[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 8.10.2010

COM(2010) 547 final

RAPORT AL COMISIEI

PRIVIND SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA (al 17-lea raport privind o mai bună legiferare pentru anul 2009)

RAPORT AL COMISIEI

PRIVIND SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA (al 17-lea raport privind o mai bună legiferare pentru anul 2009)

INTRODUCERE

Acesta este cel de al 17-lea raport privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității pe care Comisia îl prezintă Consiliului European, Parlamentului European, Consiliului și parlamentelor naționale în conformitate cu protocolul anexat la tratat pe acest subiect[1]. Raportul privește anul 2009, când Tratatul de la Nisa era încă în vigoare, și explică pe scurt modificările introduse de Tratatul de la Lisabona, care a intrat în vigoare la 1 decembrie 2009. Ca și în cazul rapoartelor din 2007 și 2008, prezentul raport nu acoperă aspectele mai ample ale unei legiferări inteligente, care sunt abordate într-o comunicare specifică, Comunicarea privind legiferarea inteligentă[2].

CADRUL JURIDIC șI INSTITUțIONAL

Principiile subsidiarității și proporționalității

Subsidiaritatea și proporționalitatea sunt principii fundamentale ale dreptului european, definite la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE).

În contextul competențelor Uniunii, subsidiaritatea este un principiu director pentru stabilirea liniei de demarcație între competențele statelor membre și cele ale Uniunii Europene - cu alte cuvinte, cine trebuie să acționeze ? Dacă Uniunea are competențe exclusive într-un domeniu, este clar că Uniunea este cea care trebuie să acționeze în domeniul respectiv. În cazul în care Uniunea și statele membre au competențe partajate, principiul subsidiarității stabilește în mod clar o prezumție în favoarea luării de măsuri la nivelul statelor membre. Uniunea ar trebui să acționeze doar în cazul în care obiectivele nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre și, ținând cont de considerente legate de anvergura sau efectele acțiunii, obiectivele respective pot fi realizate mai bine de către Uniune.

Proporționalitatea este un principiu director pentru stabilirea modului în care Uniunea ar trebui să își exercite competențele, atât cele exclusive, cât și cele partajate - care ar trebui să fie forma și natura acțiunii UE ? Articolul 5 alineatul (4) prevede că acțiunea Uniunii, în conținut și formă, nu trebuie să depășească ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivelor tratatelor. Orice decizie trebuie să favorizeze opțiunea cea mai puțin restrictivă din acest punct de vedere.

Aplicare, posibilitatea de a prezenta observații și controlul ex-post

Toate instituțiile Uniunii trebuie să respecte ambele principii. Protocolul privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității și Acordul interinstituțional din 1993 privind subsidiaritatea[3] oferă precizări suplimentare privind modul în care ar trebui aplicate cele două principii. Elementele esențiale ale acestui cadru sunt prezentate sintetic în cele ce urmează.

Comisia trebuie să efectueze consultări ample înainte de a face propuneri legislative, să precizeze în expunerea de motive a fiecărei propuneri legislative temeiurile care permit să se concluzioneze că propunerea respectă principiile subsidiarității și proporționalității și să țină seama de sarcinile care revin Uniunii, guvernelor naționale, autorităților locale, operatorilor economici și cetățenilor. Parlamentul European și Consiliul trebuie să furnizeze o justificare privind principiul subsidiarității pentru orice amendament prezentat care afectează domeniul de aplicare al acțiunii Uniunii[4]. Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor formulează avize fie atunci când sunt consultate, fie din proprie inițiativă.

În sfârșit, Curtea de Justiție a Uniunii Europene poate controla legalitatea actelor instituțiilor din punct de vedere al respectării principiului subsidiarității.

Modificări introduse de Tratatul de la Lisabona

Tratatul de la Lisabona a introdus o serie de modificări legate de modul în care ar trebui aplicate principiile subsidiarității și proporționalității.

Protocolul revizuit conține o cerință mai specifică de a furniza, pentru toate proiectele de acte legislative, o declarație pe baza căreia să poată fi evaluată respectarea principiilor subsidiarității și proporționalității. Cu toate că nu mai menționează orientările privind evaluarea conformității (de exemplu testul „necesității” și testul „valorii adăugate a UE”), Comisia va continua să se ghideze după aceste orientări și recomandă și celorlalte părți interesate să facă același lucru.

Tratatul de la Lisabona prevede un rol consolidat pentru parlamentele naționale, care își pot exprima punctul de vedere privind măsura în care proiectele de propuneri legislative respectă principiul subsidiarității. În cazul în care acestea consideră că propunerea nu respectă principiul subsidiarității, au dreptul să transmită un aviz inițiatorului actului legislativ respectiv. În funcție de numărul de avize negative, tratatul prevede două mecanisme, definite la articolul 7 din protocol – așa-numitele „cartonașe”, „cartonașul galben” și „cartonașul portocaliu”. Atunci când numărul de avize negative din partea parlamentelor naționale reprezintă cel puțin o treime din numărul total de voturi alocate acestora (sau un sfert în cazul propunerilor referitoare la cooperarea judiciară în materie penală și la cooperarea polițienească)[5], se aplică mecanismul „cartonașului galben”. Conform procedurii legislative ordinare, atunci când numărul de avize negative reprezintă o majoritate simplă, se aplică mecanismul „cartonașului portocaliu”. Ambele mecanisme prevăd o revizuire a proiectelor legislative și pot conduce la o modificare sau retragere a propunerii. „Cartonașul portocaliu” presupune și posibilitatea ca fie Parlamentul European, fie Consiliul să sisteze procedura legislativă.

Protocolul revizuit include, de asemenea, o dispoziție privind rolul Comitetului Regiunilor. Pentru cazurile în care TFUE prevede consultarea Comitetului, acesta din urmă are acum dreptul de a introduce o acțiune la Curtea Europeană de Justiție în cazul în care consideră că nu a fost respectat principiul subsidiarității. Statele membre, în nume propriu sau în numele parlamentelor lor naționale, au un drept similar.

APLICAREA PRINCIPIILOR

Comisia

Activitatea legislativă a Comisiei a fost întotdeauna ghidată de necesitatea de a respecta principiile subsidiarității și proporționalității. În acest moment se efectuează verificări în trei etape-cheie ale procesului de elaborare a politicilor:

- O analiză preliminară în cadrul foilor de parcurs care sunt publicate pentru inițiativele importante în momentul aprobării programului de lucru al Comisiei. Aceste foi de parcurs furnizează o descriere preliminară a inițiativei planificate a Comisiei și urmăresc să permită tuturor părților implicate să fie informate în timp util. Începând din 2010, Comisia publică de asemenea foi de parcurs pentru inițiativele cu un impact semnificativ care nu sunt cuprinse în programul de lucru al Comisiei.

- O analiză mai detaliată a principiului subsidiarității în cadrul procesului de evaluare a impactului, ținând cont de punctele de vedere exprimate în timpul consultării părților interesate.

- În cele din urmă, o justificare din punct de vedere al subsidiarității și proporționalității în expunerea de motive și în considerentele fiecărei propuneri legislative.

Cea mai detaliată analiză a subsidiarității și proporționalității este furnizată în evaluările impactului. Comitetul de evaluare a impactului controlează calitatea acestei analize, iar în 2009 a formulat recomandări privind subsidiaritatea și proporționalitatea privind 27 din cele 79 de evaluări ale impactului (34 %). În cadrul raportului său din 2009[6], Comitetul a recomandat serviciilor Comisiei să utilizeze mai coerent întrebările structurate privind analiza subsidiarității și proporționalității furnizate în Orientările revizuite privind evaluarea impactului[7].

Comitetul a pledat pentru o analiză îmbunătățită a principiilor respective în domenii precum azilul, migrația, politicile în domeniul protecției consumatorilor și al sănătății, transporturile și energia. De exemplu, în cazul evaluării impactului pentru propunerile de directive privind standardele minime pentru calificarea și procedurile solicitanților de azil[8] , Comitetul a cerut serviciului responsabil să demonstreze mai riguros proporționalitatea costului măsurilor cu obiectivele urmărite și faptul că nu a depășit obligațiile care decurg din tratat și din dreptul internațional. Pentru evaluarea impactului Directivei privind drepturile consumatorilor[9] , Comitetul a cerut serviciului responsabil să ofere clarificări privind modul în care armonizarea vânzărilor interne, în plus față de vânzările transfrontaliere, respectă principiul subsidiarității. În cazul Directivei privind asistența medicală transfrontalieră[10] , a subliniat necesitatea de a se descrie nivelul adecvat de acțiune atunci când se folosesc definiții precum „îngrijire adecvată” și „întârziere nejustificată.” În cazul Directivei privind performanța energetică a clădirilor[11] , Comitetul a recomandat serviciului responsabil să consolideze analiza costuri-beneficii pentru a demonstra valoarea adăugată a măsurilor, cum ar fi aplicarea unui prag mai scăzut în ceea ce privește cerințele energetice obligatorii în cazul renovărilor importante și a unui sistem obligatoriu de evaluare comparativă în cazul clădirilor noi. Recomandările Comitetului au ajutat serviciile Comisiei să îmbunătățească analiza subsidiarității și au existat, de asemenea, cazuri în care sfaturile sale au stat la baza modificărilor aduse propunerilor cu scopul de a asigura respectarea principiilor subsidiarității și proporționalității (a se vedea secțiunea 4).

Parlamentele naționale[12]

Începând din 2006, Comisia a transmis parlamentelor naționale, din proprie inițiativă, toate noile propuneri și a instituit o procedură de răspuns la avizele acestora[13]. Comisia a primit 250 de avize în 2009, în comparație cu 115 în 2007. Aproximativ 10 % conțineau observații privind subsidiaritatea și/sau proporționalitatea, iar în majoritatea cazurilor numai o cameră a parlamentelor naționale își exprima un punct de vedere[14]. Camerele care au manifestat un interes deosebit în privința aspectelor legate de subsidiaritate au fost Senatul francez, Bundesrat-ul austriac, Bundesrat-ul german, precum și parlamentele olandez, cel portughez și cel elen. Unele dintre avize nu contestau respectarea principiul subsidiarității ca atare, ci indicau faptul că justificarea furnizată de Comisie nu era suficientă.

Activitățile legate de subsidiaritate efectuate de COSAC

În ultimii trei ani, Conferința organelor specializate în afaceri comunitare ale parlamentelor din Uniunea Europeană (COSAC) a efectuat exerciții destinate să simuleze mecanismul de control al subsidiarității introdus de Tratatul de la Lisabona. Acest lucru a permis parlamentelor naționale să își rafineze și să își testeze aranjamentele instituționale. În 2009, COSAC a desfășurat trei astfel de exerciții cu privire la propunerile Comisiei privind standardele referitoare la organele umane destinate transplantului[15] , privind dreptul la interpretare și traducere în procesele penale[16] și privind actele în materie de succesiuni[17] . În toate cazurile, o largă majoritate a camerelor participante au confirmat faptul că propunerile respectau principiul subsidiarității, foarte puține dintre ele considerând că ar exista motive de îngrijorare (numărul avizelor negative a fost de unu, trei și, respectiv, unu).

Parlamentul European și Consiliul

În Parlamentul European, conformitatea proiectelor de acte legislative cu principiul subsidiarității este asigurată de comisiile responsabile de un anumit dosar legislativ, împreună cu Comisia de afaceri juridice[18]. În cadrul Consiliului, Comitetul Reprezentanților Permanenți al fiecărui stat membru (Coreper) veghează la respectarea principiilor legalității, subsidiarității și proporționalității[19].

Comitetul Regiunilor

Rețeaua de monitorizare a subsidiarității înființată de Comitetul Regiunilor funcționează prin intermediul unui site interactiv[20], iar numărul membrilor săi a crescut cu 20 % în 2009, ajungând la 111 parteneri. Rețeaua de monitorizare a subsidiarității dă posibilitatea membrilor săi să ia parte la consultările din cadrul Comitetului privind noile inițiative ale UE. Rețeaua a organizat, de asemenea, două consultări pentru a reflecta punctele de vedere de la nivel local și regional în activitatea de evaluare a impactului a Comisiei[21]. În 2009 a fost lansat primul plan de acțiune al rețelei pentru a identifica cele mai bune practici în ceea ce privește aplicarea principiului subsidiarității în regiunile și orașele Europei în anumite domenii de politică – imigrația, schimbările climatice, politicile sociale, politica de sănătate și inovarea. Dat fiind noul rol pe care Tratatul de la Lisabona îl conferă Comitetului, acesta și-a adaptat Regulamentul de procedură[22] și, începând din 2010, toate avizele sale vor conține o trimitere explicită la principiile subsidiarității și proporționalității.

Curtea de Justiție

Raportul din 2008 privind subsidiaritatea menționa Regulamentul privind serviciile de roaming[23] . Înalta Curte de Justiție a Angliei și Țării Galilor a adresat, cu privire la acest regulament, o întrebare Curții de Justiție a Uniunii Europene legată de măsura în care s-ar putea considera că acesta încalcă principiile proporționalității și/sau subsidiarității prin fixarea unor tarife maxime pentru costul unei convorbiri telefonice efectuate în rețeaua de telefonie mobilă în timpul șederii într-un alt stat membru. În urma concluziilor avocatului general din noiembrie 2009, Curtea a pronunțat o hotărâre în iunie 2010, care a confirmat faptul că regulamentul este proporțional cu obiectivul protejării consumatorilor împotriva unor tarife ridicate și că este justificat din punct de vedere al subsidiarității întrucât este necesar pentru a asigura funcționarea fără dificultăți a pieței interne în ceea ce privește serviciile de roaming. În concluziile sale, Curtea a subliniat faptul că, înainte de a propune regulamentul, Comisia analizase în evaluarea impactului eficacitatea și impactul economic al reglementării pieței cu amănuntul, pieței en gros sau al ambelor piețe.

PRINCIPALELE CAZURI CU PRIVIRE LA CARE AU FOST FORMULATE REZERVE DIN PUNCT DE VEDERE AL RESPECTăRII PRINCIPIULUI SUBSIDIARITățII

Această secțiune a raportului oferă o perspectivă globală asupra propunerilor Comisiei care au suscitat cele mai multe discuții între colegislaltori și părțile interesate cu privire la subsidiaritate și proporționalitate. Unele dintre aceste cazuri au fost menționate în rapoartele anterioare, iar discuțiile pe marginea acestora au continuat în 2009.

Directiva privind tarifele de securitate aviatică[24]

Propunerea stabilește principii comune pe care statele membre și autoritățile aeroportuare trebuie să le respecte atunci când hotărăsc cum să recupereze costurile aferente securității aeroportuare. Scopul este de a preveni denaturările concurenței. Comisia a verificat proporționalitatea diferitelor măsuri în contextul procesului de evaluare a impactului. În urma acestei verificări, unele elemente, cum ar fi existența unui punct unic obligatoriu pentru securitate, au fost eliminate din propunerea finală. Comisia s-a abținut, de asemenea, să reglementeze, prin această propunere, modul în care măsurile de securitate ar trebui finanțate, lăsând această hotărâre la latitudinea statelor membre. Parlamentul European a dorit să consolideze această directivă cerând ca măsurile de securitate, cum ar fi cele legate de protejarea cetățenilor în cazul actelor de terorism, să fie finanțate din fonduri publice, nu de către pasageri[25]. Cu toate că se propunea și includerea tuturor aeroporturilor comerciale, câteva state membre din Consiliu au propus limitarea domeniului de aplicare al directivei la aeroporturile pe care traficul anual de pasageri depășește un anumit prag, pentru a se garanta proporționalitatea costurilor aferente asigurării conformității cu obiectivele inițiativei[26]. Nu s-a ajuns încă la un acord politic.

Directiva privind performanța energetică a clădirilor 11

Comisia a propus o reformare a directivei în cadrul celei de-a doua revizuiri strategice a politicii energetice, în noiembrie 2008. Chiar dacă în general toate instituțiile au salutat inițiativa, au existat puncte de vedere diverse privind conținutul și nivelul de ambiție al acțiunii UE.

În 2009, Comisia a primit avize din partea celor două camere ale Parlamentului olandez. În timp ce avizul primei camere era pozitiv, a doua cameră considera că propunerea încălca principiul subsidiarității pentru că, din punctul ei de vedere, este de competența statelor membre să stabilească în ce fel și în ce sectoare trebuie atinse obiectivele naționale în domeniul acțiunii climatice.

Parlamentul European a propus amendamente care ridicau nivelul de ambiție al propunerii, impunând inclusiv o condiție care presupunea ca, începând din 2019, clădirile noi să aibă un consum de energie egal cu zero[27]. În cadrul Consiliului, mai multe state membre și-au exprimat îngrijorarea că nivelul de ambiție era prea ridicat și că „unele amendamente propuse de Parlamentul European par să fie, la prima vedere, excesiv de ambițioase și nerealiste”[28]. Aceste state considerau că definiția clădirilor cu un consum de energie scăzut și egal cu zero și obiectivele cantitative ridicau probleme din punct de vedere al subsidiarității și generau costuri suplimentare și o sarcină administrativă disproporționată. S-a ajuns la un compromis în noiembrie 2009: toate clădirile noi ar trebui să respecte standarde ridicate de performanță energetică și să asigure din surse regenerabile o proporție importantă din nevoile lor de energie până la sfârșitul anului 2020. Este de competența fiecărui stat membru să definească standardele pentru atingerea acestor obiective.

Directiva privind tratamentul egal al persoanelor în alte domenii decât încadrarea în muncă[29]

În 2008, Comisia a adoptat această propunere menită să extindă protecția împotriva discriminării pe considerente de vârstă, handicap, orientare sexuală, religie sau convingeri și la alte domenii decât încadrarea în muncă, iar propunerea a fost discutată în raportul privind subsidiaritatea din 2008. Pentru a se conforma principiului subsidiarității, Comisia a făcut o distincție clară între competențele UE și competențele statelor membre, cu scopul de a exclude din domeniul de aplicare al directivei chestiunile care ar putea fi considerate ca ținând de competențele naționale. Cu toate că în propunerea Comisiei se afirma inter alia că „prezenta directivă nu aduce atingere legislațiilor naționale referitoare la starea civilă sau familială și la drepturile de reproducere”, Comisia de afaceri juridice a Parlamentului European a considerat totuși că linia de demarcația între legislația comunitară și cea națională în domeniul dreptului familiei, al căsătoriei și al reproducerii trebuie să fie definită mai exact[30]. În cadrul Consiliului, unele state membre au formulat rezerve cu privire la respectarea principiului subsidiarității, iar altele și-au manifestat îngrijorarea cu privire la costurile administrative și financiare determinate de directivă, inclusiv privind posibilitatea ca aceste costuri să fie disproporționate în raport cu obiectivele. Discuțiile din timpul președințiilor suedeză și spaniolă din 2009 și 2010 au condus la formularea unei definiții mai precise a domeniului acțiunii și a unor referințe mai detaliate la repartizarea competențelor între statele membre și UE, însă nu s-a ajuns încă la un acord politic.

Directiva privind protecția solului[31]

Discuțiile pe tema acestei directive au fost menționate în rapoartele privind subsidiaritatea și proporționalitatea din 2007 și 2008 și au continuat în 2009. Propunerea Comisiei a fost susținută de Parlamentul European, însă a fost blocată în Consiliu de o minoritate de blocaj unele delegații opunându-se propunerii prin invocarea nerespectării principiului subsidiarității, iar altele din cauza costurilor estimate și a sarcinii administrative. Alte state membre consideră este nevoie să se întreprindă acțiuni în acest sens la nivelul UE, nu în ultimul rând pentru că solul influențează schimbările climatice și biodiversitatea, factori care au efecte transfrontaliere. Dosarul respectiv a constituit o prioritate pentru președinția spaniolă în primul semestru al anului 2010, însă nu s-a ajuns încă la un consens.

Directiva privind asistență medicală transfrontalieră 10

Comisia a prezentat propunerea de directivă în 2008. Cu toate că statele membre poartă responsabilitatea principală pentru sistemele proprii de sănătate, necesitatea unei intervenții la nivelul UE s-a impus în urma mai multor hotărâri ale Curții Europene de Justiție în acest domeniu. Comisia a primit șapte avize din partea camerelor parlamentelor naționale, dintre care trei formulau rezerve privind respectarea subsidiarității, motivând că propunerea ar putea pune sub semnul întrebării capacitatea statelor membre de a-și planifica și finanța serviciile în domeniul sănătății. Deși au fost formulate preocupări similare în timpul discuțiilor din cadrul Parlamentului European, acesta a adoptat propunerea în primă lectură în aprilie 2009.

Consiliul a ajuns la un acord politic la data de 8 iunie. Acest acord consolidează dispozițiile care permit statelor membre să dezvolte sisteme de sănătate cu „autorizare prealabilă” într-un alt stat membru UE și să refuze o astfel de autorizare. Spre deosebire de propunerea inițială a Comisiei, comitologia nu mai este prevăzută cu privire la măsurile on line referitoare la sănătate (eHealth). Acest lucru reflectă preocupările statelor membre cu privire la necesitatea de a controla fluxurile de pacienți și de a garanta planificarea și echilibrul financiar al sistemelor lor de sănătate[32].

Mobilitatea urbană

Comisia a adoptat în 2007 Cartea verde „Către o nouă cultură a mobilității urbane”[33] pentru a identifica acțiunile ce ar trebui întreprinse de UE în acest domeniu. Parlamentul European, în rezoluția sa privind cartea verde, a fost de părere că UE nu trebuie să legifereze, însă că are un rol de jucat în ceea ce privește dezvoltarea unei abordări europene și integrarea nevoilor legate de transportul urban în alte domenii de politică. În 2009 Parlamentul a adoptat de asemenea o rezoluție din proprie inițiativă care sublinia faptul că autoritățile locale adesea nu reușesc să răspundă provocărilor legate de mobilitatea urbană în absența unei coordonări europene. A propus Comisiei să furnizeze studii și un cadru juridic, să finanțeze activitatea de cercetare și să promoveze cele mai bune practici[34]. Cu toate acestea, în avizul său referitor la raportul din 2009 privind subsidiaritatea[35], Bundesratul german a fost de părere că anumite măsuri conținute în cartea verde nu respectau principiile subsidiarității și proporționalității, considerând suficientă luarea de măsuri la nivelul statelor membre. Această poziție contravine Cartei de la Leipzig prezentată de președinția germană a UE[36], în care, deși se remarca faptul că politica de dezvoltare urbană ar trebui stabilită la nivel național, regional sau local, se recunoștea valoarea adăugată a acțiunii UE din punct de vedere al schimbului de bune practici și al sprijinirii cercetării urbane.

Comisia a adoptat Planul de acțiune privind mobilitatea urbană[37] în septembrie 2009. Procesul de evaluare a impactului a contribuit la concentrarea acțiunilor asupra schimbului de informații și bune practici. Comitetul Economic și Social European a salutat planul, însă a cerut o definire mai clară a competențelor și responsabilităților UE[38]. Comitetul Regiunilor a sprijinit Planul de acțiune, fiind de părere că măsurile nu subminează principiul subsidiarității[39]. Consiliul a analizat principiul subsidiarității, a salutat Planul de acțiune și a solicitat Comisiei să includă în viitoarea Carte albă privind politica europeană în domeniul transporturilor obiective și politici privind mobilitatea urbană[40].

Directiva privind standardele referitoare la organele umane destinate transplantului 15

Propunerea Comisiei, adoptată în 2008, viza asigurarea unor standarde minime de calitate și siguranță referitoare la organele umane destinate transplantului. COSAC a efectuat o „verificare a subsidiarității” și, dintre cele 27 de avize primite, 23 au fost pozitive. Bundesratul austriac a identificat o încălcare a principiului subsidiarității. Bundestagul german, Casa Comunelor din Regatul Unit și Tweede Kamer der Staten-generaal din Țările de Jos au opinat că analiza subsidiarității efectuată de Comisie nu le oferea suficiente informații pentru a putea ajunge la o concluzie. În plus, Bundesratul german și Senato della Repubblica italian au considerat că era posibil ca unele dispoziții să depășească competențele Uniunii. Colegislatorii nu au formulat însă nicio rezervă în acest sens, iar statele membre au susținut politic directiva în cadrul Consiliului, Parlamentul European adoptând-o în primă lectură.

Directiva privind drepturile consumatorilor 9

Propunerea Comisiei urmărea să simplifice cadrul UE pentru protecția consumatorilor prin fuzionarea a patru directive privind drepturile consumatorilor și prin armonizarea deplină a drepturilor esențiale ale consumatorilor pentru a reduce fragmentarea juridică.

Cinci din cele șase avize formulate de camerele parlamentelor naționale concluzionau că armonizarea deplină a anumitor drepturi ar contraveni principiului subsidiarității pentru că nu ar permite aplicarea legislației naționale, care prevede în anumite cazuri un nivel mai ridicat de protecție a consumatorilor. În Parlamentul European au fost formulate rezerve privind măsura în care gradul de fragmentare juridică între statele membre justifică acțiuni la nivelul UE și măsura în care armonizarea deplină ar fi prea restrictivă[41]. În cadrul Consiliului, o majoritate de state membre s-au exprimat în favoarea unei armonizări combinate și flexibile[42]. Pentru a elimina rezistența față de o armonizare deplină, Comisia a sugerat că o posibilă soluție ar fi aplicarea armonizării depline în cazul chestiunilor cu o dimensiune a pieței interne foarte puternică, cum ar fi regulile privind contractele la distanță și cele negociate în afara spațiilor comerciale[43].

CONCLUZII

Majoritatea propunerilor Comisiei au fost adoptate de colegislatori fără să existe discuții importante privind subsidiaritatea și proporționalitatea. Pentru aceste propuneri, respectarea principiilor subsidiarității și proporționalității pare să nu fi constituit o problemă. Cu toate acestea, analiza de mai sus a arătat că, atunci când sunt formulate rezerve privind respectarea principiilor, actorii implicați în discuții au puncte de vedere extrem de diverse. Acest lucru este valabil nu numai de la o instituție la alta, ci și în interiorul fiecărei instituții și uneori între diferiții actori din același stat membru.

Dezbaterea privind subsidiaritatea și proporționalitatea va fi îmbogățită prin rolul acordat parlamentelor naționale de Tratatul de la Lisabona. Comisia este hotărâtă să consolideze în continuare relațiile cu parlamentele naționale în cadrul dialogului politic purtat din 2006 până în prezent, iar mecanismul de control al subsidiarității este un element-cheie în acest proces. Următorul raport privind subsidiaritatea[44] va cuprinde o prezentare a modului de operare a acest mecanism.

ANEXA I

Lista inițiativelor Comisiei referitor la care avizele formulate de către parlamentele naționale conțineau observații legate de analiza subsidiarității și proporționalității

1. Directiva privind asistența medicală transfrontalieră [COM(2008) 414]

2. Directiva privind drepturile consumatorilor [COM(2008) 614]

3. Directiva privind protecția animalelor utilizate în scopuri științifice [COM(2008) 543]

4. Decizia privind infrastructurile critice [COM(2008) 676]

5. Directiva privind cadrul comunitar pentru securitatea nucleară [COM(2008) 790]

6. Directiva privind standardele minime pentru primirea solicitanților de azil în statele membre [COM(2008) 815]

7. Cartea verde privind recursul colectiv [COM(2008) 794]

8. Directiva privind performanța energetică a clădirilor [COM(2008) 780]

9. Comunicarea privind achizițiile publice pentru îmbunătățirea condițiilor de mediu [COM(2008) 400]

10. Directiva privind întârzierea efectuării plăților [COM(2009) 126]

11. Decizia privind combaterea abuzului sexual asupra copiilor și a pornografiei infantile [COM(2009) 135]

12. Programul de la Stockholm [COM(2009) 262]

13. Comunicarea privind metoda de producere a statisticilor UE [COM(2009) 404]

14. Cartea verde privind mobilitatea în scop educațional [COM(2009) 329]

15. Regulamentul privind prevenirea accidentelor de aviație civilă [COM(2009) 611]

16. Planul de acțiune privind mobilitatea urbană [COM(2009) 490]

17. Directiva privind prevenirea rănilor provocate de obiecte ascuțite în sectorul asistenței medicale [COM(2009) 577]

18. Comunicarea privind o programare în comun a cercetării [COM(2008) 468]

[1] Protocolul (nr. 30) la Tratatul de instituire a Comunității Europene, aplicabil până la 30.11.2009 (TUE) și Protocolul (nr. 2) la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), aplicabil de la 1.12.2009.

[2] Comunicarea Comisiei privind legiferarea inteligentă în Uniunea Europeană

[3] JO C 329, 6.12.1993, p. 132.

[4] Secțiunea 2 punctul 3 din Acordul interinstituțional privind subsidiaritatea din 1993.

[5] Fiecare parlament național are două voturi, iar în sistemele bicamerale fiecare cameră a parlamentului are un vot.

[6] SEC(2009) 1728

[7] SEC(2009) 92

[8] COM(2009) 551 și COM(2009) 554

[9] COM(2008) 614

[10] COM(2008) 414

[11] COM(2008) 780

[12] A se vedea de asemenea raportul Comisiei privind relațiile între Comisia Europeană și parlamentele naționale [COM(2010) 291]

[13] COM(2006) 211

[14] A se vedea anexa I pentru lista inițiativelor

[15] COM(2008) 818

[16] COM(2009) 338

[17] COM(2009) 154

[18] Regulamentul de procedură al Parlamentului European, http://www.europarl.europa.eu/sides/getLastRules.do?language=EN&reference=TOC

[19] Decizia 2004/338/CE, Euratom a Consiliului din 22 martie 2004 de adoptare a Regulamentului de Procedură al Consiliului, JO L 106, 15.4.2004, p. 22

[20] http://subsidiarity.cor.europa.eu

[21] Reducerea inegalităților în domeniul medical în UE și revizuirea Directivei privind apa potabilă.

[22] JO L 6/14, 9.1.2010, p. 14.

[23] Cauza C-58/8 Vodafone Ltd, Telefónica O2 Europe plc, T-Mobile International AG, Orange Personal Communications Services Ltd / Secretary of State for Business, Enterprise and Regulatory Reform, privind Regulamentul (CE) nr. 717/2007.

[24] COM(2009) 217

[25] Comunicat de presă, 1.3.2010, ref. 20100301IPR69737

[26] Comunicat de presă, 18.12.2009, ref. PRES/09/373

[27] Poziția PE la prima lectură, ref. P6_TA(2009)0278

[28] Documentul Consiliului 8989/09.

[29] COM(2008) 426

[30] Avizul Comisiei de afaceri juridice (13.2.2009) pentru Comisia pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne cu privire la propunerea de directivă a Consiliului cu privire la punerea în aplicare a principiului tratamentului egal al persoanelor indiferent de religie sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală

[31] COM(2006) 232

[32] Documentul nr. 15181/09 al Consiliului

[33] COM(2007) 55

[34] Observatorul legislativ al PE, ref. INI/2008/2041

[35] Drucksache 745/09 (Beschluss)

[36] Carta de la Leipzig privind orașele europene durabile și Agenda teritorială a Uniunii Europene

[37] COM(2009) 490

[38] Nota de informare TEN/414 - CESE 36/2010

[39] Avizul privind Planul de acțiune privind mobilitatea urbană, COTER-V-003

[40] Concluziile Consiliului privind Planul de acțiune privind mobilitatea urbană, a 3024-a reuniune a Consiliului Transporturi, Telecomunicații și Energie, Luxemburg, 24 iunie 2010

[41] Comunicat de presă, 17.3.2010, ref. 20100317IPR70798

[42] Comunicat de presă, 25.5.2010, ref. MEMO/10/212

[43] Comunicat de presă, 15.3.2010, ref. SPEECH/10/91

[44] Până în iunie 2010 Comisia transmisese 19 propuneri parlamentelor naționale și primise patru avize motivate.