RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Raport de convergență 2013 privind Letonia (pregătit în conformitate cu articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, la cererea Letoniei) /* COM/2013/0341 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Raport de convergență 2013 privind Letonia (pregătit în conformitate cu articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, la cererea Letoniei) 1. Scopul raportului Articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (în continuare TFUE) prevede ca, cel puțin o dată la doi ani sau la cererea unui stat membru care face obiectul unei derogări[1], Comisia și BCE să prezinte Consiliului un raport cu privire la progresele înregistrate de statele membre în îndeplinirea obligațiilor privind realizarea uniunii economice și monetare. Cele mai recente rapoarte de convergență ale Comisiei și BCE, referitoare la toate statele membre care fac obiectul unei derogări, au fost adoptate în mai 2012. Prezentul raport a fost pregătit în urma cererii Letoniei, transmisă la 5 martie 2013. O evaluare mai detaliată a stării de convergență a Letoniei se regăsește în anexa tehnică la prezentul raport [SWD(2013) 196]. Conținutul rapoartelor întocmite de Comisie și de BCE este reglementat de articolul 140 alineatul (1) din TFUE. La acest articol se prevede ca rapoartele să cuprindă o evaluare a compatibilității legislației interne, inclusiv a statutului băncii centrale naționale, cu articolele 130 și 131 din TFUE și cu Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al BCE (denumit în continuare Statutul SEBC/BCE). Rapoartele trebuie, de asemenea, să stabilească dacă statul membru respectiv a atins un stadiu avansat de convergență durabilă luând ca referință îndeplinirea criteriilor de convergență (stabilitatea prețurilor, situația finanțelor publice, stabilitatea cursului de schimb, ratele dobânzii pe termen lung) și luând în considerare și alți factori menționați la articolul 140 alineatul (1) ultimul paragraf din TFUE. Cele patru criterii de convergență sunt prezentate pe larg într-un protocol anexat la tratate (Protocolul nr. 13 privind criteriile de convergență). Criza economică și financiară a relevat, în general, lacune în sistemul actual de guvernanță economică al uniunii economice și monetare (UEM) și a demonstrat că instrumentele existente trebuie utilizate într-un mod mai eficient. Prezenta evaluare este efectuată în contextul reformei sistemului de guvernanță UEM, proces început în urmă cu trei ani cu scopul de a asigura funcționarea durabilă a UEM. Evaluarea convergenței se încadrează astfel în abordarea mai vastă denumită „semestrul european”, care oferă o perspectivă integrată și în amonte asupra provocărilor în materie de politică economică legate de asigurarea sustenabilității bugetare, a competitivității, a stabilității piețelor financiare și a creșterii economice. Principalele inovații în ceea ce privește reforma guvernanței, de natură să îmbunătățească evaluarea convergenței fiecărui stat membru și a sustenabilității sale, includ printre altele consolidarea procedurii aplicate deficitelor excesive prin reforma din 2011 a Pactului de stabilitate și de creștere și instrumente noi de monitorizare a dezechilibrelor macroeconomice. În special, prezentul raport ține cont de evaluarea actualizării din 2013 a Programului de convergență al Letoniei[2] și de concluziile raportului privind mecanismul de alertă din cadrul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice[3]. Criteriile de convergență Examinarea compatibilității legislației interne, inclusiv a statutului băncii centrale naționale, cu articolul 130 și cu obligația de conformare de la articolul 131 din TFUE cuprinde și o evaluare a respectării interdicției de a acorda finanțare monetară (articolul 123) și a interdicției de a aplica accesul preferențial (articolul 124), a compatibilității cu obiectivele [articolul (127) alineatul (1)] și misiunile [articolul (127) alineatul (2)] atribuite SEBC, precum și a altor aspecte privind integrarea băncii centrale naționale în SEBC la data adoptării monedei euro. Criteriul de stabilitate a prețurilor este definit la articolul 140 alineatul (1) prima liniuță din TFUE: „realizarea unui grad înalt de stabilitate a prețurilor [...] rezultă dintr-o rată a inflației apropiată de rata a cel mult trei state membre care au cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor”. Articolul 1 din Protocolul privind criteriile de convergență prevede: „criteriul stabilității prețurilor […] înseamnă că un stat membru are o stabilitate durabilă a nivelului prețurilor și o rată medie a inflației, în cursul unei perioade de un an înaintea examinării, care nu depășește cu mai mult de 1,5 puncte procentuale rata inflației a cel mult trei state membre care au înregistrat cele mai bune rezultate în domeniul stabilității prețurilor. Inflația se calculează cu ajutorul indicelui prețurilor de consum pe o bază comparabilă, ținând seama de diferențele dintre definițiile naționale”[4]. Criteriul durabilității presupune ca rezultatele satisfăcătoare în materie de inflație să fie atribuite în mod esențial evoluției costurilor de producție și a altor factori care influențează prețurile într-un mod structural, și nu influenței unor factori temporari. Prin urmare, analiza convergenței cuprinde o evaluare a factorilor care au o influență asupra perspectivelor inflației și este completată de o trimitere la cele mai recente previziuni privind inflația publicate de serviciile Comisiei[5]. Referitor la acest fapt, raportul estimează, de asemenea, probabilitatea ca statul să atingă valoarea de referință în lunile următoare. Valoarea de referință a inflației a fost calculată ca fiind 2,7% în aprilie 2013, Suedia, Letonia și Irlanda fiind cele trei state membre cu cele mai bune rezultate[6]. Este justificată excluderea dintre țările cu cele mai bune performanțe a țărilor ale căror rate ale inflației nu ar putea fi considerate o referință valabilă pentru alte state membre. Astfel de excepții, în cazul cărora ratele inflației se situau foarte departe de media pentru zona euro, au fost identificate în trecut în cadrul rapoartelor de convergență 2004 și 2010[7]. În situația actuală, este justificat să se excludă Grecia dintre țările cu cele mai bune rezultate, deoarece rata și profilul inflației deviază cu o marjă largă de la media zonei euro, reflectând în special necesitatea unor ajustări importante și situația excepțională a economiei Greciei, astfel încât includerea ei ar afecta în mod nejustificat valoarea de referință și, prin urmare, corectitudinea criteriului[8]. Grecia este înlocuită de Irlanda în grupul țărilor cu cele mai bune rezultate. Criteriul de convergență privind situația finanțelor publice este definit la articolul 140 alineatul (1) a doua liniuță din TFUE ca reprezentând: „caracterul solid al finanțelor publice: acesta rezultă dintr-o situație bugetară care nu cunoaște deficit public excesiv în înțelesul articolului 126 alineatul (6)“. În plus, articolul 2 din Protocolul privind criteriile de convergență prevede că acest criteriu înseamnă că „în momentul examinării, un stat membru nu face obiectul unei decizii a Consiliului menționată la articolul 126 alineatul (6) din tratatul menționat, privind existența unui deficit excesiv în statul membru respectiv”. În cadrul consolidării generale a guvernanței economice în UEM, în 2011 a fost îmbunătățită legislația secundară referitoare la finanțele publice, în special prin noile regulamente de modificare a Pactului de stabilitate și de creștere[9]. La articolul 140 alineatul (1) a treia liniuță, TFUE definește criteriul cursului de schimb ca reprezentând „respectarea limitelor normale de fluctuație prevăzute de mecanismul cursului de schimb din Sistemul Monetar European, timp de cel puțin doi ani, fără devalorizarea monedei în raport cu moneda euro”. La articolul 3 din Protocolul privind criteriile de convergență se prevede: „Criteriul de participare la mecanismul cursului de schimb al Sistemului Monetar European [...] înseamnă că un stat membru a respectat marjele normale de fluctuație prevăzute de mecanismul cursului de schimb al Sistemului Monetar European fără să cunoască tensiuni grave cel puțin pe parcursul ultimilor doi ani dinaintea examinării. În special, statul membru nu a devalorizat din proprie inițiativă cursul de schimb central bilateral al monedei sale în raport cu moneda euro pentru aceeași perioadă”[10]. Perioada de doi ani pentru evaluarea stabilității cursului de schimb în prezentul raport este 17 mai 2011 – 16 mai 2013. În evaluarea criteriului de stabilitate a cursului de schimb, Comisia ia în considerare evoluția unor indicatori auxiliari, cum ar fi evoluția rezervelor valutare și ratele dobânzii pe termen scurt, precum și rolul măsurilor luate în cadrul politicilor aplicate, inclusiv intervențiile pe piața valutară, pentru menținerea stabilității cursului de schimb. În cadrul analizei se are în vedere, de asemenea, impactul acordurilor financiare externe oficiale, atunci când acestea sunt relevante, inclusiv dimensiunea lor, profilul și suma fluxurilor de asistență și posibila condiționalitate politică. Articolul 140 alineatul (1) a patra liniuță din TFUE impune „caracterul durabil al convergenței atinse de statul membru care face obiectul unei derogări și al participării sale la mecanismul cursului de schimb, care se reflectă în nivelul ratelor dobânzilor pe termen lung”. Articolul 4 din Protocolul privind criteriile de convergență prevede: „criteriul de convergență al ratelor dobânzilor [...], în cursul unei perioade de un an înaintea examinării, înseamnă că un stat membru a avut o rată a dobânzii nominală medie pe termen lung care nu poate depăși cu mai mult de 2 puncte procentuale pe aceea a cel mult trei state membre care au înregistrat cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor. Ratele dobânzilor sunt calculate pe baza obligațiunilor de stat pe termen lung sau a unor titluri comparabile, ținând seama de diferențele dintre definițiile naționale”. Valoarea de referință a ratei dobânzii a fost calculată la 5,5% în aprilie 2013. Valoarea de referință se bazează pe ratele dobânzilor pe termen lung din Suedia, Letonia și Irlanda[11]. În Raportul de convergență din 2012, rata dobânzii pe termen lung înregistrată în Irlanda, unul dintre cele trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor, nu a fost inclusă în calculul valorii de referință pentru criteriul privind rata dobânzii pe termen lung, ca urmare a unor distorsiuni grave ale pieței obligațiunilor suverane din această țară. Cu toate acestea, de atunci rata dobânzii pe termen lung din Irlanda a devenit mult mai apropiată de cea a celorlalte state membre din zona euro, iar accesul Irlandei pe piața obligațiunilor s-a ameliorat considerabil, sugerând că rata dobânzii pe termen lung din această țară a redevenit un criteriu de referință semnificativ. Conform articolului 140 alineatul (1) din TFUE este, de asemenea, necesară examinarea altor factori relevanți pentru integrarea economică și pentru convergență. Printre acești factori suplimentari se numără integrarea pieței financiare și a pieței produselor, evoluția balanței contului curent și evoluția costului unitar al muncii, precum și alți indici de preț. Acest din urmă aspect este inclus în evaluarea stabilității prețurilor. Factorii suplimentari reprezintă indicatori importanți ai faptului că procesul de integrare a unui stat membru în zona euro se va desfășura fără dificultăți și oferă o imagine mai amplă asupra sustenabilității convergenței. 2. Compatibilitatea legislației În Raportul de convergență din 2012, evaluarea convergenței juridice a dus la concluzia că legislația Letoniei, în special Legea privind Latvijas Banka (Banca Letoniei - BL), nu era pe deplin compatibilă cu obligația de conformare de la articolul 131 din TFUE. Incompatibilitățile vizau, în special, independența băncii centrale, interzicerea finanțărilor monetare și integrarea băncii centrale în SEBC în momentul adoptării monedei euro, în ceea ce privește misiunile SEBC prevăzute la articolul 127 alineatul (2) din TFUE și la articolul 3 din statutul SEBC/BCE. În urma evaluării Raportului de convergență din 2012, Guvernul Letoniei, în cooperare cu Latvijas Banka, a elaborat modificări ale Legii BL, care au fost adoptate de Parlamentul Letoniei la 10 ianuarie 2013. Legea privind Banca Letoniei astfel cum a fost modificată este pe deplin compatibilă cu articolele 130 și 131 din TFUE. 3. Stabilitatea prețurilor În momentul ultimei evaluări a convergenței, realizate în 2012, Letonia a înregistrat o rată medie a inflației pe 12 luni mai mare decât valoarea de referință. Rata medie a inflației în Letonia în perioada de 12 luni până în aprilie 2013 a fost de 1,3%, deci cu mult inferioară valorii de referință de 2,7%. Se estimează că în lunile următoare ea va rămâne sub nivelul de referință. După ce a atins o valoare maximă a inflației anuale IAPC de 15,3% în 2008, o ajustare importantă a salariului nominal și o corecție a prețurilor la importuri au generat o inflație globală negativă în 2009 și 2010. Ca urmare a inversării ciclului și a apariției unei tendințe de creștere a prețurilor mondiale de consum, valoarea medie a inflației a crescut de la -1,2% în 2010 la 4,2% în 2011, fiind impulsionată și de majorări ale impozitelor indirecte. Pe măsură ce aceste efecte temporare s-au redus, inflația a scăzut la 2,3% în 2012, iar până în aprilie 2013 inflația anuală a scăzut la -0,4%. Se estimează că inflația anuală IAPC va avea o valoare medie de 1,4% în 2013, conform previziunilor serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013, printre altele ca urmare a scăderii prețurilor la energie și a unei reduceri cu 1 punct procentual a ratei standard a TVA începând cu iulie 2012. Se prevede că ea va crește din nou în 2014 atingând o valoare medie de 2,1%, în contextul ameliorării cererii interne și al liberalizării pieței energiei electrice. Nivelul prețurilor din Letonia (circa 71% din media zonei euro în 2011) indică un potențial suplimentar de convergență a nivelului prețurilor pe termen lung. Convergența sustenabilă presupune ca respectarea valorii de referință să reflecte mai degrabă factori fundamentali decât factori temporari. În cazul Letoniei, reducerea TVA în iulie 2012 a contribuit la actualul nivel scăzut al ratei medii a inflației pe 12 luni. Totuși, analiza factorilor fundamentali subiacenți și faptul că valoarea de referință este atinsă cu o marjă largă susțin o evaluare pozitivă a îndeplinirii criteriului de stabilitate a prețurilor. Perspectivele privind inflația pe termen mediu vor depinde în special de creșterea salariilor în conformitate cu productivitatea, care va depinde mai ales de menținerea flexibilității pieței muncii. În viitor, este esențial ca sustenabilitatea convergenței să nu fie afectată de reapariția unei expansiuni a cererii interne alimentată de credite și de creșterea aferentă a prețurilor activelor – în special pe piața locuințelor. Probabilitatea unui astfel de rezultat este redusă, având în vedere măsurile politice adoptate de Letonia pentru a răspunde crizei din 2008-2009, în timp ce combinația de factori care a determinat expansiunea puternică a creditului în trecut (cerere de credit în creștere, accelerarea consolidării și integrării sectorului financiar, compresia rapidă a marjelor de risc) nu este preconizată să reapară în viitorul previzibil. Ameliorările mediului de afaceri, progresele în privința atragerii unor noi investiții, înlăturarea blocajelor rămase de pe piața muncii și o stabilire competitivă a prețurilor în cadrul piețelor de produse vor fi factori esențiali pentru menținerea stabilității prețurilor pe termen mediu. Evoluția prețurilor va depinde, de asemenea, de menținerea unei politici bugetare prudente, inclusiv de stabilirea prudentă a salariilor din sectorul public, cu scopul de a menține cererea internă în conformitate cu principiile de bază și de a sprijini stabilizarea așteptărilor referitoare la inflație. Letonia îndeplinește criteriul privind stabilitatea prețurilor. 4. Finanțe publice În prezent, Letonia face obiectul unei decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv (Decizia Consiliului din 7 iulie 2009). Consiliul a recomandat Letoniei să corecteze deficitul excesiv până în 2012. Nivelul deficitului public în Letonia a atins o valoare de 8,1% din PIB în 2010, dar a scăzut la 1,2% din PIB în 2012, în special datorită eforturilor considerabile de consolidare. Previziunile serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013 estimează raportul deficit/PIB la 1,2% în 2013 și la 0,9% în 2014 în baza ipotezei menținerii acelorași politici. Ponderea datoriei publice brute în PIB a scăzut la 40,7% în 2012 și se preconizează că va scădea în continuare, atingând 40,1% din PIB până la finalul anului 2014. În martie 2012, Letonia a semnat Tratatul privind stabilitatea, coordonarea și guvernanța în UEM, iar actul corespunzător de ratificare a fost aprobat de parlamentul său în mai 2012. Acest lucru implică un angajament suplimentar de a aplica politici bugetare sustenabile, orientate spre stabilitate. În plus, în ianuarie 2013, parlamentul a aprobat Legea privind disciplina bugetară (LDB), în cadrul ultimei lecturi. Această lege instituie principiul stabilirii de obiective bugetare pe tot parcursul unui ciclu, cu un deficit structural de referință de 0,5% din PIB, și va oferi un cadru pentru o politică bugetară bazată pe reguli, în special prin limitarea creșterilor cheltuielilor prociclice. De asemenea, legea menționată include prevederi privind instituirea unui consiliu bugetar independent, urmând a fi instituit de la 1 ianuarie 2014, care va monitoriza respectarea setului de norme bugetare. O punere în aplicare temeinică a LDB va fi esențială pentru a contracara riscurile legate de presiunea de a relaxa politica bugetară după încheierea cu succes a programului de ajustare. Având în vedere aceste evoluții și previziunile serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013, Comisia consideră că deficitul excesiv a fost corectat printr-o reducere credibilă și durabilă a deficitului bugetar, sub 3% din PIB în 2012, respectând deci termenul limită recomandat de Consiliu. Prin urmare, Comisia a recomandat Consiliului să abroge decizia privind existența unui deficit excesiv în Letonia [SEC(2013) XYZ]. În cazul în care Consiliul decide abrogarea deciziei privind deficitul excesiv pentru Letonia, această țară va îndeplini criteriul privind finanțele publice. 5. Stabilitatea cursului de schimb Latsul leton participă la ERM II începând cu 2 mai 2005, adică de mai bine de opt ani la data adoptării prezentului raport. La intrarea în ERM II, autoritățile s-au angajat unilateral să mențină latsul la o marjă de fluctuație de ±1% față de cursul de schimb central. În cei doi ani care au precedat prezenta evaluare, cursul de schimb al latsului nu a deviat de la cursul de schimb central cu mai mult de ± 1% și nu s-a confruntat cu tensiuni. Latsul a fost tranzacționat în general aproape de limita superioară a benzii unilaterale, trezoreria letonă convertind importantele sale rezerve de valută pe piață. Latsul s-a depreciat până la jumătatea benzii la sfârșitul lui 2012 și începutul lui 2013, în contextul nivelului mai scăzut de valută furnizat de trezorerie și al așteptărilor pieței în legătură cu adoptarea monedei euro. Alți indicatori, cum ar fi evoluțiile rezervei valutare și ale ratelor dobânzii pe termen scurt, nu indică presiuni asupra cursului de schimb. Ultimele plăți din partea FMI și a UE în cadrul programului de asistență financiară au avut loc în august și, respectiv, octombrie 2010. În iunie 2011, Letonia a revenit cu succes pe piața de obligațiuni internațională cu o emisiune denominată în USD, urmată de alte tranzacții, fapt care a indicat un acces bun pe piață. Letonia îndeplinește criteriul cursului de schimb. 6. Ratele dobânzilor pe termen lung În cele douăsprezece luni care au precedat luna aprilie 2013, rata medie a dobânzii pe termen lung în Letonia a fost de 3,8%, sub valoarea de referință de 5,5%. Rata medie a dobânzii pe termen lung în Letonia a corespuns nivelului de referință în momentul evaluării convergenței din 2012 (5,8%) și de atunci a continuat să scadă progresiv. Spreadurile pe termen lung ale Letoniei comparativ cu obligațiuni de referință pe termen lung din zona euro s-au redus considerabil în 2010, ca urmare a recâștigării încrederii în ancorarea monedei, a rezultatelor obținute prin consolidarea bugetară și a faptului că fondurile programului de asistență au creat lichidități ample de lats. După o pauză în 2011, reducerea spreadurilor a continuat în 2012, pe măsură ce încrederea pieței în Letonia s-a îmbunătățit și mai mult. Trezoreria a revenit pe piața internă de obligațiuni pe 10 ani cu mai multe emisiuni de mai mică amploare în prima jumătate a anului 2011. În 2012, trezoreria a lansat o nouă serie de obligațiuni de referință pe 10 ani, dar a emis numai o cantitate relativ limitată, beneficiind de poziția favorabilă a lichidității, datorată parțial emisiunilor sale denominate în USD. Letonia îndeplinește criteriul de convergență a ratelor dobânzii pe termen lung. 7. Factori suplimentari Au fost examinați și alți factori, inclusiv evoluția balanței de plăți și integrarea pieței muncii, a piețelor financiare și de produse. După ce a înregistrat deficite mari în timpul anilor de creștere, balanța externă a revenit în perioada 2008-2009 la un excedent care în 2009 a avut o valoare de 11% din PIB, pentru a scădea la 1% din PIB în 2012. Deficitul comercial s-a redus substanțial din 2008, dar s-a deteriorat într-o anumită măsură în perioada de redresare, din 2010. Cu toate acestea, ajustarea importantă a cursului de schimb real efectiv în 2009-2010 s-a menținut în linii mari, iar Letonia a continuat să câștige cote de piață ale exporturilor. Contul de venituri a înregistrat un excedent în 2009, reflectând provizioanele foarte mari pentru pierderi din împrumuturi constituite de băncile deținute de investitori străini, iar apoi a redevenit deficitar în 2011, când majoritatea băncilor și-au ameliorat profitabilitatea. Balanța investițiilor străine directe s-a îmbunătățit din 2009, dar în 2012 s-a deteriorat într-o anumită măsură. Programul UE-FMI de asistență pentru balanța de plăți de care a beneficiat Letonia de la sfârșitul lui 2008 s-a încheiat cu succes în ianuarie 2012. Letonia a împrumutat în total 4,5 miliarde EUR din cele 7,5 miliarde care au fost disponibile în cadrul programului. Deoarece a avut încredere în politicile sale și datorită recâștigării accesului pe piață, Letonia nu a solicitat prelungirea programului. Până în decembrie 2012, Letonia a rambursat în totalitate FMI sumele datorate în cadrul programului, iar rambursarea către Comisia Europeană va deveni exigibilă între 2014 și 2025. Economia Letoniei este bine integrată în economia UE prin intermediul comerțului și al investițiilor străine directe, iar piața muncii a demonstrat un grad ridicat de mobilitate în cadrul pieței UE și o flexibilitate substanțială, deși șomajul structural este ridicat. Pe baza factorilor selectați privind mediul de afaceri, Letonia are rezultate aliniate la media statelor membre din zona euro. Sectorul său financiar național este puternic integrat în sistemul financiar al UE, în principal datorită unui nivel ridicat al participațiilor deținute de investitori străini în sistemul bancar. În contextul programului de asistență financiară internațională, supravegherea financiară a fost consolidată considerabil. Cooperarea cu entitățile de supraveghere din țara de origine a fost consolidată suplimentar. Letonia are o tradiție îndelungată și diferite avantaje competitive în ceea ce privește serviciile oferite clienților bancari nerezidenți, în special corporații din țări din Comunitatea Statelor Independente. Supravegherea sectorului bancar nerezident implică provocări suplimentare, printre altele ca urmare a naturii transfrontaliere a operațiunilor. Autoritatea națională de supraveghere a adoptat diferite măsuri de reducere a riscurilor specifice acestui sector de activitate; băncile cu un model de activitate axat pe clienți nerezidenți trebuie să mențină o proporție mare de active lichide și fac obiectul unor cerințe suplimentare privind capitalul. În viitor, monitorizarea atentă a riscurilor la adresa stabilității financiare, capacitatea de a adopta măsuri de reglementare suplimentare dacă va fi necesar, precum și aplicarea strictă a normelor de combatere a spălării banilor vor continua să aibă o importanță fundamentală. *** Ținând cont de evaluarea sa privind compatibilitatea legislației și îndeplinirea criteriilor de convergență, luând în considerare factorii suplimentari și presupunând că Consiliul va da curs recomandării Comisiei privind abrogarea procedurii de deficit excesiv, Comisia consideră că Letonia îndeplinește condițiile pentru adoptarea monedei euro. [1] Statele membre care încă nu au îndeplinit condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro sunt denumite „state membre care fac obiectul unei derogări”. Danemarca și Regatul Unit au negociat acorduri de neparticipare înainte de adoptarea Tratatului de la Maastricht și nu participă la a treia etapă a UEM. [2] Disponibil la adresa http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/convergence/programmes/2013_en.htm [3] Comisia a publicat primul său raport privind mecanismul de alertă (RMA) în februarie 2012, iar cel de-al doilea RMA (în cadrul ciclului pentru 2013) în noiembrie 2012. Pe baza concluziilor celor două rapoarte, Letonia nu a făcut obiectul unei reexaminări aprofundate în contextul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice. [4] În sensul criteriului de stabilitate a prețurilor, inflația se măsoară prin Indicele armonizat al prețurilor de consum (IAPC), definit în Regulamentul (CE) nr. 2494/95 al Consiliului. [5] Toate previziunile privind inflația și alte variabile cuprinse în prezentul raport sunt preluate din previziunile serviciilor Comisiei din primăvara anului 2013. Previziunile serviciilor Comisiei se bazează pe un set de ipoteze comune privind variabilele externe, precum și pe o ipoteză a menținerii politicilor curente, ținând seama, în același timp, de măsurile cunoscute suficient. Previziunile referitoare la valoarea de referință sunt afectate de incertitudini semnificative, având în vedere faptul că acestea sunt calculate pe baza previziunilor referitoare la inflație pentru cele trei state membre considerate ca având cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor în perioada respectivă, sporind astfel marja de eroare posibilă. [6] În prezentul raport nu a fost luată în calcul nicio informație ulterioară datei de 16 mai 2013. [7] Lituania și respectiv Irlanda. [8] În aprilie 2013, rata medie a inflației pe 12 luni din Grecia a fost de 0,4 %, iar cea a zonei euro de 2,2 %, estimându‑se că această diferență va crește în continuare în lunile următoare. [9] O directivă privind cerințele minime pentru cadrele bugetare naționale, două regulamente noi referitoare la supravegherea macroeconomică și trei regulamente de modificare a Pactului de stabilitate și de creștere (PSC) au intrat în vigoare la 13 decembrie 2011 (unul dintre cele două regulamente noi privind supravegherea macroeconomică și unul dintre cele trei regulamente de modificare a PSC cuprind mecanisme noi de asigurare a conformității pentru statele membre din zona euro). În afara utilizării efective a criteriului datoriei din cadrul procedurii aplicabile deficitelor excesive, modificările au adus o serie de îmbunătățiri importante Pactului de stabilitate și de creștere, în special o valoare de referință a cheltuielilor, care completează evaluarea progreselor înregistrate în îndeplinirea obiectivului bugetar pe termen mediu al unei anumite țări. [10] În evaluarea îndeplinirii criteriului privind cursul de schimb, Comisia analizează dacă cursul de schimb s-a menținut la o valoare apropiată de rata centrală de schimb ERM II (exchange-rate mechanism = mecanismul cursului de schimb), putând fi luate în considerare motivele aprecierii conform Declarației Comune privind țările care aderă la UE și ERM2 din cadrul Consiliului ECOFIN de la Atena din 5 aprilie 2003. [11] Valoarea de referință pentru luna aprilie 2013 este calculată ca media simplă a ratelor medii ale dobânzilor pe termen lung din Suedia (1,6%), Letonia (3,8%) și Irlanda (5,1%).