a Uniunii Europene. Pe de altă parte, pe termen lung și, dacă este cazul, în cadrul unei revizuiri a Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), în cadrul Parlamentului European ar putea fi instituite proceduri de vot similare cu cele prevăzute în articolul 138 din TFUE cu privire la Consiliu, pentru a lua în considerare faptul că unii deputați ai Parlamentului European ar putea fi aleși în state care nu sunt membre ale zonei euro;

11. pledează pentru unificarea funcțiilor de președinte al Eurogrupului și de comisar pentru afaceri economice și monetare, cu scopul de a reprezenta interesul general al zonei euro în cadrul Eurogrupului;

12. pledează pentru introducerea, în cadrul Eurogrupului, a unor reguli formale de funcționare care să favorizeze transparența;

13. subliniază că, în conformitate cu foaia de parcurs stabilită de Consiliul European în decembrie 2012, UEM ar trebui să fie completată prin includerea unui adevărat pilon social, pentru ca ocuparea forței de muncă și standardele sociale de înaltă calitate să fie armonizate în sens ascendent, la rang de priorități macroeconomice (6);

14. propune completarea celor patru principii directoare propuse de Comisie pentru aprofundarea UEM cu un al cincilea principiu, privind contribuția la dezvoltarea durabilă și la punerea în aplicare a obiectivelor Conferinței de la Paris privind climatul;

15. în plus, își reiterează convingerea că dimensiunea actuală a bugetului UE, care reprezintă numai 1 % din PIB, este insuficientă pentru un efect macroeconomic anticiclic la nivelul UE. Cu toate acestea, CoR subliniază că fondurile structurale și de investiții europene (fondurile ESI) rămân, în pofida dimensiunilor lor mai degrabă modeste [0,37 % din venitul național brut (VNB) al UE], un instrument important pentru a stimula investițiile la nivel local și a contribui la convergența economiilor naționale ale celor – de acum – 27 de state membre ale UE. Solicită, prin urmare, ca politica de coeziune de după 2020 să dispună de resurse suficiente, care să reprezinte cel puțin o treime din viitorul buget al UE;

16. subliniază necesitatea completării următorului cadru financiar al UE, pentru perioada de după 2021, cu noi tipuri de resurse proprii (7). Scopul prezentei propuneri ar trebui să fie acela de a îmbunătăți guvernanța democratică și lizibilitatea bugetului UE, precum și de a spori eficacitatea gestiunii bugetare. Noile resurse proprii ar putea fi generate în special de un impozit european pe profit, prin intermediul unei baze fiscale comune consolidate a societăților (CCCTB) și al unei taxe aplicate profiturilor și/sau cifrei de afaceri din sectorul economiei digitale europene, precum și al unei taxe asupra tranzacțiilor financiare și al unei taxe pe carbon care să încurajeze reducerea emisiilor de CO2, aspecte în legătură cu care Comisia ar trebui, în siajul comunicării sale din 21 septembrie 2017, să facă propuneri până în primăvara anului 2018;

17. se opune posibilității ca, în cadrul bugetului UE, capacitatea bugetară a zonei euro să ia forma unei linii bugetare a zonei euro, atât timp cât plafonul resurselor proprii rămâne fixat la 1,23 % din VNB al UE. Într-adevăr, integrarea capacității bugetare a zonei euro în cadrul bugetului Uniunii ar însemna ca ea să nu atingă la maximum nici măcar 30 de miliarde EUR/an, sumă ce pare cu totul insuficientă pentru a îndeplini funcțiile prevăzute de Comisie, și anume: 1. furnizarea unui sprijin pentru reformele structurale; 2. exercitarea unei funcții de stabilizare; 3. constituirea unui mecanism de sprijin (backstop) pentru uniunea bancară și 4. funcționarea ca instrument de asistență de preaderare pentru statele membre care nu au adoptat încă moneda euro. Pe de altă parte, scenariul integrării capacității bugetare în cadrul bugetului UE ar lăsa să planeze riscul unui efect de evicțiune mecanică (crowding out) asupra finanțării politicilor Uniunii, cum este cazul fondurilor ESI;

18. consideră că o condiție prealabilă pentru crearea unor instrumente de convergență în vederea aderării la zona euro a unor state necesită clarificări cu privire la domeniul de aplicare în raport cu fondurile ESI și, în special, cu Fondul de coeziune (8);

19. constată că documentul de reflecție prezintă posibilitatea de a consolida legătura dintre reformele structurale și bugetul UE, fie printr-un fond dedicat care să încurajeze statele membre să realizeze reforme, fie prin corelarea plăților din fondurile structurale și de investiții (integral sau parțial) cu progresele realizate în ceea ce privește punerea în aplicare a unor reforme concrete pentru promovarea convergenței. Punerea în aplicare a reformelor ar urma să fie monitorizată în cadrul semestrului european. În acest context, CoR își reiterează opoziția constantă față de orice formă de condiționalitate macroeconomică în care fondurile ESI sunt utilizate ca instrument disuasiv sau punitiv. De asemenea, CoR își exprimă îngrijorarea cu privire la faptul că, în procesul semestrului european, pentru a reduce raportul datorie/PIB, se atribuie mult mai multă importanță reducerii deficitelor publice naționale decât măsurilor care vizează intensificarea creșterii economice. În fine, CoR regretă că implicarea autorităților locale și regionale în guvernanța semestrului european este în continuare foarte nesatisfăcătoare, cu toate că mai mult de trei sferturi din recomandările specifice fiecărei țări pentru 2017 sunt legate de regiuni, în timp ce punerea lor în aplicare se bazează pe nivelurile subnaționale de guvernare;

20. consideră că acordul Consiliului din februarie 2016 cu privire la o aplicare flexibilă a PSC ar trebui să fie confirmat și în dreptul primar al UE. În acest context, CoR reamintește solicitările sale ca investițiile publice ale autorităților locale și regionale să nu fie incluse în deficitul structural pentru obiectivul pe termen mediu (OTM), definit în PSC și în pactul fiscal, iar cofinanțările alocate de către statele membre și de autoritățile locale și regionale din fondurile ESI să nu fie luate în considerare printre cheltuielile structurale publice. Într-adevăr, aceste cofinanțări sunt, prin definiție, investiții de interes general european de cofinanțare și produc un efect de pârghie asupra creșterii economice (9);

21. subliniază că, pentru finalizarea uniunii bancare, este important să se asigure o abordare europeană coordonată cu privire la creditele neperformante (10), care reprezentau aproape 1 000 de miliarde EUR la sfârșitul anului 2016, ceea ce este echivalent cu aproximativ 6,7 % din PIB-ul UE și cu 5,1 % din totalul creditelor bancare și pentru care se constată diferențe substanțiale în cadrul UE, cu procente cuprinse între 1 % și 46 % și cu variații mari, în funcție de sectoarele economice. Ca atare, CoR susține planul de acțiune aprobat de Consiliu la 11 iulie 2017, care urmărește să abordeze problema creditelor neperformante în sectorul bancar printr-o serie de inițiative în domeniul supravegherii bancare, al reformării cadrelor aplicabile în caz de insolvență și de recuperare a datoriilor, al dezvoltării piețelor secundare pentru creditele neperformante și al restructurării sectorului bancar;

22. rămâne sceptic cu privire la propunerea de a crea produse financiare securitizate care ar putea fi emise de către o entitate comercială sau de către o instituție care ar cumpăra un portofoliu de obligațiuni suverane din zona euro și ar emite propriile obligațiuni garantate cu acest portofoliu [sovereign bond-backed securities (SBBS)] comparabile cu obligațiunile de tezaur americane. Desigur, astfel de titluri ar permite ruperea legăturii dintre bănci și entitățile suverane și eliminarea tratamentului privilegiat al obligațiunilor suverane, evitând în același timp mutualizarea datoriei și a hazardului moral. În același timp, tehnica de securitizare permite băncilor să transmită riscurile financiare actorilor financiari care nu fac obiectul unor reglementări. În plus, titlurile garantate cu obligațiuni suverane (SBBS) riscă să sporească diferența în ceea ce privește rata dobânzii între obligațiunile suverane (spread) în perioade de stres economic.

Bruxelles, 30 noiembrie 2017. Președintele Comitetului European al Regiunilor Karl-Heinz LAMBERTZ

(1) Ca urmare a rezoluției CoR intitulate „Cartea albă a Comisiei Europene privind viitorul Europei – Reflecții și scenarii pentru UE-27 până în 2025”, adoptată la 12 mai 2017, CoR a lansat o consultare cu privire la procesul de reflecție, iar concluziile acestei consultări se vor regăsi într-un aviz care urmează să fie adoptat la mijlocul anului 2018.

(2) Cf. paginile 34 și 35 din ultimul Eurobarometru Standard 87, din primăvara anului 2017.

(3) Cf. eupinions #2016/4: „A European Finance Minister with Budget Autonomy? Need for reforms of the Eurozone and their potential, given public opinion in Europe”, Bertelsmann Stiftung.

(4) http://www2.consilium.europa.eu/media/26310/132525.pdf

(5) http://www.consilium.europa.eu/ro/policies/emu-report-2015/

(6) Cf. avizul CoR pe tema „Comunicarea Comisiei privind consolidarea dimensiunii sociale a UEM”, COM(2013) 690, elaborat de Jean-Louis DESTANS (FR-PSE), adoptat la 31 ianuarie 2014, ECOS-V-050. De asemenea, CoR va adopta, la 11 sau la 12 octombrie 2017, un aviz elaborat de Mauro D’ATTIS (IT-PPE) pe tema „Propunerea de Proclamație interinstituțională privind Pilonul european al drepturilor sociale și documentul de reflecție privind dimensiunea socială a Europei”, SEDEC-VI/027.

(7) Cf. punctul 35 al avizului din 7 februarie 2017 [raportor: dl Carl Fredrik GRAF (SE-PPE)] pe tema „Capacitatea fiscală și stabilizatorii automați în UEM”.

(8) Cf. punctul 35 al avizului din 7 februarie 2017 [raportor: dl Carl Fredrik GRAF (SE-PPE)] pe tema „Capacitatea fiscală și stabilizatorii automați în UEM”.

(9) Cf. punctele 52 și 54 ale avizului din 8 februarie 2017 [raportor: Markku MARKKULA (FI-PPE)] pe tema „Reducerea deficitului de investiții: cum pot fi depășite provocările?”.

(10) Creditele neperformante sunt credite bancare rambursate cu întârziere sau care nu sunt susceptibile să fie rambursate decât prin vânzarea de garanții reale. Menținerea unui număr ridicat de credite neperformante este problematică, întrucât ele constituie un obstacol în calea rentabilității băncilor ca urmare a costurilor administrative și de finanțare mai ridicate pentru bănci. Nevoile de constituire de provizioane epuizează fondurile proprii ale băncilor, iar aceste împrumuturi reprezintă un risc pentru viabilitatea băncilor cu niveluri ridicate de credite neperformante.