RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Raport anual către Parlamentul European și Consiliu privind activitățile unității centrale a EURODAC în 2011 /* COM/2012/0533 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Raport anual către Parlamentul European și Consiliu privind activitățile unității centrale a EURODAC în 2011 1. Introducere 1.1. Domeniul de aplicare Regulamentul (CE) nr. 2725/2000 al Consiliului din 11 decembrie 2000 privind instituirea sistemului „Eurodac” pentru compararea amprentelor digitale în scopul aplicării eficiente a Convenției de la Dublin (denumit în continuare „Regulamentul EURODAC”)[1] prevede obligația Comisiei de a prezenta Parlamentului European și Consiliului un raport anual privind activitățile unității centrale[2]. Prezentul raport anual, al nouălea, include informații privind gestionarea și performanța sistemului în 2011. Acesta evaluează rezultatele și rentabilitatea sistemului EURODAC, precum și calitatea serviciilor furnizate de unitatea centrală. 1.2. Evoluții juridice și de politică Comisia a adoptat reformări ale Regulamentului EURODAC în 2008[3] și în 2009[4]. Acestea au fost urmate, la 11 octombrie 2010, de o propunere modificată de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind instituirea sistemului „EURODAC” pentru compararea amprentelor digitale în scopul aplicării eficiente a Regulamentului (CE) nr. […/…] [de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid][5]. Propunerea a fost discutată de cei doi colegislatori la începutul anului 2011. La data la care a fost adoptat proiectul de raport al raportorului, adică la 3.2.2011, a avut loc un vot orientativ în Comisia pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne a Parlamentului European[6]. Propunerea a fost discutată în cadrul a două reuniuni ale grupului de pregătire al Consiliului. La 21 octombrie 2011, președinția poloneză a adus la cunoștința Consiliului următoarele: „Lucrările referitoare la Regulamentul EURODAC stagnează. Majoritatea covârșitoare a delegațiilor își mențin sprijinul pentru introducerea unei clauze în Regulamentul EURODAC care să permită statelor membre să dea posibilitatea autorităților lor de aplicare a legii de a avea acces la baza centrală EURODAC în condiții stricte în scopul combaterii terorismului și a criminalității organizate.”[7] Comisia prezentase anterior o propunere prin care se permitea accesul autorităților de aplicare a legii la EURODAC[8], însă aceasta a expirat odată cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Drept urmare, negocierile privind propunerea din 2010 (care nu cuprindea accesul în scopul aplicării legii) nu au fost reluate în 2011. Având însă în vedere că statele membre care solicitau acest lucru reprezentau o majoritate covârșitoare, a devenit evident că este necesar să se prevadă accesul la sistemul EURODAC în scopul aplicării legii pentru a se ajunge la un acord echilibrat în cadrul negocierilor pe tema pachetului privind sistemul european comun de azil, astfel încât pachetul respectiv să fie finalizat până la sfârșitul anului 2012. În consecință, Comisia a decis să înainteze din nou o propunere care să permită accesul la EURODAC în scopul aplicării legii; propunerea a fost prezentată la 30 mai 2012. UNITATEA CENTRALĂ A EURODAC[9] 1.3. Gestionarea sistemului Având în vedere volumul tot mai mare de date care trebuie gestionate (anumite categorii de operațiuni trebuie stocate timp de 10 ani), învechirea firească a platformei tehnice (realizată în 2001) și tendințele imprevizibile ale volumului de operațiuni în cadrul sistemului EURODAC, Comisia a efectuat recent o modernizare a acestui sistem. Proiectul informatic, numit EURODAC PLUS, viza a) înlocuirea infrastructurii informatice depășite, b) creșterea capacității și performanței globale a sistemului și c) garantarea unei sincronizări mai rapide, mai sigure și mai fiabile a datelor între sistemul de producție și sistemul care asigură continuitatea activității. În 2011, testul de acceptare finală a fost finalizat cu succes. Sistemul EURODAC PLUS a fost recepționat oficial în aprilie 2011, după finalizarea testului de acceptare finală care a constat în 3 luni consecutive de funcționare fără probleme. Vechea infrastructură informatică a sistemului EURODAC a fost scoasă din funcțiune în noiembrie 2011. 1.4. Calitatea serviciului și eficacitatea costurilor Comisia s-a străduit să furnizeze servicii de înaltă calitate statelor membre, care sunt utilizatorii finali ai unității centrale a EURODAC. Statele membre au primit informații complete cu privire la orice întrerupere a serviciului, care a fost cauzată de fiecare dată de activități legate de modernizarea sistemului EURODAC (EURODAC PLUS). Deși unitatea centrală a EURODAC în sine nu a înregistrat nicio perioadă de indisponibilitate în 2011, pentru trecerea programată de la EURODAC la EURODAC PLUS și pentru sincronizarea aferentă a datelor între cele două sisteme a fost necesar ca traficul de intrare și, prin urmare, prelucrarea operațiunilor de intrare să fie sistate pentru o perioadă de 16 ore. În total, în 2011, unitatea centrală a EURODAC a fost disponibilă 99,82 % din timp. În 2011, cheltuielile de întreținere și funcționare aferente unității centrale s­au ridicat la 1 040 703,82 EUR și au scăzut comparativ cu anii precedenți (2 115 056,51 EUR în 2010 și 1 221 183,83 EUR în 2009). Această scădere s-a datorat, în principal, modernizării sistemului EURODAC (EURODAC PLUS). Prețul fix pentru punerea în practică a sistemului EURODAC PLUS este de 3 055 695,49 EUR: 20 % (611 139,10 EUR) s-au achitat în 2009, iar 60 % (1 833 417,29 EUR) în 2010. Restul de 20 % (611 139,10 EUR) a fost achitat în 2011 și a reprezentat 58,72 % din cheltuielile totale ale anului respectiv. Au fost realizate unele economii prin utilizarea eficientă a resurselor existente și a infrastructurilor gestionate de Comisie, precum utilizarea rețelei s-TESTA[10]. Comisia a asigurat, de asemenea, (prin intermediul programului ISA[11]) serviciile de comunicare și de securitate pentru schimbul de date între unitatea centrală și unitățile naționale. Aceste costuri, care trebuiau inițial să fie suportate de fiecare stat membru în conformitate cu articolul 21 alineatele (2) și (3) din regulament, au fost acoperite în final de Comisie, care a mobilizat infrastructurile comune disponibile. 1.5. Protecția și securitatea datelor Articolul 18 alineatul (2) din Regulamentul EURODAC instituie o categorie de operațiuni prevăzând posibilitatea efectuării unor „căutări speciale” („categoria 9”) la cererea persoanei ale cărei date sunt stocate în baza de date centrală, în vederea protejării drepturilor persoanei respective, în calitate de persoană interesată, de a avea acces la propriile date. Așa cum s-a arătat și în rapoartele anuale precedente, în primii ani de funcționare a sistemului EURODAC, un volum ridicat de „căutări speciale” a generat preocupări cu privire la o posibilă utilizare inadecvată de către administrațiile naționale a acestei funcționalități. În 2011 au fost efectuate în total 226 de căutări de acest tip, ceea ce reprezintă o creștere semnificativă față de 2010 (66) și 2009 (42). Trebuie menționat că marea majoritatea acestor căutări au fost efectuate de Spania în lunile mai, iunie și august ale anului 2011 (10, 22 și, respectiv, 132 de căutări), ceea ce înseamnă că Spania a efectuat 79 % din toate căutările speciale. Pentru o mai bună monitorizare a acestui fenomen, Comisia a inclus în propunerea sa de modificare a Regulamentului EURODAC obligația ca statele membre să transmită autorității naționale de supraveghere competente o copie a cererii de acces a persoanei vizate. 2. Cifre și constatări Anexa la prezentul raport anual conține tabele cu date concrete comunicate de unitatea centrală pentru perioada 1.1.2011 - 31.12.2011. Statisticile EURODAC se bazează pe înregistrarea (1) amprentelor digitale ale tuturor persoanelor de 14 ani sau mai mult care au introdus cereri de azil în statele membre („categoria 1”), (2) a amprentelor digitale ale persoanelor care au fost reținute în momentul trecerii neregulamentare a frontierei externe a unui stat membru („categoria 2”) sau (3) a persoanelor care se aflau ilegal pe teritoriul unui stat membru (în cazul în care autoritățile competente consideră că este necesar să se verifice o eventuală cerere de azil anterioară) („categoria 3”). Datele EURODAC privind cererile de azil nu sunt comparabile cu cele comunicate de Eurostat, care se bazează pe date statistice lunare furnizate de ministerele de justiție și de interne. O serie de motive metodologice justifică diferențele. În primul rând, datele Eurostat includ toți solicitanții de azil, indiferent de vârstă. În al doilea rând, ele sunt colectate făcându-se distincția între persoanele care cer azil în cursul lunii de referință (inclusiv cele care au cerut azil în mod repetat) și persoanele care cer azil pentru prima dată. 2.1. Operațiuni reușite O „operațiune reușită” este o operațiune care a fost prelucrată corect de unitatea centrală, fără a fi fost respinsă ca urmare a unor probleme de validare a datelor, a unor erori de amprente digitale sau a unei calități insuficiente[12]. În 2011, unitatea centrală a primit un total de 412 303 de operațiuni reușite, ceea ce reprezintă o creștere de 37,7 % față de 2010 (299 459). Aceste cifre contrastează cu tendința din anul precedent, în care s-a înregistrat o scădere a numărului de operațiuni reușite. Cele mai mari creșteri s-au înregistrat în Malta (582,4 %) și în Italia (559,1 %), ele putând fi puse pe seama „Primăverii arabe”. Numărul de operațiuni cu date ale solicitanților de azil („categoria 1”) a crescut în 2011 cu 28 %, ajungând la 275 857. Comparativ, această cifră se ridica la 215 463 în 2010 și la 236 936 în 2009. S-a înregistrat o schimbare de tendință în ceea ce privește numărul persoanelor reținute pentru trecerea neregulamentară a unei frontiere externe („categoria 2”). După ce a scăzut la 31 071 în 2009 și a continuat să scadă în 2010, ajungând la 11 156, numărul operațiunilor a crescut semnificativ (cu 417,1 %) în 2011, ajungând la 57 693. Aceste operațiuni au fost efectuate în cea mai mare parte de Italia (50 555, reprezentând 88 %), urmată la o anumită distanță de Spania (4 204, reprezentând 7 %). În schimb, după ce a efectuat cel mai mare număr de operațiuni de această categorie în 2009 (18 714) și în 2010 (4 486), Grecia a efectuat numai 530 de operațiuni în 2011 (ceea ce reprezintă o scădere de 88 %). În 2011, 8 state (Elveția, Republica Cehă, Estonia, Irlanda, Luxemburg, Letonia, Norvegia, Portugalia) nu au transmis date referitoare la operațiuni de „categoria 2” (5 din aceste state nu transmiseseră astfel de date nici în 2010). După cum se explică în raportul pe 2009, diferența dintre numărul datelor de categoria 2 trimise către EURODAC și alte surse de statistici privind numărul de treceri neregulamentare ale frontierei în statele membre, evidențiată de statisticile EURODAC, se datorează definiției de la articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul EURODAC[13]. Acest aspect va fi clarificat în cadrul revizuirii în curs a Regulamentului EURODAC. Numărul total al operațiunilor de „categoria 3” (datele persoanelor reținute pentru ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru) s-a ridicat în 2011 la 78 753, ceea ce a reprezentat o ușoară creștere de 8,1 % față de 2010, când se ridica la 72 840. Irlanda rămâne singurul stat membru care nu a transmis date referitoare la operațiunile din „categoria 3”. Deși căutările la nivelul datelor de „categoria 3” nu sunt obligatorii în conformitate cu Regulamentul EURODAC, Comisia încurajează statele membre să folosească această posibilitate pentru a iniția proceduri de returnare în temeiul Directivei 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală[14]. În cazurile menționate în Regulamentul EURODAC[15], o astfel de căutare ar putea ajuta să se clarifice dacă un resortisant al unei țări terțe a prezentat o cerere de azil într-un alt stat membru în care acesta ar trebui returnat în vederea aplicării Regulamentului Dublin. În 2011, cel mai mare număr de operațiuni de „categoria 3” a fost efectuat de Germania (22 851, reprezentând 29 %), Regatul Unit (12 859, reprezentând 16 %) și Țările de Jos (11 154, reprezentând 14 %). Se menține tendința din 2010. 2.2. „Rezultate pozitive” 2.2.1. Cereri multiple de azil (rezultate pozitive la „confruntarea datelor din categoria 1”) Din totalul de 275 857 de cereri de azil înregistrate în EURODAC în 2011, 22,4 % au fost „cereri multiple de azil” (adică cereri depuse de cel puțin două ori), ceea ce înseamnă că, în 61 819 cazuri, amprentele digitale ale aceleiași persoane fuseseră deja înregistrate drept operațiune de „categoria 1” în același stat membru sau în altul. În 2010, acest cazuri se ridicau la 52 064 (24,2 %). Însă practica anumitor state membre de a înregistra amprentele digitale în momentul reprimirii persoanei în temeiul Regulamentului Dublin, conduce la distorsionarea statisticilor referitoare la cererile multiple: luarea și transmiterea din nou a amprentelor digitale ale solicitantului în momentul sosirii în urma unui transfer efectuat în temeiul Regulamentului Dublin indică în mod eronat că solicitantul a prezentat o nouă cerere de azil. Comisia intenționează să rezolve această problemă și, în propunerea sa de modificare a Regulamentului EURODAC, a introdus interdicția de înregistrare a transferurilor drept noi cereri de azil. Tabelul 3 din anexă indică, pentru fiecare stat membru, numărul de cereri de azil corespunzătoare cererilor de azil înregistrate anterior într-un alt stat membru („rezultate pozitive străine”) sau în același stat membru („rezultate pozitive locale”)[16]. În 2011, un procent total de 38,6 % din toate cererile multiple au reprezentat rezultate pozitive locale. Într-o serie de state membre (Belgia, Bulgaria, Cipru, Republica Cehă, Spania, Irlanda, Italia, Țările de Jos, Polonia, Regatul Unit), această cifră depășește chiar 50 %. În 2010, procentul de rezultate pozitive locale a fost de 35 %. Rezultatele pozitive locale, din care reiese că o persoană care a prezentat o cerere de azil într-un stat membru depune o nouă cerere în același stat membru, reflectă de fapt noțiunea de cerere ulterioară, astfel cum aceasta este definită la articolul 32 din Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat[17]. Rezultatele pozitive străine oferă informații privind fluxurile secundare ale solicitanților de azil în UE. Ca și în anii precedenți, statisticile confirmă faptul că fluxurile secundare observate nu respectă neapărat itinerarele „logice” dintre statele membre vecine. De pildă, Franța a primit în continuare cel mai mare număr de rezultate pozitive străine în ceea ce privește solicitanții de azil care depuseseră anterior o cerere în Polonia (1 746). Același model poate fi observat în Germania, unde cele mai multe rezultate pozitive străine s-au înregistrat în ceea ce privește datele provenind din Suedia (1 314). Din statistici reiese că rezultatele pozitive străine nu sunt în sens unic, dinspre țările care au o frontieră terestră externă sau dinspre cele aflate pe malul Mediteranei înspre țările situate mai la nord. Cu toate acestea, statisticile care indică fluxuri secundare către țările care au o frontieră terestră externă sau către cele aflate pe malul Mediteranei pot fi atribuite în mare măsură obiceiului unor state membre de a înregistra amprentele digitale în momentul reprimirii persoanei în temeiul Regulamentului Dublin. 2.2.2. Rezultate pozitive la „confruntarea datelor din categoria 1 cu cele din categoria 2” Aceste rezultate pozitive oferă informații privind itinerarele parcurse de persoanele care au intrat în mod neregulamentar pe teritoriile statelor membre înainte de a cere azil. În 2011, cele mai multe rezultate pozitive s-au înregistrat în ce privește datele transmise de următoarele țări: Italia (4 268), Grecia (1 805), Spania (555), Ungaria (446) și Bulgaria (76). Cu toate acestea, este notabil faptul că, în ceea ce privește Italia (85,9 %), majoritatea acestor rezultate pozitive erau de fapt locale. Atunci când se compară anul 2011 cu anul 2010, se poate observa o scădere drastică, de la 73,4 % la 21 %, a numărului de persoane reținute pe motivul unei traversări neregulamentare a frontierei, care decid ulterior să depună o cerere de azil. Însă, atunci când se compară numărul absolut de rezultate pozitive, se constată o scădere de la 11 939 în 2010 la 7 384 în 2011. Majoritatea persoanelor care au intrat ilegal pe teritoriul UE prin Italia și și­au continuat călătoria au ajuns în Elveția (2 288), Germania (688) sau Suedia (363). Cei care și-au continuat călătoria după ce au intrat ilegal pe teritoriul UE prin Grecia s-au îndreptat în special spre Germania (323), Regatul Unit (195) sau Franța (193). Dintre cei care au ajuns în UE prin Spania (555), majoritatea s-au îndreptat către Elveția (161), Franța (139) sau Belgia (130), în timp ce aceia care și-au continuat călătoria după ce li s-au înregistrat amprentele digitale în Ungaria s-au îndreptat în special către țările vecine, Austria (163) sau Germania (66). 2.2.3. Rezultate pozitive la „confruntarea datelor din categoria 3 cu cele din categoria 1” Aceste rezultate pozitive oferă informații privind țara în care migranții ilegali au introdus prima cerere de azil înainte de a călători în alt stat membru. Trebuie reținut, totuși, că transmiterea operațiunilor de „categoria 3” nu este obligatorie și că nu toate statele membre utilizează posibilitatea de a efectua acest tip de verificare în mod sistematic. Datele disponibile arată că, în general, fluxurile de persoane reținute în timp ce se aflau ilegal pe teritoriul unui stat membru, altul decât acela în care au solicitat azil, ajung în final în câteva state membre, în special Germania (7 749), Elveția (2 225), Țările de Jos (3 418), Franța (2 255), Austria (1 739) și Norvegia (1 612). 2.3. Întârzieri ale operațiunilor În prezent, Regulamentul EURODAC prevede doar un termen foarte vag pentru transmiterea amprentelor digitale, ceea ce poate produce întârzieri semnificative în practică. Aceasta reprezintă un aspect crucial, deoarece transmiterea tardivă poate conduce la rezultate contrare principiilor de responsabilitate prevăzute de Regulamentul Dublin. Chestiunea întârzierilor exagerate între luarea amprentelor digitale și transmiterea acestora către unitatea centrală EURODAC a fost pusă în evidență în rapoartele anuale anterioare și semnalată drept o problemă de punere în aplicare în raportul de evaluare. Spre deosebire de anii precedenți, în 2011 s-a înregistrat o scădere globală a întârzierilor medii de transmitere, și anume în ceea ce privește timpul scurs între luarea amprentelor digitale și transmiterea acestora către unitatea centrală a EURODAC. În majoritatea statelor membre și a țărilor asociate se înregistrează întârzieri cuprinse între 0 și 4 zile în ce privește transmiterea amprentelor digitale către unitatea centrală EURODAC. Excepții de la această medie au fost observate în principal în ce privește transmiterea amprentelor digitale CAT2 de către următoarele state membre: Germania (4,67), Grecia (12,03), Țările de Jos (8,83), Slovacia (6,4) și Regatul Unit (5,75). Comisia trebuie să reamintească faptul că o transmitere tardivă poate avea drept rezultat desemnarea incorectă a unui stat membru, prin intermediul a două scenarii diferite, prezentate în rapoartele anuale anterioare: „rezultate pozitive eronate”[18] și „rezultate pozitive omise”[19]. Datorită acestei îmbunătățiri generale în ce privește întârzierile medii de transmitere, numărul total de rezultate pozitive omise din cauza unei întârzieri în transmiterea amprentelor digitale a scăzut de la 362 în 2010 la doar 9 în 2011. Ca și în anul precedent, este important de notat că majoritatea covârșitoare a rezultatelor pozitive omise pot fi atribuite întârzierilor de transmitere de către Grecia, și anume 6 (66,6 %). Modelul în ceea ce privește repartizarea rezultatelor pozitive eronate a fost, de asemenea, același ca în 2010: dintr-un număr total de 89 de rezultate pozitive eronate din cauza întârzierilor de transmitere, 28 au fost înregistrate de Danemarca, iar 23 de Finlanda. Pe baza rezultatelor prezentate anterior, Comisia invită din nou statele membre să depună toate eforturile necesare pentru a-și transmite datele prompt, în conformitate cu articolele 4 și 8 din Regulamentul EURODAC. 2.4. Calitatea operațiunilor În 2011, rata medie a operațiunilor respinse[20] pentru toate statele membre și țările asociate a scăzut la 5,87 % de la 8,92 % în 2010. Următoarele state membre au o rată de respingere de cel puțin 10 %: Estonia (21,65 %), Franța (13,41 %), Malta (13,31 %), Portugalia (15,42 %) și Regatul Unit (11,08 %). În total, 10 state membre au înregistrat o rată de respingere superioară mediei. Rata de respingere nu a depins de tehnologie sau de punctele slabe ale sistemului. Cauzele ratei de respingere au fost în principal legate de calitatea scăzută a imaginilor amprentelor digitale transmise de statele membre, erorile umane sau configurarea incorectă a echipamentului statului membru expeditor. Pe de altă parte, în anumite cazuri, aceste cifre au inclus mai multe încercări de trimitere a acelorași amprente digitale după ce acestea au fost respinse de sistem din motive de calitate. Cu toate că recunoaște că anumite întârzieri pot fi cauzate de imposibilitatea temporară de a lua amprente digitale (vârfurile degetelor vătămate sau alte probleme de sănătate care împiedică luarea rapidă de amprente digitale), Comisia reamintește problema ratelor de respingere în general ridicate, subliniată deja în rapoartele anuale precedente, și solicită statelor membre să asigure o formare specifică destinată operatorilor naționali ai sistemului EURODAC și să își configureze corect echipamentul în vederea reducerii ratei de respingere. 3. Concluzii Unitatea centrală a EURODAC a furnizat rezultate satisfăcătoare pe tot parcursul anului 2011 în ceea ce privește viteza, rezultatele, securitatea și eficacitatea costurilor. În 2011, volumul total al operațiunilor a crescut cu 37,7 % (ajungând la 412 303) și s-au înregistrat creșteri în toate cele 3 categorii de operațiuni. Numărul operațiunilor de „categoria 1” a crescut cu 28 % (ajungând la 275 857), în timp ce numărul operațiunilor de „categoria 2” a crescut cu 17,1 % (ajungând la 57 693), iar cel al operațiunilor de „categoria 3” a prezentat o creștere mai modestă, de 8,1 % (ajungând la 78 753). Rata medie a operațiunilor respinse pentru toate statele membre a scăzut la 5,87 % în 2011, față de 8,92 % în 2010. A existat o îmbunătățire generală în ce privește întârzierile în transmiterea de date către unitatea centrală a EURODAC, însă mai pot fi aduse îmbunătățiri. ANEXĂ Tabelul 1: Unitatea centrală a EURODAC, situația conținutului bazei de date la 31.12.2011 Tabelul 2: Operațiuni reușite cu unitatea centrală a EURODAC, în 2011 Tabelul 3: Repartizarea rezultatelor pozitive – confruntarea datelor din categoria 1, în 2011 Tabelul 4: Repartizarea rezultatelor pozitive – confruntarea datelor din categoria 1 cu cele din categoria 2, în 2011 Tabelul 5: Repartizarea rezultatelor pozitive – confruntarea datelor din categoria 3 cu cele din categoria 1, în 2011 Tabelul 6: Operațiuni respinse, procentaj în 2011 Tabelul 7: Timpul mediu între data luării amprentelor digitale și transmiterea acestora către unitatea centrală a EURODAC, în 2011 Tabelul 8: Rezultate pozitive eronate – confruntarea datelor din categoria 1, în 2011 Tabelul 9: Repartizarea rezultatelor pozitive CAT1/CAT2 omise din cauza unei transmiteri tardive a CAT2, în 2011 Tabelul 10: Repartizarea rezultatelor pozitive în raport cu dosarele blocate [articolul 12 din Regulamentul (CE) nr. 2725/2000], în 2011 Tabelul 11: Numărul de „căutări speciale" de categoria 9 pe stat membru, în 2011 [1] JO L 316, 15.12.2000, p. 1. [2] Articolul 24 alineatul (1) din Regulamentul EURODAC. [3] COM(2008) 825 final. [4] COM(2009) 342 final și COM(2009) 344 final. [5] COM(2010) 555 final. [6] A se vedea documentul Parlamentului European LIBE_PV(2011) 0203_1. [7] „Politica europeană comună în domeniul azilului – situația actuală”. A se vedea documentul Consiliului 15843/11. [8] COM(2009) 344 final. [9] Regulamentul EURODAC prevede instituirea unei unități centrale administrate de Comisia Europeană, care să fie dotată cu un sistem automat de identificare a amprentelor digitale (AFIS, Automated Fingerprint Identification System) ce va primi datele și va transmite răspunsuri de tipul „hit/no hit” (răspuns pozitiv/negativ) unităților naționale (punctelor naționale de acces) din fiecare stat membru. Regulamentul EURODAC și normele sale de punere în aplicare identifică responsabilitățile privind colectarea, transmiterea și compararea datelor legate de amprentele digitale, modalitățile prin care transmiterea poate avea loc, sarcinile statistice ale unității centrale și standardele utilizate pentru transmiterea datelor. [10] Rețeaua s-TESTA (secured Trans-European Services for Telematics between Administrations – servicii transeuropene securizate de telematică între administrații) oferă o infrastructură generică pentru a satisface nevoile întreprinderilor și cerințele de schimburi de informații între administrațiile europene și naționale. [11] ISA (Interoperability Solution for European Public Administrations – soluții de interoperabilitate pentru administrațiile publice europene) este noul program menit să amelioreze cooperarea electronică dintre administrațiile publice ale statelor membre ale UE. Acesta vine în continuarea programelor anterioare IDA II (Interchange of Data between Administrations – schimb de date între administrații) și IDABC (Interoperable Delivery of European eGovernment Services to public Administrations, Businesses and Citizens – furnizare interoperabilă de servicii pan-europene de guvernare electronică administrațiilor publice, întreprinderilor și cetățenilor). [12] În tabelul 2 din anexă sunt detaliate, pe stat membru, operațiunile reușite înregistrate între 1 ianuarie 2011 și 31 decembrie 2011, defalcate pe categorii. [13] „Fiecare stat membru ia, în conformitate cu garanțiile prevăzute de Convenția Europeană a Drepturilor Omului și în Convenția Organizației Națiunilor Unite privind Drepturile Copilului, în mod prompt amprente digitale ale tuturor degetelor fiecărui solicitant de azil cu vârsta de cel puțin 14 ani care a fost reținut de către autoritățile de control competente pentru trecerea ilegală a frontierei unui stat membru pe uscat, apă sau calea aerului, venind dintr-o țară terță și care nu este returnat.” [14] JO L 348, 24.12.2008. [15] Articolul 11 „(…) Ca regulă generală, există motive pentru a verifica dacă un străin a prezentat anterior o cerere de azil în alt stat membru atunci când: (a) străinul declară că a prezentat o cerere de azil fără să indice statul membru în care a prezentat cererea; (b) străinul nu solicită azil, dar se opune returnării în țara de origine susținând că se află în pericol; sau (c) străinul încearcă să împiedice îndepărtarea sa refuzând să coopereze în stabilirea identității sale, în special prezentând documente de identitate false sau neprezentând niciun document.” [16] Statisticile referitoare la rezultatele pozitive locale prezentate în tabele nu corespund în mod necesar rezultatelor pozitive transmise de unitatea centrală și înregistrate de statele membre. Explicația este aceea că statele membre nu utilizează întotdeauna opțiunea, prevăzută la articolul 4 alineatul (4), care impune unității centrale să efectueze o comparație cu propriile date înregistrate deja în baza de date centrală. Cu toate acestea, chiar și atunci când statele membre nu utilizează această opțiune, unitatea centrală trebuie, din motive tehnice, să efectueze întotdeauna o comparație cu toate datele (naționale sau străine) pe care le conține. În aceste cazuri concrete, chiar dacă există o concordanță cu datele naționale, răspunsul unității centrale va fi pur și simplu „niciun rezultat pozitiv”, deoarece statul membru nu a solicitat compararea datelor transmise cu propriile date. [17] JO L 326, 13.12.2005. [18] În cazul unui „rezultat pozitiv eronat”, resortisantul unei țări terțe introduce o cerere de azil într-un stat membru A, ale cărui autorități îi iau amprentele digitale. În timp ce aceste amprente digitale așteaptă să fie transmise unității centrale (operațiune de categoria 1), aceeași persoană ar putea să se prezinte deja în alt stat membru B și să introducă o nouă cerere de azil. Dacă statul membru B transmite primul amprentele digitale, cele transmise de statul membru A ar fi înregistrate în baza centrală de date mai târziu decât cele transmise de statul membru B, ceea ce ar conduce la obținerea unui rezultat pozitiv la compararea datelor transmise de statul membru B cu cele transmise de statul membru A. În acest fel, statul membru B ar fi determinat ca fiind responsabil în locul statului membru A, unde a fost prezentată prima dată o cerere de azil. [19] În cazul unui „rezultat pozitiv omis”, resortisantul unei țări terțe este reținut pentru trecerea neregulamentară a frontierei și i se iau amprentele digitale de către autoritățile statului membru A pe teritoriul căruia a intrat. În timp ce aceste amprente digitale așteaptă să fie transmise unității centrale (operațiune de categoria 2), aceeași persoană ar putea să se prezinte deja în alt stat membru B și să introducă o cerere de azil. Cu această ocazie, i se iau amprentele digitale de către autoritățile statului membru B. În cazul în care statul membru B transmite primul amprentele digitale (operațiune de categoria 1), unitatea centrală ar înregistra mai întâi o operațiune de categoria 1, iar statul membru B ar prelucra cererea în locul statului membru A. Într-adevăr, atunci când o operațiune de categoria 2 sosește ulterior, un rezultat pozitiv va fi omis, deoarece datele de categoria 2 nu se pot consulta cu ajutorul unei funcții de căutare. [20] O operațiune poate fi respinsă din cauza unei probleme de validare a datelor, a unor erori legate de amprentele digitale sau a calității insuficiente (a se vedea și secțiunea 2.1. ibid.).