Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de stabilire a dispozițiilor generale privind Fondul pentru azil și migrație și instrumentul de sprijin financiar pentru cooperarea polițienească, prevenirea și combaterea criminalității și gestionarea crizelor /* COM/2011/0752 final - 2011/0367 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Politicile în domeniul afacerilor interne au dobândit o importanță tot mai mare în ultimii ani. Aceste politici se află în centrul proiectului european al cărui obiectiv este crearea unui spațiu fără frontiere interne, în care cetățenii UE și resortisanții țărilor terțe pot intra, circula, trăi și munci, aducând idei noi, capital, cunoștințe și inovare sau completând lacunele de pe piețele naționale ale forței de muncă, având încredere că drepturile lor sunt respectate pe deplin și că siguranța le este garantată. Importanța tot mai mare a politicilor în domeniul afacerilor interne a fost confirmată prin Programul de la Stockholm. Conform Tratatului de la Lisabona, domeniul afacerilor interne a fost unul dintre domeniile care au cunoscut schimbări importante. La 29 iunie 2011, Comisia a adoptat o propunere referitoare la următorul cadru financiar multianual pentru perioada 2014-2020[1]: un buget pentru realizarea Strategiei Europa 2020. În domeniul politicilor privind afacerile interne care abordează aspectele legate de securitate, migrație și gestionarea frontierelor externe, Comisia a propus simplificarea structurii instrumentelor de cheltuieli prin reducerea numărului de programe la o structură cu două fonduri: un fond pentru azil și migrație și un fond pentru securitate internă. Simplificarea a fost identificată ca un obiectiv esențial în Comunicarea privind revizuirea bugetului UE[2], în agenda privind reglementarea inteligentă[3] și în comunicarea privind următorul cadru financiar multianual, menționată anterior. Experiența arată că în actuala perioadă de programare, diversitatea și fragmentarea normelor care guvernează programele de cheltuieli sunt percepute adesea ca fiind complicate în mod inutil, greu de aplicat și controlat. Aceasta impune o sarcină administrativă considerabilă asupra beneficiarilor, precum și asupra Comisiei și statelor membre, ceea ce poate avea un efect nedorit, și anume de a descuraja participarea, de a mări ratele de eroare și de a întârzia punerea în aplicare. Aceasta înseamnă că beneficiile potențiale ale programelor Uniunii nu sunt realizate pe deplin. Prezentul regulament face parte dintr-un pachet de patru regulamente, care stabilesc cadrul pentru finanțarea acordată de Uniune în domeniul afacerilor interne în temeiul celor două fonduri. Prezentul regulament stabilește normele cu privire la programare, gestiune și control, gestiune financiară, verificarea și închiderea conturilor, închiderea programelor, raportare și evaluare. Prin urmare, regulamentul prezintă mecanismele de alocare a fondurilor, în timp ce scopul și domeniul de aplicare al celor două fonduri, resursele și mijloacele de execuție sunt definite în regulamentele specifice corespunzătoare. Acest instrument orizontal va asigura o abordare comună în ceea ce privește utilizarea celor două fonduri și tratamentul uniform al beneficiarilor în ceea ce privește ansamblul sprijinului acordat de Uniune în domeniul afacerilor interne. Această structură globală, cu patru regulamente, este necesară având în vedere obligațiile care derivă din tratat. Date fiind diferitele reguli de vot în Consiliu care derivă din geometria variabilă în temeiul Protocolului nr. 19 (privind Acquis-ul Schengen), Protocolului nr. 21 (privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție), din punct de vedere juridic nu se poate elabora o propunere legislativă globală unică privind instituirea unui fond pentru securitate internă, în pofida coerenței obiectivelor de politică de abordat. Mai mult, s-a considerat că este important ca, în conformitate cu obiectivul general de simplificare și raționalizare, cele două fonduri (Fondul pentru securitate internă și Fondul pentru azil și migrație) să aibă, în măsura posibilului, mecanisme identice de alocare a finanțării. În fine, prin introducerea unui regulament orizontal de stabilire a dispozițiilor comune, numărul total de dispoziții se reduce semnificativ comparativ cu situația în care ar fi fost reluate în fiecare act legislativ. Prezentul regulament stabilește numai obligațiile cu caracter financiar și tehnic, opțiunile privind definirea obiectivelor politice, acțiunile eligibile, alocarea resurselor și domeniul de aplicare al intervenției fiind stabilite pentru fiecare domeniu de politică specific, în funcție de temeiul juridic corespunzător (respectiv prin regulamente specifice). Obiectivul mecanismelor prevăzute de regulament este de a reglementa principala sursă de finanțare a Uniunii în domeniul afacerilor interne. Așadar, regulamentul ar înlocui multitudinea de dispoziții, cu grade diferite de detaliu și complexitate, care se regăsesc în prezent în temeiurile juridice ale instrumentelor de cheltuieli existente în domeniul afacerilor interne: cele patru instrumente ale programului general „Solidaritate și gestionarea fluxurilor migratorii”, Fondul pentru frontierele externe, Fondul european pentru refugiați, Fondul european de integrare a resortisanților țărilor terțe, Fondul european de returnare, precum și cele două programe specifice ale programului general „Securitate și protecția libertăților”, respectiv ISEC (prevenirea și lupta împotriva criminalității) și CIPS (Prevenirea, pregătirea și gestionarea consecințelor terorismului și a altor riscuri legate de securitate). 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI EVALUĂRILE IMPACTULUI În contextul importanței tot mai mari care se acordă evaluării ca instrument de fundamentare a procesului de elaborare a politicilor, prezenta propunere ține seama de rezultatele evaluării, de consultarea părților interesate și de evaluarea impactului. Activitatea de pregătire a viitoarelor instrumente financiare pentru domeniul afaceri interne a început în 2010 și a continuat în 2011. În cadrul activității pregătitoare, în decembrie 2010, s‑a lansat o evaluare/un studiu de impact, cu ajutorul unui contractant extern. Studiul a fost finalizat în iulie 2011 și a reunit rezultatele evaluării disponibile pentru instrumentele financiare existente și a evidențiat problemele, obiectivele și opțiunile de politică, inclusiv impactul estimat al acestora, analizat în evaluarea impactului. Pornind de la acest studiu, Comisia a pregătit un raport privind evaluarea impactului, iar la 9 septembrie 2011, Comitetul de evaluare a impactului a emis un aviz asupra acestei evaluări. Evaluarea impactului a identificat probleme în ceea ce privește domeniul de aplicare și prioritățile actualelor programele de cheltuieli în domeniul afacerilor interne, pe de o parte, și problemele privind acordarea finanțării, pe de altă parte. În ceea ce privește ultimul aspect, evaluarea impactului a analizat opțiunile în ceea ce privește gestiunea partajată, gestiunea centralizată și răspunsul, în timp util, la situații de urgență. · În ceea ce privește gestiunea partajată, conform concluziilor evaluării impactului opțiunea preferată era programul multianual precedat de un dialog de politică. Spre deosebire de statu-quo, care combină programele anuale într-un cadru multianual, această variantă ar reduce în mod semnificativ sarcina administrativă. Deși trecerea la programarea multianuală ar oferi numai o flexibilitate mai mare, nu ar constitui o soluție la necesitatea continuă de a răspunde evoluțiilor din statele membre și din țările terțe, aspect caracteristic domeniului afacerilor interne. Cu toate acestea, programarea multianuală, în corelare cu un dialog politic periodic, ar răspunde acestei necesități și ar facilita o abordare axată preponderent pe rezultate. · În ceea ce privește îmbunătățirea mecanismelor de acordare a finanțării în cadrul gestiunii centralizate, opțiunea statu-quo-ului nu a fost reținută, deoarece oferă perspective infime sau nule de simplificare sau de reducere a sarcinii administrative. De asemenea, a fost respinsă abordarea bazată numai pe achiziții, deoarece o abordare de acest tip ar elimina complet posibilitatea de a promova acțiunile definite în funcție de politici, de a stimula cooperarea transnațională și de a sprijini societatea civilă prin intermediul subvențiilor. Recurgerea la un tip de gestiune centralizată mai bine definită, mai diversificată și cu un consum mai redus de resurse este opțiunea preferată deoarece se estimează că va contribui la îmbunătățirea relațiilor cu principalele părți interesate și va duce la reducerea globală a volumului de muncă. · În ceea ce privește mecanismul de răspuns la situațiile de urgență, conform concluziilor evaluării impactului, în mod evident, mecanismul actual nu reprezintă o soluție la necesitatea unui răspuns mai rapid și mai eficient la situațiile de criză în materie de migrație și de securitate. Un mecanism îmbunătățit extins astfel încât să acopere o gamă mai largă de situații de criză legate de migrație și de securitate a fost considerat ca fiind opțiunea preferată. Evaluarea impactului ține seama de rezultatele unei consultări publice online cu privire la viitorul finanțării în domeniul afacerilor interne. Consultarea s-a desfășurat în perioada 5 ianuarie – 20 martie 2011, la consultare putând participa toate părțile interesate. În total, s-au primit 115 răspunsuri de la persoane fizice și în numele organizațiilor, inclusiv opt documente de poziție. La consultare și-au adus contribuția persoane din toate statele membre, precum și din unele țări terțe. În aprilie 2011, conferința „Viitorul finanțării UE pentru afaceri interne: o nouă perspectivă” a reunit principalele părți interesate (state membre, organizații internaționale, organizațiile societății civile etc.) în vederea discutării aspectelor legate de viitorul finanțării UE a politicii în domeniul afacerilor interne. Conferința a constituit, de asemenea, prilejul de validare a rezultatelor bilanțului și ale consultării publice. Aspectele legate de viitorul finanțării UE a politicii în domeniul afacerilor interne au fost invocate și discutate în repetate rânduri cu instituțiile interesate, inclusiv cu ocazia unui prânz informal în cadrul Consiliului JAI din 21 ianuarie 2011, a unui mic-dejun informal cu coordonatorii politici ai Parlamentului European la 26 ianuarie 2011, cu ocazia audierii comisarului Malmström în fața Comisiei SURE a Parlamentului din 10 martie 2011 și în cursul unui schimb de opinii între directorul general al DG Afaceri Interne și Comisia LIBE a Parlamentului, la 17 martie 2011. Cu ocazia discuțiilor în cadrul Comitetului comun pentru Programul general „Solidaritate și gestionarea fluxurilor migratorii”, experții din statele membre și-au exprimat punctele lor de vedere. Consultările, conferințele și discuțiile avute cu experții au confirmat faptul că există un consens general în rândul principalelor părți interesate în ceea ce privește necesitatea de simplificare a mecanismelor de acordare a finanțării și o mai mare flexibilitate, în special pentru a răspunde la situațiile de urgență. Părțile interesate au susținut ideea reducerii numărului de instrumente financiare la o structură cu două fonduri cu condiția ca acest lucru să ducă în fapt la simplificare. De asemenea, s-a convenit asupra necesității unui mecanism flexibil de răspuns la situațiile de urgență, care să permită Uniunii să abordeze rapid și eficient situațiile de criză legate de migrație și securitate. Gestiunea partajată concomitent cu recurgerea la programarea multianuală cu definirea obiectivelor comune la nivelul Uniunii a fost apreciată, în general, ca fiind metoda de gestiune adecvată pentru ansamblul cheltuielilor aferente domeniului afacerilor interne, deși organizațiile neguvernamentale au considerat că gestiunea directă ar trebui, de asemenea, continuată. Părțile interesate au sprijinit, în egală măsură, consolidarea rolului agențiilor din domeniul afacerilor interne, cu scopul de a promova cooperarea și de a spori sinergiile. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII Dreptul de a acționa derivă din articolul 3 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană, conform căruia „Uniunea oferă cetățenilor săi un spațiu de libertate, securitate și justiție, fără frontiere interne, în interiorul căruia este asigurată libera circulație a persoanelor, în corelare cu măsuri adecvate privind controlul la frontierele externe, dreptul de azil, imigrarea, precum și prevenirea criminalității și combaterea acestui fenomen”. Urmărind concomitent mai multe obiective indisolubile, fără ca un obiectiv să fie secundar sau în relație indirectă cu celelalte, prezentul regulament are ca fundament temeiurile juridice de fond de la titlul V din tratat cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție, în principal articolul 78 alineatul (2), articolul 79 alineatele (2) și (4), articolul 82 alineatul (1), articolul 84 și articolul 87 alineatul (2). Acestea constituie temeiurile juridice pentru acțiunea Uniunii în domeniul azilului, al imigrației, al gestionării fluxurilor de migrație, al tratamentului echitabil al resortisanților țărilor terțe stabiliți legal în statele membre, al combaterii imigrației ilegale, al expulzării și repatrierii persoanelor aflate în situație de ședere ilegală, al traficului de persoane, al cooperării judiciare în materie penală, al prevenirii criminalității, al combaterii criminalității inclusiv terorismul, corupția, criminalitatea organizată și cooperarea polițienească. Acestea constituie temeiuri juridice compatibile, având în vedere poziția Regatului Unit, a Irlandei și a [Danemarcei] cu privire la domeniile pe care le reglementează, ceea ce permite, așadar, votul în Consiliu cu privire la acest text. Dat fiind că în cazul fiecărui temei juridic se aplică procedura legislativă ordinară, combinația de temeiuri juridice aleasă respectă pe deplin prerogativele Parlamentului European. Se atrage, de asemenea, atenția asupra articolului 80 din TFUE, care subliniază faptul că unele dintre aceste politici ale Uniunii și punerea lor în aplicare sunt reglementate de principiul solidarității și al distribuirii echitabile a răspunderii între statele membre, inclusiv pe plan financiar. Având în vedere procedura decizională prezentată anterior, dispozițiile prezentului regulament stabilesc dispozițiile orizontale comune cu privire la punerea în aplicare a Fondului pentru azil și migrație și la o componentă a Fondului pentru securitate internă, și anume instrumentul de sprijin financiar pentru cooperarea polițienească, prevenirea și combaterea criminalității și gestionarea crizelor. În ceea ce privește politicile în domeniul afacerilor interne care fac obiectul Fondului pentru securitate internă și ale căror temeiuri juridice nu sunt compatibile cu cele de mai sus, prezentul regulament ar trebui să fie aplicabil în baza unei clauze speciale incluse în unul dintre regulamentele specifice, respectiv instrumentul de sprijin financiar pentru frontiere externe și vize care are ca temei articolul 77 alineatul (2) din TFUE, întrucât aceste politici constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit și Irlanda nu participă. Așadar, prin adoptarea comună a prezentului regulament și a regulamentelor specifice, dispozițiile prezentului regulament se vor aplica în egală măsură întregii finanțări a Uniunii în domeniul afacerilor interne. În ansamblu, afacerile interne reprezintă un domeniu cu o evidentă valoare adăugată în mobilizarea bugetului Uniunii. Acțiunea Uniunii are ca temei obiectivele prevăzute la articolul 67 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), care stabilește mijloacele de constituire a unui spațiu de libertate, securitate și justiție. Punerea în aplicare a asistenței financiare în parteneriat cu statele membre prin intermediul gestiunii partajate este un aspect important al finanțării Uniunii în domeniul afacerilor interne. Metoda gestiunii partajate este considerată adecvată pentru toate domeniile aferente politicii afaceri interne și, prin urmare, a fost extinsă la domeniul securității interne, domeniu în care nu se utiliza înainte. Gestiunea centralizată este menținută în cazul activităților definite în funcție de politici. În cadrul gestiunii partajate, trecerea de la programele anuale la programarea multianuală precedată de un dialog politic în contextul unui cadru strategic definit la nivelul Uniunii va asigura că acțiunile finanțate de la bugetul Uniunii corespund necesităților individuale ale statelor membre, oferind în același timp soluții pentru prioritățile Uniunii. Prezenta propunere stabilește normele generale privind programarea, raportarea, gestiunea financiară, controalele și evaluările care sunt necesare pentru utilizarea adecvată a finanțării domeniului afaceri interne de către Uniune, însă, în măsura în care este posibil, lasă statelor membre libertatea de a decide asupra modului în care aplică aceste norme la nivel național. De exemplu, eligibilitatea cheltuielilor se va stabili în baza normelor naționale, sub rezerva unui număr limitat de principii comune, simple care sunt prevăzute de prezentul regulament. Așadar, intervențiile au loc la nivelul corespunzător, iar rolul Uniunii nu depășește ceea ce este necesar. Astfel cum s-a subliniat în Revizuirea bugetului, „bugetul UE ar trebui utilizat pentru a finanța bunuri publice ale UE, acțiuni pe care nu le pot finanța statele membre și regiunile sau atunci când acesta poate asigura obținerea de rezultate mai bune[4]”. În expunerea de motive la regulamentele specifice s-au inclus explicații detaliate pentru acțiunea Uniunii referitor la diferitele domenii de politică ce fac obiectul prezentului regulament. 4. IMPLICAȚII BUGETARE Propunerea Comisiei pentru cadrul financiar multianual include o propunere în valoare de 3 869 milioane EUR pentru Fondul pentru azil și migrație și de 4 648 de milioane EUR pentru Fondul pentru securitate internă (prețuri curente). 5. PRINCIPALELE ELEMENTE Constituind noul cadru general pentru executarea finanțării Uniunii în domeniul politicilor privind afacerile interne, prezentul regulament stabilește normele generale privind finanțarea cheltuielilor, inclusiv normele referitoare la parteneriat, programare, raportare, monitorizare și evaluare, sistemele de gestiune și control care urmează să fie puse în aplicare de către statele membre și verificarea și închiderea conturilor: – normele privind parteneriatul, programarea, monitorizarea și evaluarea au fost concepute pe baza experienței dobândite cu cele patru fonduri ale Programului general „Solidaritate și gestionarea fluxurilor migratorii”; – normele privind sistemele de gestiune și control, gestiunea financiară, verificarea și închiderea conturilor, precum și raportarea și închiderea programelor au avut drept model partea II a propunerii Comisiei de regulament de stabilire a unor dispoziții comune pentru fondurile care fac obiectul cadrului strategic comun (denumit în continuare „Regulamentul privind fondurile care fac obiectul cadrului strategic comun”)[5] și de propunerea Comisiei de regulament privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune[6], asigurând în același timp continuitatea, atunci când este util, cu normele aplicate pentru cele patru fonduri existente. Regulamentul urmărește stabilirea condițiilor pentru: (1) o finanțare axată mai mult pe politici și orientată către rezultate, inclusiv prin programare strategică întărită; (2) o simplificare semnificativă a mecanismelor de acordare a finanțării comparativ cu situația actuală; (3) o mai mare flexibilitate în gestiunea financiară și în execuție, având în vedere necesitatea de a se putea aborda împrejurări noi și neprevăzute, caracteristică a domeniului afacerilor interne; (4) un cadru consolidat de monitorizare și evaluare, care să asigure răspunderea, transparența și un proces de reflecție în cunoștință de cauză cu privire la viitorul sprijin în domeniul afacerilor interne. 5.1. O agendă axată pe politici și orientată spre rezultate Gestiune partajată · Cu ocazia începerii următorului cadru financiar multianual va avea loc un dialog de politică unic, cu caracter general, în domeniul afacerilor interne cu fiecare stat membru pe marginea utilizării fondurilor, respectiv modul în care fiecare stat membru va contribui la realizarea obiectivelor spațiului de libertate, securitate și justiție, folosind bugetul Uniunii. Aceste dialoguri vor fi precedate de o comunicare a Comisiei cu privire la așteptările generale și la cadrul dialogului. Această comunicare va prezenta, de asemenea, intențiile Comisiei cu privire la acțiunile Uniunii și cadrul pentru aplicarea acestora (de exemplu, folosirea unor metode diferite de gestiune). · Ținând seama de rezultatele dialogului politic, programele convenite între Comisie și statul membru vor descrie situația de referință și vor stabili obiectivele pe care statele membre trebuie să le atingă în domeniul de politică, precum și obiectivele, în vederea utilizării fondurilor Uniunii. Programul național va identifica obiective și exemple de acțiuni pentru fiecare obiectiv. În plus, un plan financiar pe șapte ani va indica modul în care resursele alocate vor fi angajate și cheltuite, în limitele plafoanelor disponibile. În cazul acțiunilor care urmează să fie puse în aplicare în țări terțe și în legătură cu țări terțe, astfel de acțiuni nu ar trebui să fie orientate direct spre dezvoltare, iar dialogul politic ar trebui să aibă ca obiectiv coerența deplină cu principiile și obiectivele generale ale acțiunii externe a Uniunii și cu politica externă în ceea ce privește țara sau regiunea în cauză. · Deși se vor depune toate eforturile pentru a se asigura adoptarea în 2014 a programelor naționale, nu se exclude posibilitatea ca unele programe să nu fie adoptate decât în 2015. Pentru a evita pierderea creditelor de angajament aferente anului 2014, Comisia va modifica, prin urmare, propunerea de Regulament al Consiliului de stabilire a cadrului financiar multianual pentru perioada 2014-2020 [COM(2011) 398, 29.6.2011] pentru a extinde dispozițiile articolului 7 ale regulamentului menționat anterior la programele aplicate în temeiul gestiunii partajate în cadrul Fondului pentru azil și migrație și a Fondului pentru securitate internă. · Statele membre vor prezenta anual rapoarte privind gestiunea financiară și rezultatele obținute în cadrul programelor. · În 2017, se va efectua o evaluare la jumătatea perioadei, pentru reanalizarea situației din fiecare stat membru. Cu această ocazie, pot fi alocate resurse noi pentru perioada 2018-2020. Gestiune directă și indirectă · Obiectivele de realizat în conformitate cu programele naționale vor fi completate de „acțiuni ale Uniunii”, precum și de un mecanism de reacție rapidă pentru rezolvarea situațiilor de urgență. Acțiunile Uniunii vor sprijini punerea în aplicare a politicilor Uniunii prin subvenții și achiziții. Acestea vor include acțiuni în țările terțe și în legătură cu acestea, conform Comunicării privind cadrul financiar multianual[7]. Astfel de acțiuni nu sunt orientate direct spre dezvoltare și completează, dacă este cazul, asistența financiară oferită prin instrumentele de ajutor extern ale Uniunii Europene, care reprezintă în continuare principala sursă de finanțare pentru a ajuta țările terțe să își consolideze capacitățile relevante. În punerea în aplicare a acestui sprijin, se va urmări coerența deplină cu principiile și obiectivele generale ale acțiunii externe și ale politicii externe a Uniunii Europene referitoare la țara sau la regiunea în cauză. Complementaritatea va fi asigurată prin coordonarea consolidată cu SEAE și cu serviciile competente ale Comisiei. · Acțiunile Uniunii și măsurile de asistență pentru situații de urgență pot fi, de asemenea, desfășurate de către agențiile Uniunii în domeniul afacerilor interne (Cepol, Europol, EASO, Frontex și Agenția IT), atunci când acest lucru este în interesul Uniunii, când acțiunile au un caracter ad-hoc și atunci când succesul punerii în aplicare a acestora se bazează pe expertiza operațională și tehnică a agenției în cauză. Acțiunile de acest tip vor fi puse în aplicare în cadrul misiunii agențiilor, în conformitate cu temeiul lor juridic, complementar programelor lor de activitate și fără a se aduce atingere obiectivului general prevăzut, și anume reducerea personalului. · Asistența tehnică la inițiativa Comisiei va fi utilizată pentru sprijinirea statelor membre și a beneficiarilor, pentru încurajarea învățării reciproce și pentru îmbunătățirea comunicării (inclusiv comunicarea instituțională, atunci când este cazul) și pentru evaluare. Aceste credite vor contribui, de asemenea, la susținerea măsurilor de control adecvate în Uniune și în țările terțe în ceea ce privește acțiunile finanțate și operarea sistemului informatic utilizat pentru comunicarea dintre statele membre și Comisie în cadrul gestiunii partajate. 5.2. Simplificarea mecanismelor de acordare a finanțării Gestiune partajată · Fiecare stat membru va trebui să întocmească un program național unic pentru fiecare fond, reunind așadar diferite domenii de politică, program care va beneficia de sprijin de la bugetul Uniunii pentru o politică integrată în materie de migrație, care include integrarea, azilul și returnarea în ceea ce privește Fondul pentru azil și migrație, și, respectiv, o strategie de securitate internă amplă, care include cooperarea polițienească, securitatea la frontiere, lupta împotriva criminalității transfrontaliere grave, frauda în înscrisuri etc., în ceea ce privește Fondul pentru securitate internă. · Noul cadru reprezintă o simplificare și o reducere semnificativă a sarcinii administrative comparativ cu cele patru fonduri existente, pentru care sunt necesare atât strategii multianuale, cât și programe anuale. Numărul maxim de programe va fi de 26 pentru Fondul pentru azil și migrație (cu excepția Danemarcei, dacă Regatul Unit și Irlanda ar opta să participe) și de 27 pentru Fondul pentru securitate internă (toate statele membre). Mai mult, statele asociate la acquis-ul Schengen vor participa, de asemenea, la Fondul pentru securitate internă în ceea ce privește componentele legate de frontierele externe, de vize și de cooperarea polițienească. · Se preconizează un număr redus de revizuiri ale programelor naționale: programele se vor concentra pe obiective și pe rezultatele de obținut și nu pe identificarea exhaustivă a acțiunilor. Obiectivul este ca, pe cât posibil, și cu excepția unor împrejurări noi sau neprevăzute, să existe, pentru fiecare stat membru și pentru fiecare fond, o decizie de aprobare a programului multianual și, dacă este necesar, o decizie de revizuire a programului în contextul evaluării la jumătatea perioadei. · Similar fondurilor aferente cadrului strategic comun, principiul parteneriatului ar trebui aplicat prin intermediul unui comitet de monitorizare. · Fiecare stat membru va institui un sistem unic de gestiune și control pentru fiecare fond, cu posibilitatea de a avea un sistem pentru ambele fonduri. Pentru a ține seama de caracteristicile instituționale naționale, statele membre pot institui autorități delegate, cărora autoritățile competente le pot delega sarcini speciale (programare și punere în aplicare). · Eligibilitatea cheltuielilor se stabilește pe baza normelor naționale, fiind supuse unui număr restrâns de principii comune simple. Această abordare ar trebui să constituie o simplificare importantă în gestionarea proiectului la nivelul beneficiarilor. Opțiunile simplificate privind costurile, precum ratele forfetare și sumele forfetare, oferă statelor membre mijloacele de introducere a unui tip de gestiune pe bază de rezultate la nivelul beneficiarilor. Gestiune directă și indirectă · Asistența financiară va fi disponibilă pentru situații de urgență, astfel cum sunt definite în dispozițiile relevante ale regulamentelor specifice. Mecanismul este activat de către Comisie, dar și la inițiativa statelor membre, a Comitetului articolul 71 (COSI) reprezentat de președinția Uniunii corespunzătoare sau ale altor părți interesate, precum organizațiile internaționale (Înaltul Comisar al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați, Organizația Internațională pentru Migrație etc.) și de agențiile Uniunii din domeniul afacerilor interne. · Pentru a se evita fragmentarea se vor folosi toate mijloacele posibile, resursele fiind concentrate asupra unui număr restrâns de obiective ale Uniunii și recurgând la experiența principalelor părți interesate, după caz, pe baza acordurilor de parteneriat și a acordurilor-cadru. · În ceea ce privește sprijinul financiar acordat pentru dezvoltarea de noi sisteme informatice (pachetul legislativ „frontiere inteligente”), actualele decizii financiare anuale de abilitare a Comisiei să dezvolte componentele centrale vor fi înlocuite cu un cadru multianual. 5.3. Flexibilitate Gestiune partajată · Impactul evaluării la jumătatea perioadei va depinde de situația din statele membre. Statele membre în cazul cărora se estimează că există riscuri suplimentare sau care obțin resurse suplimentare pentru aplicarea priorităților specifice ale Uniunii vor fi invitate să revizuiască sumele din planul lor financiar și, după caz, să adauge elemente în programul lor. · Flexibilitatea financiară este o componentă a actualului Acord interinstituțional privind disciplina bugetară și a propunerii Comisiei de regulament privind cadrul financiar multianual 2014-2020. Se regăsește, de asemenea, în propunerea de revizuire a Regulamentului financiar și a normelor de punere în aplicare. Prin urmare, această componentă va fi aplicată, în special, prin diferitele mecanisme prevăzute de aceste propuneri, principalele etape avute în vedere pentru aplicarea acestora fiind programarea financiară multianuală și actualizarea anuală, alocarea bugetară anuală și execuția bugetară anuală. · Regulamentele specifice stabilesc sumele care vor fi alocate programelor naționale, acțiunilor Uniunii și altor activități. Cu toate acestea, în pachetul global aferent prezentului regulament și regulamentelor specifice, se prevede că, prin acte delegate, Comisia poate modifica anumite sume pentru a asigura utilizarea optimă a bugetului Uniunii. Gestiune directă și indirectă · Creditele anuale pentru acțiunile Uniunii, asistența de urgență și, sub rezerva plafoanelor anuale, pentru asistența tehnică acordată la inițiativa Comisiei, sunt considerate ca fiind un „pachet financiar” unic, asigurându-se astfel un grad ridicat de flexibilitate în deciziile de la un exercițiu financiar la altul cu privire la alocarea resurselor, în funcție de nevoile specifice. · Acțiunile Uniunii sunt definite în sens foarte larg, astfel încât Comisia să dispună de toate instrumentele necesare pentru îndeplinirea sarcinilor legate de legiferare și de coordonare a politicilor. – Se axează pe aspecte transnaționale (cooperare, analiză comparativă, rețele), care necesită acțiuni concertate în toate statele membre și care sprijină, în mod activ, acțiunile colective și care se completează reciproc ale statelor membre și alte altor actori care consolidează cooperarea Uniunii și au ca obiectiv învățarea reciprocă și inovarea. – Se admit, de asemenea, acțiuni care nu au un caracter transnațional, dar care sunt de interes deosebit pentru Uniune în ansamblu în ceea ce privește dezvoltarea politicii în aceste domenii. – Pot acoperi acțiunile din țările terțe și în legătură cu acestea. – Regulamentele specifice prevăd dispoziții de punere în aplicare pentru toate politicile și obiectivele susținute de fonduri și chiar privind aspectele legate de politica de finanțare a funcționării fondurilor. În cazul componentei privind frontierele și vizele din cadrul Fondului pentru securitate internă, aceasta ar putea include punerea în aplicare a mecanismului Schengen de evaluare și monitorizare. · În consecință, regulamentele specifice prevăd sprijin pentru dezvoltarea societății civile și a rețelelor transnaționale (în special în ceea ce privește Fondul pentru azil și migrație), pentru testarea și validarea cercetării, de exemplu proiecte de cercetare aplicată în vederea reducerii decalajului în ceea ce privește utilizarea operațională în raport cu obiectivul Programului Orizont 2020 (în special în cazul Fondului pentru securitate internă). 5.4. Un cadru coerent și eficient de raportare, monitorizare și evaluare Gestiune partajată · Statele membre vor raporta anual cu privire la aplicarea programului multianual, ca parte integrantă a exercițiului de verificare și închidere a conturilor. Pentru a fi luate în considerare în cadrul procesului de evaluare la jumătatea perioadei, rapoartele vor fi solicitate în 2017 pentru a se furniza informații suplimentare cu privire la progresele înregistrate în vederea atingerii obiectivelor. Un exercițiu similar va avea loc în 2019, pentru a se facilita, după caz, regularizările în cursul ultimului exercițiu financiar (2020). · Susținând dezvoltarea, în domeniul afacerilor interne, a unei culturi bazate pe evaluare, fondurile vor avea un cadru comun de evaluare și monitorizare cu indicatori generali aferenți politicilor care pun în evidență abordarea axată pe rezultate în ceea ce privește fondurile și rolul esențial pe care îl pot juca în mixul de politici pentru atingerea obiectivelor privind spațiul de libertate, securitate și justiție. Acești indicatori se referă la impactul pe care l-ar putea avea fondurile: dezvoltarea unei culturi comune în ceea ce privește securitatea frontierelor, cooperarea polițienească și gestionarea crizelor; gestionarea eficace a fluxurilor de migrație în Uniune; tratamentul corect și echitabil al resortisanților țărilor terțe; solidaritatea și cooperarea între statele membre în vederea abordării problemelor legate de migrație și securitate internă și o abordare comună a Uniunii atât cu privire la migrație, cât și la securitate în relațiile cu țările terțe. · Pentru a asigura aplicarea corespunzătoare a principiilor privind evaluarea și, ținând seama de experiența practică dobândită din evaluarea în statele membre în temeiul actualei finanțări a Uniunii în domeniul afacerilor interne, Comisia și statele membre vor colabora pentru a dezvolta, prin intermediul dispozițiilor de aplicare, cadrul comun de evaluare și monitorizare, definind, inter alia, modelele și indicatorii comuni pentru realizări și rezultate. · Toate măsurile vor fi stabilite la începutul perioadei de programare, permițând astfel statelor membre să instituie propriile sisteme de raportare și de evaluare pe baza principiilor și cerințelor convenite. · Pentru a reduce sarcina administrativă și pentru a asigura sinergiile între raportare și evaluare, informațiile necesare pentru rapoartele de evaluare vor valorifica și completa informațiile furnizate de către statele membre în rapoartele anuale de punere în aplicare a programelor naționale. · Termenul pentru raportul de evaluare intermediară este 2018 și ar trebui să constituie un element al reflecției privind următoarea perioadă de programare. 2011/0367 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de stabilire a dispozițiilor generale privind Fondul pentru azil și migrație și instrumentul de sprijin financiar pentru cooperarea polițienească, prevenirea și combaterea criminalității și gestionarea crizelor PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 78 alineatul (2), articolul 79 alineatul (2), articolul 79 alineatul (4), articolul 82 alineatul (1), articolul 84 și articolul 87 alineatul (2), având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[8], având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[9], acționând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Politica Uniunii Europene în domeniul afacerilor interne este de a crea un spațiu de libertate, securitate și justiție: un spațiu fără frontiere interne, în care persoanele pot intra, se pot deplasa, pot trăi și lucra în mod liber, având încredere că drepturile lor sunt respectate pe deplin și că securitatea le este asigurată, având în vedere provocările comune, ca de exemplu dezvoltarea unei politici de imigrare cuprinzătoare a Uniunii pentru consolidarea competitivității și a coeziunii sociale a Uniunii, crearea unui sistem european comun de azil, prevenirea și combaterea amenințărilor pe care le reprezintă criminalitatea gravă și organizată, a infracțiunilor informatice și a terorismului. (2) Finanțarea Uniunii cu scopul de a sprijini dezvoltarea acestui domeniu ar trebui să constituie un semnal concret al solidarității și al responsabilității comune, atribute indispensabile pentru a se răspunde la provocările comune. (3) Existența unui cadru comun ar trebui să asigure coerența, simplificarea și aplicarea uniformă, aspecte necesare ale finanțării domeniilor de politică vizate. (4) Un cadru comun ar trebui să stabilească principiile de asistență și să identifice responsabilitățile statelor membre și ale Comisiei pentru a se asigura aplicarea acestor principii. (5) Acest tip de finanțare din partea Uniunii ar fi mai eficient și mai bine focalizat atunci când cofinanțarea acțiunilor eligibile s-ar baza pe programarea strategică multianuală, elaborată de către fiecare stat membru, în dialog cu Comisia. (6) Măsurile întreprinse în țările terțe și în legătură cu țările terțe, care beneficiază de sprijin în temeiul regulamentelor specifice ar trebui corelate, din punct de vedere al sinergiilor și consecvenței, cu alte acțiuni desfășurate în afara Uniunii și care beneficiază de sprijin în cadrul instrumentelor geografice și tematice de asistență externă a Uniunii. În special, în punerea în aplicare a acestor acțiuni, ar trebui să se aibă în vedere coerența deplină cu principiile și obiectivele generale ale acțiunii externe și ale politicii externe a Uniunii referitoare la țara sau regiunea în cauză. Obiectivul măsurilor nu ar trebui să fie sprijinirea acțiunilor care au o componentă clară de dezvoltare și, atunci când este cazul, ar trebui să completeze asistența financiară acordată prin intermediul instrumentelor de ajutor extern. Se va asigura, de asemenea, coerența cu politica umanitară a Uniunii, în special în ceea ce privește aplicarea asistenței de urgență. (7) Acțiunea externă ar trebui să fie consecventă și coerentă, conform articolului 18 alineatul (4) din TUE. (8) Înainte de pregătirea programelor multianuale ca mijloc de realizare a obiectivelor acestui tip de finanțare al Uniunii, statele membre și Comisia ar trebui să inițieze un dialog politic și să stabilească, așadar, o strategie coerentă pentru fiecare stat membru în parte. (9) Strategia ar trebui să facă obiectul unei evaluări la jumătatea perioadei, pentru a asigura finanțarea corespunzătoare în perioada 2018-2020. (10) Statele membre ar trebui să instituie un parteneriat cu autoritățile și organismele vizate pentru a pregăti, aplica și monitoriza programele lor naționale pe întreaga perioadă multianuală. Statele membre ar trebui să instituie comitete de monitorizare a programelor naționale și să ofere asistență în procesul de examinare a punerii în aplicare și a progreselor înregistrate pentru atingerea obiectivelor. (11) Eligibilitatea cheltuielilor în cadrul programelor naționale ar trebui stabilită prin dreptul intern, sub rezerva principiilor comune. Datele inițiale și finale pentru eligibilitatea cheltuielilor ar trebui să fie definite astfel încât să se prevadă norme uniforme și echitabile pentru aplicarea programelor naționale. (12) Asistența tehnică ar trebui să permită statelor membre să susțină aplicarea programelor lor naționale și să asiste beneficiarii în ceea ce privește respectarea obligațiilor lor și a dreptului Uniunii. (13) În vederea asigurării unui cadru adecvat pentru acordarea rapidă a asistenței de urgență, prezentul regulament ar trebui să faciliteze sprijinirea activităților care au generat cheltuieli, anterior formulării cererii de asistență, în conformitate cu dispozițiile Regulamentului financiar[10] care permite această flexibilitate în cazuri excepționale și bine întemeiate. (14) Interesele financiare ale Uniunii Europene ar trebui să fie protejate prin măsuri proporționale pe tot parcursul ciclului de cheltuieli, inclusiv măsuri de prevenire, detectare și investigare a neregulilor, recuperarea fondurilor pierdute, plătite în mod necuvenit sau utilizate în mod incorect și, dacă este cazul, sancțiuni. (15) Statele membre ar trebui să adopte măsuri adecvate pentru a garanta funcționarea adecvată a sistemului de gestiune și control, precum și calitatea punerii în aplicare. În acest scop, este necesar să se stabilească principiile generale și funcțiile necesare pe care ar trebui să le îndeplinească aceste sisteme. (16) Pentru a se garanta aplicarea eficientă și corectă a programelor naționale, ar trebui să se precizeze obligațiile care revin statelor membre în ceea ce privește sistemele de gestiune și control, de prevenire, identificare și corectare a neregulilor și a încălcării dreptului Uniunii. (17) În conformitate cu principiile subsidiarității și proporționalității, statele membre ar trebui să aibă responsabilitatea principală, prin intermediul sistemelor proprii de gestiune și control, pentru punerea în aplicare și controlul programelor naționale. (18) Numai autoritățile responsabile, acreditate de statele membre, oferă asigurarea rezonabilă a efectuării controalelor necesare înainte de a acorda beneficiarilor sprijinul de la bugetul Uniunii. Prin urmare, trebuie să se prevadă în mod explicit că se pot rambursa de la bugetul Uniunii doar cheltuielile efectuate de autoritățile responsabile acreditate. (19) Ar trebui să fie stabilite competențele și responsabilitățile Comisiei în ceea ce privește verificarea funcționării eficiente a sistemelor de gestiune și control, precum și în ceea ce privește solicitarea întreprinderii de acțiuni de către statele membre. (20) Angajamentele bugetare ale Uniunii ar trebui efectuate o dată pe an. Pentru a asigura gestionarea eficientă a programului, este necesar să se stabilească norme comune pentru plata soldului anual și a soldului final. (21) Plata reprezentând prefinanțarea, efectuată la începerea programelor garantează că statul membru are mijloacele necesare pentru a oferi sprijin beneficiarilor în ceea ce privește punerea în aplicare a programului de îndată ce programul este aprobat. Prin urmare, trebuie să se prevadă dispoziții privind sumele inițiale de prefinanțare. Prefinanțarea inițială ar trebui lichidată în totalitate la închiderea programului. (22) Revizuirea trienală a Regulamentului financiar[11] introduce modificări la principiile de gestiune partajată de care trebuie să se țină seama. (23) În vederea consolidării răspunderii pentru cheltuielile cofinanțate de la bugetul Uniunii într-un anumit an, ar trebui creat un cadru adecvat pentru verificarea și închiderea anuală a conturilor. Conform acestui cadru, autoritatea responsabilă ar trebui să transmită Comisiei, pentru un program național, o declarație de gestiune însoțită de situațiile anuale, un raport sintetic, precum și avizul unui auditor independent și un raport de control. (24) Pentru a susține asigurarea care stă la baza verificării și închiderii anuale a conturilor în Uniune, ar trebui stabilite dispoziții comune privind natura și nivelul controalelor care urmează a fi efectuate de statele membre. (25) Pentru a asigura buna gestiune financiară a resurselor Uniunii, ar putea să se considere necesar ca rectificările financiare să fie efectuate de către Comisie. Pentru a asigura certitudinea juridică pentru statele membre, este important să se definească circumstanțele în care nerespectarea legislației Uniunii sau a legislației naționale poate duce la rectificări financiare din partea Comisiei. Pentru a se asigura că rectificările financiare pe care Comisia le poate impune statelor membre sunt legate de protecția intereselor financiare ale Uniunii, acestea ar trebui să se limiteze la cazurile în care încălcarea legislației Uniunii sau a legislației naționale privește, direct sau indirect, eligibilitatea, regularitatea, gestiunea sau controlul acțiunilor și al cheltuielilor corespunzătoare. Pentru a garanta proporționalitatea, este important ca natura și gravitatea abaterii să fie luate în considerare de Comisie atunci când stabilește valoarea rectificării financiare. În acest sens, este necesar să se stabilească criteriile pentru aplicarea rectificărilor financiare de către Comisie și procedura care poate duce la o decizie privind rectificarea financiară. (26) Pentru a stabili relația financiară între autoritățile responsabile și bugetul Uniunii Comisia ar trebui să verifice anual conturile acestor autorități. Decizia cu privire la verificarea și închiderea conturilor trebuie să vizeze exhaustivitatea, acuratețea și veridicitatea conturilor, dar nu și conformitatea cheltuielilor cu legislația Uniunii. (27) Comisia, care este responsabilă de aplicarea corectă a dreptului Uniunii în temeiul articolului 17 din Tratatul privind Uniunea Europeană, ar trebui să decidă dacă cheltuielile suportate de statele membre sunt efectuate în conformitate cu legislația Uniunii. Statele membre ar trebui să aibă dreptul de a justifica deciziile privind efectuarea plăților. Pentru a oferi statelor membre asigurări juridice și financiare în ceea ce privește cheltuielile efectuate în trecut, trebuie stabilită o perioadă maximă în care Comisia să decidă asupra consecințelor financiare care decurg din nerespectarea legislației. (28) Pentru a încuraja disciplina financiară, este oportun să se definească modalitățile de dezangajare a oricărei părți a angajamentului bugetar aferent unui program național, în special atunci când o sumă poate fi exclusă din dezangajare, în principal în situația în care întârzierile în punerea în aplicare apar ca urmare a unei proceduri judiciare sau a unui recurs administrativ cu efect de suspendare sau din motive de forță majoră. (29) Pentru a asigura aplicarea corespunzătoare a normelor generale privind dezangajarea, normele stabilite ar trebui să prezinte detaliat modul de stabilire a termenelor-limită pentru dezangajare și modul de calcul al sumelor respective. (30) Este important să aducem în atenția publicului larg realizările obținute prin fondurile Uniunii. Cetățenii au dreptul să cunoască modul în care sunt cheltuite resursele financiare ale Uniunii. Responsabilitatea privind comunicarea informațiilor corespunzătoare către public ar trebui să revină atât autorităților responsabile, cât și beneficiarilor. Pentru a îmbunătăți eficiența comunicării cu publicul larg și pentru a asigura sinergii mai puternice între activitățile de comunicare întreprinse la inițiativa Comisiei, bugetul alocat pentru acțiunile de comunicare în temeiul prezentei finanțări a Uniunii contribuie, de asemenea, la acoperirea comunicării instituționale a priorităților politice ale Uniunii Europene, dacă acestea sunt legate de obiectivele generale ale prezentei finanțări acordate de Uniune. (31) În scopul asigurării difuzării ample a informațiilor cu privire la prezenta finanțare acordată de Uniune și pentru a informa beneficiarii potențiali cu privire la oportunitățile de finanțare, ar trebui definite normele detaliate referitoare la măsurile de informare și de comunicare, precum și anumite caracteristici tehnice ale unor astfel de măsuri în baza prezentului regulament, iar fiecare stat membru ar trebui să creeze un site internet sau un portal de internet unde să includă informațiile necesare. (32) Eficiența acțiunilor care beneficiază de sprijin depinde, de asemenea, de evaluarea acțiunilor respective și de difuzarea rezultatelor obținute. Ar trebui oficializate responsabilitățile statelor membre și ale Comisiei în această privință, precum și modalitățile de garantare a fiabilității evaluării și a calității informațiilor conexe. (33) Pentru a modifica dispozițiile prezentului regulament privind principiile comune în materie de eligibilitate a cheltuielilor, competența de adoptare de acte legislative în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ar trebui delegată Comisiei. Este deosebit de important ca, în cursul activității pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți. În momentul pregătirii și elaborării actelor delegate, Comisia ar trebui să garanteze transmiterea simultană, promptă și adecvată a documentelor pertinente către Parlamentul European și Consiliu. (34) În vederea asigurării unor condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentului regulament, Comisia ar trebui investită cu competențe de punere în aplicare. Aceste competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie[12]. (35) Procedura de examinare ar trebui utilizată pentru actele de punere în aplicare ce stabilesc obligații comune pentru statele membre, în special cu privire la furnizarea informațiilor către Comisie, iar procedura de consultare ar trebui folosită pentru adoptarea actelor de punere în aplicare privind modelele pentru furnizarea informațiilor către Comisie, dată fiind natura lor pur tehnică. (36) Întrucât obiectivul prezentului regulament, respectiv stabilirea dispozițiilor generale, nu poate fi suficient realizat de către statele membre, putând fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri, conform principiului subsidiarității, astfel cum este enunțat la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea acestui obiectiv. În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, și fără a aduce atingere articolului 4 din respectivul protocol, aceste state membre nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu au obligații în temeiul acestuia și nici nu fac obiectul aplicării sale. [SAU] [În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Regatul Unit și Irlanda și-au notificat dorința de a participa la adoptarea și punerea în aplicare a prezentului regulament.] (37) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale, ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: CAPITOLUL I DISPOZIȚII GENERALE Articolul 1 Scopul și domeniul de aplicare Prezentul regulament stabilește normele generale de aplicare a regulamentelor specifice în ceea ce privește: (a) finanțarea cheltuielilor; (b) parteneriatul, programarea, raportarea, monitorizarea și evaluarea; (c) sistemele de gestiune și control care trebuie instituite de statele membre; (d) verificarea și închiderea conturilor. Articolul 2 Definiții În sensul prezentului regulament se aplică următoarele definiții: (a) „Regulamente specifice” înseamnă: – Regulamentul .../2012/UE [de instituire a Fondului pentru azil și migrație pentru perioada 2014-2020]; – Regulamentul …/2012/UE [de instituire, ca parte a Fondului pentru securitate internă, a instrumentului de sprijin financiar pentru cooperarea polițienească, prevenirea și combaterea criminalității și gestionarea crizelor; precum și – orice alt regulament care conține dispoziții privind aplicarea prezentului regulament. (b) „programare” înseamnă procesul de organizare, luare a deciziilor și finanțare în mai multe etape pentru punerea în aplicare, pe bază multianuală, a acțiunii comune a UE și a statelor membre în vederea realizării obiectivelor regulamentelor specifice; (c) „acțiune” înseamnă un proiect sau un grup de proiecte selectate de către autoritatea responsabilă de programul național în cauză sau sub răspunderea acesteia, care contribuie la obiectivele generale și specifice urmărite prin regulamentele specifice; (d) „acțiunea Uniunii” înseamnă o acțiune transnațională sau o acțiune de interes special pentru Uniune, astfel cum este definită în regulamentele specifice; (e) „proiect” înseamnă mijloacele specifice și practice utilizate pentru punerea în aplicare, integrală sau parțială, a unei acțiuni de către un beneficiar al contribuției financiare a Uniunii; (f) „asistență de urgență” înseamnă un proiect sau un grup de proiecte care abordează o situație de urgență, astfel cum este definită în regulamentele specifice; (g) „beneficiar” înseamnă destinatarul unei contribuții a Uniunii în cadrul unui proiect, indiferent dacă este un organism public sau privat, o organizație internațională sau Crucea Roșie, Federația Internațională a Societăților Naționale de Cruce Roșie și Semilună Roșie. CAPITOLUL II PRINCIPIILE ASISTENȚEI Articolul 3 Principii generale 1. Regulamentele specifice prevăd acordarea de sprijin, prin programele naționale, pentru acțiunile Uniunii și asistența de urgență, în completarea intervenției naționale, regionale și locale, în vederea realizării obiectivelor Uniunii. 2. Comisia și statele membre se asigură că sprijinul acordat în temeiul regulamentelor specifice și de către statele membre este consecvent cu activitățile, politicile și prioritățile Uniunii Europene și complementar celorlalte instrumente ale Uniunii Europene. 3. Sprijinul acordat în temeiul regulamentelor specifice se pune în aplicare în strânsă cooperare între Comisie și statele membre. 4. În conformitate cu responsabilitățile lor, Comisia și statele membre, împreună cu SEAE, asigură, în ceea ce privește acțiunile din țările terțe și în legătură cu țările terțe coordonarea între acest regulament și regulamentele specifice, precum și cu celelalte politici și instrumente ale Uniunii, inclusiv cele din cadrul acțiunii externe a Uniunii. 5. Comisia și statele membre aplică principiul bunei gestiuni financiare, în conformitate cu articolul [26] din Regulamentul financiar. 6. Comisia și statele membre asigură eficiența sprijinului acordat în temeiul regulamentelor specifice, în special prin monitorizare, raportare și evaluare. 7. Comisia și statele membre își îndeplinesc rolurile care le revin în legătură cu prezentul regulament și regulamentele specifice, cu scopul de a reduce sarcina administrativă a beneficiarilor. Articolul 4 Conformitatea cu legislația Uniunii și legislația națională Acțiunile finanțate prin regulamentele specifice trebuie fie conforme cu legislația Uniunii și cu legislația națională aplicabilă. Articolul 5 Protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene 1. Comisia ia măsurile adecvate pentru a se asigura că, atunci când sunt puse în aplicare acțiunile finanțate în temeiul regulamentelor specifice, interesele financiare ale Uniunii Europene sunt protejate prin aplicarea de măsuri preventive împotriva fraudei, corupției și oricăror altor activități ilegale, prin controale eficace, iar dacă se identifică nereguli, prin recuperarea sumelor plătite în mod necuvenit și, dacă este cazul, prin aplicarea de sancțiuni eficace, proporționale și cu efect disuasiv. 2. Statele membre au obligația de a preveni, detecta și corecta neregulile și recuperează sumele plătite necuvenit, împreună cu dobânzile aferente efectuării cu întârziere a plăților. Statele membre adresează Comisiei rapoarte cu privire la aceasta și o informează cu privire la evoluția procedurilor administrative și judiciare. 3. În cazul în care sumele plătite în mod necuvenit unui beneficiar nu pot fi recuperate din cauza greșelii sau neglijenței unui stat membru, respectivul stat membru este responsabil de rambursarea sumelor în cauză către bugetul general al Uniunii. 4. Statele membre asigură prevenirea eficientă a actelor de fraudă, în special în ceea ce privește domeniile cu un grad ridicat de risc, astfel încât acțiunile de prevenire să reprezinte totodată un factor disuasiv, ținându-se seama de beneficiile și caracterul proporțional al măsurilor. 5. Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 54, în ceea ce privește obligațiile statelor membre prevăzute la alineatul (4). 6. Comisia ori reprezentanții săi și Curtea de Conturi au competența de a audita, în baza documentelor și la fața locului, toți beneficiarii de granturi, contractanții și subcontractanții care au primit fonduri ale Uniunii. Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) poate efectua controale și inspecții la fața locului în cazul operatorilor economici vizați direct sau indirect de acest tip de finanțare, în conformitate cu procedurile stabilite de Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96 pentru a stabili dacă s-a săvârșit un act de fraudă, un act de corupție sau o altă activitate ilegală care afectează interesele financiare ale Uniunii Europene în legătură cu un acord de grant, o decizie de grant sau cu un contract legat de o finanțare din partea Uniunii. Fără a se aduce atingere primului și celui de al doilea paragraf, acordurile de cooperare cu țări terțe și organizații internaționale, precum și acordurile de grant, deciziile de grant și contractele care rezultă din aplicarea prezentului regulament și a regulamentelor specifice trebuie să autorizeze în mod expres Comisia, Curtea de Conturi și OLAF să efectueze astfel de audituri, controale și inspecții la fața locului. Articolul 6 Programare Obiectivele regulamentelor specifice se îndeplinesc în cadrul perioadei de programare multianuală 2014-2020, sub rezerva unei evaluări la jumătatea perioadei, în conformitate cu articolul 15. CAPITOLUL III CADRUL FINANCIAR PENTRU ACȚIUNILE UNIUNII, ASISTENȚA DE URGENȚĂ ȘI ASISTENȚA TEHNICĂ Articolul 7 Cadrul de punere în aplicare 1. Comisia stabilește suma globală pusă la dispoziție pentru acțiunile Uniunii, asistența de urgență și asistența tehnică la inițiativa Comisiei în cadrul creditelor anuale ale bugetului Uniunii. 2. Comisia adoptă, printr-un act de punere în aplicare, programul de lucru pentru acțiunile Uniunii și asistența de urgență. Actul de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 55 alineatul (3). 3. Pentru a asigura disponibilitatea resurselor în timp util, Comisia poate adopta, separat, un program de lucru privind asistența de urgență. 4. Acțiunile Uniunii, asistența de urgență și asistența tehnică acordată la inițiativa Comisiei pot fi puse în aplicare: – direct, de către Comisie sau prin agențiile executive; – indirect, de către alte entități și persoane decât statele membre, în conformitate cu articolul [57] din Regulamentul financiar. Articolul 8 Asistență de urgență 1. Ca răspuns la o situație de urgență, astfel cum este definită în regulamentele specifice, Comisia poate decide să acorde asistență de urgență. 2. În limita resurselor disponibile, asistența de urgență poate reprezenta până la 100% din cheltuielile eligibile. 3. Poate consta în asistență în statele membre și în țările terțe, în conformitate cu obiectivele și acțiunile definite în regulamentele specifice. 4. Asistența de urgență poate susține cheltuielile suportate anterior datei depunerii cererii de subvenție sau cererii de asistență, atunci când acest lucru este necesar pentru aplicarea acțiunii. Articolul 9 Acțiunile Uniunii și asistența de urgență în țările terțe sau în legătură cu țările terțe 1. Comisia poate decide să finanțeze acțiunile Uniunii și asistența de urgență în țările terțe sau în legătură cu țările terțe, în conformitate cu obiectivele și acțiunile definite în regulamentele specifice. 2. Atunci când acțiunile de acest tip sunt aplicate direct, următoarele entități pot depune cereri: (a) statele membre; (b) țările terțe; (c) organismele comune instituite de țări terțe și de Uniune sau de statele membre; (d) organizațiile internaționale, inclusiv organizațiile regionale, organizațiile, serviciile sau misiunile Organizației Națiunilor Unite, instituțiile financiare internaționale și băncile de dezvoltare, precum și instituțiile cu jurisdicție internațională, în măsura în care acestea contribuie la obiectivele regulamentului specific (regulamentelor specifice) vizat(e); (e) Comitetul Internațional al Crucii Roșii (CICR), Federația Internațională a Societăților Naționale ale Crucii Roșii și Semilunii Roșii; (f) organizațiile neguvernamentale instituite și înregistrate în Uniune și în țările asociate la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen. Articolul 10 Asistența tehnică la inițiativa Comisiei 1. La inițiativa sau în numele Comisiei, regulamentele specifice pot susține asistența de pregătire, de monitorizare, administrativă și tehnică, precum și măsurile de evaluare, de audit și de control necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament și a regulamentelor specifice. 2. Aceste măsuri pot include, dar nu se limitează la: (a) asistență pentru pregătirea și evaluarea proiectelor; (b) sprijin pentru consolidarea instituțională și a capacității administrative pentru gestionarea eficientă a prezentului regulament și a regulamentelor specifice; (c) măsuri legate de analiza, gestionarea, monitorizarea, schimbul de informații și punerea în aplicare a prezentului regulament și a regulamentelor specifice, precum și măsuri referitoare la punerea în aplicare a sistemelor de control și a asistenței tehnice și administrative; (d) evaluări, expertize, statistici și studii, inclusiv cele de natură generală privind funcționarea regulamentelor specifice; (e) acțiuni de difuzare a informațiilor, rețele de sprijin, efectuarea unor activități de comunicare, de sensibilizare, de promovare a cooperării și de schimb de experiență, inclusiv cu țări terțe. Pentru a îmbunătăți eficiența comunicării cu publicul larg și pentru a asigura sinergii mai puternice între activitățile de comunicare întreprinse la inițiativa Comisiei, resursele alocate acțiunilor de comunicare în temeiul prezentului regulament contribuie, de asemenea, la acoperirea comunicării instituționale a priorităților politice ale Uniunii Europene, dacă acestea sunt legate de obiectivele generale ale prezentului regulament și ale regulamentelor specifice; (f) instalarea, funcționarea și interconectarea sistemelor informatice de gestionare, monitorizare, audit, control și evaluare; (g) elaborarea unui cadru comun de evaluare și monitorizare, precum și a unui sistem de indicatori, ținând seama, după caz, de indicatorii naționali; (h) acțiuni vizând îmbunătățirea metodelor de evaluare și a schimbului de informații privind practicile de evaluare; (i) conferințe, seminarii, ateliere și alte măsuri comune în materie de informații și formare privind punerea în aplicare a prezentului regulament și a regulamentelor specifice adresate autorităților și beneficiarilor desemnați; (j) acțiuni legate de activitatea de audit. 3. Acțiunile pot avea în vedere, de asemenea, cadrele financiare precedente și ulterioare. CAPITOLUL IV PROGRAME NAȚIONALE Secțiunea 1 Cadrul de programare și punere în aplicare Articolul 11 Subsidiaritatea și proporționalitatea intervenției 1. Statele membre și autoritățile pe care le desemnează în acest sens („autoritățile desemnate”) sunt responsabile pentru punerea în aplicare a programelor și pentru îndeplinirea atribuțiilor care le revin în temeiul prezentului regulament și al regulamentelor specifice, la nivelul corespunzător, în conformitate cu cadrul instituțional, juridic și financiar al statului membru și sub rezerva conformității cu prezentul regulament și cu regulamentele specifice. 2. Dispozițiile cu privire la punerea în aplicare și utilizarea sprijinului oferit în temeiul regulamentelor specifice și, în special, resursele financiare și administrative necesare pentru raportare, evaluare, gestionare și control trebuie să țină seama de principiul proporționalității având în vedere nivelul sprijinului alocat. Article 12 Parteneriat 1. Fiecare stat membru organizează, în conformitate cu normele și practicile naționale în vigoare, un parteneriat cu autoritățile și organismele în cauză, pentru a elabora și pune în aplicare programele naționale. Aceste autorități și organisme trebuie să includă autoritățile regionale, locale, urbane și alte autorități publice competente și, după caz, organizațiile și organismele internaționale care reprezintă societatea civilă, cum ar fi organizațiile neguvernamentale sau partenerii sociali. 2. Parteneriatul se desfășoară în deplină conformitate cu competența instituțională, juridică și financiară a fiecărei categorii de parteneri. 3. Partenerii trebuie să fie implicați în pregătirea, punerea în aplicare, monitorizarea și evaluarea programelor naționale. 4. Fiecare stat membru instituie un comitet de monitorizare pentru a sprijini punerea în aplicare a programelor naționale. 5. Comisia poate participa la lucrările comitetului de monitorizare, cu titlu consultativ. Articolul 13 Dialog politic 1. Pentru lansarea perioadei de programare, Comisia și fiecare stat membru trebuie să aibă un dialog politic privind criteriile naționale și contribuția care ar putea fi alocată de la bugetul UE pentru realizarea acestor cerințe, având în vedere situația de referință din statul membru în cauză și obiectivele regulamentelor specifice. Acest dialog politic va avea ca rezultat încheierea proceselor verbale agreate sau un schimb de scrisori care identifică nevoile și prioritățile specifice din statul membru în cauză și care vor servi drept cadru pentru elaborarea programelor naționale. În cazul acțiunilor care urmează să fie puse în aplicare în țări terțe și în legătură cu țări terțe, astfel de acțiuni nu vor fi orientate direct spre dezvoltare, iar dialogul politic va avea în vedere coerența deplină cu principiile și obiectivele generale ale acțiunii externe a Uniunii și cu politica externă în ceea ce privește țara sau regiunea respectivă. 2. În contextul examinării cererii de plată la care se face referire în articolul 39 și al raportului privind punerea în aplicare la care se face referire în articolul 49, statul membru în cauză și Comisia examinează progresele înregistrate în punerea în aplicare a programului național, ținând seama de concluziile dialogului de politică. Articolul 14 Pregătirea și aprobarea programelor naționale 1. Fiecare stat membru propune un program național, pe baza concluziilor dialogului de politică la care se face referire la articolul 13 alineatul (1), în conformitate cu regulamentele specifice. 2. Fiecare program național propus trebuie să acopere exercițiile financiare ale perioadei cuprinse între 1 ianuarie 2014 – 31 decembrie 2020 și să fie alcătuit din următoarele elemente: (a) o descriere a situației de referință din statul membru; (b) o analiză a cerințelor din cadrul statului membru și obiectivele naționale menite să răspundă acestor necesități în cursul perioadei acoperite de program; (c) o strategie adecvată care să identifice obiectivele care trebuie urmărite cu sprijinul bugetului UE, cu obiective pentru realizarea acestora, un calendar orientativ și exemple de acțiuni preconizate în vederea atingerii acestor obiective; (d) mecanismele care asigură coordonarea între instrumentele instituite de regulamentele specifice și alte instrumente naționale și ale Uniunii; (e) informații privind cadrul de monitorizare și de evaluare ce urmează a fi stabilit și indicatorii care urmează să fie utilizați pentru măsurarea progreselor realizate în punerea în aplicare a obiectivelor urmărite în raport cu situația de referință din statul membru; (f) măsuri care să asigure punerea în aplicare eficace și eficientă a sprijinului de la bugetul UE, inclusiv folosirea planificată a asistenței tehnice și abordarea aleasă pentru aplicarea principiului parteneriatului, astfel cum este prevăzut la articolul 12; (g) un proiect de plan de finanțare, defalcat pe fiecare exercițiu financiar al perioadei respective; (h) mecanismele și metodele care urmează a fi utilizate pentru popularizarea programului național; (i) dispozițiile de punere în aplicare a programului național, în care se prevede identificarea autorităților desemnate. 3. Statele membre prezintă Comisiei programele naționale propuse, în termen de cel mult trei luni de la încheierea dialogului politic la care se face referire la articolul 13 alineatul (1). 4. Programele naționale se întocmesc în conformitate cu modelul adoptat de Comisie. Actul de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de consultare menționată la articolul 55 alineatul (2). 5. Înainte de aprobarea unui program național propus, Comisia examinează: (a) coerența acestuia cu obiectivele regulamentelor specifice și concluziile dialogului politic menționat la articolul 13 alineatul (1); (b) relevanța obiectivelor, rezultatelor de obținut, indicatorilor, calendarul și exemplele de acțiuni prevăzute în programul național propus, în lumina strategiei propuse; (c) relevanța dispozițiilor de punere în aplicare la care se face referire la alineatul (2) punctul (i), în lumina acțiunilor preconizate; (d) conformitatea programului propus cu legislația Uniunii; (e) complementaritatea cu sprijinul acordat de alte fonduri ale Uniunii, inclusiv de Fondul social european; (f) după caz, în temeiul unui anumit regulament, pentru obiective și exemple de acțiuni în țări terțe sau în ceea ce privește țările terțe, coerența cu principiile și obiectivele acțiunii externe și politicii externe a Uniunii referitoare la țara sau regiunea în cauză. 6. Comisia formulează observații în termen de trei luni de la data prezentării programului național propus. În cazul în care Comisia consideră că programul național propus nu este în concordanță cu obiectivele regulamentelor specifice, insuficient în lumina strategiei sau neconform cu dreptul Uniunii, aceasta invită statul membru respectiv să furnizeze toate informațiile suplimentare necesare și, după caz, să revizuiască programul național propus. Statul membru furnizează Comisiei toate informațiile suplimentare necesare și, după caz, revizuiește programul național propus. 7. Comisia aprobă, printr-un act de punere în aplicare, fiecare program național în termen de cel mult șase luni de la prezentarea formală de către statul membru, cu condiția de a se ține seama în mod satisfăcător de observațiile formulate de Comisie. 8. Ținând seama de împrejurările nou apărute sau neprevăzute, un program național aprobat poate fi reexaminat, la inițiativa Comisiei sau a statului membru în cauză și, dacă este necesar, poate fi revizuit pentru restul perioadei de programare. Articolul 15 Evaluare la jumătatea perioadei de punere în aplicare 1. În 2017, Comisia și fiecare stat membru reanalizează situația, din perspectiva evoluțiilor apărute în politicile UE și în statul membru în cauză. 2. După această reexaminare, statele membre pot să își revizuiască programele naționale. Programele naționale vor fi revizuite în cazul acelor state membre care vor beneficia de alocări suplimentare în conformitate cu regulamentele specifice. 3. Normele stabilite la articolul 14 privind pregătirea și aprobarea programelor naționale se aplică, mutatis mutandis, pregătirii și aprobării programelor naționale revizuite. 4. Prin acte de punere în aplicare, Comisia alocă statelor membre, în vederea implementării programelor naționale, resursele care sunt disponibile în cadrul evaluării intermediare, conform regulamentelor specifice. După finalizarea revizuirii la jumătatea perioadei, Comisia prezintă Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic și Social European și Comitetului Regiunilor, un raport privind evaluarea la jumătatea perioadei efectuată în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament și cu regulamentelor specifice. Article 16 Structura finanțării 1. Contribuțiile financiare prevăzute în cadrul programelor naționale vor fi acordate sub formă de granturi. 2. Acțiunile susținute în cadrul programelor naționale vor fi cofinanțate din surse publice sau private, nu vor avea scop lucrativ și nu vor face obiectul finanțării din alte surse acoperite de bugetul Uniunii. 3. Contribuția de la bugetul Uniunii nu poate depăși 75% din totalul cheltuielilor eligibile ale unui proiect. 4. Contribuția de la bugetul Uniunii poate fi majorată la 90% în cadrul unor acțiuni specifice sau al unor priorități strategice, astfel cum sunt definite în regulamentele specifice. 5. De asemenea, contribuția de la bugetul Uniunii poate fi majorată la 90% în circumstanțe justificate în mod corespunzător, în special în cazul în care proiectele nu ar fi putut fi implementate altfel și ar fi putut fi realizate obiectivele programului național. Articolul 17 Principii generale de eligibilitate 1. Eligibilitatea cheltuielilor se stabilește pe baza reglementărilor naționale, cu excepția cazului în care se prevăd dispoziții specifice în prezentul regulament sau în regulamentele specifice. 2. În conformitate cu regulamentul specific, pentru a fi eligibile, cheltuielile trebuie: (a) să se încadreze în domeniul de aplicare a normelor specifice și al obiectivelor acestora; (b) să fie necesare pentru desfășurarea activităților care fac obiectul proiectului în cauză; (c) să fie rezonabile și să respecte principiile bunei gestiuni financiare, în special raportul calitate/preț și cost/eficacitate; 3. Cheltuielile sunt eligibile pentru sprijin în temeiul regulamentelor specifice dacă – au fost suportate și plătite de beneficiar între 1 ianuarie 2014 și 31 decembrie 2022; precum și – au fost plătite efectiv de către autoritatea responsabilă acreditată între 1 ianuarie 2014 și 30 iunie 2023. 4. Cheltuielile incluse în cererile de plată ale beneficiarului către autoritatea responsabilă trebuie să fie însoțite de facturi sau documente contabile cu valoare doveditoare echivalentă, cu excepția formelor de sprijin, conform articolului 18 alineatul (1) literele (b), (c) și (d). Pentru astfel de forme de sprijin, prin derogare de la alineatul (3), valorile incluse în cererea de plată trebuie să fie costul rambursat beneficiarului de către autoritatea responsabilă. 5. Veniturile nete generate direct de un proiect în cursul implementării lui, care nu au fost luate în considerare la data aprobării proiectului, se deduc din cheltuielile eligibile ale proiectului în cererea finală de plată prezentată de beneficiar. Articolul 18 Cheltuielile eligibile 1. Cheltuielile eligibile pot fi rambursate în următoarele moduri: (a) rambursarea costurilor eligibile suportate și plătite efectiv, împreună cu amortizarea, după caz; (b) barem standard al costurilor unitare (c) sume forfetare; (d) finanțare forfetară, stabilită prin aplicarea unui procentaj la una sau mai multe categorii definite de costuri. 2. Opțiunile menționate la alineatul (1) pot fi combinate atunci când fiecare acoperă o categorie diferită de costuri sau atunci când sunt utilizate pentru proiecte diferite care se înscriu într-o acțiune sau pentru etape succesive ale unei acțiuni. 3. În cazul în care un proiect este implementat exclusiv prin achiziții de lucrări, de bunuri sau servicii, se aplică doar alineatul (1) litera (a). 4. Sumele menționate la alineatul (1) literele (b), (c) și (d) se stabilesc anticipat, în una dintre modalitățile următoare: (a) o metodă de calcul justă, echitabilă și verificabilă, bazată pe: (i) date statistice sau alte informații obiective; sau (ii) date istorice verificate privind beneficiarii individuali sau aplicarea practicilor lor uzuale de contabilizare a costurilor; (b) metode și bareme corespunzătoare de costuri unitare, sume forfetare și rate forfetare aplicabile în cadrul politicilor Uniunii unui tip similar de acțiune/proiect și beneficiar; (c) metode și bareme corespunzătoare de costuri unitare, sume forfetare și rate forfetare aplicate în cadrul schemelor de granturi finanțate integral de statul membru respectiv pentru un tip similar de acțiune/proiect și de beneficiar; 5. Documentul care stabilește condițiile privind contribuția pentru fiecare proiect/acțiune prevede metoda care trebuie aplicată pentru determinarea costurilor acțiunii și condițiile pentru plata grantului. 6. În cazul în care punerea în aplicare a unui proiect generează costuri indirecte, acestea pot fi calculate ca sumă forfetară în din următoarele moduri: (a) o rată forfetară de până la 20% din costurile directe eligibile, rata fiind calculată pe baza unei metode de calcul corecte, echitabile și verificabile sau a unei metode aplicate în cadrul schemelor de granturi finanțate în întregime de statul membru pentru un tip similar de acțiune/proiect sau de beneficiar; (b) o rată forfetară de maxim 15% din costurile de personal directe eligibile; sau (c) o rată forfetară aplicată costurilor directe eligibile pe baza metodelor existente și a ratelor corespunzătoare, aplicabile în cadrul politicilor Uniunii pentru un tip similar de acțiune/proiect și de beneficiar. 7. Granturile pentru care sprijinul de la bugetul Uniunii nu depășește 50 000 EUR se efectuează sub formă de sume forfetare sau barem standard pentru costuri unitare. 8. Finanțările pe bază de rate forfetare, baremul standard pentru costurile unitare și sumele forfetare menționate la alineatul (4) pot fi calculate pe baza unei abordări care ia în considerare fiecare proiect în parte, prin trimitere la un proiect de buget convenit ex ante de către autoritatea responsabilă în cazul acelor granturi pentru care contribuția de la bugetul Uniunii nu depășește 100 000 EUR. 9. Costurile cu amortizarea pot fi considerate eligibile în următoarele condiții: (a) cheltuielile sunt eligibile în conformitate cu normele de eligibilitate a programului național; (b) valoarea cheltuielilor este dovedită corespunzător prin documente justificative cu valoare doveditoare echivalentă cu a facturilor în cazul rambursării sub forma menționată la alineatul (1) litera (a); (c) costurile se referă exclusiv la perioada de sprijin pentru proiectul respectiv; (d) sprijinul de la bugetul Uniunii nu a contribuit la achiziționarea activelor amortizate. Articolul 19 Cheltuieli neeligibile Următoarele cheltuieli nu sunt eligibile pentru o contribuție de la bugetul Uniunii în temeiul regulamentelor specifice: (a) dobânzi debitoare; (b) achiziționarea unui teren viran; (c) achiziționarea unui teren construit, în cazul în care terenul este necesar pentru implementarea proiectului, la nivelul unei sume care depășește 10% din cheltuielile eligibile totale pentru proiectul în cauză; (d) taxa pe valoarea adăugată. Cu toate acestea, sumele corespunzând TVA-ului sunt eligibile dacă nu se pot recupera în temeiul legislației naționale privind TVA-ul și sunt plătite de către alt beneficiar decât persoana neimpozabilă definită la articolul 13 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 2006/112/CE, cu condiția ca aceste sume aferente TVA-ului să nu fi fost suportate în legătură cu furnizarea infrastructurii. Articolul 20 Asistența tehnică la inițiativa statelor membre 1. La inițiativa unui stat membru, pentru fiecare program național, regulamentele specifice pot sprijini acțiunile de pregătire, gestionare, monitorizare, evaluare, informare și comunicare, colaborarea în rețea, auditul și controlul, precum și măsurile de consolidare a capacității administrative pentru punerea în aplicare a prezentului regulament și a regulamentelor specifice. 2. Aceste măsuri pot cuprinde, în special: (a) cheltuieli legate de pregătirea, selectarea, evaluarea, gestionarea și monitorizarea acțiunilor sau proiectelor; (b) cheltuieli legate de audituri și de verificări la fața locului ale acțiunilor sau proiectelor; (c) cheltuieli legate de evaluările acțiunilor sau proiectelor; (d) cheltuieli legate de informare, diseminare și transparență în ceea ce privește acțiunile sau proiectele; (e) cheltuieli pentru achiziționarea, instalarea și întreținerea sistemelor computerizate pentru gestionarea, monitorizarea și evaluarea prezentului regulament și a regulamentelor specifice; (f) cheltuieli pentru ședințele comitetelor și subcomitetelor de monitorizare în legătură cu punerea în aplicare a acțiunilor; aceste cheltuieli pot include, de asemenea, costurile experților și ale altor participanți la aceste comitete, inclusiv ale participanților din țări terțe, în cazul în care prezența acestora este esențială pentru punerea în aplicare eficientă a acțiunilor sau a proiectelor; (g) cheltuieli pentru consolidarea capacității administrative în vederea punerii în aplicare a prezentului regulament și a regulamentelor specifice. 3. Creditele pot fi utilizate de statele membre pentru a sprijini acțiunile de reducere a sarcinii administrative a beneficiarilor, inclusiv sistemele electronice pentru schimbul de date, precum și acțiunile de consolidare a capacității autorităților statelor membre și a beneficiarilor de a administra și de a utiliza ajutorul prevăzut de regulamentele specifice. 4. Acțiunile pot avea în vedere, de asemenea, cadrele financiare precedente și ulterioare. Secțiunea 2 Gestionare și control Articolul 21 Principiile generale ale sistemelor de gestionare și control Sistemele de gestiune și control prevăd: (a) descrierea funcțiilor fiecăruia dintre organismele care au responsabilitatea gestionării și controlului, repartizarea funcțiilor în cadrul fiecărui organism; (b) respectarea principiului separării funcțiilor între aceste organisme și în cadrul acestora; (c) proceduri menite să garanteze corectitudinea și regularitatea cheltuielilor declarate; (d) sisteme informatice contabile, de stocare și transmitere a datelor financiare și a datelor privind indicatorii, de monitorizare și de raportare; (e) sisteme de raportare și monitorizare, în cazul în care autoritatea responsabilă încredințează îndeplinirea sarcinilor unui alt organism; (f) dispoziții privind auditul funcționării sistemelor de gestiune și control; (g) sisteme și proceduri care garantează o pistă de audit adecvată; (h) prevenirea, detectarea și corectarea neregulilor, inclusiv a fraudei, precum și recuperarea sumelor plătite necuvenit, împreună cu dobânzile. Articolul 22 Responsabilitățile statelor membre 1. Statele membre îndeplinesc obligațiile de gestiune, de control și de audit și își asumă responsabilitățile aferente stabilite de normele privind gestiunea partajată prevăzute în regulamentul financiar și în prezentul regulament. În conformitate cu principiul gestiunii partajate, statele membre răspund de gestiunea și controlul programelor naționale. 2. Statele membre asigură că propriile sisteme de gestionare și control al programelor sunt configurate în conformitate cu dispozițiile prezentului regulament și că funcționarea acestor sisteme este eficientă. 3. Statele membre alocă resurse suficiente pentru ca fiecare organism să își poată îndeplini funcțiile pe toată durata perioadei de programare. 4. Statele membre instituie normele și procedurile pentru selectarea și punerea în aplicare a proiectelor în conformitate cu prezentul regulament. 5. Toate schimburile oficiale de informații între statul membru și Comisie se efectuează prin intermediul sistemului de schimb electronic de date stabilit de Comisie. Articolul 23 Autorități desemnate 1. Pentru punerea în aplicare a programului său național, fiecare stat membru desemnează următoarele organisme: (a) o autoritate de acreditare, astfel cum este definită la articolul [56] din Regulamentul financiar; (b) o autoritate responsabilă acreditată: un organism din sectorul public al statului membru respectiv, care să fie unicul responsabil de buna gestionare și controlul programului național și care să proceseze toate comunicările cu Comisia; (c) o autoritate de audit: o autoritate publică națională sau un organism public național, care să fie independent din punct de vedere funcțional de autoritatea responsabilă și de autoritatea de acreditare și care să răspundă de verificarea funcționării eficiente a sistemului de gestionare și control; (d) după caz, o autoritate delegată: orice organism public sau privat care desfășoară anumite sarcini ale autorității responsabile care intră în atribuțiile acesteia. 2. Fiecare stat membru stabilește norme care reglementează raporturile sale cu autoritățile menționate la alineatul (1) și raporturile sale cu Comisia. Articolul 24 Acreditarea autorităților responsabile 1. În conformitate cu articolul [56 alineatul (3)] din Regulamentul financiar, fiecare autoritate responsabilă de gestionarea și controlul cheltuielilor în temeiul prezentului regulament trebuie să fie acreditată prin decizia oficială a unui organism de acreditare la nivel ministerial. 2. Acreditarea se acordă sub rezerva ca organismul să respecte criteriile de acreditare privind mediul intern, activitățile de control, informare, comunicare și monitorizare stabilite în sau pe baza prezentului regulament. 3. Acreditarea se bazează pe avizul unui organism de audit independent care evaluează dacă autoritatea responsabilă se conformează criteriilor de acreditare. Organismul independent de audit își desfășoară activitatea în conformitate cu standardele de audit recunoscute la nivel internațional. 4. Organismul de acreditare monitorizează autoritatea responsabilă acreditată și își retrage acreditarea prin decizie oficială în cazul în care unul sau mai multe criterii de acreditare nu mai sunt îndeplinite, cu excepția cazului în care autoritatea responsabilă adoptă acțiunile de remediere necesare în cursul unei perioade de probă care urmează a fi stabilită de către autoritatea de acreditare în funcție de gravitatea problemei. Autoritatea de acreditare notifică imediat Comisia în legătură cu instituirea unei perioade de probă pentru o autoritate responsabilă acreditată și în legătură cu orice decizie privind retragerea. 5. Pentru a asigura buna funcționare a acestui sistem, Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu procedura la care se face referire la articolul 54 în ceea ce privește: (a) condițiile minime de acreditare a autorităților responsabile în ceea ce privește mediul intern, activitățile de control, informarea și comunicarea și monitorizarea, precum și normele privind procedura de acordare și de retragere a acreditării; (b) normele privind supravegherea și procedura de revizuire a acreditării autorităților responsabile; (c) obligațiile autorităților responsabile în ceea ce privește intervenția publică, precum și conținutul atribuțiilor care le revin în materie de gestionare și control. Articolul 25 Principii generale privind controalele efectuate de autoritățile responsabile 1. Autoritățile responsabile efectuează un control administrativ sistematic al tuturor cererilor de plată primite de la beneficiari și îl suplimentează cu verificări la fața locului privind cheltuielile aferente cererilor de plată finale de la beneficiari, care sunt declarate în conturile anuale în vederea obținerii unui nivel suficient de asigurare. 2. În ceea ce privește controalele la fața locului, autoritatea responsabilă își extrage eșantionul pentru control din întreaga populație de beneficiari care include, atunci când este cazul, o parte aleatorie și o parte care ia în calcul riscul, pentru a obține o rată de eroare reprezentativă și un nivel de încredere minim, în același timp fiind vizate erorile cele mai mari. 3. Autoritatea responsabilă întocmește un raport de control pentru fiecare verificare la fața locului. 4. Atunci când se constată că problemele identificate sunt de natură sistemică și, prin urmare, pot prezenta un risc pentru alte proiecte, autoritatea responsabilă asigură desfășurarea unei examinări ulterioare, inclusiv, dacă este cazul, controale suplimentare, pentru a se stabili amploarea acestor probleme și dacă rata de eroare depășește pragul de semnificație. Autoritatea responsabilă ia măsurile de prevenție și corecție necesare și le comunică Comisiei în raportul sintetic menționat la articolul 39 alineatul (1) litera (c). 5. Comisia adoptă, prin acte de punere în aplicare, normele necesare pentru a se ajunge la o aplicare uniformă a articolului menționat. Aceste norme se pot referi, în special, la următoarele: (a) norme privind controalele administrative și controalele la fața locului care trebuie efectuate de statele membre cu privire la respectarea obligațiilor, angajamentelor și normelor de eligibilitate care rezultă din aplicarea prezentului regulament și a regulamentelor specifice; (b) norme privind nivelul minim al controalelor la fața locului necesare pentru o gestionare eficace a riscurilor, precum și condițiile în care statele membre trebuie să crească numărul acestor controale sau în care îl pot reduce, dacă sistemele de gestionare și control funcționează corespunzător, iar ratele de eroare sunt la un nivel acceptabil; (c) norme și metode de raportare a controalelor și verificărilor efectuate, precum și rezultatele acestora. Actele de punere în aplicare se adoptă de către Comisie în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 55 alineatul (3). Articolul 26 Plățile către beneficiari Autoritățile responsabile se asigură că beneficiarii primesc suma totală a sprijinului public cât mai repede posibil și în întregime. Nu se deduc și nu se rețin sume și nu se percep taxe specifice sau alte taxe cu efect echivalent care ar reduce sumele respective datorate beneficiarilor. Articolul 27 Funcțiile autorității de audit 1. Autoritatea de audit se asigură că se efectuează audituri ale sistemelor de gestiune și control, pe un eșantion adecvat de cheltuieli prevăzute în conturile anuale. Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 54, cu privire la statutul autorităților de audit, precum și cu privire la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească aceste audituri. 2. În cazul în care auditurile sunt efectuate de un alt organism decât autoritatea de audit, aceasta se asigură că organismul respectiv dispune de independența funcțională necesară. 3. Autoritatea de audit se asigură că lucrările de audit respectă standardele de audit recunoscute la nivel internațional. Articolul 28 Cooperarea cu autoritățile de audit 1. Comisia cooperează cu autoritățile de audit în vederea coordonării planurilor și metodelor de audit ale acestora și procedează la un schimb imediat de rezultate privind auditurile efectuate cu privire la sistemele de gestiune și control. 2. Comisia și autoritățile de audit se reunesc cu regularitate și cel puțin o dată pe an, cu excepția cazului în care se convine altfel, pentru a examina raportul anual de control și avizul și pentru a face schimb de opinii cu privire la aspectele referitoare la îmbunătățirea sistemelor de gestiune și control. Articolul 29 Controale și audituri efectuate de Comisie 1. Comisia, pe baza informațiilor disponibile, ținând seama inclusiv de procedura de acreditare, declarațiile anuale de gestiune, rapoartele anuale de control, avizele de audit anuale, raportul de implementare anual și auditurile realizate de organismele naționale și ale Uniunii, stabilește dacă statele membre au instituit sisteme de gestiune și control conforme cu prezentul regulament și dacă aceste sisteme funcționează în mod eficace pe durata punerii în aplicare a programelor naționale. 2. Fără a aduce atingere auditurilor efectuate de statele membre, funcționarii Comisiei sau reprezentanții autorizați ai Comisiei pot efectua audituri sau controale la fața locului, după un preaviz adecvat. Funcționarii statului membru sau reprezentanții autorizați ai acestora pot participa la audituri sau controale. 3. Domeniul de aplicare al auditurilor sau controalelor poate include, în special: (a) verificarea funcționării eficiente a sistemelor de gestiune și control în cadrul unui program național sau al unei părți din acesta; (b) conformitatea practicilor administrative cu normele Uniunii; (c) existența documentelor justificative necesare și corelarea lor cu acțiunile sprijinite în cadrul programelor naționale; (d) condițiile în care s-au desfășurat și controlat acțiunile; (e) o evaluare a bunei gestiuni financiare a acțiunilor și/sau a programului național. 4. Funcționarii Comisiei sau reprezentanții autorizați ai acesteia, abilitați în mod corespunzător pentru a efectua audituri la fața locului, au acces la toate evidențele, documentele și metadatele, indiferent de mediul de stocare a acestora, care au legătură cu cheltuielile sau cu sistemele de gestiune și control. Statele membre furnizează Comisiei copii ale unor astfel de evidențe, documente și metadate, la cerere. Competențele prevăzute la prezentul alineat nu afectează aplicarea dispozițiilor naționale care rezervă anumite acte agenților special desemnați de legislația națională. Funcționarii Comisiei sau reprezentanții săi autorizați nu participă, printre altele, la vizite la domiciliu sau la interogarea oficială a persoanelor în temeiul legislației naționale. Cu toate acestea, ei au acces la informațiile obținute în acest mod. 5. La cererea Comisiei și cu acordul statului membru, organismele competente ale statului membru respectiv întreprind controale sau anchete suplimentare privind acțiunile care intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament. Agenții Comisiei sau persoanele delegate de Comisie pot lua parte la aceste controale. În scopul îmbunătățirii controalelor, Comisia poate solicita ajutorul autorităților statelor membre respective pentru efectuarea anumitor controale sau anchete, cu acordul statelor membre în cauză. 6. Comisia poate cere unui stat membru să întreprindă acțiunile necesare pentru a asigura funcționarea eficientă a sistemelor sale de gestionare și control sau corectitudinea cheltuielilor, în conformitate cu normele aplicabile. Secțiunea 3 Gestionarea financiară Articolul 30 Angajamente bugetare 1. Angajamentele bugetare ale Uniunii pentru fiecare program național se fac în tranșe anuale în perioada 1 ianuarie 2014 - 31 decembrie 2020. 2. Decizia Comisiei de aprobare a fiecărui program național reprezintă decizia de finanțare în sensul articolului [81 alineatul (2)] din Regulamentul financiar și, odată notificată către statul membru respectiv, constituie un angajament juridic în sensul regulamentului menționat. 3. Pentru fiecare program național, angajamentul bugetar pentru prima tranșă are loc după aprobarea programului național de către Comisie. 4. Angajamentele bugetare pentru tranșele ulterioare vor fi realizate de Comisie înaintea datei de 1 mai a fiecărui an, pe baza deciziei menționate la alineatul (2) din prezentul articol, cu excepția cazurilor în care se aplică articolul [13] din Regulamentul financiar. Articolul 31 Norme comune privind plățile 1. Plățile efectuate de Comisie din contribuția bugetului Uniunii la programul național se efectuează în conformitate cu creditele bugetare și sub rezerva disponibilității fondurilor. Fiecare plată este afectată celui mai vechi angajament bugetar deschis. 2. Plățile se efectuează sub formă de prefinanțare inițială, plăți ale soldului anual și plăți ale soldului final. 3. Se aplică articolul [87] din Regulamentul financiar. Articolul 32 Acumularea prefinanțărilor inițiale și a soldurilor anuale 1. Totalul plății de prefinanțare inițiale și al plăților soldului anual nu trebuie să depășească 95% din contribuția de la bugetul UE pentru programul național. 2. În cazul în care se atinge plafonul de 95%, statele membre continuă să transmită Comisiei cererile de plată. Articolul 33 Dispoziții privind prefinanțarea inițială 1. În urma deciziei Comisiei de aprobare a programului național, Comisia plătește o sumă de prefinanțare inițială pentru întreaga perioadă de programare. Aceasta reprezintă 4% din contribuția de la bugetul UE pentru programul național respectiv. Aceasta poate fi împărțită în două tranșe, în funcție de disponibilitatea bugetară. 2. În cazul în care un program național este aprobat în 2015 sau mai târziu, tranșele se plătesc în anul aprobării programului. 3. Prefinanțarea va fi utilizată exclusiv pentru efectuarea plăților către beneficiarii care pun în aplicare programul național. În acest scop, prefinanțarea se pune la dispoziție fără întârziere autorității responsabile. 4. Suma totală plătită cu titlu de prefinanțare se rambursează Comisiei în cazul în care nu se trimite, în termen de 24 de luni de la data la care Comisia plătește prima tranșă din suma reprezentând prefinanțarea inițială, nicio cerere de plată în conformitate cu articolul 39. 5. Dobânda aferentă prefinanțării inițiale se alocă programului național în cauză și se deduce din suma cheltuielilor publice înscrise în ultima cerere de plată. 6. Suma plătită cu titlu de prefinanțare inițială se descarcă în întregime din conturile Comisiei în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 36, cel târziu la data închiderii programului național. Articolul 34 Definiția exercițiului financiar În sensul prezentului regulament, exercițiul financiar acoperă cheltuielile efectuate și veniturile încasate și înregistrate în conturile autorității responsabile în perioada care începe la 16 octombrie a anului „N-1” și se sfârșește la data de 15 octombrie a anului „N”. Articolul 35 Plata soldului anual 1. Comisia face plata soldului anual, sub rezerva disponibilității resurselor, pe baza planului financiar în vigoare, a conturilor anuale pentru exercițiul financiar corespunzător al programului național și a hotărârii corespunzătoare de închidere a conturilor. 2. Conturile anuale trebuie să acopere plățile efectuate de autoritatea responsabilă în cursul exercițiului financiar pentru care au fost îndeplinite cerințele de control menționate la articolul 25. 3. Soldul anual se plătește în termen de cel mult șase luni de la data la care informațiile și documentele menționate la articolul 39 alineatul (1) și la articolul 49 sunt considerate acceptate de către Comisie, precum și de la date închiderii conturilor anuale cele mai recente. Articolul 36 Închiderea programului 1. Până la 31 decembrie 2023 cel mai târziu, statele membre prezintă următoarele documente: (a) informațiile necesare pentru ultimele conturi anuale, în conformitate cu articolul 39 alineatul (1); (b) o cerere de plată a soldului final; precum și (c) raportul final privind implementarea programului național menționat la articolul 49 alineatul (1). 2. Plățile efectuate de autoritatea responsabilă în perioada 16 octombrie 2022 – 30 iunie 2023 se includ în ultimele conturi anuale. 3. După primirea documentelor menționate la alineatul (1), Comisia efectuează plata soldului final, sub rezerva disponibilității resurselor, pe baza planului financiar în vigoare, a ultimelor conturi anuale și a deciziei de închidere corespunzătoare. 4. Soldul final se plătește în termen de cel mult trei luni de la data închiderii conturilor ultimului exercițiu financiar sau în termen de o lună de la data acceptării raportului final de implementare, oricare dintre aceste dăți este mai recentă. Sumele care încă sunt angajate după data plății soldului se dezangajează de către Comisie în termen de 6 luni, fără a aduce atingere articolului 47. Articolul 37 Întreruperea perioadei de plată 1. Perioada de plată care urmează une