[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 7.7.2010

COM(2010)344 final

2010/0197 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

de stabilire a unor dispoziții tranzitorii pentru acordurile bilaterale de investiții încheiate între state membre și țări terțe

EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”) conferă Uniunii Europene competența exclusivă în materie de investiții directe străine, în cadrul politicii comerciale comune [articolul 207 alineatul (1) și articolul 3 alineatul (1) litera (e)]. În conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din TFUE, numai Uniunea poate legifera și adopta acte obligatorii din punct de vedere juridic într-un domeniu în care i-a fost atribuită competența exclusivă.

Înainte de intrarea în vigoare a TFUE, statele membre au încheiat peste 1 000 de acorduri bilaterale de investiții cu țări terțe, care se referă, parțial sau în totalitate, la investiții directe străine. Printre aceste acorduri se numără tratatele bilaterale de investiții care furnizează, printre altele, garanții privind condițiile de investiții în statele membre și în țările terțe, sub forma angajamentelor specifice obligatorii în dreptul internațional.

Deși acordurile rămân obligatorii pentru statele membre în dreptul internațional public, în urma intrării în vigoare a TFUE, acordurile de investiții încheiate de statele membre și angajamentele luate în cadrul acestora ar trebui abordate din perspectiva competenței exclusive a UE în domeniul investițiilor directe străine.

În lipsa unui regim tranzitoriu explicit în TFUE, care să clarifice statutul acordurilor încheiate de statele membre, prezenta propunere de regulament al Consiliului și al Parlamentului va autoriza menținerea tuturor acordurilor de investiții aflate în prezent în vigoare între state membre și țări terțe. Sub această formă, prezenta propunere oferă o garanție explicită de securitate juridică în ceea ce privește condițiile la care sunt supuși investitorii.

Această abordare, care constă în gestionarea intrării în vigoare a TFUE prin măsuri evolutive, precum introducerea politicii comerciale comune în anii 1960[1], permite formularea și elaborarea treptată a unei politici de investiții a UE, care să răspundă nevoilor tuturor investitorilor și tuturor investițiilor.

Ținând cont de faptul că statele membre pot fi obligate sau pot considera necesar să modifice acordurile de investiții, în special pentru ca acestea să fie în conformitate cu obligațiile din tratat, prezenta propunere stabilește, de asemenea, un cadru și condiții în care statele membre să fie autorizate să deschidă negocieri cu o țară terță pentru a modifica un acord bilateral de investiții existent. Acest cadru va permite, de asemenea, statelor membre să negocieze și să încheie, în anumite condiții stabilite în prezenta propunere, un nou acord bilateral de investiții cu țări terțe. Având în vedere competența exclusivă a Uniunii în domeniul investițiilor directe străine și dezvoltarea progresivă a unei politici de investiții a UE, procedura prevăzută în prezenta propunere trebuie considerată ca fiind o măsură tranzitorie excepțională.

Prezentul regulament abordează doar aspectele tranzitorii ale gestionării noilor competențe ale UE în materie de investiții. Obiectivele, criteriile și conținutul noii politici de investiții a UE, care vor trebui dezvoltate pe baza competenței exclusive recent dobândite în domeniul investițiilor directe străine, nu fac obiectul prezentului regulament și sunt abordate într-o comunicare separată a Comisiei către Parlamentul European și Consiliu, care va fi adoptată în același timp cu prezenta propunere de regulament.

2. OPȚIUNI DE POLITICĂ ȘI CONSULTĂRI CU PĂRȚILE INTERESATE

Având în vedere natura specifică a subiectului, Comisia a evaluat o serie de opțiuni în vederea atingerii obiectivului descris anterior, fără însă a efectua o evaluare formală a impactului. Statutul acordurilor bilaterale încheiate între state membre și țări terțe în materie de investiții a fost examinat în cadrul unei reuniuni de experți din statele membre care a avut loc la Bruxelles, la 25 ianuarie 2010.

Măsura în care acordurile de investiții ale statelor membre sunt incompatibile cu dreptul UE poate face obiectul unor discuții. Comisia este de părere că trebuie evitată orice incertitudine juridică privind statutul și valabilitatea acestor acorduri, care ar putea dăuna activităților de investiții și investitorilor UE în străinătate sau investițiilor și investitorilor străini în statele membre. Într-adevăr, o astfel de incertitudine este contrară principalei justificări a protecției investițiilor, respectiv de a oferi securitate juridică în ceea ce privește comportamentul țărilor gazdă. Ținând cont de situația creată de la intrarea în vigoare a TFUE, măsurile prompte și decisive sunt, prin urmare, de preferat unei lipse de acțiune sau unei reacții tardive.

Securitatea juridică necesară pentru garantarea acordurilor vizate nu ar putea fi asigurată prin instrumente juridice neobligatorii, precum o declarație a serviciilor Comisiei sau a Colegiului cu privire la statutul și la valabilitatea acordurilor bilaterale de investiții. Acesta este motivul pentru care se preferă un instrument juridic.

Prezenta propunere menține statu-quoul și oferă o soluție tranzitorie, autorizând menținerea în vigoare a acordurilor bilaterale de investiții încheiate între state membre și țări terțe. Principalul impact al prezentei propuneri este evitarea unui rezultat foarte negativ, cum ar fi eroziunea potențială a drepturilor și a avantajelor de care se bucură investitorii și investițiile în cadrul acordurilor internaționale de investiții. În acest sens, se consideră că impactul lipsei de acțiune este mult mai important decât cel al prezentei acțiuni, care este neutru, întrucât menține statu-quoul.

Autorizația prevăzută în prezenta propunere nu prejudiciază profilul unei viitoare politici de investiții a UE și nici nu permite ca acordurile vizate să submineze exercitarea competenței Uniunii. În acest sens, autorizația acordată în temeiul prezentei propuneri poate fi retrasă, în conformitate cu procedurile specificate în aceasta din urmă. Prezenta procedură ține cont, de asemenea, de obligația statelor membre de a elimina, dacă este cazul, orice incompatibilități cu TFUE în acordurile lor existente, astfel cum a indicat Curtea de Justiție a Uniunii Europene.

3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

Obiectivul prezentei propuneri este de a autoriza menținerea în vigoare a acordurilor internaționale de investiții încheiate între state membre și țări terțe și de a stabili condiții și un cadru procedural pentru negocierea și încheierea unor astfel de acorduri de către statele membre.

Capitolul I stabilește obiectul și domeniul de aplicare al regulamentului. Articolul 1 dispune ca regulamentul să vizeze acordurile încheiate între state membre și țări terțe în materie de investiții.

Capitolul II prevede autorizarea menținerii în vigoare a acordurilor bilaterale existente încheiate între state membre și țări terțe.

Articolul 2 impune statelor membre să notifice Comisiei toate acordurile pe care acestea intenționează să le mențină în vigoare conform modalităților și condițiilor regulamentului. Articolul 2 vizează și acordurile care au fost încheiate, dar nu au intrat încă în vigoare.

Articolul 3 autorizează menținerea în vigoare a tuturor acordurilor de investiții existente încheiate între state membre și țări terțe, care au fost notificate de către statele membre, începând cu intrarea în vigoare a prezentului regulament. Această autorizație nu prejudiciază cu nimic obligațiile care le revin statelor membre în temeiul dreptului Uniunii[2].

Articolul 4 prevede publicarea anuală, în Jurnalul Oficial, a tuturor acordurilor notificate, astfel încât toate părțile interesate să fie informate cu privire la extinderea exactă a sferei juridice furnizate de regulament.

Articolul 5 prevede reexaminarea acordurilor care au fost notificate. Reexaminarea va conduce la identificarea aspectelor cantitative și calitative ale acordurilor în vigoare, precum și a obstacolelor pe care acestea le-ar putea constitui pentru punerea în aplicare a politicii comerciale comune. În special, Comisia va evalua dacă acordurile sau dispozițiile acestora sunt incompatibile cu dreptul Uniunii, dacă ele subminează negocierile sau acordurile de investiții încheiate între Uniune și țări terțe sau dacă aduc atingere politicilor Uniunii în materie de investiții, în special politicii comerciale comune. În termen de cel mult cinci ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament, Comisia va prezenta un raport pe baza reexaminării acordurilor, precum și a oricăror recomandări posibile de a întrerupe aplicarea dispozițiilor capitolului II sau de a modifica aceste dispoziții.

Articolul 6 descrie posibila retragere a autorizației acordate în temeiul prezentului capitol. O retragere a autorizației poate fi necesară pentru unul sau mai multe acorduri încheiate cu o anumită țară terță, atunci când aceste acorduri sunt incompatibile cu dreptul Uniunii. În al doilea rând, autorizația ar putea fi retrasă dacă un acord se suprapune, parțial sau în totalitate, cu un acord în vigoare al Uniunii cu aceeași țară terță și dacă acesta din urmă nu abordează această suprapunere specifică. De exemplu, se face referire la o situație în care Uniunea încheie un acord de liber schimb cu o țară terță, conținând dispoziții referitoare la investiții, iar șase state membre au în vigoare un acord cu dispoziții similare în materie de investiții. Dacă acordul încheiat de către UE cu țara terță nu prevede înlocuirea celor șase acorduri încheiate de statele membre cu țara terță, este aplicabil articolul 6. Într-o comunicare adoptată în paralel cu prezenta propunere, Comisia și-a expus punctele de vedere cu privire la politica de investiții internațională pe care intenționează să o aplice și a indicat țările cu care intenționează să negocieze, într-o fază inițială, acorduri în materie de investiții. În sfârșit, autorizația pentru unul sau mai multe acorduri ar putea fi retrasă în cazul în care un acord subminează politicile de investiții ale Uniunii, în special politica comercială comună (de exemplu, dacă existența acordurilor afectează voința unei țări terțe de a negocia cu Uniunea) sau în cazul în care Consiliul nu a adoptat o decizie privind autorizația de a deschide negocieri în materie de investiții în termen de un an de la transmiterea unei recomandări de către Comisie, în temeiul articolului 218 alineatul (3) din tratat. Articolul 6 prevede o consultare între Comisie și statul membru (statele membre) vizat(e), pentru a aborda motivele de preocupare care ar putea conduce la o retragere a autorizației.

Capitolul III prevede modificarea acordurilor existente și încheierea de noi acorduri. Cadrul procedural propus este inspirat de mecanismul de autorizare stabilit în Regulamentul (CE) nr. 662/2009 din 13 iulie 2009 de stabilire a unei proceduri pentru negocierea și încheierea acordurilor între statele membre și țări terțe privind anumite aspecte referitoare la legea aplicabilă obligațiilor contractuale și necontractuale și în Regulamentul (CE) nr. 664/2009 din 7 iulie 2009 de stabilire a unei proceduri pentru negocierea și încheierea acordurilor între statele membre și țări terțe privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor și deciziilor în materie matrimonială, în materia răspunderii părintești și în materia obligațiilor de întreținere, precum și legea aplicabilă în materie de obligații de întreținere[3] .

Articolul 7 descrie cadrul general în care statele membre pot încheia sau modifica acorduri bilaterale de investiții.

Articolul 8 dispune ca statele membre să notifice Comisiei intenția lor de a modifica un acord bilateral existent cu o țară terță sau de a încheia unul nou. Statele membre sunt invitate să furnizeze toate documentele relevante referitoare la renegocierea sau la negocierea unui acord, care pot fi puse la dispoziția altor state membre și a Parlamentului European, respectând cerințele de confidențialitate.

Articolul 9 descrie motivele de fond pe care Comisia le-ar putea invoca pentru a nu autoriza deschiderea unor negocieri formale de către statele membre, în special în cazul în care inițiativa unui stat membru ar putea risca să compromită obiectivele negocierilor sau ale politicii UE. Comisia poate cere unui stat membru să includă, în cadrul unei negocieri, clauze adecvate vizând, de exemplu: a) denunțarea acordului în cazul încheierii unui acord ulterior între Uniune, sau între Uniune și statele sale membre, pe de o parte, și aceeași țară terță, pe de altă parte [a se vedea, de exemplu, clauzele de denunțare sau de înlocuire prevăzute la articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 662/2009], b) dispozițiile în materie de transferuri sau c) tratamentul națiunii celei mai favorizate pentru a asigura tuturor investitorilor UE un tratament egal în țara terță vizată.

Articolul 10 dispune ca statele membre să informeze în mod constant Comisia cu privire la (re)negocierile care au fost autorizate. În plus, Comisia poate cere să participe, în calitate de observator, la negocierile în materie de investiții dintre statul membru și țara terță, pentru a asigura transparența deplină și coerența cu politica de investiții a Uniunii.

Articolul 11 vizează sfârșitul procesului de negociere și prevede procedura și condițiile în care statele membre pot fi autorizate să semneze și să încheie un acord. În urma notificării acordului, care trebuie transmis Comisiei înainte de a fi semnat, Comisia evaluează dacă acesta nu subminează negocierile în curs sau iminente ale UE în materie de investiții sau dacă nu este incompatibil cu obligațiile care decurg din dreptul UE, inclusiv cele vizate în partea a treia din capitolul 4 al titlului IV din TFUE.

Articolul 12 prevede reexaminarea autorizațiilor în conformitate cu capitolul III din prezentul regulament. Reexaminând aspectele cantitative și calitative ale negocierilor și ale acordurilor autorizate, Comisia va evalua dacă este oportun să se continue aplicarea dispozițiilor capitolului III. Raportul și orice eventuală recomandare de a întrerupe aplicarea dispozițiilor acestui capitol sau de a modifica aceste dispoziții vor fi prezentate în termen de cel mult cinci ani de la intrarea în vigoare a regulamentului.

Capitolul IV stabilește anumite cerințe privind comportamentul statelor membre în ceea ce privește acordurile vizate de prezentul regulament.

Articolul 13 invită statele membre să furnizeze informații referitoare la reuniunile care au loc în cadrul acordurilor vizate. În plus, statele membre sunt invitate să informeze Comisia cu privire la orice cerere de soluționare de litigiu introdusă împotriva lor în temeiul acordurilor acestora, de îndată ce iau cunoștință de o astfel de cerere, precum și să coopereze cu Comisia în ceea ce privește mecanismul de soluționare a litigiilor – pe care ar fi autorizate să-l activeze împotriva unei alte țări terțe care ar fi parte la un astfel de acord – sau mecanismele de consultare în cadrul unui acord.

Articolul 14 prevede că statele membre pot să indice dacă anumite informații pe care le furnizează în conformitate cu articolele 8 și 11 trebuie considerate confidențiale și dacă acestea pot fi comunicate altor state membre.

Articolul 15 anunță crearea unui nou comitet care va asista Comisia în gestionarea regulamentului și stabilește procedurile de funcționare ale acestui comitet. Această dispoziție poate fi revizuită pentru a fi în conformitate cu viitorul regulament privind controlul exercitării competențelor de executare de către Comisie[4], adoptat în temeiul articolului 291 din TFUE. În cazul în care prezenta propunere este adoptată înainte de intrarea în vigoare a regulamentului privind controlul exercitării competențelor de executare de către Comisie, Comisia prevede actualizarea sa automată pentru a face referire la regulamentul adoptat în temeiul articolului 291, prin aplicarea propunerii de regulament menționate anterior[5].

Articolul 16 dispune ca prezentul regulament să intre în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării sale, ceea ce înseamnă că cel de-al doilea capitol se aplică acordurilor aflate în vigoare înainte de această dată.

4. IMPLICAȚIILE BUGETARE

Propunerea nu are implicații asupra bugetului UE.

2010/0197 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

de stabilire a unor dispoziții tranzitorii pentru acordurile bilaterale de investiții încheiate între state membre și țări terțe

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207 alineatul (2),

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,

întrucât:

(1) În urma intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona, investițiile directe străine figurează pe lista chestiunilor care țin de politica comercială comună. În conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (e) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „tratatul”), Uniunea are competență exclusivă în domeniul politicii comerciale comune. În consecință, numai Uniunea poate legifera și adopta acte obligatorii din punct de vedere juridic în acest domeniu. Statele membre nu pot face acest lucru decât dacă sunt autorizate de Uniune, în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din tratat.

(2) În plus, partea a treia din capitolul 4 al titlului IV din tratat definește reguli comune pentru mișcările de capitaluri între state membre și țări terțe, inclusiv pentru cele care implică investiții. Acordurile internaționale în materie de investiții încheiate de statele membre pot avea un impact asupra acestor reguli.

(3) În momentul intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona, statele membre ale Uniunii încheiaseră un număr semnificativ de acorduri bilaterale de investiții cu țări terțe. Tratatul nu conține nicio dispoziție tranzitorie explicită pentru astfel de acorduri, care țin de acum de competența exclusivă a Uniunii. În plus, unele dintre aceste acorduri pot cuprinde dispoziții care să aibă un impact asupra regulilor comune referitoare la mișcările de capitaluri stabilite în partea a treia din capitolul 4 al titlului IV din tratat.

(4) Deși acordurile bilaterale rămân obligatorii pentru statele membre în dreptul internațional public și vor fi înlocuite progresiv de acorduri viitoare ale Uniunii privind același subiect, condițiile menținerii lor în vigoare și relația lor cu politicile Uniunii în materie de investiții, în special cu politica comercială comună, necesită o gestionare adecvată. Această relație va evolua pe măsură ce Uniunea își va exercita competența.

(5) În interesul investitorilor UE și al investițiilor lor în țări terțe, precum și în cel al statelor membre care găzduiesc investitori și investiții străine, acordurile bilaterale care precizează și garantează condițiile de investiții ar trebui menținute în vigoare.

(6) Prezentul regulament stabilește condițiile în care statele membre ar trebui să fie autorizate să mențină în vigoare sau să permită intrarea în vigoare a acordurilor internaționale de investiții.

(7) Prezentul regulament stabilește condițiile în care statele membre sunt autorizate să modifice sau să încheie acorduri internaționale de investiții.

(8) Ținând cont de faptul că autorizația de a menține, a modifica sau a încheia acorduri vizate de prezentul regulament ține de competența exclusivă a Uniunii, ea trebuie considerată ca fiind o măsură excepțională. Autorizația este acordată fără a aduce atingere aplicării articolului 258 din tratat în ceea ce privește neîndeplinirea de către statele membre a obligațiilor impuse de tratate, altele decât incompatibilitățile care decurg din atribuirea competențelor între Uniune și statele sale membre.

(9) Statele membre sunt obligate[6] să ia măsurile necesare pentru eliminarea incompatibilităților cu dreptul Uniunii conținute, dacă este cazul, în tratatele bilaterale de investiții încheiate cu țări terțe.

(10) Comisia ar trebui să fie în măsură să retragă autorizația dacă un acord nu este în conformitate cu dreptul Uniunii, independent de incompatibilitățile care decurg din atribuirea competențelor între Uniune și statele sale membre. De asemenea, autorizația poate fi retrasă dacă un acord în vigoare încheiat de Uniune cu o țară terță conține dispoziții referitoare la investiții similare cu cele existente într-un acord al unui stat membru. Pentru a garanta că acordurile statelor membre nu subminează dezvoltarea și punerea în aplicare a politicilor Uniunii în materie de investiții, în special a măsurilor autonome ale politicii comerciale comune, autorizația poate fi retrasă. În sfârșit, există posibilitatea de a retrage autorizația în cazul în care Consiliul nu adoptă o decizie privind autorizația de a deschide negocieri în materie de investiții în termen de un an de la transmiterea unei recomandări de către Comisie, în temeiul articolului 218 alineatul (3) din tratat.

(11) Autorizația de a modifica sau de a încheia acorduri, prevăzută în prezentul regulament, permite în special statelor membre să abordeze eventualele incompatibilități existente între acordurile lor internaționale de investiții și dreptul Uniunii, altele decât incompatibilitățile care decurg din atribuirea competențelor între Uniune și statele sale membre, care sunt abordate în prezentul regulament.

(12) În termen de cel mult cinci ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament, Comisia ar trebui să prezinte Parlamentului European și Consiliului un raport privind aplicarea capitolelor II și III din prezentul regulament. Acest raport ar trebui, printre altele, să examineze necesitatea de a continua aplicarea acestor capitole. În cazul în care raportul recomandă întreruperea aplicării dispozițiilor acestor capitole sau propune modificări ale acestor dispoziții, el trebuie să fie însoțit de o propunere legislativă adecvată. Cu excepția situației în care sunt înlocuite de un acord al Uniunii în materie de investiții sau sunt denunțate din alte motive, acordurile bilaterale încheiate de statele membre cu țări terțe rămân obligatorii pentru părți în dreptul internațional public.

(13) Acordurile autorizate în temeiul prezentului regulament sau autorizațiile de a deschide negocieri în vederea modificării unui acord bilateral existent sau a încheierii unui nou acord bilateral cu o țară terță nu ar trebui în niciun caz să constituie un obstacol în calea punerii în aplicare a politicilor Uniunii în materie de investiții, în special a politicii comerciale comune.

(14) Parlamentul European, Consiliul și Comisia ar trebui să se asigure că orice informații considerate confidențiale sunt tratate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1049/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 mai 2001 privind accesul public la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei[7].

(15) Prezentul regulament nu trebuie să se aplice acordurilor de investiții încheiate între statele membre.

(16) Este necesar să se prevadă anumite dispoziții care să garanteze că acordurile menținute în vigoare în temeiul prezentului regulament rămân aplicabile, inclusiv în ceea ce privește soluționarea litigiilor, respectând totodată competența exclusivă a Uniunii.

(17) Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament ar trebui să fie adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei[8].

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

CAPITOLUL I

Domeniul de aplicare

Articolul 1

Obiectul și domeniul de aplicare

Prezentul regulament stabilește modalitățile, condițiile și procedura conform cărora statele membre sunt autorizate să mențină în vigoare, să modifice sau să încheie acorduri bilaterale de investiții cu țări terțe.

CAPITOLUL II

Autorizația de a menține în vigoare acordurile

Articolul 2

Notificarea Comisiei

În termen de treizeci de zile de la intrarea în vigoare a prezentului regulament, statele membre notifică Comisiei toate acordurile bilaterale de investiții încheiate cu țări terțe înainte de intrarea în vigoare a prezentului regulament, pentru care doresc fie să le mențină în vigoare, fie să permită intrarea lor în vigoare în temeiul prezentului capitol. Notificarea conține o copie a acestor acorduri bilaterale.

Articolul 3

Autorizația de a menține în vigoare acordurile

Fără a aduce atingere competențelor Uniunii în materie de investiții și altor obligații ale statelor membre în temeiul dreptului Uniunii, statele membre sunt autorizate, în conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din tratat, să mențină în vigoare acordurile bilaterale de investiții care au fost notificate în conformitate cu articolul 2 din prezentul regulament.

Articolul 4

Publicarea

1. La fiecare douăsprezece luni, Comisia publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene o listă a acordurilor notificate în temeiul articolului 2 sau al articolului 11 alineatul (7).

2. Prima publicare a listei de acorduri menționate la alineatul 1 are loc cel târziu la trei luni de la termenul fixat pentru notificări în conformitate cu articolul 2.

Articolul 5

Reexaminarea

1. Comisia reexaminează acordurile notificate în temeiul articolului 2, evaluând, în special, dacă acordurile:

(a) implică incompatibilități cu dreptul Uniunii, altele decât cele care decurg din atribuirea competențelor între Uniune și statele sale membre sau

(b) se suprapun, parțial sau în totalitate, cu un acord în vigoare al Uniunii cu aceeași țară terță și acesta din urmă nu abordează această suprapunere specifică sau

(c) constituie un obstacol în calea dezvoltării și a punerii în aplicare a politicilor Uniunii în materie de investiții, în special a politicii comerciale comune.

2. Pentru a facilita reexaminarea menționată la alineatul 1, poate avea loc o consultare între Comisie și statul membru care transmite notificarea, fie la cererea statului membru, fie la inițiativa Comisiei.

3. În termen de cel mult cinci ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind aplicarea prezentului capitol, în care este examinată necesitatea de a continua aplicarea acestuia, pe baza reexaminării menționate la alineatul 1.

4. În cazul în care raportul menționat la alineatul 3 recomandă întreruperea aplicării dispozițiilor prezentului capitol sau modificarea acestor dispoziții, el este însoțit de o propunere legislativă adecvată.

Articolul 6

Retragerea autorizației

1. Autorizația prevăzută la articolul 3 poate fi retrasă dacă:

(a) un acord implică incompatibilități cu dreptul Uniunii, altele decât cele care decurg din atribuirea competențelor între Uniune și statele sale membre sau

(b) un acord se suprapune, parțial sau în totalitate, cu un acord în vigoare al Uniunii cu aceeași țară terță și acesta din urmă nu abordează această suprapunere specifică sau

(c) un acord constituie un obstacol în calea dezvoltării și punerii în aplicare a politicilor Uniunii în materie de investiții, în special a politicii comerciale comune sau

(d) Consiliul nu a adoptat o decizie privind autorizația de a deschide negocieri cu privire la un acord care se suprapune, parțial sau în totalitate, cu un acord notificat în temeiul articolului 2, în termen de un an de la transmiterea unei recomandări de către Comisie, în temeiul articolului 218 alineatul (3) din tratat.

2. Atunci când Comisia consideră că există motive pentru a retrage autorizația prevăzută la articolul 3, ea emite un aviz motivat statului membru în cauză cu privire la măsurile care trebuie adoptate pentru a îndeplini cerințele menționate la alineatul 1. Au loc consultări între Comisie și statul membru în cauză.

3. În cazul în care consultările menționate la alineatul 2 nu rezolvă problema, Comisia retrage autorizația pentru acordul vizat. Comisia adoptă o decizie privind retragerea autorizației în conformitate cu procedura menționată la articolul 15 alineatul (2). Ea cere statului membru să ia măsuri adecvate și, dacă este necesar, denunță acordul în cauză.

4. În cazul retragerii unei autorizații, Comisia elimină acordul din lista menționată la articolul 4.

CAPITOLUL III

Autorizația de a modifica sau de a încheia acorduri

Articolul 7

Autorizația de a modifica sau de a încheia acorduri

Sub rezerva condițiilor stabilite la articolele 8-12, un stat membru este autorizat să deschidă negocieri în vederea modificării unui acord de investiții existent sau a încheierii unui acord de investiții nou cu o țară terță.

Articolul 8

Notificarea Comisiei

1. În cazul în care un stat membru intenționează să inițieze negocieri în vederea modificării unui acord de investiții existent sau a încheierii unui acord de investiții nou cu o țară terță, acesta notifică în scris intențiile sale Comisiei.

2. Notificarea cuprinde documentele relevante și indică dispozițiile care trebuie abordate în cadrul negocierilor, obiectivele negocierilor și orice alte informații relevante. În cazul modificării unui acord existent, notificarea indică dispozițiile care trebuie să fie renegociate.

3. Comisia pune această notificare și, la cerere, documentele care o însoțesc la dispoziția celorlalte state membre, respectând cerințele de confidențialitate menționate la articolul 14.

4. Notificarea menționată la alineatul 1 este transmisă cu cel puțin cinci luni calendaristice înainte de începutul negocierilor formale cu țara terță în cauză.

5. În cazul în care informațiile transmise de statul membru nu sunt suficiente în scopul autorizației de deschidere a negocierilor formale în conformitate cu articolul 9, Comisia poate solicita informații suplimentare.

Articolul 9

Autorizația de a deschide negocieri formale

1. Comisia autorizează deschiderea negocierilor formale, cu excepția situației în care concluzionează că deschiderea negocierilor:

(a) ar implica incompatibilități cu dreptul Uniunii, altele decât cele care decurg din atribuirea competențelor între Uniune și statele sale membre sau

(b) ar compromite obiectivele negocierilor în curs sau iminente între Uniune și țara terță în cauză sau

(c) ar constitui un obstacol în calea dezvoltării și punerii în aplicare a politicilor Uniunii în materie de investiții, în special a politicii comerciale comune.

2. În cadrul autorizației menționate la alineatul 1, Comisia poate cere statului membru să includă orice clauze adecvate în aceste negocieri.

3. Deciziile privind autorizația menționată la alineatul 1 sunt luate în conformitate cu procedura menționată la articolul 15 alineatul (2). Comisia adoptă decizia sa în termen de 90 de zile de la primirea notificării menționate la articolul 8. În cazul în care sunt necesare informații suplimentare pentru luarea unei decizii, termenul de 90 de zile începe de la data primirii informațiilor suplimentare.

Articolul 10

Participarea Comisiei la negocieri

Comisia este ținută la curent în ceea ce privește evoluția și rezultatul diferitelor etape ale negocierilor și poate cere să participe la negocierile în materie de investiții dintre statul membru și țara terță.

Articolul 11

Autorizația de a semna și a încheia un acord

1. Înainte de semnarea unui acord, statul membru vizat transmite textul acordului Comisiei și o notifică cu privire la rezultatele negocierilor.

2. Obligația de notificare prevăzută la alineatul 1 vizează și acordurile care au fost negociate înainte de intrarea în vigoare a prezentului regulament, dar care nu au fost încheiate și, prin urmare, nu sunt supuse obligației de notificare prevăzute la articolul 2.

3. După notificare, Comisia evaluează dacă acordul negociat:

(a) nu implică incompatibilități cu dreptul Uniunii, altele decât cele care decurg din atribuirea competențelor între Uniune și statele sale membre sau

(b) nu compromite obiectivele negocierilor în curs sau iminente între Uniune și țara terță în cauză sau

(c) nu constituie un obstacol în calea dezvoltării și punerii în aplicare a politicilor Uniunii în materie de investiții, în special a politicii comerciale comune sau

(d) nu este contrar cerinței menționate la articolul 9 alineatul (2), după caz.

4. Atunci când Comisia consideră că negocierile s-au finalizat cu un acord care nu îndeplinește cerințele menționate la alineatul 3, statul membru nu este autorizat să semneze și să încheie acordul.

5. Atunci când Comisia consideră că negocierile s-au finalizat cu un acord care îndeplinește cerințele menționate la alineatul 3, statul membru este autorizat să semneze și să încheie acordul.

6. Deciziile vizate la alineatele 4 și 5 sunt luate în conformitate cu procedura menționată la articolul 15 alineatul (2). Comisia adoptă decizia sa în termen de 90 de zile de la primirea notificărilor menționate la alineatele 1 și 2. În cazul în care sunt necesare informații suplimentare pentru luarea deciziei, termenul de 90 de zile începe de la data primirii informațiilor suplimentare.

7. În cazul în care a fost acordată o autorizație în conformitate cu alineatul 5, statul membru în cauză notifică Comisiei încheierea și intrarea în vigoare a acordului.

Articolul 12

Reexaminarea

1. În termen de cel mult cinci ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind aplicarea prezentului capitol, în care este examinată necesitatea de a continua aplicarea acestuia.

2. Raportul menționat la alineatul 1 cuprinde o prezentare generală a autorizațiilor solicitate și acordate în temeiul prezentului capitol.

3. În cazul în care raportul menționat la alineatul 1 recomandă întreruperea aplicării prezentului capitol sau modificarea dispozițiilor acestuia, el este însoțit de o propunere legislativă adecvată.

CAPITOLUL IV

Dispoziții finale

Articolul 13

Comportamentul statelor membre în ceea ce privește acordurile încheiate cu o țară terță

1. Pentru toate acordurile cuprinse în domeniul de aplicare al prezentului regulament, statul membru în cauză informează Comisia, fără întârzieri nejustificate, cu privire la toate reuniunile care au loc în conformitate cu dispozițiile acordului. El îi furnizează Comisiei ordinea de zi și toate informațiile relevante care permit înțelegerea subiectelor abordate. Comisia poate solicita informații suplimentare din partea statului membru în cauză. În cazul în care o chestiune care urmează a fi discutată ar putea aduce atingere punerii în aplicare a politicilor Uniunii în materie de investiții, în special politicii comerciale comune, Comisia poate cere statului membru în cauză să adopte o anumită poziție.

2. Pentru toate acordurile cuprinse în domeniul de aplicare al prezentului regulament, statul membru în cauză informează Comisia, fără întârzieri nejustificate, cu privire la orice observație primită privind incompatibilitatea unei anumite măsuri cu acordul. De asemenea, statul membru informează Comisia cu privire la orice cerere de soluționare de litigiu introdusă în temeiul acordului, de îndată ce acesta ia cunoștință de cererea respectivă. Statul membru și Comisia cooperează pe deplin și iau toate măsurile necesare pentru a asigura o apărare eficace, ceea ce poate implica, după caz, participarea Comisiei la procedură.

3. Pentru toate acordurile cuprinse în domeniul de aplicare al prezentului regulament, statul membru în cauză solicită acordul Comisiei înainte de a activa orice mecanism relevant de soluționare a litigiilor inclus în acord și, la cererea Comisiei, activează aceste mecanisme. În cadrul acestor mecanisme, cealaltă parte la acord și la soluționarea litigiilor este consultată, în cazul în care acordul prevede acest lucru. Statul membru și Comisia cooperează pe deplin în ceea ce privește desfășurarea procedurilor în cadrul mecanismelor relevante, ceea ce poate implica, după caz, participarea Comisiei la procedură.

Articolul 14

Confidențialitatea

Atunci când statele membre adresează Comisiei, în conformitate cu articolele 8 și 11, notificări privind negocierile și rezultatul lor, ele pot indica dacă anumite informații furnizate trebuie considerate confidențiale și dacă acestea pot fi comunicate altor state membre.

Articolul 15

Comitetul

1. Comisia este asistată de Comitetul consultativ pentru gestionarea dispozițiilor tranzitorii privind acordurile internaționale de investiții.

2. În cazurile în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 3 și 7 din Decizia 1999/468/CE.

Articolul 16

Intrarea în vigoare

Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .

Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.

Adoptat la Bruxelles, […]

Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu

Președintele Președintele

[1] Decizia Consiliului din 9 octombrie 1961 privind uniformizarea duratei acordurilor comerciale cu țări terțe și Decizia Consiliului din 16 decembrie 1969 privind uniformizarea progresivă a acordurilor referitoare la relațiile comerciale ale statelor membre cu țările terțe și negocierea acordurilor comunitare.

[2] Pentru jurisprudența recentă, a se vedea hotărârile C-205/06 și C-249/06 din 3 martie 2009 și hotărârea C-118/07 din 19 noiembrie 2009, în care Curtea de Justiție a Uniunii Europene a considerat că anumite dispoziții ale tratatelor bilaterale de investiții încheiate de Austria, Suedia și Finlanda erau incompatibile cu Tratatul CE și că statele membre vizate nu luaseră măsurile adecvate pentru a elimina aceste incompatibilități. Există clauze identice sau similare în alte tratate bilaterale de investiții încheiate fie înainte, fie după aderarea la Uniune. În hotărârile sale, Curtea a invitat Comisia să-și asume rolul de facilitator cu privire la aceste chestiuni.

[3] JO L 200/52 din 31 iulie 2009, p. 25 și p. 46.

[4] A se vedea propunerea de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie, COM(2010) 83 final din 9 martie 2010.

[5] A se vedea articolul 10 din propunerea sus-menționată a Comisiei.

[6] Pentru jurisprudența recentă, a se vedea hotărârile Curții de Justiție a Uniunii Europene în cauzele C-205/06, Comisia/Austria , C-249/06, Comisia/Suedia și C-118/07, Comisia/Finlanda .

[7] JO L 145, 31.5.2001, p. 43.

[8] JO L 184, 17.7.1999, p. 23.