[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 4.7.2007

COM(2007) 372 final

2007/0138 (CNS)

Propunere de

REGULAMENT AL CONSILIULUI

privind organizarea comună a pieţei vitivinicole şi de modificare a anumitor regulamente

(prezentată de Comisie) {SEC(2007) 893}{SEC(2007) 894}

EXPUNERE DE MOTIVE

1. Contextul propunerii

Uniunea Europeană (UE) este cel mai mare producător, consumator, exportator şi importator mondial de vin. În 2006, producţia de vin din ţările UE-27 a reprezentat 5% din valoarea totală a producţiei agricole a UE. În ceea ce priveşte calitatea, acesta se bucură de un renume internaţional. Sectorul vitivinicol al UE reprezintă o activitate economică vitală, în special în ceea ce priveşte ocuparea forţei de muncă şi veniturile din export.

Cu toate acestea, consumul de vin din UE a scăzut în mod considerabil şi constant în ultimele decenii şi, în ciuda unei reveniri recente, volumul de vin exportat din Comunitate începând cu anul 1996 a crescut într-un ritm mult mai lent decât cel al importurilor. Deteriorarea echilibrului între cerere şi ofertă în sectorul vitivinicol, împreună cu provocările inerente din ce în ce mai mari ale unei pieţe vitivinicole europene şi internaţionale au o influenţă considerabilă asupra preţurilor şi veniturilor producătorilor. În ciuda acestui fapt, mulţi dintre producătorii de vin sunt competitivi, iar alţii pot deveni.

După cum a precizat în comunicarea din 22 iunie 2006, „Către un sector vitivinicol european durabil”[1], Comisia Europeană consideră că este necesară o reformă fundamentală a organizării comune a pieţei (OCP) vitivinicole, pentru a înlocui instrumentele politice nerentabile printr-un cadru juridic mai durabil şi mai coerent. Obiectivul este de a asigura un mai bun raport calitate-preţ utilizând bugetul actual alocat (aproximativ 1,3 miliarde euro), care reprezintă în jur de 3% din bugetul total pentru agricultură.

Actuala OCP este definită în Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului din 17 mai 1999. Adoptarea propunerii va conduce la abrogarea legislaţiei existente. Regulamentul propus are, de asemenea, ca temei juridic Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolele 36 şi 37; odată adoptat, el va intra în vigoare la 1 august 2008, iar domeniul pe care îl reglementează este de competenţa exclusivă a Comunităţii. Cu toate acestea, o mare parte dintre măsurile care urmează să fie finanţate în temeiul prezentei propuneri vor permite statelor membre să facă faţă situaţiilor specifice din propriile regiuni vitivinicole în conformitate cu principiul subsidiarităţii.

Conform angajamentelor Comisiei în ceea ce priveşte ameliorarea legislaţiei, propunerea este însoţită de o analiză actualizată a aspectelor economice, sociale şi de mediu ale problemelor legate de OCP, precum şi a impactului, avantajelor şi dezavantajelor propunerii în privinţa acestor aspecte. Propunerea ţine cont, de asemenea, de rezultatele dezbaterilor organizate atât cu părţile interesate şi cu autorităţile naţionale, cât şi în cadrul instituţiilor comunitare.

Prezentul proiect de regulament este o iniţiativă a Comisiei care se înscrie în cadrul reformelor politicii agricole comune (PAC) întreprinse în 2003 pentru culturile arabile şi creşterea animalelor[2], în 2004 pentru uleiul de măsline, tutun şi bumbac[3], în 2006 pentru zahăr[4], precum şi în cadrul propunerii de reformă în sectorul fructelor şi legumelor din ianuarie 2007, acestea acoperind toate sectoarele agricole principale, cu excepţia celui vitivinicol. Propunerea ţine cont în egală măsură de politica comunitară privind dezvoltarea durabilă, convenită la Consiliul European de la Göteborg, de cea privind creşterea competitivităţii în cadrul Strategiei de la Lisabona revizuite şi de cea privind simplificarea şi ameliorarea legislaţiei în domeniul PAC.

2. Consultarea părţilor interesate şi studiul de impact

- Utilizarea expertizei externe

Pentru a pregăti terenul în vederea reformării organizării comune a pieţei în sectorul vitivinicol, Comisia a finanţat o evaluare ex-post a regimului actual, care a fost realizată de o echipă de experţi europeni. Raportul de evaluare a fost publicat în noiembrie 2004 şi este disponibil pe site-ul internet al Comisiei[5].

Pe lângă aceasta, în momentul elaborării previziunilor pe termen mediu pentru piaţa vitivinicolă, Comisia a prezentat ipotezele, metodologia şi rezultatele sale unui grup de experţi din Franţa, Spania, Italia şi Germania specializaţi în economia viticolă.

- Seminarul vitivinicol

Pentru a oferi părţilor interesate o ocazie de a-şi exprima opiniile şi ideile referitoare la situaţia actuală şi perspectivele din sectorul vitivinicol, la data de 16 februarie 2006 a fost organizat un seminar intitulat „Provocări şi perspective pentru vinurile europene”. La acest seminar au participat peste o sută de persoane, reprezentând o gamă largă de părţi interesate[6].

- Comunicarea Comisiei şi studiul de impact

În luna iunie 2006, Comisia a prezentat primele concluzii asupra acestei dezbateri, sub forma unei comunicări către Consiliu şi Parlamentul European, în care a examinat patru opţiuni posibile pentru reforma OCP. Comisia a invitat toate părţile interesate să participe la o dezbatere deschisă privind viitoarea OCP în sectorul vitivinicol şi a anunţat că pe baza acestor discuţii va propune o reformă a OCP.

Ţinând seama de situaţia sectorului şi de obiectivele politice de realizat, Comisia a analizat patru variante posibile pentru reforma OCP vitivinicole. Trei dintre acestea – menţinerea statu-quo-ului, reformarea OCP vitivinicole după modelul reformei PAC şi dereglementarea completă – nu oferă un răspuns satisfăcător la problemele, necesităţile şi particularităţile sectorului vitivinicol.

Comisia a efectuat studiul de impact prevăzut în programul său de lucru; raportul aferent este disponibil pe site-ul internet al Comisiei[7] .

- Instituţiile europene

Între iulie şi octombrie 2006 au avut loc discuţii intense la nivelul Consiliului, în special în cadrul a trei reuniuni ale Consiliului pentru agricultură şi pescuit.

În decembrie 2006, atât Comitetul Economic şi Social European cât şi Comitetul Regiunilor au adoptat rapoarte privind reforma sectorului vitivinicol.

În februarie 2007, Parlamentul European a adoptat un raport din proprie iniţiativă asupra respectivei comunicări.

- Consultarea părţilor interesate

Comisia a organizat o amplă serie de reuniuni cu părţile interesate, iar dezbateri au avut loc şi în cadrul grupului consultativ vitivinicol.

În plus, pentru a asigura un dialog direct şi concret cu sectorul vitivinicol european, comisarul pentru agricultură şi dezvoltare rurală a vizitat, începând cu februarie 2006, numeroase regiuni viticole din întreaga Uniune Europeană.

- Principalele preocupări exprimate

În cursul tuturor acestor dezbateri organizate de la adoptarea comunicării Comisiei, statele membre şi numeroase părţi interesate au avut ocazia de a-şi exprima preocupările. În ciuda anumitor divergenţe de opinie, următoarele preocupări sunt comune majorităţii participanţilor:

- necesitatea urgentă a unei reforme de mare amploare, în lumina analizei economice şi a diagnosticării problemelor de către Comisie, precum şi a obiectivelor reformei enunţate de aceasta;

- riscurile sociale şi economice ale unei defrişări prea rapide şi prea masive;

- necesitatea urgentă de a ameliora comercializarea şi promovarea vinului;

- riscul pentru calitate pe care l-ar putea avea ridicarea interdicţiei privind utilizarea mustului importat pentru vinificare şi cupajarea vinurilor din UE cu vinuri importate.

Ţările neproducătoare de vin au subliniat necesitatea unor măsuri mai rentabile şi mai orientate către consumator.

Aceste preocupări au fost luate în calcul în mod corespunzător de către Comisie la elaborarea prezentei propuneri.

3. Elemente juridice ale propunerii

- Obiectivele reformei

Obiectivele identificate pentru această reformă sunt:

- creşterea competitivităţii producătorilor de vin din UE; consolidarea reputaţiei vinului de calitate din UE ca fiind cel mai bun vin la nivel mondial; recâştigarea vechilor pieţe de desfacere şi câştigarea unora noi, în UE şi în lume;

- stabilirea unui regim vitivinicol care se bazează pe norme clare şi simple, norme eficiente care creează un echilibru între cerere şi ofertă;

- stabilirea unui regim vitivinicol care păstrează cele mai bune tradiţii ale producţiei vitivinicole europene, consolidează structura socială în numeroase regiuni rurale şi garantează respectarea mediului de întregul proces de producţie.

Noua politică vitivinicolă europeană ar trebui, de asemenea, să ia în considerare preocuparea tot mai accentuată a societăţii privind sănătatea şi protecţia consumatorului, necesitatea compatibilităţii cu regulile Organizaţiei Mondiale a Comerţului (OMC) şi a coerenţei cu PAC reformată, primul şi al doilea pilon, precum şi conformitatea cu perspectivele financiare.

În fine, trebuie subliniat faptul că această propunere a fost elaborată ţinând seama de propunerea Comisiei de regulament al Consiliului de stabilire a unei organizări comune a pieţelor agricole. Anumite dispoziţii orizontale au fost aduse la zi, simplificate şi clarificate, astfel încât OCP vitivinicolă să poată fi uşor inclusă în OCP unică la timpul potrivit.

- Rezumatul măsurilor propuse

Având în vedere problemele cu care se confruntă acest sector, potenţialul şi particularităţile sale şi ţinând cont de analiza detaliată din cadrul studiului de impact, Comisia consideră că este necesar să se menţină o OCP specifică pentru sectorul vitivinicol, care trebuie să facă, în mod indiscutabil, obiectul unei reforme aprofundate.

Provocarea constă în adaptarea structurii de producţie şi a cadrului de reglementare pentru crearea unei industrii vitivinicole europene durabile şi competitive, cu perspective pe termen lung, garantând, în acelaşi timp, utilizarea cât mai rentabilă a mijloacelor bugetare. Aceasta implică suprimarea, de la bun început, a tuturor măsurilor care s-au dovedit ineficiente, şi anume sprijinul pentru distilarea subproduselor, distilarea alcoolului alimentar şi distilarea vinurilor provenite din soiuri cu dublă clasificare, precum şi ajutorul pentru stocajul privat şi restituirile la export. Ajutorul pentru mustul destinat îmbogăţirii, care a fost introdus pentru a compensa costurile suplimentare faţă de îmbogăţirea prin adaosul de zahăr, va fi desfiinţat odată cu introducerea interzicerii utilizării zahărului pentru îmbogăţire. Măsura de distilare de criză va fi înlocuită cu două măsuri de gestionare a crizelor adăugate la lista de măsuri care pot fi finanţate din pachetul financiar naţional.

O caracteristică importantă a acestei ample reforme va consta în adaptarea noii OCP vitivinicole la normele OMC. În acest sens, măsurile de intervenţie actuale, care distorsionează comerţul („cutia galbenă”, „Amber Box” ) vor fi eliminate, iar acolo unde subzistă măsuri interne de sprijin, vor fi preferate măsurile care ţin de „cutia verde” ( „Green Box” ).

Abordarea propusă constă în două etape: prima etapă, din 2008 în 2013, presupune restaurarea echilibrului de piaţă, ajutându-i, în acelaşi timp, pe cei care nu sunt competitivi să părăsească acest sector cu demnitate. În tot acest interval se vor introduce măsuri în vederea îmbunătăţirii competitivităţii, inclusiv, în cea de-a doua etapă, eliminarea drepturilor de plantare începând cu 1 ianuarie 2014.

3.1. Măsuri de reglementare revizuite, simplificate şi mai suple

Mai puţine constrângeri pentru producători

Regimul de restricţii privind drepturile de plantare se va prelungi din 2010 până în 2013.

Ulterior, pentru creşterea competitivităţii, plantarea viţei de vie va fi permisă începând cu 1 ianuarie 2014. Obiectivul acestei măsuri este de a permite producătorilor de vin competitivi să îşi extindă producţia pentru a recâştiga vechile pieţe de desfacere şi a câştiga unele noi în UE şi în ţările terţe. Cu toate acestea, noile realităţi ale pieţei şi competenţele statelor membre privind accesul la statutul de denumire de origine sau de indicaţie geografică protejată, cum ar fi delimitarea zonei relevante, stabilirea producţiei maxime şi alte norme mai stricte referitoare la producţie, prelucrare şi etichetare, împreună cu dispariţia „plasei de siguranţă” reprezentată de distilarea sistematică vor limita de facto numărul de hectare şi vor permite evitarea producţiei excesive. Orice decizie legată de creşterea producţiei va reflecta pe deplin capacitatea producătorilor de a găsi debuşeuri economice pentru produsele lor.

Practici oenologice mai adaptabile odată cu :

- transferul de la Consiliu către Comisie al competenţei de a aproba noile practici oenologice sau de a le modifica pe cele existente, inclusiv preluarea acquis -ului, cu excepţia celui referitor la îmbogăţire şi acidifiere;

- evaluarea de către Comisie a practicilor oenologice adoptate de Organizaţia Internaţională pentru Vie şi Vin (OIV) şi încorporarea ulterioară a acestora într-un regulament al Comisiei;

- autorizarea utilizării în UE a practicilor oenologice deja aprobate la nivel internaţional pentru fabricarea vinului în vederea exportului către destinaţiile vizate;

- eliminarea cerinţei privind tăria alcoolică naturală minimă a vinului.

Norme de clasificare şi etichetare a vinului mai clare, mai coerente şi, prin urmare, mai orientate către piaţă :

Conceptul de vin european de calitate se bazează pe originea geografică (vin de calitate produs într-o regiune determinată). Uniunea Europeană vrea să confirme, să adapteze, să promoveze şi să consolideze acest concept la nivel mondial.

Politica în domeniul calităţii ar putea câştiga în claritate, simplitate şi transparenţă, devenind astfel mai eficientă, prin:

- stabilirea, pentru vinurile cu indicaţie geografică, a unui cadru bine definit şi conform cu politica orizontală de calitate [Regulamentul (CE) nr. 510/2006 al Consiliului]. Vinurile cu indicaţie geografică vor fi împărţite în vinuri cu indicaţie geografică protejată (IGP) şi vinuri cu denumire de origine protejată (DOP). Se va institui o procedură de înregistrare şi protejare a indicaţiilor geografice;

- menţinerea interdicţiei privind supratescuirea strugurilor, în vederea asigurării calităţii vinului, aplicarea acestei măsuri ţinând de principiul subsidiarităţii;

- extinderea rolului organizaţiilor interprofesionale pentru a le permite controlarea şi gestionarea calităţii vinurilor produse pe teritoriul din jurisdicţia acestora. Instrumentele de control vor fi de asemenea consolidate, în special pentru producţia vinului din soiuri („ vin de cépage” ).

Comisia propune simplificarea normelor de etichetare, stabilind un cadru juridic unic aplicabil tuturor categoriilor de vinuri şi menţiunilor aferente. Acest cadru va răspunde nevoilor consumatorilor şi va asigura o mai mare coerenţă cu politica de calitate a vinurilor. Acest lucru presupune în special:

- transferul de competenţe ale Consiliului către Comisie;

- utilizarea unui instrument juridic unic pentru toate vinurile, prin completarea normelor directivei orizontale referitoare la etichetare, Directiva 2000/13/CE, astfel încât să răspundă necesităţilor specifice ale sectorului vitivinicol în ceea ce priveşte indicaţiile obligatorii şi pe cele facultative;

- o mai mare flexibilitate a politicii privind etichetarea, ţinând cont de politicile OMC, prin înlăturarea distincţiei între normele de etichetare pentru vinurile cu şi fără denumiri de origine protejate sau indicaţii geografice protejate şi, ceea ce este şi mai important, prin facilitarea indicării soiului de viţă de vie şi a anului de recoltă pentru vinurile fără denumiri de origine sau indicaţii geografice protejate, cu respectarea cerinţelor adecvate în materie de trasabilitate;

- asigurarea informării şi protecţiei consumatorului, prin adoptarea unor norme de etichetare adecvate în materie de trasabilitate, pentru ca acesta să fie pe deplin informat cu privire la originea produsului.

3.2. Constituirea unor pachete financiare naţionale pentru a le permite statelor membre să-şi îmbunătăţească situaţia specifică

Potrivit fişei financiare, bugetul total alocat acestui tip de măsuri va creşte de la 623 milioane euro în 2009 la 830 milioane euro începând cu 2015.

Din acest total, fiecărui stat membru producător de vin i se va pune la dispoziţie un pachet financiar naţional, calculat în funcţie de trei criterii obiective, şi anume partea fiecărui stat membru în termeni de suprafaţă, producţie şi cheltuieli anterioare, aceşti factori având următoarea pondere: un sfert, un sfert şi o jumătate, cu excepţia părţii consacrate promovării, pentru care ponderea va fi de jumătate pentru partea corespunzătoare suprafeţei şi jumătate pentru partea corespunzătoare producţiei.

Fiecare stat membru va fi liber să utilizeze acest pachet financiar pentru a finanţa măsuri alese în funcţie de preferinţă dintr-o listă prestabilită care include:

- noi ajutoare pentru promovare în ţările terţe;

- regimul de restructurare sau reconversie a podgoriei;

- noi ajutoare pentru recoltarea înainte de coacere;

- noi măsuri de gestionare a crizelor, şi anume asigurări împotriva dezastrelor naturale şi costuri administrative aferente înfiinţării unui fond mutual propriu sectorului.

Pentru a evita denaturarea concurenţei, utilizarea acestui pachet financiar va fi condiţionată de respectarea anumitor reguli comune, inclusiv anumite norme minime de mediu aplicate conform principiului eco-condiţionalităţii, precum şi de comunicarea programului naţional specific către Comisie.

3.3. Crearea unui sector mai durabil prin utilizarea mai multor măsuri de dezvoltare rurală

O mare parte dintre măsurile prevăzute deja în regulamentul privind dezvoltarea rurală[8] şi integrate în programele adoptate de statele membre ar putea fi relevante pentru sectorul vitivinicol, deoarece acestea ar putea oferi stimulente şi avantaje considerabile viticultorilor, prelucrătorilor şi comercianţilor. Printre aceste măsuri se numără:

- instalarea tinerilor agricultori şi investiţiile în dotări tehnice, precum şi pentru îmbunătăţiri în domeniul comercializării;

- formare profesională;

- sprijin pentru informare şi promovare pentru organizaţiile de producători care participă la un program de calitate;

- sprijin agroecologic pentru acoperirea costurilor suplimentare şi a pierderilor de venit rezultate din crearea şi menţinerea peisajelor viticole sau culturale;

- pensionare anticipată: se acordă ulterior agricultorilor care decid să înceteze definitiv orice activitate comercială agricolă pentru a transfera exploataţia către alţi agricultori.

Eliminarea utilizării zahărului va obliga anumiţi producători care în mod tradiţional au recurs la îmbogăţirea prin adaos de zahăr să facă investiţii pentru a introduce metoda îmbogăţirii prin adaos de must. În cadrul măsurilor de dezvoltare rurală, statele membre vor avea posibilitatea de a acorda un sprijin pentru investiţii producătorilor care trebuie să treacă de la îmbogăţirea prin utilizarea zahărului la utilizarea mustului.

Dat fiind că procesul de planificare a dezvoltării rurale pentru perioada 2007-2013 este în curs de desfăşurare şi pentru a încuraja aceste măsuri, este necesară efectuarea unui transfer de fonduri între liniile bugetare (piaţă şi plăţi directe, pe de o parte, şi dezvoltare rurală de cealaltă parte), fonduri care vor fi alocate regiunilor producătoare de vin, după cum s-a procedat în alte două sectoare (tutun şi bumbac).

Bugetul transferat va creşte de la 100 milioane euro în 2009 la 400 milioane euro începând din 2014. Întrucât planurile de dezvoltare rurală vor fi deja adoptate, statele membre vor avea posibilitatea de a le adapta astfel încât acestea să poată juca în viitor un rol important pentru bunăstarea economică a părţilor interesate din sectorul vitivinicol şi pentru conservarea mediului în regiunile vitivinicole.

3.4. O mai bună informare a consumatorilor în legătură cu vinurile europene

Numeroase părţi interesate au subliniat, în special cu ocazia seminarului din 16 februarie 2006, necesitatea acordării unei importanţe mai mari comercializării şi promovării vinurilor. Comisia intenţionează să urmeze cu hotărâre o politică responsabilă de promovare şi de informare. Este necesar să se fructifice toate posibilităţile pe care le oferă legislaţia comunitară şi să se creeze altele noi pentru următoarele scopuri:

- realizarea de noi proiecte de promovare în afara Uniunii Europene, finanţate din pachetele financiare naţionale pe baza unui buget dedicat ambiţios, de 120 milioane euro, care reprezintă aproximativ 9% din bugetul alocat acestui sector. Aceste măsuri vor fi cofinanţate în proporţie de 50% din bugetul comunitar;

- realizarea de proiecte avansate de promovare, finanţate din fondurile de dezvoltare rurală destinate organizaţiilor de producători care participă la un program de calitate;

- noi campanii de informare privind consumul responsabil şi moderat de vin vor fi finanţate în UE utilizând cadrul juridic orizontal pentru promovare şi aplicând un procent de cofinanţare mărit (stabilit la 60%). Campania de informare aflată în curs pe tema clasificării indicaţiilor geografice europene va fi, de asemenea, îmbunătăţită. În acest scop, Regulamentul (CE) nr. 2826/2000 al Consiliului se va modifica şi se vor pune la dispoziţie fonduri suplimentare.

3.5. Prevenirea riscurilor de mediu

Producerea şi comercializarea vinului ar trebui să ţină cont pe deplin de preocupările de ordin ecologic, de la practicile de cultivare până la metodele de prelucrare. Comisia intenţionează să se asigure că reforma regimului vinului îmbunătăţeşte impactul viticulturii şi al vinificării asupra mediului, în special în ceea ce priveşte eroziunea şi contaminarea solului, utilizarea produselor de protecţie a plantelor, precum şi gestionarea deşeurilor.

Pentru îndeplinirea acestor obiective, Comisia propune:

- eligibilitatea tuturor regiunilor vinicole pentru a beneficia de schema de plată unică, astfel încât respectarea normelor de eco-condiţionalitate să devină obligatorie pentru tot mai mulţi producători;

- introducerea automată a suprafeţelor defrişate în cadrul schemei de plată unică, astfel încât respectarea normelor de eco-condiţionalitate să devină obligatorie pentru aceste suprafeţe;

- adăugarea unor cerinţe minime de mediu la prima de defrişare, pentru a evita degradarea terenului, precum şi la măsurile de restructurare şi de recoltare înainte de coacere, finanţate din pachetul financiar naţional;

- stabilirea unui nivel minim acceptabil de protecţie a mediului în cursul procesului de producere a vinului;

- suplimentarea fondurilor prevăzute în programele de dezvoltare rurală, de exemplu, în cadrul axei 2, prin măsuri de sprijin destinate îmbunătăţirii mediului şi a peisajului rural.

3.6. Oferirea unor alternative producătorilor mai puţin competitivi

Deşi o mare parte dintre producători sunt deja competitivi sau vor deveni mai competitivi datorită noilor măsuri propuse în cadrul reformei, alţii se află într-o situaţie foarte dificilă. Aceştia înregistrează adesea pierderi din exploatare şi vor întâmpina mari dificultăţi pentru a evita falimentul pe o piaţă din ce în ce mai competitivă. Pentru a le oferi o posibilitate de a părăsi acest sector cu demnitate este necesară menţinerea unui regim de sprijin pentru abandonul definitiv.

Viticultorii ar trebui să aibă libertatea de a recurge sau nu la defrişare. Cu toate acestea, pentru a evita diverse probleme de ordin social şi/sau ecologic, li se va permite statelor membre să limiteze defrişarea în podgoriile din zonele de munte sau de pante abrupte, precum şi în regiunile care fac obiectul unor constrângeri ecologice specifice şi/sau să întrerupă defrişarea în cazul în care suprafaţa defrişată cumulată depăşeşte 10% din suprafaţa viticolă a ţării.

Prima de defrişare va fi majorată şi stabilită la un nivel atractiv. Pentru a încuraja producătorii să recurgă la această soluţie încă din primul an, se va stabili un barem descrescător pentru restul perioadei de valabilitate a restricţiilor de plantare. Bugetul alocat va permite defrişarea a aproximativ 200 000 ha în întreaga Uniune Europeană pe o perioadă de cinci ani. Această suprafaţă corespunde părţii din excedentele structurale care urmează să fie eliminate, ţinând cont de evoluţia recentă a comerţului, precum şi de efectele pozitive pe care se preconizează că le vor produce asupra echilibrului pieţei celelalte măsuri propuse, în special eliminarea îmbogăţirii prin adaos de zahăr, sprijinul pentru promovare, pentru recoltarea înainte de coacere şi pentru dezvoltare rurală.

În urma defrişării, suprafaţa agricolă utilizată anterior pentru viticultură va deveni eligibilă în cadrul schemei de plată unică şi va beneficia de plata directă decuplată, la un nivel egal cu media regională.

3.7. Comerţul cu ţări terţe

Dat fiind că negocierile OMC se află încă în curs şi că rezultatul acestora rămâne incert, propunerea de reformă nu abordează cadrul juridic actual aplicabil comerţului extern, cu excepţia restituirilor la export.

Cu toate acestea, au fost analizate impactul şi rolul restituirilor la export în cazul vinului. Impactul economic al acestora s-a diminuat considerabil. Astfel, exporturile cu restituiri reprezintă mai puţin de 15% din totalul exporturilor. Valoarea restituirilor la export reprezintă 3,4% din valoarea produselor eligibile pentru restituiri la export. Prin urmare, s-a considerat că fondurile alocate acestui instrument ar putea primi o mai bună utilizare, în special pentru promovare, şi se propune eliminarea restituirilor la export.

3.8. Consolidarea coerenţei PAC, simplificare şi conformare deplină la legislaţia comunitară

Extinderea la toate regiunile viticole a eligibilităţii pentru schema de plată unică reprezintă o etapă importantă destinată să ofere producătorilor de vin un grad ridicat de flexibilitate şi să asigure faptul că aceştia sunt trataţi pe picior de egalitate cu alţi agricultori. Această măsură necesită modificarea Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului.

Propunerea prevede simplificarea legislaţiei, a procedurilor administrative îndeplinite de autorităţile publice (comunitare, naţionale sau regionale) şi a procedurilor administrative care sunt în sarcina părţilor private. De exemplu, simplificarea administrativă care decurge din eliminarea măsurilor de piaţă şi a drepturilor de plantare începând cu anul 2014 reprezintă un avantaj considerabil al reformei propuse. Simplificarea şi transmiterea electronică a documentelor de însoţire ar trebui, de asemenea, încurajate.

Independent de înlăturarea restricţiilor de plantare, operatorii economici şi statele membre trebuie să se conformeze legislaţiei comunitare privind podgoriile aşa-numite nereglementare şi podgoriile ilicite. Conformarea la aceste norme este esenţială pentru buna funcţionare a OCP. În cazul în care normele nu sunt respectate, Comisia va lua (în continuare) măsuri corespunzătoare în cadrul procedurilor de închidere a conturilor sau, dacă este necesar, va iniţia proceduri privind încălcarea dreptului comunitar în conformitate cu articolul 226 din tratat.

4. Implicaţii bugetare

Impactul reformei propuse nu duce la creşterea costurilor în raport cu pachetul financiar de 1,3 miliarde euro, care a fost alocat recent acestui sector. Acest buget va fi folosit astfel:

- în noua OCP, pentru pachetele naţionale, inclusiv pentru măsuri cum sunt promovarea în ţările terţe şi operaţiunile de defrişare;

- pentru a permite transferurile în favoarea măsurilor de dezvoltare rurală pentru regiunile producătoare de vin;

- pentru a permite transferurile către schema de plată unică pentru suprafeţele defrişate.

Se estimează că schimbările şi inovaţiile aduse sistemului vor conduce la o utilizare mai eficientă a bugetului.

Pe lângă aceasta, fondurile destinate acţiunilor de informare pe piaţa internă cu privire la vinurile cu denumiri de origine protejate sau cu indicaţii geografice protejate, la vinurile din soiuri şi la consumul responsabil vor creşte cu 3 milioane euro.

CUPRINS

TITLUL I DISPOZIţII INTRODUCTIVE 24

TITLUL II MăSURI DE SPRIJIN 26

CAPITOLUL I Programe de sprijin 26

Secţiunea 1 Dispoziţii introductive 26

Secţiunea 2 Programe de sprijin 26

Secţiunea 3 măsuri de sprijin specifice 28

Secţiunea 4 Dispoziţii generale 31

Capitolul II Transferuri financiare 32

TITLUL III MăSURI DE REGLEMENTARE 33

CAPITOLUL I Norme generale 33

Capitolul II Practici oenologice şi restricţii 34

Capitolul III Denumiri de origine şi indicaţii geografice 37

Secţiunea 1 Domeniu de aplicare şi definiţii 37

Secţiunea 2 Cererea de protecţie 38

Secţiunea 3 procedura de acordare a protecţiei 39

Secţiunea 4 Cazuri specifice 41

Secţiunea 5 protecţie şi control 42

Secţiunea 6 Dispoziţii generale 46

Capitolul IV Etichetarea 46

Capitolul V Organizaţii de producători şi organizaţii interprofesionale 48

TITLUL IV COMERţUL CU ţăRI TERţE 52

CAPITOLUL I Dispoziţii comune 52

Capitolul II Licenţe de import şi de export 52

Capitolul III Măsuri de salvgardare 54

Capitolul IV Norme privind importurile 56

TITLUL V POTENţIALUL DE PRODUCţIE 58

Capitolul I Plantări ilegale 58

Capitolul II Regimul tranzitoriu al drepturilor de plantare 60

Capitolul III Schema de defrişare 64

TITLUL VI DISPOZIţII GENERALE 67

TITLUL VII DISPOZIţII TRANZITORII şI FINALE 71

Capitolul I Modificări 71

Capitolul II Dispoziţii tranzitorii şi finale 73

2007/0138 (CNS)

Propunere de

REGULAMENT AL CONSILIULUI

privind organizarea comună a pieţei vitivinicole şi de modificare a anumitor regulamente

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolele 36 şi 37,

având în vedere propunerea Comisiei,

având în vedere avizul Parlamentului European,

întrucât:

(1) Regimul aplicabil în prezent sectorului vitivinicol este stabilit în Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieţei vitivinicole[9].

(2) Consumul de vin în Comunitate a înregistrat o scădere constantă şi volumul de vin exportat din Comunitate începând cu anul 1996 a crescut într-un ritm mult mai lent decât cel al importurilor. Aceasta a dus la o deteriorare a echilibrului între cerere şi ofertă, care, la rândul său, are consecinţe considerabile asupra preţurilor şi veniturilor producătorilor.

(3) Nu toate instrumentele prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 s-au dovedit eficiente pentru orientarea sectorului către o dezvoltare competitivă şi durabilă. Mecanismele de piaţă precum distilarea de criză s-au dovedit a fi nerentabile, în măsura în care au încurajat excedentele structurale fără a impune ameliorarea structurilor de concurenţă relevante. Mai mult, unele dintre măsurile de reglementare existente au restricţionat în mod nejustificat activităţile producătorilor competitivi.

(4) Cu alte cuvinte, cadrul juridic actual nu pare să permită atingerea, în mod durabil, a obiectivelor prevăzute la articolul 33 din tratat, în special stabilizarea pieţei vitivinicole şi asigurarea unui nivel de trai echitabil pentru populaţia agricolă în cauză.

(5) În lumina experienţei dobândite, este necesar, prin urmare, să se modifice fundamental regimul comunitar aplicabil sectorului vitivinicol, în vederea atingerii următoarelor obiective: creşterea competitivităţii producătorilor de vin din Comunitate; consolidarea reputaţiei vinului de calitate din Comunitate ca fiind cel mai bun la nivel mondial; recâştigarea vechilor pieţe de desfacere şi câştigarea unora noi în Comunitate şi în lume; stabilirea unui regim vitivinicol care funcţionează în baza unor norme clare, simple şi eficiente, care creează un echilibru între cerere şi ofertă; stabilirea unui regim vitivinicol care păstrează cele mai bune tradiţii ale producţiei vitivinicole comunitare, consolidează structura socială în numeroase regiuni rurale şi garantează respectarea mediului de întregul proces de producţie. Prin urmare, Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 ar trebui abrogat şi înlocuit cu acest nou regulament.

(6) Prezentul regulament a fost precedat de un proces de evaluare şi consultare destinat să permită o mai bună identificare şi circumscriere a necesităţilor sectorului vitivinicol. S-a comandat un raport extern de evaluare, care a fost publicat în noiembrie 2004. Pentru a oferi părţilor interesate posibilitatea de a-şi exprima opiniile, Comisia a organizat un seminar la 16 februarie 2006. Comunicarea Comisiei „Către un sector vitivinicol european durabil” a fost publicată la 22 iunie 2006[10], împreună cu un studiu de impact, care enumera o serie de opţiuni disponibile pentru o reformă a sectorului.

(7) Între iulie şi noiembrie 2006 au avut loc discuţii la nivelul Consiliului. În decembrie 2006, atât Comitetul Economic şi Social European cât şi Comitetul Regiunilor au adoptat rapoarte privind propunerile de reformă a sectorului vitivinicol prezentate în comunicarea Comisiei. La 15 februarie 2007, Parlamentul European a adoptat un raport din proprie iniţiativă asupra acestei comunicări, ale cărui concluzii au fost luate în considerare în prezentul regulament.

(8) Regulamentul [ a se introduce numărul, titlul complet şi referinţele publicării, dacă acestea se cunosc înainte de adoptarea prezentului regulament ] al Consiliului de stabilire a unei organizări comune a pieţelor agricole („organizarea comună unică a pieţelor”) ar trebui să se aplice şi sectorului vitivinicol. Organizarea comună unică a pieţelor include dispoziţii orizontale, în special privind comerţul cu ţările terţe, regulile de concurenţă, controalele şi sancţiunile, schimbul de informaţii dintre Comisie şi statele membre. Pentru a facilita integrarea lor ulterioară în organizarea comună unică a pieţelor, dispoziţiile prezentului regulament referitoare la aspectele orizontale menţionate ar trebui aliniate într-o cât mai mare măsură posibilă cu cele ale organizării comune unice a pieţelor.

(9) Este important să se prevadă măsuri de sprijin de natură să consolideze structurile competitive. Deşi este indicat ca aceste măsuri să fie finanţate şi definite de Comunitate, statele membre ar trebui să aibă libertatea de a selecta combinaţia de măsuri adecvată pentru a răspunde necesităţilor din teritoriile lor, ţinând cont de particularităţile regionale, dacă este cazul, şi de a le integra în programele naţionale de sprijin. Este necesar ca statele membre să îşi asume răspunderea pentru punerea în aplicare a acestor programe.

(10) Cheia repartiţiei fondurilor destinate programelor naţionale de sprijin între statele membre ar trebui să se bazeze pe partea istorică a acestora din bugetul vitivinicol, ca principal criteriu, precum şi pe suprafaţa plantată cu viţă de vie şi pe producţia anterioară.

(11) Este necesar ca una dintre măsurile principale în cadrul unor astfel de programe să fie promovarea şi comercializarea vinurilor comunitare în ţările terţe şi ca aceasta să aibă rezervată o anumită parte din buget. Date fiind efectele structurale pozitive pe care le au asupra sectorului, este necesar să se continue ajutorul acordat pentru activităţile de restructurare şi reconversie. Pentru a încuraja o gestionare responsabilă a situaţiilor de criză, este necesar ca instrumente preventive precum asigurarea recoltei, fondurile mutuale şi recoltarea înainte de coacere să fie eligibile pentru a beneficia de sprijin în cadrul programelor de sprijin.

(12) Este necesar ca, atunci când acest lucru este posibil, finanţarea măsurilor eligibile de către Comunitate să fie condiţionată de respectarea de către producători a anumitor norme de mediu în vigoare. De asemenea, ar trebui ca nerespectarea normelor să atragă după sine o reducere corespunzătoare a plăţilor.

(13) Este necesar ca sprijinul acordat sectorului să provină şi din măsurile structurale prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR)[11].

(14) Printre măsurile prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1698/2005, următoarele ar trebui să fie relevante pentru sectorul vitivinicol: instalarea tinerilor agricultori şi investiţiile în echipamentele tehnice şi îmbunătăţiri legate de comercializare, formarea profesională, sprijinul pentru informare şi promovare pentru organizaţiile de producători care participă la un program de calitate, sprijinul pentru agromediu, pensionarea anticipată a agricultorilor care decid să înceteze definitiv orice activitate comercială agricolă pentru a transfera exploataţia către alţi agricultori.

(15) Pentru a suplimenta mijloacele financiare disponibile în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1698/2005, ar trebui instituit un transfer progresiv de fonduri către bugetul care ţine de regulamentul respectiv.

(16) Este necesar ca anumite măsuri de reglementare să fie aplicabile în sectorul vitivinicol, în special din motive de ordin sanitar, calitativ şi din motive legate de aşteptările consumatorului.

(17) Statele membre ar trebui să îşi asume în continuare responsabilitatea pentru clasificarea soiurilor de struguri de vinificaţie din care este permisă producerea vinului pe teritoriile lor. Anumite soiuri de struguri de vinificaţie ar trebui excluse.

(18) Ar trebui ca anumite produse care intră sub incidenţa prezentului regulament să poată fi comercializate în Comunitate în conformitate cu o clasificare a produselor viticole şi cu caracteristicile aferente.

(19) Produsele care intră sub incidenţa prezentului regulament ar trebui să fie fabricate conform anumitor norme privind practicile oenologice şi restricţiile care să garanteze că au fost luate în calcul considerente de ordin sanitar şi aşteptările consumatorilor privind calitatea şi metodele de producţie. Din motive de flexibilitate, Comisia ar trebui să îşi asume sarcina de a actualiza aceste practici şi de a aproba altele noi, cu excepţia domeniilor sensibile din punct de vedere politic al îmbogăţirii şi al acidifierii, pentru care competenţa de a aduce modificări ar trebui să îi revină în continuare Consiliului.

(20) Creşterea tăriei alcoolice a vinurilor ar trebui să facă obiectul anumitor limite şi, atunci când este aplicată, ar trebui efectuată prin adăugarea de must de struguri concentrat şi rectificat. Este necesar ca adaosul de zaharoză în vin să nu mai fie autorizat.

(21) Dată fiind calitatea scăzută a vinului obţinut prin supratescuire, această practică ar trebui interzisă.

(22) Pentru a respecta standardele internaţionale în acest domeniu, Comisia ar trebui să se bazeze, în general, pe practicile oenologice aprobate de Organizaţia Internaţională pentru Vie şi Vin (OIV). Pentru ca producătorii comunitari să nu întâmpine dificultăţi pe pieţele străine, ar trebui ca aceste standarde să se aplice în egală măsură şi vinurilor comunitare destinate exportului, indiferent de normele mai restrictive aplicabile în Comunitate.

(23) Cupajarea unui vin originar dintr-o ţară terţă cu un vin din cadrul Comunităţii şi cupajarea între vinuri originare din ţările terţe ar trebui să fie în continuare interzise în Comunitate. Pentru acelaşi motiv, ar trebui să se interzică transformarea în vin sau adăugarea la vin, pe teritoriul Comunităţii, a anumitor tipuri de must de struguri, suc de struguri şi struguri proaspeţi provenind din ţări terţe.

(24) În Comunitate, conceptul de vin de calitate se bazează, printre altele, pe caracteristici specifice atribuibile originii geografice a vinului. Astfel de vinuri sunt identificate pentru consumatori prin denumiri de origine protejate şi indicaţii geografice protejate, însă sistemul actual nu este pe deplin elaborat în acest sens. Pentru a face posibilă existenţa unui cadru mai transparent şi mai elaborat care să stea la baza revendicărilor calitative asociate produselor în cauză, este necesar să se introducă un regim conform căruia cererile de denumire de origine protejată sau de indicaţie geografică protejată să fie examinate în conformitate cu politica comunitară orizontală referitoare la calitatea produselor alimentare, altele decât vinurile şi băuturile spirtoase, definită de Regulamentul (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecţia indicaţiilor geografice şi a denumirilor de origine ale produselor agricole şi alimentare[12].

(25) Pentru a conserva caracteristicile calitative specifice ale vinurilor cu denumire de origine sau cu indicaţie geografică, statele membre ar trebui să fie abilitate să pună în aplicare norme mai restrictive în acest sens.

(26) Pentru a putea beneficia de protecţie în Comunitate, denumirile de origine şi indicaţiile geografice ar trebui recunoscute şi înregistrate la nivel comunitar. Pentru a garanta faptul că aceste denumiri îndeplinesc condiţiile prevăzute de prezentul regulament, cererile ar trebui examinate de autorităţile naţionale ale statelor membre în cauză, sub rezerva respectării unor dispoziţii comune minime, inclusiv o procedură naţională de opoziţie. Comisia ar trebui să examineze ulterior în amănunt aceste decizii, pentru a garanta faptul că cererile respectă condiţiile prevăzute de prezentul regulament şi uniformitatea acestei practici în toate statele membre.

(27) Este necesar ca protecţia să fie disponibilă pentru denumirile de origine şi indicaţiile geografice ale ţărilor terţe, atunci când acestea sunt protejate în ţara de origine.

(28) Este necesar ca procedura de înregistrare să permită oricărei persoane fizice sau juridice care are un interes legitim într-un stat membru sau o ţară terţă să îşi exercite drepturile prin notificarea opoziţiei.

(29) Denumirile de origine şi indicaţiile geografice înregistrate ar trebui să beneficieze de protecţie împotriva oricăror utilizări care profită în mod abuziv de reputaţia asociată produselor care respectă exigenţele corespondente. Pentru a favoriza o concurenţă loială şi a nu induce în eroare consumatorii, ar trebui ca această protecţie să aibă o incidenţă asupra produselor şi serviciilor care nu sunt reglementate de prezentul regulament, inclusiv acelea care nu sunt prevăzute în anexa I din tratat.

(30) Este necesar să se prevadă proceduri care să permită modificarea caietului de sarcini al unui produs după acordarea protecţiei, precum şi anularea denumirii de origine sau a indicaţiei geografice, în special dacă nu mai este asigurată respectarea caietului de sarcini corespondent.

(31) Denumirile de origine şi indicaţiile geografice protejate pe teritoriul Comunităţii ar trebui să fie supuse unor controale oficiale efectuate, dacă este posibil, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European şi al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind controalele oficiale efectuate pentru a asigura verificarea conformităţii cu legislaţia privind hrana pentru animale şi produsele alimentare şi cu normele de sănătate animală şi de bunăstare a animalelor[13], care să includă un sistem de verificări pentru a asigura conformitatea cu caietul de sarcini aplicabil vinurilor în cauză.

(32) Este necesar ca statele membre să fie autorizate să perceapă o redevenţă pentru acoperirea costurilor suportate.

(33) Din motive de certitudine juridică, denumirile de origine şi indicaţiile geografice existente în Comunitate ar trebui să fie excluse de la aplicarea noii proceduri de examinare. Cu toate acestea, statele membre în cauză ar trebui să furnizeze Comisiei informaţiile şi actele de bază în temeiul cărora aceste denumiri de origine şi indicaţii geografice au fost recunoscute la nivel naţional, în caz contrar acestea pierzând protecţia de care beneficiază. Din motive de certitudine juridică, ar trebui ca posibilitatea de a anula denumirile de origine şi indicaţiile geografice existente să fie limitată.

(34) Este necesar să se suprime posibilitatea de a proteja la nivel naţional denumiri geografice drept denumiri de origine sau indicaţii geografice.

(35) Descrierea, denumirea şi prezentarea produselor care intră sub incidenţa prezentului regulament pot avea consecinţe importante în privinţa perspectivelor de comercializare. Diferenţele dintre dispoziţiile legislative ale statelor membre privind etichetarea produselor vitivinicole pot duce la împiedicarea bunei funcţionări a pieţei interne.

(36) Prin urmare, este necesar să se prevadă norme care să ia în calcul interesele legitime ale consumatorilor şi ale producătorilor. Din acest motiv, este adecvat ca normele privind etichetarea să fie adoptate la nivel comunitar.

(37) Aceste norme ar trebui să prevadă obligativitatea utilizării anumitor termeni, astfel încât produsul să poată fi identificat în funcţie de categoria comercială şi să se furnizeze consumatorilor anumite informaţii importante. Utilizarea altor informaţii facultative ar trebui, de asemenea, să fie reglementată în cadrul comunitar.

(38) În lipsa unor dispoziţii contrare, normele de etichetare din sectorul vitivinicol ar trebui să vină în completarea celor prevăzute de Directiva (CE) nr. 2000/13/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislaţiilor statelor membre referitoare la etichetarea şi prezentarea produselor alimentare, precum şi la publicitatea acestora[14], care au o aplicare orizontală. Experienţa a demonstrat că nu este oportună diferenţierea normelor de etichetare în funcţie de categorii de produse vitivinicole. Normele ar trebui să se aplice tuturor diverselor categorii de vin, inclusiv produselor importate. În special, este necesar ca acestea să permită indicarea unui soi de struguri de vinificaţie şi a unui an de recoltă pe toate vinurile fără denumire de origine sau indicaţie geografică, sub rezerva cerinţelor privind veridicitatea informaţiilor indicate pe etichetă şi a verificărilor corespunzătoare.

(39) Existenţa şi înfiinţarea organizaţiilor de producători continuă să rămână un mijloc de a contribui la satisfacerea necesităţilor sectorului vitivinicol, astfel cum sunt definite acestea la nivel comunitar. Utilitatea acestora ar trebui să rezide în sfera de acoperire şi eficacitatea serviciilor pe care le oferă membrilor lor. Acest lucru este valabil şi pentru organizaţiile interprofesionale. Prin urmare, statele membre ar trebui să recunoască organizaţiile care îndeplinesc anumite cerinţe definite la nivel comunitar.

(40) În vederea îmbunătăţirii funcţionării pieţei pentru vinurile cu denumire de origine sau cu indicaţie geografică, statele membre ar trebui să fie în măsură să pună în aplicare deciziile luate de organizaţiile interprofesionale. Cu toate acestea, domeniul de aplicare al acestor decizii ar trebui să excludă anumite practici care pot denatura concurenţa.

(41) Crearea unei pieţe comunitare unice implică introducerea unui regim de schimburi la frontierele externe ale Comunităţii. Acesta ar trebui să includă drepturi de import şi, în principiu, să stabilizeze piaţa comunitară. Este necesar ca acest regim de schimburi să se bazeze pe obligaţiile internaţionale ale Comunităţii, în special pe cele care decurg din acordurile încheiate în cadrul Organizaţiei Mondiale a Comerţului (OMC).

(42) Monitorizarea fluxurilor comerciale este înainte de toate o chestiune de gestionare, care ar trebui abordată cu flexibilitate. În consecinţă, Comisia ar trebui să ia o decizie privind introducerea unor cerinţe în materie de licenţe, ţinând cont de necesitatea de a introduce licenţe de import şi de export pentru gestionarea pieţelor relevante şi, în special, pentru monitorizarea importurilor de produse în cauză. Cu toate acestea, prezentul regulament ar trebui să prevadă condiţiile generale care guvernează aceste licenţe.

(43) Atunci când se introduce un regim de licenţe de import şi de export, ar trebui impusă constituirea unei garanţii, pentru a garanta faptul că operaţiunile pentru care se acordă aceste licenţe sunt efectiv desfăşurate.

(44) Regimul drepturilor de import permite renunţarea la orice alte măsuri de protecţie la frontierele externe ale Comunităţii. Mecanismul pieţei interne şi al drepturilor vamale s-ar putea dovedi inadecvat în circumstanţe excepţionale. În asemenea cazuri, pentru a nu lăsa piaţa comunitară fără apărare împotriva perturbărilor care pot apărea, Comunitatea ar trebui să fie în măsură să ia de îndată toate măsurile necesare. Aceste măsuri trebuie să respecte angajamentele internaţionale ale Comunităţii.

(45) Pentru a preveni sau a contracara efectele adverse asupra pieţei comunitare ce pot rezulta din importurile de suc de struguri şi de produse pe bază de must de struguri, este necesar ca importul acestui tip de produse să fie supus plăţii unui drept suplimentar, dacă sunt îndeplinite anumite condiţii.

(46) Pentru a asigura buna funcţionare a pieţei vitivinicole şi, în special, pentru a evita perturbările pieţei, este necesar să se prevadă posibilitatea de a interzice recursul la regimul de perfecţionare activă sau pasivă. Pentru a putea funcţiona, un astfel de instrument de gestionare a pieţei ar trebui, în general, să fie pus în aplicare fără întârziere. Prin urmare, Comisiei ar trebui să i se încredinţeze competenţele necesare în acest sens.

(47) Este necesar ca produsele importate din ţări terţe să fie supuse normelor comunitare privind categoriile de produse, etichetarea şi denumirile de origine şi indicaţiile geografice. De asemenea, acestea ar trebui să fie însoţite de un buletin de analiză.

(48) În anumite condiţii, este necesar să i se atribuie Comisiei competenţa de a deschide şi a gestiona contingente tarifare care decurg din acorduri internaţionale încheiate în conformitate cu tratatul sau din alte acte ale Consiliului.

(49) Problema excedentului de vin din Comunitate a fost agravată în urma încălcărilor interdicţiei provizorii de noi plantări. În Comunitate există un număr semnificativ de plantaţii ilegale, ceea ce constituie o sursă de concurenţă neloială şi exacerbează problemele din acest sector.

(50) În ceea ce priveşte suprafeţele plantate ilegal, este necesar să se distingă între cele plantate înainte şi după 1 septembrie 1998, sub aspectul obligaţiei producătorilor faţă de aceste suprafeţe.

(51) În prezent, suprafeţele plantate ilegal înainte de 1 septembrie 1998 nu fac obiectul unei obligaţii de defrişare. Cu toate acestea, ar trebui ca producătorii în cauză să aibă obligaţia de a le regulariza în schimbul plăţii unei taxe. În cazul în care suprafeţele în cauză nu sunt regularizate până la 31 decembrie 2009, producătorii ar trebui să aibă obligaţia de a le defrişa pe speze proprii. Nerespectarea obligaţiei de defrişare ar trebui să atragă după sine plata unor penalităţi.

(52) Suprafeţele plantate cu încălcarea interdicţiei după data de 1 septembrie 1998 ar trebui defrişate, aceasta fiind sancţiunea prevăzută în Regulamentul (CE) nr. 1493/1999. Nerespectarea obligaţiei de defrişare ar trebui să atragă după sine plata unor penalităţi.

(53) În aşteptarea punerii în aplicare a măsurilor de regularizare şi de defrişare, vinul provenit din suprafeţele plantate cu încălcarea interdicţiei şi neregularizate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 nu ar trebui introdus pe piaţă decât în scopul distilării, pe cheltuiala producătorului în cauză. Prezentarea de către producători a unor contracte de distilare ar trebui să asigure o mai bună monitorizare a acestei norme decât în trecut.

(54) Deşi interdicţia provizorie de noi plantări a avut un anumit efect asupra echilibrului între cerere şi ofertă pe piaţa vitivinicolă, ea a constituit în acelaşi timp un obstacol pentru producătorii competitivi care doresc să răspundă cu flexibilitate cererii în creştere.

(55) Întrucât încă nu s-a atins echilibrul pieţei şi măsurile de însoţire precum schema de defrişare au nevoie de timp pentru a produce efecte, este oportun să se menţină interdicţia de noi plantări până la 31 decembrie 2013, dată de la care este necesar ca aceasta să fie ridicată definitiv pentru a permite producătorilor competitivi să răspundă liber condiţiilor de piaţă.

(56) Autorizarea în vigoare pentru noi plantări de viţe-mamă pentru altoi, comasarea şi exproprierea, precum şi experimentarea viticolă, nu au provocat o perturbare neîntemeiată a pieţei vitivinicole şi, prin urmare, ar trebui menţinute, cu condiţia efectuării controalelor necesare.

(57) Este necesar să se continue acordarea de drepturi de replantare atunci când producătorii se angajează să defrişeze suprafeţe echivalente plantate cu viţă de vie, întrucât efectul net al acestora asupra producţiei este în general nul.

(58) Pe lângă aceasta, ar trebui ca statele membre să aibă posibilitatea de a autoriza transferul drepturilor de replantare de la o exploataţie viticolă la alta, cu condiţia efectuării de controale stricte şi ca acest transfer să se înscrie în politica de calitate, să cuprindă viţele-mamă pentru altoi sau să fie legat de transferul unei părţi a exploataţiei. Este necesar ca aceste transferuri să se limiteze la teritoriul statului membru în cauză.

(59) Pentru a îmbunătăţi gestionarea potenţialului viticol şi a favoriza utilizarea eficientă a drepturilor de plantare care contribuie la atenuarea efectelor restricţiilor provizorii de plantare, este necesară menţinerea sistemului de rezerve naţionale sau regionale.

(60) Este important ca statele membre să aibă competenţe largi pentru gestionarea rezervelor, cu condiţia efectuării controalelor necesare, pentru a le permite să adapteze mai bine utilizarea drepturilor de plantare pe aceste rezerve la necesităţile locale. Aceste competenţe trebuie să cuprindă posibilitatea de cumpărare a drepturilor de plantare, de aprovizionare a rezervelor şi de vânzare a drepturilor de plantare provenite din acestea. În acest scop, este necesar ca statele membre să aibă în continuare posibilitatea de a nu aplica sistemul de rezerve, cu condiţia ca ele să poată dovedi că dispun de un sistem eficient de administrare a drepturilor de plantare.

(61) Acordarea de avantaje speciale tinerilor viticultori poate facilita nu numai instalarea, dar şi adaptarea structurală a exploatării după prima instalare; prin urmare, aceştia ar trebui să poată beneficia în mod gratuit de drepturile din rezerve.

(62) Pentru a garanta utilizarea optimă a resurselor şi pentru a adapta mai bine oferta la cerere, este important ca drepturile de plantare să fie utilizate de titularii lor într-un termen rezonabil. În caz contrar, acestea ar trebui atribuite sau reatribuite rezervelor. Din aceleaşi motive, este necesar ca drepturile atribuite rezervelor să fie acordate într-un termen rezonabil.

(63) Producţia de vin a statelor membre care nu produc mai mult de 25 000 hectolitri pe an nu are efecte semnificative asupra echilibrului pieţei. Prin urmare, aceste state membre ar trebui excluse de la aplicarea interdicţiei provizorii de noi plantări, însă nu ar trebui nici să aibă acces la schema de defrişare.

(64) Este necesar să se introducă o schemă de defrişare, ca măsură de însoţire destinată să contribuie la crearea unui sector conform condiţiilor pieţei. În cazul în care producătorii consideră că în anumite zone condiţiile nu sunt favorabile unei producţii viabile, este necesar să li se ofere posibilitatea de a-şi reduce costurile şi de a renunţa permanent la producţia viticolă în respectivele zone şi să li se permită fie să desfăşoare alte activităţi pe parcelele în cauză, fie să se retragă complet din producţia agricolă.

(65) Experienţa a arătat că faptul de a lăsa la latitudinea statelor membre decizia de a autoriza plata unor prime de defrişare riscă să distrugă eficacitatea acestei măsuri şi a efectelor conexe asupra producţiei. Prin urmare, contrar celor prevăzute de sistemul actual, producătorii ar trebui să fie în general eligibili pentru a beneficia de schema de defrişare şi să aibă în exclusivitate dreptul de a decide dacă să participe sau nu la această schemă. În schimb, ar trebui să li se ofere o primă pe hectar viticol defrişat.

(66) Este necesar ca statele membre să aibă posibilitatea de a stabili, pe baza unor criterii obiective, cuantumul specific al primei de defrişare, în limitele baremurilor stabilite de Comisie.

(67) Pentru a garanta un tratament responsabil al zonelor defrişate, dreptul la primă ar trebui să fie condiţionat de respectarea de către producătorii în cauză a normelor de mediu aplicabile. De asemenea, ar trebui ca nerespectarea normelor să atragă după sine o reducere proporţională a primei de defrişare.

(68) Pentru a evita problemele de ordin ecologic, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a exclude de la defrişare podgoriile din zonele de munte sau de pante abrupte, precum şi pe cele unde există un risc ecologic, conform unor condiţii specifice. Este necesar ca statele membre să aibă posibilitatea de a întrerupe defrişarea atunci când suprafaţa defrişată totală atinge 10% din suprafaţa lor viticolă.

(69) În urma defrişării, suprafaţa agricolă utilizată anterior pentru viticultură ar trebui să devină eligibilă în cadrul schemei de plată unică şi să beneficieze de plata directă decuplată, care, din motive bugetare, n-ar trebui să depăşească 350 euro/ha.

(70) Buna funcţionare a pieţei unice ar fi compromisă în cazul acordării de ajutoare de stat. De aceea, este necesar ca dispoziţiile din tratat care reglementează ajutoarele de stat să se aplice produselor care sunt vizate de organizarea comună a pieţelor vitivinicole. Cu toate acestea, dispoziţiile referitoare la prima de defrişare şi anumite măsuri din cadrul programelor de sprijin nu ar trebui să constituie un obstacol în calea acordării ajutoarelor naţionale cu acelaşi scop.

(71) Pentru o mai bună gestionare a potenţialului viticol, este de dorit ca statele membre să comunice Comisiei un inventar al potenţialului de producţie. Aceste informaţii ar trebui să se bazeze pe registrul existent al plantaţiilor viticole. Pentru a încuraja statele membre să comunice acest inventar, sprijinul pentru restructurare şi reconversie ar trebui limitat la statele membre care au comunicat inventarul.

(72) Pentru a putea dispune de informaţiile necesare pentru a face alegerile politice şi administrative potrivite, producătorii de struguri pentru vinificaţie, de must şi de vin ar trebui să depună declaraţii de recoltă. Statele membre ar trebui, de asemenea, să îi oblige pe comercianţii de struguri destinaţi producţiei de vin să declare cantităţile de produse ale ultimei recolte care au fost comercializate. Producătorii de must şi de vin şi comercianţii, cu excepţia comercianţilor cu amănuntul, ar trebui să declare stocurile de must şi de vin pe care le deţin.

(73) Pentru a permite un nivel satisfăcător de trasabilitate a produselor în cauză, în special în scopul protejării consumatorilor, ar trebui să se prevadă ca toate produsele care intră sub incidenţa prezentului regulament să aibă un document de însoţire atunci când circulă în Comunitate.

(74) Este necesar ca măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament să fie adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competenţelor de executare conferite Comisiei[15].

(75) Cheltuielile suportate de statele membre în cadrul obligaţiilor care le revin în temeiul prezentului regulament ar trebui să fie finanţate de Comunitate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanţarea politicii agricole comune[16].

(76) Este necesar ca statele membre şi Comisia să comunice între ele informaţiile necesare pentru aplicarea prezentului regulament.

(77) Pentru a garanta respectarea obligaţiilor prevăzute de prezentul regulament, este necesar să se prevadă controale şi aplicarea de sancţiuni în caz de nerespectare a obligaţiilor. Prin urmare, ar trebui să i se confere Comisiei competenţa de a stabili normele corespunzătoare, inclusiv în ceea ce priveşte recuperarea plăţilor necuvenite şi obligaţiile de raportare ale statelor membre.

(78) Este necesar ca autorităţile statelor membre să fie responsabile de asigurarea respectării prezentului regulament şi să adopte dispoziţiile necesare pentru a permite Comisiei să monitorizeze şi să garanteze respectarea acestuia.

(79) Pentru a permite includerea sectorului vitivinicol în schema de plată unică, este necesar ca toate suprafeţele viticole cultivate în mod activ să fie eligibile pentru a beneficia de schema de plată unică prevăzută de Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului de stabilire a normelor comune pentru schemele de sprijin direct în cadrul politicii agricole comune şi de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori[17].

(80) Este necesar ca viticultorii din Bulgaria, Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, România, Slovenia şi Slovacia să beneficieze de introducerea componentei „vin” în schema de plată unică în aceleaşi condiţii ca viticultorii din Comunitate, astfel cum aceasta era constituită la 30 aprilie 2004. În consecinţă, componenta „vin” din schema de plată unică nu ar trebui să fie supusă aplicării calendarului de creşteri prevăzut la articolul 143a din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003.

(81) Regulamentul (CE) nr. 2702/1999 al Consiliului din 14 decembrie 1999 privind acţiunile de informare şi promovare a produselor agricole în ţări terţe[18], Regulamentul (CE) nr. 2826/2000 al Consiliului din 19 decembrie 2000 privind acţiunile de informare şi promovare pentru produsele agricole pe piaţa internă[19] şi Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 ar trebui modificate corespunzător.

(82) Tranziţia între dispoziţiile Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 şi ale altor regulamente privind sectorul vitivinicol şi dispoziţiile prezentului regulament poate crea unele dificultăţi care nu sunt prevăzute de prezentul regulament. Pentru a evita această eventualitate, este necesar să i se permită Comisiei să adopte măsurile tranzitorii necesare. De asemenea, Comisia ar trebui autorizată să rezolve probleme practice specifice,

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

TITLUL I DISPOZIţII INTRODUCTIVE

Articolul 1 Obiectul şi domeniul de aplicare

1. Prezentul regulament prevede normele specifice aplicabile producţiei şi comercializării următoarelor produse:

Cod NC | Descriere |

0806 10 90 | Struguri proaspeţi, alţii decât strugurii de masă |

2009 61 2009 69 | Suc de struguri (inclusiv must de struguri) |

2204 30 92 2204 30 94 2204 30 96 2204 30 98 | Alte musturi de struguri, altele decât cele fermentate sau cu fermentaţia oprită altfel decât prin adaosul de alcool |

2204 | Vinuri din struguri proaspeţi, inclusiv vinurile îmbogăţite cu alcool; musturi de struguri, altele decât cele de la poziţia 2009, cu excepţia celorlalte musturi de struguri de la subpoziţiile 2204 30 92, 2204 30 94, 2204 30 96 şi 2204 30 98 |

2206 00 10 | Pichet |

2209 00 11 | Oţetul de vin |

2209 00 19 |

2307 00 11 | Drojdii de vin |

2307 00 19 |

2308 90 11 | Tescovină de struguri |

2308 90 19 |

2. În ceea ce priveşte produsele menţionate la alineatul (1), prezentul regulament prevede:

(a) măsuri de sprijin;

(b) măsuri de reglementare;

(c) norme privind comerţul cu ţările terţe;

(d) norme care reglementează potenţialul de producţie.

Articolul 2 Definiţii

În sensul prezentului regulament, se aplică definiţiile stabilite în anexa I.

TITLUL II MăSURI DE SPRIJIN

CAPITOLUL I Programe de sprijin

Secţiunea 1Dispoziţii introductive

ARTICOLUL 3 Domeniu de aplicare

Prezentul capitol prevede normele care reglementează acordarea de fonduri comunitare statelor membre şi utilizarea acestor fonduri de către statele membre prin intermediul programelor de sprijin (denumite în continuare „programe de sprijin”), în vederea finanţării măsurilor de sprijin specifice destinate să susţină sectorul vitivinicol.

Articolul 4 Compatibilitate şi coerenţă

1. Programele de sprijin sunt conforme legislaţiei comunitare şi coerente cu activităţile, politicile şi priorităţile Comunităţii.

2. Statele membre sunt responsabile de programele de sprijin şi se asigură că acestea sunt elaborate şi puse în aplicare în mod obiectiv, ţinând cont de situaţia economică a producătorilor vizaţi şi de necesitatea de a evita inegalităţile de tratament nejustificate între producători.

3. Nu se acordă sprijin:

(a) pentru proiecte de cercetare şi măsuri destinate să susţină astfel de proiecte;

(b) pentru măsurile care intră sub incidenţa Regulamentului (CE) nr. 1698/2005.

Secţiunea 2Programe de sprijin

ARTICOLUL 5 Depunerea programelor de sprijin

1. Fiecare stat membru producător menţionat în anexa II îi înaintează Comisiei, pentru prima dată până la 30 aprilie 2008, un proiect de program de sprijin pe cinci ani care cuprinde măsuri conforme cu dispoziţiile prezentului capitol.

Măsurile de sprijin se elaborează la nivelul geografic pe care statul membru îl consideră cel mai adecvat. Înainte de a fi înaintat Comisiei, programul de sprijin face obiectul unei consultări cu autorităţile şi organizaţiile competente la nivelul teritorial corespunzător.

Fiecare stat membru depune un singur proiect de program, care poate lua în calcul particularităţi regionale.

2. Programele de sprijin devin aplicabile la trei luni după ce au fost înaintate Comisiei.

Cu toate acestea, în cazul în care programul depus nu respectă condiţiile prevăzute în prezentul capitol, Comisia informează statul membru în consecinţă. În acest caz, statul membru înaintează Comisiei un program revizuit. Programul revizuit devine aplicabil la două luni de la data notificării, cu excepţia cazului în care persistă o incompatibilitate, caz în care se aplică prezentul paragraf.

3. Alineatul (2) se aplică mutatis mutandis modificărilor privind programele de sprijin prezentate de statele membre.

Articolul 6 Conţinutul programelor de sprijin

Programele de sprijin sunt alcătuite din următoarele elemente:

(a) o descriere detaliată a măsurilor propuse, precum şi obiectivele cuantificate ale acestora;

(b) rezultatele consultărilor organizate;

(c) o evaluare a consecinţelor tehnice, economice, ecologice şi sociale aşteptate;

(d) un calendar de punere în aplicare a măsurilor;

(e) un tabel financiar general, care să indice resursele care urmează să fie utilizate şi un proiect indicativ de alocare a acestor resurse între măsuri, în conformitate cu plafoanele stabilite în anexa II;

(f) demonstrarea compatibilităţii şi coerenţei între diversele măsuri ale programului;

(g) criteriile şi indicatorii calitativi care urmează să fie utilizaţi pentru monitorizare şi evaluare, precum şi măsurile luate pentru punerea în aplicare corespunzătoare şi eficientă a programelor;

(h) criteriile şi indicatorii care urmează să fie utilizaţi pentru a verifica dacă programele de sprijin sunt elaborate şi puse în aplicare în mod obiectiv, ţinând cont de situaţia economică a producătorilor vizaţi şi de necesitatea de a evita inegalităţile de tratament nejustificate între producători;

(i) dispoziţiile prevăzute în ceea ce priveşte controalele şi sancţiunile;

(j) desemnarea autorităţilor competente şi a organismelor responsabile de punerea în aplicare a programului.

Articolul 7 Măsuri eligibile

Programele de sprijin conţin măsuri de promovare pe pieţele din ţările terţe, în conformitate cu articolul 9.

Acestea conţin, de asemenea, cel puţin una dintre măsurile următoare:

(a) restructurarea şi reconversia podgoriilor;

(b) recoltarea înainte de coacere;

(c) fonduri mutuale;

(d) asigurarea recoltei.

Articolul 8 Norme generale aplicabile programelor de sprijin

1. Alocarea fondurilor comunitare disponibile, precum şi plafoanele bugetare aplicabile sunt prevăzute în anexa II.

2. Sprijinul comunitar se acordă doar pentru cheltuielile eligibile suportate după depunerea programelor de sprijin relevante, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1).

3. Statele membre nu contribuie la costul măsurilor (co)finanţate de Comunitate în cadrul programelor de sprijin.

4. Prin derogare de la alineatul (3), statele membre pot acorda un ajutor naţional, în conformitate cu normele comunitare relevante privind ajutorul de stat, pentru măsurile menţionate la articolele 9 şi 13.

Rata maximă a ajutorului, astfel cum este prevăzută în normele comunitare relevante privind ajutoarele de stat, se aplică (co)finanţării publice globale, care include fonduri comunitare şi naţionale.

Secţiunea 3măsuri de sprijin specifice

ARTICOLUL 9 Promovarea pe pieţele ţărilor terţe

1. Sprijinul în temeiul prezentului articol se acordă pentru măsuri de informare sau de promovare în ţările terţe a vinurilor comunitare, în vederea îmbunătăţirii competitivităţii acestora în ţările respective.

2. Măsurile menţionate la alineatul (1) se referă la vinuri cu denumire de origine protejată sau indicaţie geografică protejată sau la vinurile pentru care se indică soiul.

3. Măsurile menţionate la alineatul (1) pot să cuprindă următoarele:

(a) relaţii publice, măsuri de promovare sau de publicitate, care subliniază în mod special avantajele produselor comunitare, în principal în ceea ce priveşte calitatea, siguranţa alimentară sau respectarea mediului;

(b) participarea la evenimente, târguri sau expoziţii de importanţă internaţională;

(c) campanii de informare, în special privind sistemele comunitare referitoare la denumirile de origine, indicaţiile geografice şi producţia ecologică;

(d) studii ale noilor pieţe, necesare pentru extinderea pieţelor de desfacere;

(e) studii de evaluare a rezultatelor acţiunilor de promovare şi informare.

4. Participarea Comunităţii la finanţarea activităţilor de promovare nu depăşeşte 50% din cheltuielile eligibile.

5. Statele membre rezervă cel puţin fondurile comunitare prevăzute în anexa II pentru măsura de promovare pe pieţele ţărilor terţe. Fondurile rezervate în acest sens nu sunt disponibile pentru alte măsuri.

Articolul 10 Restructurarea şi reconversia podgoriilor

1. Obiectivul măsurilor referitoare la restructurarea şi reconversia podgoriilor este creşterea competitivităţii producătorilor de vin.

2. Restructurarea şi reconversia podgoriilor sunt sprijinite în conformitate cu prezentul articol doar cu condiţia ca statele membre să depună inventarul potenţialului de producţie, în conformitate cu articolul 100.

3. Sprijinul pentru restructurarea şi reconversia podgoriilor poate acoperi una sau mai multe din următoarele activităţi:

(a) reconversia soiurilor, inclusiv prin supraaltoire;

(b) replantarea podgoriilor;

(c) ameliorarea tehnicilor de gestionare a podgoriilor.

Înlocuirea normală a podgoriilor ajunse la finalul ciclului lor natural de viaţă este exclusă de la acordarea sprijinului.

4. Sprijinul pentru restructurarea şi reconversia podgoriilor ia următoarele forme:

(a) acordarea unor despăgubiri producătorilor pentru pierderile de venituri suferite în cadrul punerii în aplicare a măsurii;

(b) o participare la costurile restructurării şi reconversiei.

5. Despăgubirea producătorilor pentru pierderile de venituri menţionate la alineatul (4) litera (a) poate acoperi până la 100% din pierderile relevante şi poate lua una dintre formele următoare:

(a) prin derogare de la dispoziţiile titlului V capitolul II, o autorizaţie de coexistenţă a podgoriilor vechi şi noi pentru o perioadă determinată de maximum trei ani, care expiră la încheierea sistemului tranzitoriu privind drepturile de plantare, şi anume la 31 decembrie 2013;

(b) o compensaţie financiară.

6. Participarea Comunităţii la finanţarea costurilor efective ale restructurării şi reconversiei podgoriilor nu depăşeşte 50% din acestea. În regiunile clasificate drept regiuni de convergenţă conform Regulamentului (CE) nr. 1083/2006, participarea Comunităţii la costurile restructurării şi reconversiei nu depăşeşte 75%.

Articolul 11 Recoltarea înainte de coacere

1. În sensul prezentului articol, recoltarea înainte de coacere înseamnă distrugerea totală sau înlăturarea ciorchinilor încă neajunşi la maturitate, reducând astfel la zero producţia parcelei relevante.

2. Sprijinul pentru recoltarea înainte de coacere contribuie la restabilirea echilibrului între cerere şi ofertă pe piaţa vitivinicolă a Comunităţii, pentru a preveni crizele de piaţă.

3. Sprijinul pentru recoltarea înainte de coacere poate fi acordat ca despăgubire sub forma unei plăţi forfetare pe hectar, al cărei cuantum urmează să fie stabilit de statul membru în cauză.

Această plată nu depăşeşte 50% din suma costurilor directe ale distrugerii sau înlăturării ciorchinilor şi din pierderile de venit aferente distrugerii sau înlăturării ciorchinilor.

4. Statele membre vizate introduc un sistem bazat pe criterii obiective pentru a se asigura că măsura recoltării înainte de coacere nu duce la o despăgubire a viticultorilor individuali care să depăşească plafoanele menţionate la alineatul (3) al doilea paragraf.

Articolul 12 Fonduri mutuale

1. Sprijinul pentru crearea de fonduri mutuale oferă asistenţă producătorilor care doresc să se asigure împotriva fluctuaţiilor pieţei.

2. Sprijinul pentru crearea de fonduri mutuale poate fi acordat sub forma unui ajutor temporar şi degresiv destinat să acopere costurile administrative ale unor astfel de fonduri.

Articolul 13 Asigurarea recoltei

1. Sprijinul pentru asigurarea recoltei contribuie la salvgardarea veniturilor producătorilor atunci când acestea sunt afectate de dezastre naturale, fenomene climatice, boli sau infestări cu paraziţi.

2. Sprijinul pentru asigurarea recoltei poate fi acordat sub forma unei participări financiare a Comunităţii care nu depăşeşte:

(a) 80% din costul primelor de asigurare plătite de către producători pentru a se asigura împotriva pierderilor rezultate din fenomene climatice asimilabile dezastrelor naturale;

(b) 50% din costul primelor de asigurare plătite de către producători pentru a se asigura împotriva:

- pierderilor menţionate la litera (a) şi împotriva altor pierderi cauzate de fenomene climatice;

- pierderilor cauzate de maladii animale sau vegetale sau de infestări cu paraziţi.

3. Sprijinul pentru asigurarea recoltei poate fi acordat numai dacă primele de asigurare în cauză nu îi despăgubesc pe producători pentru peste 100% din pierderile de venit suferite, luând în calcul orice alte despăgubiri pe care aceştia le obţin în cadrul altor scheme de sprijin în legătură cu riscul asigurat.

4. Sprijinul pentru asigurarea recoltei nu denaturează concurenţa pe piaţa asigurărilor.

Articolul 14 Eco-condiţionalitate

Atunci când se constată că un agricultor nu a respectat pe exploataţia sa, în orice moment în decursul a cinci ani de la plata sprijinului pentru reconstrucţie şi reconversie în cadrul programului de sprijin, sau în cursul anului următor plăţii sprijinului pentru recoltarea înainte de coacere în cadrul programului de sprijin, cerinţele de reglementare în materie de gestionare şi bunele condiţii agricole şi de mediu menţionate la articolele 3-7 din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003, iar această nerespectare este rezultatul unei acţiuni sau a unei omisiuni direct imputabile agricultorului, plata se reduce sau se anulează, parţial sau total, în funcţie de gravitatea, întinderea, persistenţa şi repetiţia nerespectării, iar dacă este cazul, agricultorul este obligat să ramburseze sumele încasate în conformitate cu condiţiile prevăzute în aceste dispoziţii.

Regulile în ceea ce priveşte reducerea sau recuperarea totală sau parţială a sprijinului de către statul membru în cauză se stabilesc în conformitate cu procedura menţionată la articolul 144 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1782/2003.

Secţiunea 4D ISPOZIţII GENERALE

ARTICOLUL 15 Rapoartele şi evaluarea

1. Cel târziu la 1 martie a fiecărui an, statele membre înaintează Comisiei un raport privind punerea în aplicare, în cursul anului anterior, a măsurilor prevăzute în programele de sprijin.

Aceste rapoarte enumeră şi descriu măsurile pentru care s-a acordat asistenţă comunitară în cadrul programelor de sprijin şi oferă detalii, în mod special, privind punerea în aplicare a măsurii de promovare menţionate la articolul 9.

2. La 1 martie 2011 şi ulterior la 1 martie 2014, cel târziu, statele membre înaintează Comisiei o evaluare a costurilor şi avantajelor programelor de sprijin, precum şi o indicare a modalităţii de creştere a eficienţei acestora.

Până la 31 decembrie 2011, cel târziu, Comisia înaintează Parlamentului European şi Consiliului un raport privind punerea în aplicare a măsurilor de promovare menţionate la articolul 9.

Articolul 16 Norme de punere în aplicare

Normele detaliate de aplicare a prezentului capitol se adoptă în conformitate cu procedura menţionată la articolul 104 alineatul (1).

Aceste norme pot cuprinde în special:

(a) formatul prezentării programelor de sprijin;

(b) reguli privind modificările programelor de sprijin după ce acestea au devenit aplicabile;

(c) norme detaliate de punere în aplicare a măsurilor prevăzute la articolele 9-13;

(d) condiţiile aplicabile în materie de comunicare şi publicitate privind sprijinul finanţat din fonduri comunitare;

(e) detalii privind raportarea.

Capitolul IITransferuri financiare

Articolul 17 Transferul financiar către dezvoltarea rurală

1. Începând cu exerciţiul bugetar 2009, sumele fixate la alineatul (2) pe baza cheltuielilor anterioare efectuate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 pentru intervenţii destinate reglementării pieţelor agricole, astfel cum acestea sunt menţionate la articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 1290/2005, sunt disponibile ca fonduri comunitare suplimentare pentru a finanţa, în regiunile viticole, măsuri în cadrul programelor de dezvoltare rurală finanţate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1698/2005.

2. Sumele disponibile pe an calendaristic sunt următoarele:

- 2009: 100 milioane EUR;

- 2010: 150 milioane EUR;

- 2011: 250 milioane EUR;

- 2012: 300 milioane EUR;

- 2013: 350 milioane EUR;

- începând cu 2014: 400 milioane EUR.

3. Sumele stabilite la alineatul (2) se repartizează statelor membre în conformitate cu anexa III.

TITLUL III MăSURI DE REGLEMENTARE

CAPITOLUL I Norme generale

Articolul 18 Clasificarea soiurilor de struguri de vinificaţie

1. Statele membre clasifică soiurile de struguri de vinificaţie care pot fi plantate, replantate sau altoite pe teritoriile lor.

Toate soiurile clasificate aparţin speciei Vitis vinifera sau provin dintr-o încrucişare între respectiva specie şi alte specii din genul Vitis .

2. Statele membre nu includ în clasificare următoarele soiuri de struguri de vinificaţie:

(a) Noah;

(b) Othello;

(c) Isabelle;

(d) Jacquez;

(e) Clinton;

(f) Herbemont.

3. Plantarea, replantarea sau altoirea soiurilor de struguri de vinificaţie neclasificate nu sunt permise decât în scopul cercetării ştiinţifice şi în scopuri experimentale.

4. Suprafeţele existente plantate cu soiuri de struguri de vinificaţie neclasificate trebuie defrişate, cu excepţia cazului în care producţia aferentă acestora este destinată exclusiv consumului familiei viticultorului.

5. Statele membre iau măsurile necesare pentru a verifica respectarea de către producători a dispoziţiilor alineatelor (3) şi (4).

6. În cazul în care soiurile de struguri de vinificaţie sunt eliminate din clasificare, ele se defrişează în termen de 15 ani de la eliminarea lor.

Articolul 19 Producţia şi comercializarea

1. Produsele enumerate în anexa IV care sunt fabricate în Comunitate sunt produse din struguri de vinificaţie din soiurile enumerate în clasificările întocmite de statele membre în conformitate cu articolul 18 alineatul (1) primul paragraf.

2. Denumirea unei categorii de produse viticole enumerate în anexa IV se poate utiliza în Comunitate numai pentru comercializarea unui produs care respectă condiţiile prevăzute în anexa respectivă.

Comisia poate decide să adauge categorii de produse viticole la cele enumerate în anexa IV.

3. Cu excepţia vinurilor îmbuteliate pentru care există dovada că îmbutelierea a fost făcută înainte de 1 septembrie 1971, vinul obţinut din unul dintre soiurile de struguri de vinificaţie enumerate în clasificările întocmite în conformitate cu articolul 18 alineatul (1) primul paragraf, dar care nu se clasifică în una dintre categoriile prevăzute în anexa IV, nu poate fi utilizat decât pentru consumul familiei viticultorului individual, pentru producerea oţetului sau pentru distilare.

Capitolul IIPractici oenologice şi restricţii

Articolul 20 Domeniu de aplicare

Prezentul capitol prevede practicile oenologice autorizate şi restricţiile aplicabile, precum şi procedura prin care Comisia poate decide cu privire la practicile şi restricţiile aplicabile producţiei şi comercializării produselor care intră sub incidenţa prezentului regulament.

Articolul 21 Practici oenologice şi restricţii

1. Numai practicile oenologice autorizate conform legislaţiei comunitare sunt utilizate pentru producerea în Comunitate a produselor care intră sub incidenţa prezentului regulament.

Primul paragraf nu se aplică:

(a) sucului de struguri şi sucului de struguri concentrat;

(b) mustului de struguri şi mustului de struguri concentrat destinat producerii sucului de struguri.

2. Practicile oenologice autorizate pot fi utilizate numai în scopul asigurării unei bune vinificări, unei bune conservări sau a unei valorificări superioare a produsului.

3. Produsele care intră sub incidenţa prezentului regulament sunt fabricate în Comunitate în conformitate cu restricţiile relevante prevăzute în anexa VI.

4. Produsele care intră sub incidenţa prezentului regulament şi care au făcut obiectul unor practici oenologice neautorizate la nivel comunitar sau, dacă este cazul, la nivel naţional, sau care contravin restricţiilor stabilite în anexa VI nu pot fi comercializate în Comunitate.

5. Cu toate acestea, în cazul produselor care intră sub incidenţa prezentului regulament care sunt fabricate pentru export, se aplică practicile oenologice şi restricţiile recunoscute de Organizaţia Internaţională pentru Vie şi Vin (OIV), şi nu practicile oenologice şi restricţiile autorizate de Comunitate.

Producătorii declară aceste produse autorităţilor statelor membre, care verifică conformitatea acestora cu cerinţele de export.

Articolul 22 Practici oenologice mai restrictive impuse de statele membre

Statele membre pot limita sau exclude utilizarea anumitor practici oenologice pentru vinuri autorizate conform legislaţiei comunitare şi produse pe teritoriile lor, în scopul consolidării menţinerii caracteristicilor esenţiale ale vinurilor cu denumire de origine protejată sau cu indicaţie de origine protejată şi ale vinurilor spumante şi ale vinurilor licoroase.

Statele membre comunică aceste limitări şi excluderi Comisiei, care le aduce la cunoştinţa celorlalte state membre.

Articolul 23 Autorizarea practicilor oenologice şi a restricţiilor

1. Cu excepţia practicilor oenologice legate de îmbogăţire, acidifiere şi dezacidifiere enumerate în anexa V şi a restricţiilor enumerate în anexa VI, autorizarea practicilor oenologice şi a restricţiilor în ceea ce priveşte producţia şi conservarea produselor care intră sub incidenţa prezentului regulament se stabileşte în conformitate cu procedura menţionată la articolul 104 alineatul (1).

2. Statele membre pot autoriza utilizarea experimentală a unor practici oenologice neautorizate în condiţii care urmează să fie stabilite în conformitate cu procedura menţionată la articolul 104 alineatul (1).

Articolul 24 Criterii de autorizare

Pentru autorizarea practicilor oenologice în conformitate cu procedura menţionată la articolul 104 alineatul (1), Comisia:

(a) se bazează pe practicile oenologice recunoscute de OIV, precum şi pe rezultatele utilizării experimentale a unor practici încă neautorizate;

(b) ia în calcul protejarea sănătăţii umane;

(c) ia în calcul riscurile potenţiale pentru consumatori de a fi induşi în eroare din cauza aşteptărilor şi a percepţiilor deja stabilite, având în vedere disponibilitatea şi viabilitatea mijloacelor de informare care permit excluderea unor astfel de riscuri;

(d) face posibilă conservarea caracteristicilor naturale şi esenţiale ale vinului şi nu aduce modificări substanţiale în ceea ce priveşte compoziţia produsului în cauză;

(e) asigură un nivel minim acceptabil de protecţie a mediului;

(f) respectă normele generale în materie de practici oenologice şi restricţii prevăzute în anexele III şi, respectiv, IV.

Articolul 25 Metode de analiză

Metodele de analiză care permit stabilirea compoziţiei produselor care intră sub incidenţa prezentului regulament şi normele prin care se poate stabili dacă aceste produse au făcut obiectul unor tratamente contrare practicilor oenologice autorizate sunt cele recunoscute şi publicate de OIV. În absenţa unor metode sau norme recunoscute de către OIV şi a unor metode şi norme comunitare, metodele şi normele aplicabile se adoptă în conformitate cu procedura menţionată la articolul 104 alineatul (1).

Articolul 26 Norme de punere în aplicare

Normele detaliate de aplicare a prezentului capitol şi a anexelor III şi IV se adoptă în conformitate cu procedura menţionată la articolul 104 alineatul (1).

Aceste norme pot cuprinde în special:

(a) practicile oenologice autorizate şi restricţiile referitoare la vinurile spumante;

(b) practicile oenologice autorizate şi restricţiile referitoare la vinurile licoroase;

(c) sub rezerva anexei VI litera C, dispoziţii care reglementează amestecul şi cupajul musturilor şi al vinurilor;

(d) în absenţa unor norme comunitare în materie, specificarea purităţii şi identităţii substanţelor folosite în practicile oenologice;

(e) norme administrative de executare a practicilor oenologice autorizate;

(f) condiţiile care reglementează deţinerea, circulaţia şi utilizarea produselor care nu sunt conforme dispoziţiilor articolului 21 şi eventualele scutiri de la cerinţele articolului respectiv, precum şi stabilirea unor criterii care permit evitarea, în cazuri individuale, a unei rigori excesive;

(g) condiţiile în care statele membre pot autoriza deţinerea, circulaţia şi utilizarea unor produse care nu se conformează dispoziţiilor prezentului capitol, altele decât cele de la articolul 21, sau normelor de punere în aplicare a acestuia.

Capitolul IIIDenumiri de origine şi indicaţii geografice

Secţiunea 1Domeniu de aplicare şi definiţii

ARTICOLUL 27 Denumiri de origine şi indicaţii geografice

1. În sensul prezentului regulament se aplică următoarele definiţii:

(a) „denumire de origine” înseamnă numele unei regiuni, al unui loc specific sau, în cazuri excepţionale, al unei ţări, utilizat pentru a descrie un vin, un vin licoros, un vin spumant, un vin spumos, un vin petiant sau un vin obţinut din struguri supracopţi care respectă următoarele cerinţe:

(i) calitatea şi caracteristicile sale se datorează în mod esenţial sau exclusiv unui anumit mediu geografic cu factorii săi naturali şi umani;

(ii) strugurii din care este produs provin exclusiv din această arie geografică;

(iii) este obţinut din soiuri de viţă de vie aparţinând speciei Vitis vinifera .

(b) „indicaţie geografică” înseamnă o indicaţie care trimite la o regiune, un loc specific sau, în cazuri excepţionale, o ţară, utilizată pentru a descrie un vin, un vin licoros, un vin spumant, un vin spumos, un vin petiant sau un vin obţinut din struguri supracopţi care respectă următoarele cerinţe:

(i) calitatea, caracteristicile sau reputaţia acestuia sunt atribuibile în mod esenţial originii sale geografice;

(ii) strugurii din care este produs provin în proporţie de cel puţin 85% exclusiv din această arie geografică;

(iii) este obţinut din soiuri de viţă de vie aparţinând speciei Vitis vinifera sau unei încrucişări între Vitis vinifera şi alte specii din genul Vitis .

2. Numele tradiţionale sunt considerate drept denumiri de origine atunci când:

(a) desemnează un vin;

(b) trimit la o denumire geografică;

(c) îndeplinesc condiţiile menţionate la alineatul (1) litera (a) punctele (i)-(iii).

3. Denumirile de origine şi indicaţiile geografice, inclusiv cele care se referă la arii geografice din ţări terţe, sunt eligibile pentru protecţie în Comunitate conform normelor prevăzute în prezentul capitol.

Secţiunea 2Cererea de protecţie

ARTICOLUL 28 Conţinutul cererii de protecţie

1. Cererile de protecţie a denumirilor ca denumiri de origine sau indicaţii geografice includ un dosar tehnic care conţine:

(a) denumirea care urmează a beneficia de protecţie;

(b) numele şi adresa solicitantului;

(c) caietul de sarcini menţionat la alineatul (2);

(d) un document unic care rezumă caietul de sarcini menţionat la alineatul (2).

2. Caietul de sarcini permite părţilor interesate să verifice respectarea condiţiilor relevante de producţie asociate denumirii de origine sau indicaţiei geografice.

El conţine următoarele elemente:

(a) o descriere a vinului şi a principalelor caracteristici fizice, chimice, microbiologice şi organoleptice ale acestuia;

(b) dacă este cazul, practicile oenologice specifice utilizate pentru producerea vinului;

(c) delimitarea ariei geografice în cauză;

(d) producţia maximă la hectar;

(e) indicarea soiului sau a soiurilor de viţă de vie din care a fost obţinut vinul;

(f) detaliile care confirmă legătura între calitatea, reputaţia sau caracteristicile vinului şi mediul sau originea geografică a acestuia;

(g) cerinţele aplicabile prevăzute de dispoziţiile comunitare, naţionale, sau, dacă este cazul, dispoziţiile prevăzute de organizaţiile interprofesionale, care trebuie să fie, în orice caz, compatibile cu legislaţia comunitară în ansamblu;

(h) denumirea şi adresa autorităţilor sau ale organismelor care verifică respectarea dispoziţiilor caietului de sarcini, precum şi o descriere a sarcinilor acestora.

Articolul 29 Cererea de protecţie referitoare la o arie geografică situată într-o ţară terţă

1. În cazul în care cererea de protecţie se referă la o arie geografică situată într-o ţară terţă, aceasta conţine, pe lângă elementele prevăzute la articolul 28, o dovadă că denumirea în cauză este protejată în ţara sa de origine.

2. Cererea se transmite Comisiei, fie direct de către solicitant, fie prin intermediul autorităţilor ţării terţe în cauză.

3. Cererea de protecţie se întocmeşte în una dintre limbile oficiale ale Comunităţii, sau este însoţită de o traducere autorizată în una dintre aceste limbi.

Articolul 30 Solicitanţii

1. Orice grup de producători interesat sau, în cazuri excepţionale, orice producător izolat, poate depune o cerere de protecţie pentru o denumire de origine sau o indicaţie geografică. La această cerere se pot asocia şi alte părţi interesate.

2. Producătorii pot depune cerere de protecţie numai pentru vinuri pe care le produc.

3. În cazul unei denumiri care desemnează o arie geografică transfrontalieră sau al unei denumiri tradiţionale legate de o arie geografică transfrontalieră, se poate depune o cerere comună.

Secţiunea 3procedura de acordare a protecţiei

ARTICOLUL 31 Procedura preliminară la nivel naţional

1. Cererile de protecţie a unei denumiri de origine sau a unei indicaţii geografice, conform articolului 27, pentru vinuri provenind din Comunitate fac obiectul unei proceduri preliminare la nivel naţional, în conformitate cu prezentul articol.

2. Cererea de protecţie se depune în statul membru de pe teritoriul căruia provine denumirea de origine sau indicaţia geografică.

3. Statul membru examinează cererea de protecţie pentru a verifica respectarea condiţiilor prevăzute în prezentul capitol.

Statul membru desfăşoară o procedură naţională prin care se garantează o publicare adecvată a cererii şi se prevede o perioadă de cel puţin două luni de la data publicării în care orice persoană fizică sau juridică care are un interes legitim şi este stabilită sau rezidentă pe teritoriul său poate formula o opoziţie la protecţia propusă, prin depunerea unei declaraţii motivate în faţa autorităţilor statului membru.

4. În cazul în care statul membru consideră că denumirea de origine sau indicaţia geografică nu îndeplineşte cerinţele relevante, inclusiv, dacă este cazul, prin incompatibilitatea cu legislaţia comunitară în general, cererea se respinge.

5. În cazul în care statul membru consideră că sunt îndeplinite cerinţele relevante, acesta ia o decizie favorabilă prin care poate acorda o protecţie naţională provizorie, care produce efecte începând de la data la care cererea de protecţie este înaintată Comisiei în conformitate cu alineatul (7). Statul membru publică documentul unic şi caietul de sarcini pe internet.

6. Statul membru se asigură că deciziile menţionate la alineatul (5) sunt aduse la cunoştinţa publicului şi că orice persoană fizică sau juridică având un interes legitim dispune de căi de atac.

7. Pentru orice decizie favorabilă menţionată la alineatul (5), statul membru în cauză înaintează Comisiei o cerere de protecţie care conţine:

(a) numele şi adresa solicitantului;

(b) documentul unic menţionat la articolul 28 alineatul (1) litera (d);

(c) o declaraţie a statului membru conform căreia acesta consideră că cererea depusă de solicitant îndeplineşte condiţiile prezentului regulament;

(d) o trimitere la publicarea menţionată la alineatul (6).

Aceste documente sunt înaintate în una dintre limbile oficiale ale instituţiilor Uniunii Europene, sau sunt însoţite de o traducere autorizată în una dintre aceste limbi.

8. Protecţia naţională provizorie menţionată la alineatul (5) încetează la data la care Comisia ia o decizie în conformitate cu articolul 34.

9. Statele membre adoptă actele cu putere de lege şi actele administrative necesare pentru a se conforma prezentului articol până la 1 august 2009.

Articolul 32 Examinarea de către Comisie

1. Comisia aduce la cunoştinţa publicului data depunerii cererii de protecţie a denumirii de origine sau a indicaţiei geografice.

2. Comisia examinează cererile de protecţie menţionate la articolul 31 alineatul (7) pentru a verifica respectarea condiţiilor prevăzute în prezentul capitol.

3. În cazul în care Comisia consideră că sunt îndeplinite condiţiile prevăzute în prezentul capitol, aceasta publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene documentul unic menţionat la articolul 28 alineatul (1) litera (d) şi trimiterea la publicarea caietului de sarcini menţionată la articolul 31 alineatul (5).

În caz contrar, se decide, în conformitate cu procedura menţionată la articolul 104 alineatul (1), respingerea cererii.

Articolul 33 Procedura de opoziţie

În termen de două luni de la data publicării prevăzute la articolul 32 alineatul (3) primul paragraf, orice stat membru sau ţară terţă, sau orice persoană fizică sau juridică având un interes legitim, stabilită sau rezidentă într-un alt stat membru decât cel care depune cererea de protecţie sau într-o ţară terţă, poate formula o opoziţie la protecţia propusă, prin depunerea unei declaraţii motivate în faţa Comisiei.

În cazul persoanelor fizice sau juridice stabilite sau rezidente într-o ţară terţă, această declaraţie se depune fie direct, fie prin intermediul autorităţilor ţării terţe în cauză, în termenul de două luni menţionat în primul paragraf.

Articolul 34 Decizia de protecţie

Pe baza informaţiilor de care dispune Comisia, se decide, în conformitate cu procedura menţionată la articolul 104 alineatul (1), fie acordarea protecţiei pentru denumirea de origine sau indicaţia geografică, dacă aceasta îndeplineşte condiţiile prevăzute în prezentul capitol şi este compatibilă, în general, cu legislaţia comunitară, fie respingerea cererii, dacă aceste condiţii nu sunt îndeplinite.

Secţiunea 4Cazuri specifice

ARTICOLUL 35 Omonime

1. O denumire care este omonimă cu o denumire de origine protejată sau o indicaţie geografică protejată este eligibilă pentru acordarea protecţiei ca denumire de origine sau indicaţie geografică, cu condiţia de a fi suficient de diferită de denumirea protejată, astfel încât consumatorii să nu fie induşi în eroare cu privire la originea geografică reală a vinurilor în cauză.

2. Cu excepţia dispoziţiilor contrare din normele de punere în aplicare ale Comisiei, atunci când un soi de struguri de vinificaţie conţine sau constă într-o denumire de origine protejată sau o indicaţie geografică protejată, denumirea soiului de struguri de vinificaţie nu se utilizează la etichetarea produselor care intră sub incidenţa prezentului regulament.

Articolul 36 Motive de refuz al protecţiei

1. Denumirile care au devenit generice nu pot fi protejate ca denumiri de origine sau indicaţii geografice.

În sensul prezentului regulament, o „denumire devenită generică” înseamnă denumirea unui vin care, chiar dacă se raportează la locul sau regiunea unde acest produs a fost iniţial obţinut sau comercializat, a devenit denumirea comună a unui vin în cadrul Comunităţii.

Pentru a stabili dacă o denumire a devenit sau nu generică, se va ţine cont de toţi factorii relevanţi, în special de:

(a) situaţia existentă în Comunitate, în special în zonele de consum;

(b) legislaţiile naţionale sau comunitare relevante.

2. O denumire nu poate fi protejată ca denumire de origine sau indicaţie geografică atunci când, având în vedere reputaţia şi notorietatea unei mărci comerciale, protecţia este de natură să inducă publicul în eroare cu privire la identitatea reală a vinului în cauză.

Articolul 37 Relaţii cu mărcile comerciale

1. Atunci când o denumire de origine sau o indicaţie geografică este protejată în temeiul prezentului regulament, înregistrarea unei mărci comerciale corespunzând uneia dintre situaţiile menţionate la articolul 38 alineatul (2) şi care se raportează la un produs aflat în una dintre categoriile enumerate în anexa IV este refuzată dacă cererea de înregistrare a mărcii comerciale este prezentată după data depunerii în faţa Comisiei a cererii de protecţie a denumirii de origine sau indicaţiei geografice, cerere în baza căreia se acordă protecţie pentru denumirea de origine sau indicaţia geografică respectivă.

Mărcile înregistrate cu încălcarea dispoziţiilor de la primul paragraf se anulează.

2. Fără a aduce atingere articolului 36 alineatul (2), o marcă comercială a cărei utilizare corespunde uneia din situaţiile menţionate la articolul 38 alineatul (2) şi care a fost depusă, înregistrată sau, dacă această posibilitate este prevăzută de legislaţia în cauză, consacrată prin utilizare pe teritoriul comunitar anterior datei depunerii în faţa Comisiei a cererii de protecţie a denumirii de origine sau indicaţiei geografice, poate fi utilizată în continuare şi reînnoită, în pofida protecţiei acordate denumirii de origine sau indicaţiei geografice, cu condiţia să nu existe motivele de anulare sau revocare a mărcii, prevăzute în Directiva 89/104/CEE[20] a Consiliului sau în Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului[21].

În astfel de cazuri, este permisă utilizarea denumirii de origine sau a indicaţiei geografice alături de mărcile comerciale relevante.

Secţiunea 5protecţie şi control

ARTICOLUL 38 Protecţia

1. Denumirile de origine şi indicaţiile geografice protejate pot fi utilizate de orice operator care comercializează un vin produs în conformitate cu caietul de sarcini corespondent.

2. Denumirile de origine şi indicaţiile geografice protejate, precum şi vinurile care utilizează aceste denumiri protejate în conformitate cu caietul de sarcini, sunt protejate împotriva:

(a) utilizării comerciale directe sau indirecte a unei denumiri protejate:

- pentru produse comparabile care nu sunt conforme caietului de sarcini al denumirii protejate, sau

- în măsura în care această utilizare exploatează reputaţia unei denumiri de origine sau a unei indicaţii geografice protejate;

(b) utilizării abuzive, imitării sau evocării, chiar dacă originea adevărată a produsului sau a serviciului este indicată sau dacă denumirea protejată este tradusă sau însoţită de expresii precum „stil”, „tip”, „metodă”, „manieră”, „imitaţie”, „gust”, „similar” sau altele asemenea;

(c) oricărei i