C. În pofida punctului 1 din subsecțiunea A, cu privire la fiecare Cont care face obiectul raportării care este un Cont preexistent, nu este obligatorie raportarea NIF sau a datei nașterii în cazul în care acestea nu figurează în registrele Instituției financiare raportoare și nu există o altă cerință care să impună respectivei Instituții financiare raportoare să colecteze aceste informații în temeiul dreptului intern sau al oricărui instrument juridic al Uniunii (după caz). Cu toate acestea, o Instituție financiară raportoare are obligația să depună eforturi rezonabile pentru a obține NIF și data nașterii în ceea ce privește Conturile preexistente până la sfârșitul celui de al doilea an calendaristic care urmează anului în care respectivele Conturi preexistente au fost identificate drept Conturi care fac obiectul raportării.

B. Proceduri alternative pentru Conturile financiare deținute de beneficiari persoane fizice ai unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau ai unui Contract cu rentă viageră și pentru Contractele de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup sau pentru Contractele cu rentă viageră de grup. O Instituție financiară raportoare poate presupune că un beneficiar persoană fizică (altul decât deținătorul) al unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră care beneficiază de o indemnizație de deces nu este o Persoană care face obiectul raportării și poate considera un astfel de Cont financiar ca nefiind un Cont care face obiectul raportării, cu excepția cazului în care Instituția financiară raportoare știe sau are motive să știe că beneficiarul este o Persoană care face obiectul raportării. O Instituție financiară raportoare are motive să știe că beneficiarul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră este o Persoană care face obiectul raportării dacă informațiile colectate de către Instituția financiară raportoare și asociate respectivului beneficiar conțin indicii conform celor menționate la secțiunea III subsecțiunea B. În cazul în care o Instituție financiară raportoare deține informații concrete sau are motive să știe că beneficiarul este o Persoană care face obiectul raportării, Instituția financiară raportoare trebuie să respecte procedurile de la secțiunea III subsecțiunea B.

(5) dispoziții eficace de asigurare a respectării legii, pentru soluționarea cazurilor de neconformitate.

ANEXA II

Norme suplimentare de raportare și de diligență fiscală în ceea ce privește informațiile referitoare la conturile financiare

1. Modificarea circumstanțelor

O „modificare a circumstanțelor” include orice modificare care are drept rezultat adăugarea de informații relevante privind statutul unei persoane sau care intră, în alt mod, în contradicție cu statutul persoanei respective. O modificare a circumstanțelor include orice modificare sau completare a informațiilor privind contul Titularului de cont (inclusiv adăugarea sau substituirea unui Titular de cont, ori altă modificare referitoare la acesta) sau orice modificare sau completare a informațiilor privind orice cont asociat cu un astfel de cont (aplicând normele privind agregarea conturilor prevăzute în anexa I secțiunea VII subsecțiunea C punctele 1-3), dacă o astfel de modificare sau completare a informațiilor afectează statutul Titularului de cont.

În cazul în care o Instituție financiară raportoare a aplicat testul cu privire la adresa de rezidență prevăzut în anexa I secțiunea III subsecțiunea B punctul 1 și intervine o modificare a circumstanțelor în urma căreia Instituția financiară raportoare află sau are motive să afle că Documentele justificative originale (sau orice alte documente echivalente) sunt incorecte sau nefiabile, Instituția financiară raportoare trebuie, până în ultima zi a anului calendaristic relevant sau a altei perioade de raportare adecvate, ori în termen de 90 de zile calendaristice de la notificarea sau descoperirea unei asemenea modificări a circumstanțelor, să obțină o autocertificare și noi Documente justificative pentru a stabili rezidența fiscală (rezidențele fiscale) a(le) Titularului de cont. În cazul în care o Instituție financiară raportoare nu poate obține autocertificarea și noi Documente justificative până la data respectivă, aceasta trebuie să aplice procedura de căutare în registrul electronic prevăzută în anexa I secțiunea III subsecțiunea B punctele 2-6.

2. Autocertificarea pentru Conturile de entitate noi

În ceea ce privește Conturile de entitate noi, pentru a stabili dacă o Persoană care exercită controlul asupra unei ENF pasive este o Persoană care face obiectul raportării, o Instituție financiară raportoare se poate baza numai pe o autocertificare, fie din partea Titularului de cont, fie din partea Persoanei care exercită controlul.

3. Rezidența unei Instituții financiare

O Instituție Financiară este „rezidentă” într-un stat membru, Monaco sau o altă Jurisdicție participantă în cazul în care aceasta se află sub jurisdicția statului membru respectiv, a Monaco sau a respectivei Jurisdicții participante (și anume, dacă Jurisdicția participantă îi poate impune Instituției financiare respectarea obligației de raportare). În general, în cazul în care o Instituție financiară are rezidența fiscală într-un stat membru, în Monaco sau într-o altă Jurisdicție participantă, aceasta se află sub jurisdicția statului membru respectiv, a Monaco sau a respectivei Jurisdicții participante și, prin urmare, este o Instituție financiară a statului membru, a Monaco sau a respectivei Jurisdicții participante. În cazul unei fiducii care este o Instituție financiară (indiferent dacă aceasta este rezident fiscal într-un stat membru, în Monaco sau într-o altă Jurisdicție participantă), fiducia este considerată a se afla sub jurisdicția respectivului stat membru, a Monaco sau a respectivei Jurisdicții participante dacă unul sau mai mulți fiduciari sunt rezidenți în respectivul stat membru, în Monaco sau în respectiva Jurisdicție participantă, cu excepția cazului în care fiducia raportează altei Jurisdicții participante (fie ea un stat membru, Monaco sau o altă Jurisdicție participantă) toate informațiile care trebuie raportate în temeiul prezentului Acord sau al altui acord de implementare a standardului global cu privire la Conturile care fac obiectul raportării administrate de fiducie, în virtutea faptului că fiducia are rezidența fiscală în acea Jurisdicție participantă. Cu toate acestea, în cazul în care o Instituție financiară (care nu este o fiducie) nu are o rezidență fiscală (de exemplu, pentru că este considerată transparentă din punct de vedere fiscal sau pentru că se află într-o jurisdicție în care nu există impozit pe venit), se consideră că aceasta se află sub jurisdicția unui stat membru, a Monaco sau a unei alte Jurisdicții participante și că este, prin urmare, o Instituție financiară a statului membru, a Monaco sau a respectivei Jurisdicții participante, în cazul în care:

(a) este constituită în temeiul legislației statului membru, a Monaco sau a unei alte Jurisdicții participante;

(b) are sediul conducerii efective (inclusiv sediul administrativ efectiv) în statul membru, în Monaco sau într-o altă Jurisdicție participantă; sau

(c) face obiectul supravegherii financiare în statul membru, în Monaco sau într-o altă Jurisdicție participantă.

În cazul în care o Instituție financiară (care nu este o fiducie) este rezidentă în două sau mai multe Jurisdicții participante (fie ele un stat membru, Monaco sau o altă Jurisdicție participantă), respectiva Instituție financiară face obiectul cerințelor de raportare și de diligență fiscală ale Jurisdicției participante în care își menține Contul/Conturile financiar(e).

4. Conturile deținute la o Instituție financiară

În general, se poate considera că un cont este deținut la o Instituție financiară în următoarele situații:

(a) în cazul unui Cont de custodie, la Instituția financiară care deține custodia activelor din contul respectiv (inclusiv o Instituție financiară care deține active în regim „street name” pentru un Titular de cont în respectiva instituție).

(b) în cazul unui Cont de depozit, la Instituția financiară care este obligată să facă plăți aferente contului respectiv (cu excepția cazului în care este vorba de un reprezentant al unei Instituții financiare, indiferent dacă acest reprezentant este sau nu o Instituție financiară);

(c) în cazul oricărui titlu de capital sau de creanță depus la o Instituție financiară, care constituie un Cont financiar, drept cont deținut la respectiva Instituție financiară.

(d) în cazul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră, la Instituția financiară care este obligată să facă plăți cu privire la respectivul contract.