INTRODUCERE

Prezentul raport face o analiză a Regulamentului (CE) nr. 842/2006[1] privind anumite gaze fluorurate cu efect de seră (denumit în continuare „regulamentul”), îndeplinindu-se astfel obligațiile de raportare ale Comisiei prevăzute la articolul 10 din regulament. În prezentul raport se face o evaluare a aplicării și a efectelor normelor actuale, precum și a necesității unor noi măsuri pentru a reduce emisiile de gaze fluorurate în UE. Evaluarea se bazează pe unele activități analitice desfășurate pentru Comisie[2].

Regulamentul vizează emisiile de hidrofluorocarburi, perfluorocarburi și hexafluorură de sulf, denumite generic gaze fluorurate cu efect de seră („gaze fluorurate”). Aceste gaze sunt substanțe chimice produse de om și utilizate, de exemplu, ca agenți de refrigerare, agenți spumanți, gaze pentru generatoare de aerosoli și gaze izolante pentru echipamente electrice. La nivel mondial, gradul de utilizare a gazelor fluorurate crește rapid odată cu utilizarea tot mai mare a produselor și echipamentelor care funcționează pe baza acestor gaze.

Obiectivul general al regulamentului este ca, împreună cu Directiva 2006/40/CE privind emisiile provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor („Directiva MAC”)[3], să ajute la îndeplinirea angajamentelor Uniunii Europene și ale statelor sale membre, asumate pentru perioada 2008 – 2012 în temeiul Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice[4]. Prin introducerea legislației, s-a urmărit oprirea evoluției ascendente a emisiilor în UE și menținerea emisiilor de gaze fluorurate în UE-15 la 75 de milioane de tone CO2 eq.[5] în 2010, adică mult sub nivelul de 98 de milioane de tone CO2 eq. anticipat în cazul în care nu s-ar fi aplicat restricții[6].

Cadrul de reglementare al UE în ceea ce privește gazele fluorurate acoperă aplicații-cheie ale acestor gaze și se concentrează pe două linii de acțiune: în primul rând, evitarea utilizării gazelor fluorurate în cazul în care, la momentul adoptării, există deja, la costuri suficient de scăzute, alternative superioare din punct de vedere al protecției mediului prin restricționarea utilizării și comercializării anumitor aplicații ale gazelor fluorurate și, în al doilea rând, reducerea scurgerilor de gaze de la echipamente în cazul cărora gazele fluorurate nu pot fi înlocuite cu alternative viabile. Acest obiectiv se realizează printr-o serie de măsuri vizând utilizarea corespunzătoare a echipamentelor pe toată durata lor de viață. În plus, au fost introduse unele dispoziții de raportare, pentru a facilita monitorizarea.

Regulamentul a intrat în vigoare la 4 iulie 2006 și toate dispozițiile sale s-au aplicat începând cu 4 iulie 2007[7]. Deși regulamentul este direct aplicabil în toate statele membre, aplicarea sa integrală a mai depins și de 10 regulamente de punere în aplicare ale Comisiei, adoptate în perioada decembrie 2007 – aprilie 2008, și de adoptarea ulterioară a anumitor elemente complementare de către statele membre.

EXPERIENțA ACUMULATă ÎN 4 ANI

Aplicarea cu succes a restricțiilor privind comercializarea și utilizarea (articolele 8 și 9)

Restricțiile privind utilizarea individuală și comercializarea au intrat în vigoare treptat, între 4 iulie 2006 (încălțăminte) și 4 iulie 2009 (aerosoli de agrement). Aceste restricții s-au aplicat cu succes, cu câteva excepții.

Mai concret, s-au raportat cazuri de aplicare necorespunzătoare a exceptării de la interdicția generală de introducere pe piață a containerelor de unică folosință cu gaze fluorurate fabricate înainte de 4 iulie 2007[8]. Autoritățile competente din statele membre au raportat dificultăți în aplicarea corectă a acestei interdicții din cauza insuficienței instrumentelor și a expertizei pentru verificarea autenticității certificatelor, a etichetelor și a celorlalte documente depuse de importatori.

Aplicarea satisfăcătoare a dispozițiilor privind etichetarea (articolul 7)

Dispozițiile privind etichetarea ajută la instalarea, întreținerea și eliminarea produselor și echipamentelor care conțin gaze fluorurate. Acestea se aplică unui număr de aproximativ 50 000 de antreprenori din domenii precum echipamente de refrigerare, sisteme de climatizare și pompe de căldură și producători de echipamente inițiale, 100 de furnizori de containere de gaze, inclusiv pentru sisteme de protecție împotriva incendiilor, și aproximativ 25 de producători de echipamente electrice de comutație de înaltă tensiune.

Sectorul industrial a încurajat în principal armonizarea voluntară a etichetelor, în special pentru produse și echipamente comercializate pe teritoriul UE, furnizând informațiile relevante pe alte etichete. Unii producători au optat pentru redactarea etichetelor în toate limbile oficiale, această practică punând probleme practice pentru echipamentele de dimensiuni mai mici, precum uscătoarele de rufe cu pompă de căldură. Au fost identificate câteva cazuri de produse și echipamente neconforme importate în UE. Comisia analizează în prezent posibilitatea includerii normelor privind etichetarea în Tariful vamal integrat al Comunităților Europene[9], pentru a sprijini statele membre în procesul de punere în aplicare a acestor dispoziții.

Întârzieri în ceea ce privește formarea și certificarea (articolul 5)

Termenul limită impus statelor membre pentru instituirea și notificarea sistemelor lor de formare și certificare, pe baza cerințelor minime stabilite de Comisie, era 4 ianuarie 2009. La data de 4 iulie 2011, 8 dintre statele membre încă nu notificaseră Comisiei niciunul dintre programele lor de formare și certificare sau notificaseră numai o parte dintre acestea.

Aceste diferențe în ceea ce privește rapiditatea punerii în aplicare în statele membre reflectă diferențele care existau înainte de aplicarea regulamentului între sistemele de formare și certificare ale statelor membre. Mai mult, statele membre atribuie aceste întârzieri amplorii anumitor sectoare și subestimării efortului administrativ necesar pentru a institui noi sisteme și pentru a le adapta pe cele existente.

Comisia a convocat reuniuni cu statele membre la intervale regulate pentru a înlesni schimbul de informații și a lansat acțiuni în constatarea încălcării dreptului UE atunci când s-a impus acest lucru.

Cerințele privind formarea și certificarea se aplică în prezent unui număr de aproximativ 600 000 de persoane și 66 000 de societăți comerciale, peste 98 % dintre acestea desfășurând activități în domeniul echipamentelor de refrigerare, în cel al sistemelor de climatizare și în cel al pompelor de căldură.

Analiza noastră arată că un număr semnificativ dintre angajații și societățile comerciale cărora li se aplică aceste cerințe nu dețineau certificare la data de 4 iulie 2011. În cazul angajaților care lucrează cu gaze fluorurate utilizate la sisteme de protecție împotriva incendiilor, echipamente staționare de refrigerare, sisteme de climatizare, pompe de căldură sau sisteme de climatizare pentru autovehicule, peste 50 % dintre aceștia nu erau încă certificați. Certificarea lipsea, de asemenea, și în cazul a 90 % dintre societățile comerciale din domeniul sistemelor de protecție împotriva incendiilor și în cazul a peste 50 % dintre societățile cu activități legate de echipamente staționare de refrigerare, sisteme de climatizare și pompe de căldură[10].

Grade diferite de respectare a măsurilor privind izolarea (articolul 3)

S-a constatat un grad scăzut de respectare în ansamblu a măsurilor, în special în statele membre în care, înainte de introducerea regulamentului, nu se aplicau cerințe similare de izolare. În aceste țări, există și acum un grad de conștientizare scăzut în rândul operatorilor, în special al celor care exploatează echipamente mai mici, din cauza deficiențelor în asigurarea respectării acestor dispoziții.

Analiza arată că, în ceea ce privește principalele aplicații care implică echipamente staționare de refrigerare, sisteme de climatizare și pompe de căldură, gradul de respectare a programelor de verificări pentru detectarea scurgerilor era scăzut, îndeosebi în rândul operatorilor de echipamente casnice și echipamente comerciale mici. Conform informațiilor, pentru aceste aplicații principale se țin registre în sub 50 % dintre cazuri. Obligația de a instala sisteme de detectare a scurgerilor pare să fie respectată în mod satisfăcător numai în anumite domenii în care instalarea unor astfel de sisteme era deja o practică standard înainte de introducerea regulamentului. În domeniul sistemelor de protecție împotriva incendiilor, în care era deja larg răspândită aplicarea voluntară a standardelor tehnice cu cerințe similare, dispozițiile privind izolarea sunt aplicate în mai mare măsură.

Potențial în creștere pentru recuperarea gazelor fluorurate (articolul 4)

Recuperarea gazelor ar trebui să se facă înainte de eliminarea finală a echipamentelor și, după caz, ca parte a activităților de service și întreținere.

În domeniul echipamentelor de refrigerare și în cel al sistemelor de climatizare, gradul de recuperare a gazelor era în general scăzut înainte de introducerea regulamentului. Unele date indică o ușoară creștere a cantităților de gaze recuperate, dar nu sunt disponibile date sistematice care să permită o evaluare mai precisă. Recuperarea gazelor în domeniile care implică sisteme de protecție împotriva incendiilor și echipamente electrice de comutație de înaltă tensiune este, în prezent, o practică uzuală în cadrul activităților de service și întreținere. În aceste sectoare, potențialul de recuperare din sisteme care conțin gaze fluorurate va crește în decursul anilor următori, deoarece sistemele și echipamentele în cauză se vor apropia de sfârșitul duratei lor de viață.

Gazele recuperate trebuie reciclate, regenerate sau distruse. În 2010, numai în jumătate dintre statele membre exista infrastructură pentru regenerarea și distrugerea hidrofluorocarburilor, iar hexafluorura de sulf se putea regenera sau distruge numai în câteva dintre statele membre. Transferul transfrontalier al gazelor fluorurate recuperate în scopul regenerării sau distrugerii în cadrul UE este, prin urmare, esențial și trebuie facilitat de către statele membre[11], astfel cum se precizează în considerentul 9 din regulament.

Respectarea, în general, a cerințelor de raportare (articolul 6)

Raportarea anuală a început în 2008, când s-au prezentat rapoarte pentru anul calendaristic 2007. Dispozițiile privind raportarea au fost în general bine aplicate. Analiza arată că aceste cerințe se aplică în prezent unui număr de aproximativ 100 de societăți comerciale din UE, iar o mare parte din cantitățile produse, importate și exportate intră în raportările unui grup relativ mic de societăți mari. Cantitățile care pot fi exceptate de la aplicarea dispozițiilor privind raportarea, datorită plafonului maxim de o tonă, sunt nesemnificative.

Cantitățile de gaze fluorurate conținute de produsele sau echipamentele preîncărcate importate sau exportate nu sunt vizate de cerințele de raportare. Se estimează că aproximativ 10 % din gazele fluorurate importate în UE în 2008 erau încorporate în sisteme preîncărcate de climatizare pentru încăperi și pentru autovehicule. În același an, aproximativ 30 % din gazele exportate din UE erau încorporate în spume monocomponent, în aparataje electrice de comutație, aerosoli pentru uz medical și sisteme de climatizare pentru autovehicule. Neincluderea acestor cantități în domeniul de aplicare al obligațiilor de raportare denaturează cifrele care reprezintă cantitățile totale importate și exportate, dar și componența și utilizarea avută în vedere pentru gazele fluorurate existente (și care pot fi emise) în UE.

Se remarcă de asemenea că cerința de a raporta cantitățile de gaze fluorurate regenerate sau distruse permite numai o monitorizare parțială a cantităților regenerate și distruse, deoarece aceste activități sunt desfășurate, în mare măsură, de entități care nu produc, nu importă și nu exportă gaze fluorurate și, prin urmare, nu sunt vizate de cerințele de raportare prevăzute de regulament.

În scopul monitorizării legate de Protocolul de la Kyoto[12], statele membre își determină și apoi își raportează emisiile anuale de gaze fluorurate în conformitate cu orientările revizuite ale Grupului interguvernamental privind schimbările climatice din 1996 privind inventarele naționale de gaze cu efect de seră[13]. S-a considerat că prin intermediul sistemelor de raportare existente, care îndeplinesc aceste cerințe, se îndeplinește, în mare măsură, cerința prevăzută de regulament de a institui sisteme de raportare pentru sectoarele vizate, în scopul obținerii de date privind emisiile.

Câteva state membre care nu au adoptat încă norme naționale privind sancțiunile aplicabile (articolul 13)

Statele membre trebuiau să stabilească norme naționale cu privire la sancțiunile aplicabile în cazul încălcărilor și să informeze Comisia cu privire la acestea până la 4 iulie 2008. La trei ani după expirarea acestui termen, patru dintre statele membre nu notificaseră Comisiei normele referitoare la sancțiuni. Comisia a lansat acțiuni în constatarea încălcării dreptului UE în cazurile în care acest lucru era justificat.

Măsuri naționale mai stricte în câteva dintre statele membre [articolul 9 alineatul (3) și articolul 14]

În temeiul Deciziei nr. 2002/358/CE a Consiliului[14], statele membre și-au asumat în mod individual diferite niveluri de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră. Având în vedere aceste angajamente, regulamentul a permis statelor membre care aplicau deja, la nivel național, restricții mai severe cu privire la introducerea pe piață să mențină aceste măsuri până la 31 decembrie 2012, cu condiția ca ele să fie compatibile cu tratatul și să fie notificate Comisiei. Astfel, Comisia a autorizat Danemarca și Austria să mențină măsuri mai stricte până la 31 decembrie 2012[15].

În plus, câteva state membre aplică dispoziții naționale care fie urmăresc obiective mai ambițioase, fie au un domeniu mai larg de aplicare decât cerințele regulamentului în acest sens. Astfel de măsuri includ extinderea domeniului de aplicare al dispozițiilor privind izolarea la echipamente staționare care conțin cantități mai mici de gaze fluorurate și/sau la anumite alte echipamente, măsuri suplimentare cu privire la registrele ținute de operatori, stabilirea unor valori maxime admise pentru scurgerile de gaze în cazul echipamentelor staționare, extinderea cerințelor privind certificarea la alte categorii de personal, înregistrarea obligatorie a echipamentelor și proceduri de lucru prin care să se impună producătorilor și furnizorilor să recupereze gazele fluorurate pentru reciclare, regenerare sau distrugere.

EVALUAREA EFICACITățII șI A EFICIENțEI REGULAMENTULUI

Datorită restricțiilor privind utilizarea și comercializarea introduse de regulament, s-a realizat, până la sfârșitul anului 2010, o reducere cuantificabilă a emisiilor de gaze fluorurate de aproape 3 milioane de tone CO2 eq., comparativ cu scenariul conform căruia nu ar fi existat acest regulament. Potențialul de reducere a emisiilor provenite de la aplicațiile vizate de respectivele restricții este însă aproape epuizat. Se preconizează că reducerea emisiilor de gaze fluorurate va trece numai puțin peste pragul de 3 milioane de tone CO2 eq. până în 2020 și peste pragul de 4 milioane de tone CO2 eq. până în 2050.

În ceea ce privește dispozițiile referitoare la izolare și recuperare, concluzia analizei este că încă nu există date destul de fiabile și pe termen suficient de lung și, prin urmare, este prematură cuantificarea eficacității lor în acest moment. Având însă în vedere natura măsurilor respective, perioada scurtă în care acestea s-au aplicat și actualele deficiențe în conformarea cu unele dintre dispozițiile aplicabile în domenii cheie, este puțin probabil ca, înainte de 2010, să existe vreun efect semnificativ asupra cantităților scăpărilor de gaze de la echipamentele vizate de aceste măsuri.

Totuși, dacă aceste măsuri sunt aplicate în mod corespunzător pe termen scurt, se anticipează că, până în 2015, dispozițiile privind izolarea și recuperarea vor duce la reducerea substanțială a cantităților de scăpări de gaze pe perioadele de funcționare și scoatere din uz a echipamentelor vizate. Aceste dispoziții au potențialul de a determina reducerea emisiilor anticipate cu peste 29 de milioane de tone CO2 eq. până în 2020 și cu peste 38 de milioane de tone CO2 eq. până în 2050.

Directiva MAC a introdus restricții cu privire la utilizarea gazelor fluorurate cu potențialul de încălzire globală (GWP) de peste 150 la sistemele de climatizare pentru autovehicule, prin aplicarea cărora se preconizează reduceri substanțiale ale emisiilor anticipate de aproximativ 13 milioane de tone CO2 eq. până în 2020 și de aproape 50 de milioane de tone CO2 eq. până în 2050.

Ținând cont de efectele regulamentului și ale Directivei MAC, se anticipează stabilizarea cantității totale a emisiilor în jurul nivelului actual de 110 milioane de tone CO2 eq. pentru UE-27, în pofida utilizării tot mai intense a multora dintre aplicațiile cheie ale gazelor fluorurate (a se vedea figura 1).

[pic]

Figura 1: Previziuni ale emisiilor de gaze fluorurate în UE pentru scenariile cu și fără luarea măsurilor referitoare la aceste gaze prevăzute de regulament și de Directiva MAC

Se estimează că reducerea relativă a emisiilor este de sub 3 % în 2010. Cu toate acestea, estimările arată că emisiile anuale vor fi cu 28 % mai scăzute în 2020, cu 44 % în 2030 și cu 46 % în 2050. Costurile aferente regulamentului sunt estimate la aproximativ 41 EUR pentru fiecare tonă de CO2 eq. neemisă.

În ansamblu, la patru ani după intrarea în vigoare, regulamentul a contribuit deja la angajamentele asumate prin Protocolul de la Kyoto pentru perioada 2008 – 2012. Aplicat în mod corespunzător pe termen scurt, Regulamentul, împreună cu Directiva MAC, poate duce la reducerea la aproape jumătate a cantității de emisii anticipate, menținând emisiile la nivelul actual. Pentru a materializa însă acest potențial, Comisia îndeamnă statele membre să-și intensifice eforturile în vederea implementării și aplicării corespunzătoare a regulamentului, într-un ritm rapid.

EVALUAREA NECESITățII UNOR REDUCERI SUPLIMENTARE ALE EMISIILOR șI A NIVELULUI ACESTORA

Contribuția rentabilă a gazelor fluorurate la obiectivul privind reducerea emisiilor

În februarie 2011, Consiliul a confirmat încă o dată obiectivul reducerii emisiilor de gaze cu efect de seră cu 80–95 % până în 2050, față de nivelul anului 1990. O modalitate eficientă din punct de vedere al costurilor de atingere a acestor obiective ar implica reducerea altor emisii decât cele de CO2, din afara sectorului agricol, cu 72–73 % până în 2030 și cu 70–78 % până în 2050, față de nivelul din 1990[16]. La nivel internațional, ca urmare a eliminării treptate accelerate a substanțelor care contribuie la diminuarea stratului de ozon, conform Protocolului de la Montreal, gradul de utilizare a celei mai răspândite categorii de gaze fluorurate, hidrofluorocarburile, ar urma să fie de patru ori mai mare în următorii 20 de ani, îngreunând eforturile de limitare a încălzirii globale la mai puțin de 2 °C peste nivelul de dinainte de industrializare. Pentru a contracara acest risc, UE sprijină luarea de măsuri la nivel mondial privind substanțele care contribuie la diminuarea stratului de ozon, conform protocolului de la Montreal, pentru a reduce treptat utilizarea hidrofluorocarburilor. Acestea reprezintă acțiuni complementare la măsurile întreprinse în temeiul Convenției-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice[17].

Evoluții tehnologice: situația actuală

În 2006, Consiliul și Parlamentul European recunoșteau că dezvoltarea unor alternative la gazele fluorurate era, la acel moment, în curs[18] și anticipau că aplicarea și respectarea regulamentului va stimula inovarea tehnologică prin încurajarea dezvoltării continue a tehnologiilor alternative și a tranziției la tehnologiile mai ecologice care sunt deja disponibile[19].

Tehnologiile alternative care au la bază fluide cu potențial de încălzire globală (GWP) scăzut sau alte tehnologii alternative sunt în prezent fezabile din punct de vedere tehnic în majoritatea domeniilor de aplicare vizate. În aplicațiile cu consum de energie, precum echipamentele de refrigerare, sistemele de climatizare și pompele de căldură și în aplicațiile pentru economisirea energiei, precum spumele izolante pentru clădiri și aparatură, s-ar putea obține, în majoritatea cazurilor, performanțe echivalente prin utilizarea tehnologiilor cu GWP scăzut. Având în vedere că, prin activitățile de cercetare și dezvoltare actuale, siguranța și performanțele opțiunilor alternative se îmbunătățesc continuu, iar costurile aferente acestora se reduc tot mai mult, ele pot înlocui treptat tehnologiile care au la bază gaze fluorurate cu GWP ridicat, contribuind astfel la o tranziție eficientă din punct de vedere al costurilor către o economie ecologică, cu emisii scăzute de dioxid de carbon (a se vedea caseta 1).

Caseta 1: Evoluții tehnologice în domeniile vizate

Industria chimică a dezvoltat fluorocarburi noi, considerate a fi potențiali înlocuitori ai gazelor fluorurate cu potențial de încălzire globală ridicat în câteva sectoare de activitate, inclusiv cel al echipamentelor de refrigerare și al sistemelor de climatizare mobile și staționare, al pompelor de căldură, al spumelor și al aerosolilor. În domeniile de activitate care implică echipamente de refrigerare, sisteme de climatizare și pompe de căldură, anumite tehnologii precum cele bazate pe fluidele existente (dioxid de carbon, amoniac și hidrocarburi) au fost îmbunătățite din punct de vedere al siguranței, performanțelor și costurilor prin optimizări inovatoare, chiar dacă în cazul unora dintre aplicații sau în anumite condiții aceste aspecte sunt în continuare problematice. Cotele de piață ale acestor tehnologii sunt în creștere, în special în UE, pentru multe dintre aplicații, inclusiv pentru echipamentele de refrigerare casnice, comerciale și industriale, precum și pentru anumite tipuri de pompe de căldură și sistemele de climatizare monobloc. Hidrocarburile sunt în prezent opțiunea uzuală în cazul anumitor tipuri de spumă utilizate ca izolații pentru aparatură și clădiri. Pentru multe dintre tipurile de spumă utilizate în domeniul construcțiilor, al echipamentelor de refrigerare, al autovehiculelor și al mobilei, unde gazele fluorurate sunt în prezent cei mai uzuali agenți de pulverizare, anumite tehnologii bazate pe dioxid de carbon, hidrocarburi, hidrofluorocarburi nesaturate și apă pot, în majoritatea cazurilor, să reprezinte în viitor alternative viabile și rentabile. Mai mult, fluidele cu GWP scăzut disponibile ar putea de asemenea înlocui, treptat și în mod rentabil, gazele fluorurate din alte domenii de aplicare, inclusiv din domeniul sistemelor de protecție împotriva incendiilor, din activitățile care implică anumiți aerosoli, turnarea sub presiune a magneziului și reciclarea aliajelor de magneziu. |

Simpla menținere a emisiilor de gaze fluorurate la nivelurile din prezent (în cel mai bun caz) nu este compatibilă cu obiectivele UE de reducere a emisiilor. Noile oportunități oferite de tehnologiile existente și de cele emergente în domeniile vizate creează un potențial semnificativ pentru reduceri suplimentare și eficiente din punct de vedere al costurilor ale emisiilor de gaze fluorurate atât în UE, cât și la nivel internațional. De aceea opțiunile strategice pentru a reduce și mai mult emisiile în UE trebuie analizate ținând cont de impactul lor potențial, inclusiv asupra consumurilor de energie, asupra sarcinii administrative și asupra siguranței.

OPțIUNI POSIBILE PENTRU REDUCEREA ÎN CONTINUARE A EMISIILOR DE GAZE FLUORURATE

Trecerea la tehnologii cu potențial de încălzire globală mai scăzut

Analiza arată că soluția cu potențialul cel mai ridicat de reducere a emisiilor este evitarea utilizării gazelor fluorurate în cazul în care acest lucru este posibil și eficient din punct de vedere al costurilor. Din punct de vedere tehnic, se poate evita emiterea unei cantități de până la aproximativ 70 de milioane de tone CO2 eq. din emisiile de gaze fluorurate anticipate în 2030, aceasta implicând un cost mediu de sub 20 EUR pentru fiecare tonă CO2 eq. neemisă.

Printre opțiunile care pot contribui la această tranziție, se numără:

- introducerea unor limite maxime, care să fie reduse treptat, pentru cantitățile de gaze fluorurate care pot fi introduse pe piața UE (reducere treptată), exprimate în CO2 eq;

- interdicții de utilizare și comercializare în cazul produselor și echipamentelor noi (interdicții);

- acorduri de mediu voluntare la nivelul Uniunii.

Ameliorarea dispozițiilor privind izolarea și recuperarea

Chiar dacă se pun în aplicare politici pentru a elimina progresiv utilizarea gazelor fluorurate cu potențial ridicat de încălzire globală, evitarea scurgerilor și recuperarea corespunzătoare a gazelor fluorurate cu GWP ridicat de la echipamentele care încă utilizează astfel de gaze rămân de importanță vitală. Pentru majoritatea aplicațiilor cheie, regulamentul conține deja dispoziții cuprinzătoare referitoare la izolare și recuperare, capabile să asigure reducerea semnificativă a scurgerii de gaze fluorurate, iar unele părți interesate au făcut investiții considerabile pentru a se conforma acestor dispoziții. Prin urmare, este vitală implementarea corectă a dispozițiilor existente și asigurarea respectării acestora de către statele membre.

S-au identificat câteva opțiuni posibile pentru ameliorarea acestor dispoziții, inclusiv opțiunile propuse la articolul 10 din regulament: includerea altor produse și echipamente, precum sistemele de climatizare și echipamentele de refrigerare instalate pe mijloacele de transport, în domeniul de aplicare al unor dispoziții specifice privind izolarea și recuperarea; extinderea cerințelor privind formarea și certificarea; extinderea aplicării anumitor dispoziții privind izolarea la echipamente mai mici; stabilirea unor niveluri maxime de scurgeri pentru instalații; elaborarea unor standarde și note informative la nivelul UE, care să descrie cele mai bune tehnici disponibile și cele mai bune practici de protecție a mediului pentru prevenirea și reducerea emisiilor de gaze fluorurate cu efect de seră.

Analiza arată că posibilitățile de ameliorare a acestor dispoziții într-o manieră eficientă din punct de vedere al costurilor sunt relativ limitate. Cu toate acestea, anumite opțiuni, precum extinderea aplicării dispozițiilor privind izolarea și recuperarea la sistemele de refrigerare instalate pe anumite categorii de vehicule rutiere – cum sunt camioanele și remorcile – și extinderea dispozițiilor privind etichetarea la produse și echipamente noi, merită o analiză aprofundată.

Luarea în considerare a celor mai recente informații științifice

În prezent, regulamentul vizează cele trei categorii de gaze fluorurate care fac obiectul Protocolului de la Kyoto. Anexa I partea 1 din regulament enumeră 17 tipuri de hidrofluorocarburi, 7 tipuri de perfluorocarburi și hexafluorura de sulf, care sunt incluse în domeniul său de aplicare împreună cu preparatele acestora care au un potențial de încălzire globală (GWP) mai mare de 150.

În cel de-al patrulea raport de evaluare elaborat de Grupul interguvernamental privind schimbările climatice ( Intergovernmental Panel on Climate Change – IPCC) se identifică alte două tipuri de hidrofluorocarburi[20] și alte două tipuri de perfluorocarburi[21]. În același raport se identifică, pentru prima dată, trifluorura de azot[22], o substanță tot mai larg utilizată în industria echipamentelor electronice în procesul de fabricare a circuitelor integrate prin gravură cu plasmă și în cel de curățare a camerelor, ca înlocuitor al perfluorocarburilor și al hexafluorurii de sulf.

S-ar putea analiza posibilitatea includerii acestor gaze în anexa I.

Mai mult, ar trebui avută în vedere actualizarea valorilor GWP din anexa I pe baza celui de-al patrulea raport al IPCC. Valorile GWP care figurează în prezent în anexa I sunt preluate din cel de-al treilea raport al IPCC.

Îmbunătățirea monitorizării prin consolidarea dispozițiilor privind raportarea

Pentru o mai bună monitorizare, ar trebui analizate costurile și beneficiile unei eventuale extinderi a aplicării dispozițiilor privind raportarea la gazele fluorurate conținute de produsele și echipamentele preîncărcate importate/exportate în/din UE și la entitățile care au ca obiect de activitate regenerarea sau distrugerea gazelor fluorurate în UE.

Ar trebui, de asemenea, examinate modalitățile de îmbunătățire a calității sistemelor utilizate de statele membre pentru raportarea datelor privind emisiile prin folosirea informațiilor înregistrate de operatori conform regulamentului. Conform analizei, cantitățile care pot fi exceptate de la aplicarea dispozițiilor privind raportarea, datorită plafonului maxim de o tonă, sunt nesemnificative și, prin urmare, nu se consideră necesară modificarea valorii acestui plafon.

CONCLUZII șI ETAPELE URMăTOARE

Dispozițiile regulamentului au devenit operaționale în mai multe etape, în perioada dintre 2006 și 2011. Analiza a identificat anumite deficiențe în aplicarea actuală a unora dintre principalele sale dispoziții, în special în ceea ce privește formarea și certificarea, izolarea și recuperarea.

Având în vedere perioada scurtă de timp în care s-a aplicat regulamentul, nu este încă posibilă cuantificarea efectelor actuale ale dispozițiilor privind izolarea și recuperarea. Cu toate acestea, prin dispozițiile sale referitoare la utilizare și comercializare, regulamentul a fost deja în măsură să ajute Uniunea și statele sale membre să-și respecte angajamentele asumate pentru perioada 2008 – 2012 prin Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice.

Regulamentul, împreună cu Directiva MAC, ar permite reducerea la aproape jumătate a cantității emisiilor anticipate până în 2050, menținând emisiile provenite din UE-27 la nivelurile actuale de 110 milioane de tone CO2 eq., cu condiția aplicării integrale a dispozițiilor sale în toate statele membre. Prin urmare, este de importanță vitală ca toate statele membre să-și intensifice rapid eforturile de implementare și aplicare corectă a regulamentului. Comisia este dispusă în continuare să sprijine, să elaboreze și să faciliteze măsuri menite să asigure o mai bună aplicare a legislației. De asemenea, Comisia va demara acțiuni în constatarea încălcării dreptului UE în cazurile în care acest lucru se impune.

Cu toate acestea, în contextul obiectivului general al UE de a reduce emisiile cu 80–95 % până în 2050, stabilizarea emisiilor de gaze fluorurate la nivelurile din prezent nu este adecvată, analiza indicând faptul că există deja tehnologii cu GWP scăzut, disponibile sau emergente, care sunt fezabile din punct de vedere tehnic și pot fi eficiente din punct de vedere al costurilor în cazul multora dintre aplicații. Având în vedere că, prin activitățile de cercetare și dezvoltare actuale, siguranța și performanțele opțiunilor alternative se îmbunătățesc continuu, ele pot înlocui treptat tehnologiile care au la bază gaze fluorurate cu GWP ridicat, înlesnind astfel tranziția către o economie ecologică, cu emisii scăzute de dioxid de carbon.

Prin urmare, UE trebuie să întreprindă acțiuni suplimentare pentru a reduce și mai mult emisiile de gaze cu efect de seră, într-un mod eficient din punct de vedere al costurilor. UE sprijină deja luarea de măsuri la nivel global pentru reducerea emisiilor de gaze fluorurate în temeiul Protocolului de la Montreal, iar acest raport identifică opțiuni pentru reducerea suplimentară a gazelor fluorurate în UE în mod eficient din punct de vedere al costurilor. Comisia va consulta părțile interesate cu privire la aceste opțiuni și va face o evaluare a posibilelor efecte sociale, economice și de mediu ale acestora. Pe baza acestor demersuri, Comisia va prezenta o propunere legislativă de revizuire a regulamentului, dacă acest lucru este oportun.

Anexă: Acronime

Gaze F ………Gaze fluorurate cu efect de seră

Directiva MAC Directiva 2006/40/CE privind emisiile provenite de la sistemele de climatizare ale autovehiculelor

CO2 eq. ………Dioxid de carbon echivalent

GWP ………………Potențial de încălzire globală

HFC ………………Hidrofluorocarburi

PFC ………………Perfluorocarburi

SF6 ………………Hexafluorură de sulf

NF3 ………………Trifluorură de azot

[1] JO L 161, 14.6.2006, p. 1-11.

[2] Schwarz, W. et al. (2011) Final Report: Service contract to provide technical support for conducting a review of Regulation (EC) No 842/2008 on certain fluorinated greenhouse gases [Schwarz, W. și alții (2011) Raport final: Contract de servicii pentru acordarea de asistență tehnică în vederea efectuării unei analize a Regulamentului (CE) nr. 842/2008 privind anumite gaze fluorurate cu efect de seră].

[3] JO L 161, 14.6.2006, p. 12-18.

[4] Aprobat prin Decizia 2002/358/CE a Consiliului, JO L 130, 15.5.2002, p. 1–3.

[5] „Dioxid de carbon echivalent” (CO2 eq.) este o măsură utilizată pentru compararea emisiilor diferitelor gaze cu efect de seră pe baza potențialului de încălzire globală al acestora.

[6] COM(2003) 492 final, 11.8.2003. Această propunere a Comisiei a constituit baza atât pentru regulament, cât și pentru Directiva MAC.

[7] Articolul 9 și anexa II prevăd interdicții referitoare la introducerea pe piață a anumitor produse și echipamente care conțin sau care funcționează pe bază de gaze fluorurate. În mod excepțional, aceste dispoziții s-au aplicat cu începere de la 4 iulie 2006, deși anumite interdicții au devenit aplicabile treptat, între 4 iulie 2006 (încălțăminte) și 4 iulie 2009 (aerosoli de agrement).

[8] Articolul 9 alineatul (2) prevede exceptarea produselor și a echipamentelor enumerate în anexa II pentru care s-a stabilit că au fost produse înainte de data intrării în vigoare a respectivei interdicții privind introducerea pe piață.

[9] Instituit în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului din 23 iulie 1987 privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful vamal comun, JO L 256, 7.9.1987, p. 1–675, cu modificările ulterioare.

[10] Tot personalul și toate societățile cu activități legate de echipamente staționare de refrigerare, sisteme de climatizare și pompe de căldură ar fi trebuit să obțină certificare integrală până cel târziu la 4 iulie 2011.

[11] Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 privind transferurile de deșeuri, JO L 190, 12.7.2006, p. 1–98.

[12] Decizia nr. 280/2004/CE din 11 februarie 2004 privind un mecanism de monitorizare a emisiilor de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de punere în aplicare a Protocolului de la Kyoto, JO L 49, 19.2.2004, p. 1–8. .

[13] Decizia nr. 2005/166/CE a Comisiei din 10 februarie 2005 de stabilire a normelor de aplicare a Deciziei nr. 280/2004/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind un mecanism de monitorizare a emisiilor de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de punere în aplicare a Protocolului de la Kyoto, JO L 55, 1.3.2005, p. 57–91.

[14] JO L 130, 15.5.2002, p. 1–3. .

[15] Decizia 2007/62/CE a Comisiei din 8 decembrie 2006 privind dispozițiile naționale notificate de Danemarca referitoare la anumite gaze industriale cu efect de seră, JO L 32, 6.2.2007, p. 130–134 și Decizia 2008/80/CE a Comisiei din 21 decembrie 2007 privind dispozițiile naționale notificate de Republica Austria cu privire la anumite gaze fluorurate cu efect de seră, JO L 24, 29.1.2008, p. 45–50.

[16] Comunicare a Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor - Foaie de parcurs pentru trecerea la o economie competitivă cu emisii scăzute de dioxid de carbon până în 2050, COM(2011) 112 final.

[17] Concluziile Consiliului din 14 octombrie 2010 privind pregătirea celei de-a 16-a Conferințe a părților la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice, care a avut loc la Cancún între 29 noiembrie și 10 decembrie 2010.

[18] Considerentul 7 din Regulamentul (CE) nr. 842/2006 privind anumite gaze fluorurate cu efect de seră.

[19] Considerentul 8 din Regulamentul (CE) nr. 842/2006 privind anumite gaze fluorurate cu efect de seră.

[20] HFC-152 și HFC-161, cu un potențial de încălzire globală pentru 100 de ani de 53 și, respectiv, 12.

[21] PFC 9-1-18 și perfluorociclopropanul, cu un potențial de încălzire globală pentru 100 de ani de peste 7 500 și, respectiv, peste 17 340.

[22] NF3 cu un potențial de încălzire globală pentru 100 de ani de 17 200.