RAPORT AL COMISIEI Raport intermediar privind stabilirea unor relaţii adecvate între Uniunea Europeană şi Agenţia Spaţială Europeană (ESA) /* COM/2014/056 final */





RAPORT AL COMISIEI Raport intermediar privind stabilirea unor relații adecvate între Uniunea Europeană și Agenția Spațială Europeană (ESA) 1. Contextul politic Relațiile dintre Uniunea Europeană și Agenția Spațială Europeană (ESA) au făcut obiectul unor discuții politice de lungă durată, unul dintre rezultatele practice ale acestora fiind Acordul-cadru UE-ESA[1], în vigoare din mai 2004. Tratatul de la Lisabona[2] a oferit un nou imbold unor astfel de discuții, consolidând dimensiunea politică a dezbaterilor pe teme spațiale în UE și prevăzând că Uniunea „stabilește orice relație utilă cu Agenția Spațială Europeană”. Comisia Europeană a abordat acest aspect în două comunicări succesive. În comunicarea sa din aprilie 2011 intitulată „Către o strategie spațială a Uniunii Europene în serviciul cetățeanului”[3], Comisia a exprimat opinia că ESA „ar trebui să continue să evolueze către un model de organizare care să permită coexistența, în aceeași structură, a programelor militare și civile, pe de o parte, și a unei dimensiuni interguvernamentale împreună cu o dimensiune a Uniunii, pe de altă parte” și ar trebui „să strângă legăturile cu Uniunea și să se doteze, în funcție de necesități, cu structuri de gestionare destinate exclusiv programelor Uniunii”. De asemenea, în comunicarea intitulată „Stabilirea unor relații adecvate între Uniunea Europeană și Agenția Spațială Europeană”[4], adoptată de Comisie în noiembrie 2012, se menționează că „necesitatea unei eficacități operaționale sporite, a unei simetrii în problemele de apărare și securitate, a coordonării politice și a responsabilizării poate fi rezolvată, pe termen lung, numai prin apropierea dintre ESA și Uniunea Europeană. Comisia consideră că ar trebui stabilită o dată-țintă clară, situată între 2020 și 2025, pentru acest obiectiv pe termen lung”. În concluziile sale din 18 februarie 2013[5], Consiliul UE a recunoscut că s-ar putea să fie necesar ca „funcționarea relației dintre UE și ESA să fie revizuită și consolidată, având în vedere schimbările de la nivelul contextului politic, rolul din ce în ce mai important al UE în domeniul spațial, provocările legate de competitivitate cu care se confruntă sectorul spațial și importanța tot mai mare a activităților spațiale pentru societate”. Consiliul a recunoscut, de asemenea, că „este posibil ca acordul-cadru și elementele acestuia referitoare la guvernanță să nu mai ofere, în forma actuală, cel mai adecvat cadru prin intermediul căruia să se asigure o politică spațială europeană eficientă și eficace, care să facă uz pe deplin și în mod coerent atât de competențele UE, cât și de cele ale ESA”. Consiliul a invitat „Comisia Europeană să conlucreze cu directorul general al ESA și să coopereze îndeaproape cu statele membre ale UE și, respectiv, ale ESA … pentru a asigura coerența, convergența și complementaritatea, în vederea elaborării de propuneri comune de decizii ale organismelor respective privind evoluția viitoare a relațiilor UE-ESA, pe baza unei analize comune, până în 2014”[6]. Implicarea financiară din ce în ce mai semnificativă a UE în activități spațiale pune și mai mult în evidență necesitatea de a acorda o atenție aparte evoluției relațiilor UE-ESA. În noul cadru financiar multianual 2014-2020, UE alocă aproape 12 miliarde EUR pentru programe spațiale de amploare precum Galileo, EGNOS și Copernic, precum și pentru activități de cercetare spațială în cadrul Orizont 2020. Un astfel de volum al investițiilor înseamnă mai mult decât o dublare a investițiilor comparativ cu perioada financiară anterioară, reflectând importanța tot mai mare pe care UE o acordă activităților spațiale în abordarea provocărilor economice și societale cu care se confruntă Uniunea și statele sale membre. În prezent, UE alocă o mare parte (aproximativ 75 %) din bugetul său pentru spațiu către ESA. În consecință, UE este cel mai important contribuabil la bugetul ESA și o sursă instituțională majoră de finanțare a activităților spațiale în Europa. În următorii șapte ani, totalul bugetului alocat de UE pentru ESA va depăși contribuțiile individuale ale tuturor statelor membre ESA. Fondurile gestionate de ESA provenind din bugetul UE fac obiectul Regulamentului financiar al UE. Din punctul de vedere al Comisiei, care are responsabilitatea politică generală pentru desfășurarea programelor spațiale ale UE, este necesară punerea în aplicare a unor mecanisme care să garanteze că activitățile încredințate ESA vor aduce rezultatele dorite și că acestea se desfășoară în cel mai eficient, productiv și responsabil mod, respectând cu strictețe normele și procedurile UE, într-un mediu „similar mediului UE”. Această opinie a fost aprobată de co-legiuitor în noul Regulament Galileo[7]. Astfel cum s-a subliniat în comunicarea din noiembrie 2012, Comisia Europeană dorește să stabilească relații cu ESA de natură a asigura o „eficacitate operațională sporită, o simetrie în problemele de apărare și securitate, coordonare politică și responsabilizare”[8]. La rândul său, ESA a început să reflecteze asupra evoluției viitoare a agenției. Astfel cum se menționează în declarația politică[9] adoptată de Consiliul ESA la nivel ministerial la 20 noiembrie 2012, evoluția ar trebui să valorifice pe deplin și să cuprindă, printre altele, „competența UE în spațiu, prin acceptarea consecințelor pentru operațiunile ESA și astfel să ofere o gestionare eficientă a programelor finanțate de UE conform normelor UE”. Statele membre ESA l-au împuternicit pe directorul general al ESA „să conlucreze cu Comisia Europeană pentru a oferi o analiză comună cu privire la situația sectorului spațiului european și o viziune comună asupra evoluției sale vizând stabilirea unei coerențe, convergențe și complementarități între diferiții actori”. Acesta este contextul în care Comisia a efectuat o evaluare preliminară a patru opțiuni pentru evoluția relațiilor UE-ESA și a impactului probabil al acestora din perspectiva costurilor, a beneficiilor, precum și a implicațiilor instituționale și juridice. Prezentul raport prezintă stadiul actual al reflecțiilor în cadrul Comisiei și posibilele măsuri ulterioare. Raportul constituie primul pas în continuarea unor procese de analiză și reflecție deschise și transparente, precum și a discuțiilor cu statele membre și cu directorul general al ESA. Acestea ar trebui să conducă, spre sfârșitul anului 2014, începutul anului 2015, la concluzii coerente și asumate de UE, ESA și statele membre. O mare parte a evaluării preliminare redate în prezentul raport intermediar se bazează pe rezultatele unui studiu tehnic extern[10], care a oferit o serie de elemente utile pentru analiză. Serviciile Comisiei au menținut contactele cu directorul general al ESA pentru a asigura coordonarea și coerența analizelor și a opțiunilor luate în considerare de ambele părți, deși punctele de plecare și criteriile de evaluare avute în vedere de fiecare organizație pot fi diferite. În decursul etapei de pregătire, Comisia a menținut, de asemenea, un dialog cu reprezentanții statelor membre la nivel de experți prin intermediul grupului său de experți în politică spațială. 2. Problemele structurale care trebuie abordate Comunicarea Comisiei din noiembrie 2012 a identificat cinci probleme structurale ale relațiilor UE-ESA care au reprezentat punctul de plecare al prezentei analize. Problemele au inclus diferențele legate de normele financiare, asimetria calității de membru, asimetria în materie de securitate și apărare, absența unor mecanisme de coordonare a politicilor și lipsa unui nivel de responsabilizare politică a ESA în raport cu Parlamentul European. Analiza efectuată de consultantul extern a demonstrat că problemele conduc la ineficiențe cu diferite grade de intensitate și de impact. De exemplu: · neconcordanța dintre normele financiare și procedurile diferite conduc la o creștere a timpului necesar pentru luarea deciziilor. Aceasta ar putea crește costurile programelor și ar putea afecta eficiența generală a programului, mai ales atunci când activitățile se află într-un punct-cheie[11]. De exemplu, actuala abordare privind achizițiile publice presupune existența unor pași de validare multipli (pentru a corecta neajunsurile sau pentru a completa sau a îmbunătăți dosarele, dacă este necesar), ceea ce ar putea conduce la creșterea timpului necesar pentru luarea deciziilor. · conform raportului consultantului extern, se apreciază că asimetria calității de membru a fost mai puțin problematică până în prezent, dar ar putea pune totuși probleme în viitor. De exemplu, pot apărea riscuri din cauza faptului că efectul de pârghie asupra statelor membre din afara UE este limitat în ceea ce privește impunerea obligației de loialitate față de programele UE la care acestea participă. Acest lucru ar putea conduce la situații în care tehnologii sensibile sunt vândute unor țări terțe. De asemenea, decizii importante privind viitorul programelor UE (cum ar fi lansări de sateliți sau transferul de proprietate asupra activelor) ar putea fi blocate de către statele membre din afara UE, din cauza diferitelor reguli de vot în cadrul sistemului interguvernamental al ESA. · de asemenea, asimetria în materie de securitate și apărare ar putea genera probleme. Posibila vânzare de tehnologii sensibile unor țări terțe ar putea pune probleme de securitate strategică pentru UE. Gestionarea datelor clasificate ale UE ar putea crește nivelul de complexitate a gestionării programelor la ESA. Pentru anumite funcții sensibile de securitate, ar putea fi necesar ca ESA să recruteze doar cetățeni UE cu nivelul necesar de acreditare de securitate. · lipsa unor mecanisme de coordonare politică înseamnă că programele nu sunt neapărat aliniate pentru a sprijini obiectivele de politică mai ample ale Uniunii. Obiectivele de politică industrială ale ESA se pot abate de la obiectivele UE în materie de prestare de servicii. Mecanismele prevăzute în acordul-cadru UE-ESA existent nu sunt percepute ca un instrument eficient pentru o astfel de coordonare. Cadrul actual nu prevede mecanisme explicite pentru procese concertate de luare a deciziilor. Astfel, politicile sunt coordonate doar la nivel de program, prin intermediul unor mecanisme care trebuie să fie convenite de la un program la altul într-o manieră consumatoare de timp. Absența unor mecanisme specifice de coordonare a politicilor ar putea conduce la întârzieri în lansarea de programe. · aspectul privind responsabilizarea politică și financiară în raport cu Parlamentul European este esențial, având în vedere volumul de fonduri UE gestionate de ESA și rolul său important în punerea în aplicare a programelor. În calitate de instituție responsabilă cu punerea în aplicare a bugetului în conformitate cu articolul 317 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Comisia Europeană este pe deplin răspunzătoare în fața Parlamentului European și a Consiliului Uniunii Europene pentru orice întârzieri sau depășiri de costuri suportate în programele emblematice ale UE, în timp ce ESA gestionează operațional programele, în numele Comisiei, prin acordurile de delegare. Întrucât Comisia suportă riscul final al proiectului, aceasta reduce stimulentul ca ESA să ofere programe la timp, la costuri țintă și concentrate asupra obiectivelor de politică și ale utilizatorului. În ceea ce privește programele co-finanțate, UE a avut doar un impact limitat asupra deciziilor tehnice luate de ESA. În cazul în care fazele inițiale ale unui program spațial sunt finanțate doar de ESA, în etapele ulterioare ale programului poate fi dificil pentru Comisie să se asigure că fondurile UE sunt utilizate pentru a pune în aplicare politicile acesteia. Analiza limitărilor respective oferă justificarea necesară pentru configurarea opțiunilor prezentate mai jos. 3. Prezentarea opțiunilor identificate În comunicarea din noiembrie 2012, Comisia Europeană a prezentat patru opțiuni pentru evoluția ulterioară a relațiilor UE-ESA spre un obiectiv final de apropiere. În timp ce opțiunile respective nu prezintă o listă exhaustivă, acestea sunt cele pe care Comisia le-a identificat ca fiind cele mai pragmatice și mai fezabile în abordarea limitărilor structurale din relația actuală între UE și ESA. Aceleași opțiuni sunt evaluate de către directorul general al ESA, ceea ce asigură nivelul necesar de coerență între cele două procese paralele. Cele patru opțiuni sunt incrementale, de la o opțiune care prevede îmbunătățiri fără modificarea cadrului juridic actual al relațiilor UE-ESA, la o opțiune în care ESA ar înceta să existe ca organizație interguvernamentală pentru a deveni o agenție a UE. 3.1. Opțiunea 1: nicio schimbare (referință) Situația rămâne neschimbată, în conformitate cu termenii acordului-cadru UE-ESA existent. UE și ESA rămân în continuare două entități separate, fără mecanisme eficiente pentru a asigura o mai mare coerență și coordonare. UE va co-finanța unele programe spațiale cu ESA și/sau va finanța în întregime alte programe pentru care executarea va fi delegată către ESA. Programele vor fi elaborate pe baza unor acorduri specifice, care vor fi negociate etapă cu etapă, făcând uz de instrumentele generale disponibile în regulamentele financiare ale UE. Obiectivele de politică și de misiune vor fi stabilite de către UE și ESA în conformitate cu propriile cadre instituționale. 3.2. Opțiunea 2: cooperare îmbunătățită în cadrul „status quo-ului” UE și ESA rămân în continuare două entități separate, dar interfața dintre acestea este adaptată, pe baza modificărilor aduse la acordul-cadru UE-ESA existent și printr-o îmbunătățire a acordurilor de delegare. Obiectivele de politică și de misiune vor fi stabilite în comun de către UE și ESA, iar coordonarea ar fi asigurată prin dezvoltarea unui nou acord-cadru. Acordul respectiv ar urma să fie adoptat de către Consiliul ASE și Consiliul UE, cu acordul Parlamentului European. În executarea programului, ESA va continua să dezvolte pe plan intern capacitatea de a stăpâni nuanțele dintre cele două regimuri financiare (UE și ESA) și va depune eforturi pentru o aliniere progresivă a procedurilor contabile, de control intern și audit cu normele UE corespunzătoare. Noul acord ar conține mecanisme specifice de coordonare. 3.3. Opțiunea 3: stabilirea unei structuri programatice dedicată exclusiv gestionării programelor UE (și anume, „pilonul UE”) Nu există o definiție pre-existentă a unui „pilon UE”/ESA. Cu toate acestea, din comunicările Comisiei reiese că un astfel de pilon ar trebui să fie un pas spre „eficiență operațională sporită, simetrie în problemele de apărare și securitate, coordonare politică și responsabilizare”[12] și crearea „unui mediu similar mediului UE”[13]. În definirea opțiunii, s-a adoptat o abordare pragmatică, începând cu problemele pe care opțiunea vizează să le soluționeze pentru a defini contururile ideale ale acesteia și examinând apoi instrumentul juridic necesar pentru punerea sa în aplicare. Se consideră esențial ca „pilonul UE” să fie conceput pentru a funcționa după norme UE. Aceasta ar permite abordarea problemei lipsei de aliniere a normelor financiare. În cadrul „pilonului UE”, care ar funcționa ca un mediu „similar mediului UE”, nu ar apărea probleme legate de asimetria calității de membru. „Pilonul UE” ar fi „găzduit” în cadrul ESA și din punct de vedere fizic la sediul ESA și ar putea să împărtășească anumite servicii comune pentru „pilonul UE” și ESA interguvernamentală. Crearea unui „pilon al UE” în cadrul ESA nu ar afecta funcționarea celorlalte departamente ale agenției interguvernamentale astfel cum există acestea în prezent. Opțiunea ar necesita o analiză mai aprofundată a aspectelor juridice și instituționale, în special cu privire la responsabilizarea politică și procedurile de descărcare. În cele din urmă, abordarea pragmatică descrisă mai sus va trebui să fie pusă în aplicare în deplină conformitate cu normele financiare aplicabile și, în special, cu principiile bugetare consacrate în regulamentul financiar[14]. 3.4. Opțiunea 4: ESA devine o agenție a UE, păstrând în același timp unele dintre caracteristicile sale interguvernamentale Conform acestei opțiuni, ESA devine o agenție a UE. Agenția spațială a Uniunii Europene ar menține anumite structuri care să faciliteze cooperarea interguvernamentală (de exemplu, programe opționale, diferite de programele UE, finanțate direct de către statele membre, în afara bugetului UE). Agenția ar avea un temei juridic UE și ar fi guvernată în conformitate cu normele UE. 4. Compararea opțiunilor Cele patru opțiuni prezentate abordează limitările din relațiile UE-ESA actuale la un grad diferit și prezintă diferite avantaje și dezavantaje. De asemenea, eforturile necesare pentru punerea în aplicare a fiecăreia dintre opțiuni ar varia în mod semnificativ. Opțiunile au fost evaluate din două perspective principale: (i) „eficiența” acestora, care este înțeleasă ca fiind capacitatea de a aborda problemele structurale și ineficiențele operaționale identificate în prezent, precum și economiile generate în ceea ce privește costurile de personal și impactul asupra intervalelor de timp pentru luarea deciziilor; și (ii) „costurile” asociate cu opțiunile, care sunt evaluate din perspectiva ușurinței punerii în aplicare a adaptărilor juridice necesare și a vitezei preconizate de punere în aplicare. Opțiunile au fost clasificate pe această bază. O analiză calitativă a capacității opțiunilor de a soluționa limitările structurale identificate arată că opțiunea 1 nu poate aborda niciuna dintre limitările la nivel structural; opțiunea 2 le abordează pe unele dintre acestea, dar numai într-o măsură limitată; în timp ce opțiunea 3 și opțiunea 4 ar rezolva limitările în cea mai mare măsură (rezolvate pe deplin în opțiunea 4 și aproape complet rezolvate în opțiunea 3). În special: · neconcordanța normelor financiare este abordată aproape în întregime în opțiunea 4 și opțiunea 3. Opțiunea 2 ameliorează nealinierea într-o mare măsură, dar oferă mai puțină încredere în aplicarea unor proceduri financiare echivalente cu cele aplicate de UE. · asimetria calității de membru este abordată într-o mare măsură de ESA ca o agenție a UE și de ESA/„pilonul UE”. Îmbunătățirea cooperării în cadrul status quo-ului soluționează acest obstacol într-o măsură mult mai mică. · asimetria în materie de securitate și apărare este atenuată într-o măsură la fel de mare de opțiunile 3 și 4 și ar fi soluționată într-o măsură limitată de opțiunea 2. Amenințarea vânzării de tehnologii sensibile rămâne o problemă în toate opțiunile, deși efectul de pârghie asupra statelor membre este mai mare în cazul opțiunilor 3 și 4. · absența unor mecanisme de coordonare a politicilor este abordată aproape în întregime în opțiunea 4 și într-o oarecare măsură în opțiunile 3 și 2. Coordonarea politicilor și alinierea obiectivelor de politică industrială vor spori odată cu o apropiere între ESA și UE. Se preconizează că procesul concertat de luare a deciziilor va rămâne o problemă, cu excepția cazului în care ESA devine o agenție a UE. Opțiunile pot genera în continuare efecte pozitive (beneficii) în ceea ce privește economiile de costuri rezultate din reducerea potențială a timpului necesar luării de decizii pentru punerea în aplicare a programelor și din optimizările nivelurilor de personal în cadrul Comisiei și al ESA. În ceea ce privește adaptările juridice care ar fi necesare pentru a pune în aplicare diferitele opțiuni, analiza conduce la concluziile că opțiunea 2 ar fi relativ ușor de pus în aplicare. Opțiunea 2 ar necesita fie modificări aduse acordului-cadru UE-ESA actual, fie un nou acord. Comisia este de părere că opțiunea 3 ar necesita un act legislativ al UE, care ar trebui să conțină, printre altele, definirea sarcinilor, a structurii și a cerințelor financiare ale „pilonului UE”, care să facă obiectul unei analize cantitative detaliate a raportului cost-beneficiu și al unei evaluări a implicațiilor instituționale și juridice complexe ale opțiunii, eventual inclusiv modificări ale cadrului legal al ESA. Opțiunea 4 pare a fi mai complexă. Conform acestei opțiuni, ESA ar înceta să existe ca organizație interguvernamentală, fiind urmată de crearea unei agenții europene. Ar trebui să se adopte un statut al personalului (inclusiv dispoziții tranzitorii), precum și un regulament financiar pentru noua agenție. Opțiunea este considerată, de asemenea, cea mai puțin fezabilă deoarece implică un proces dificil de punere în aplicare și necesită consens politic, la care poate fi dificil să se ajungă în viitorul apropiat. Pe baza unei combinații a diferitelor criterii de evaluare, figura de mai jos oferă o hartă preliminară a opțiunilor în ceea ce privește compromisul între „cost” și „eficiență”. Întrucât opțiunile avute în vedere nu se exclud reciproc, se pot lua în considerare mai multe opțiuni, în funcție de intervalul de timp adoptat. Figură: Clasificare preliminară a opțiunilor din perspectiva raportului cost-eficiență Sursă: Roland Berger Strategy Consultants, „Evoluția relațiilor UE-ESA: analiza opțiunilor din perspectiva raportului costuri-beneficii” Este important de reținut că cel mai recent raport ESA „Statutul relațiilor ESA/UE – evaluarea scenariilor”, prezentat Consiliului ESA la 19 decembrie 2013 ca parte a monitorizării în curs a declarației politice adoptate de reuniunea Consiliului ESA la nivel ministerial la 20 noiembrie 2012, prezintă drept cele mai promițătoare scenarii de evoluție un așa-numit „status quo îmbunătățit” și o „cameră a UE” care par apropiate de opțiunile 2 și 3 descrise în prezentul raport. Conform raportului ESA, „status quo-ul îmbunătățit” va fi pus în aplicare în termen scurt, prin acorduri bazate pe programe specifice, bazate pe structuri legale existente din partea UE (de exemplu, regulamente) și a ESA (de exemplu, Convenția). Pe termen mediu, scenariul ar putea implica fie o revizuire a acordului-cadru, fie încheierea unui nou acord de cooperare”. Raportul menționează că o „«Cameră UE» ar fi o structură dedicată, de sine stătătoare, adăugată la structura juridică actuală a ESA, care rămâne neschimbată ... Acest scenariu ar presupune că sub umbrela generală a ESA, ar co-exista «Camere» paralele: una interguvernamentală și una a UE”. Raportul prezintă, de asemenea, un al treilea scenariu – „Agenția UE” – ca o opțiune care ar depinde de o viziune pe termen lung, dincolo de anul 2020, asupra căreia nu există încă un consens între statele membre ESA. 5. Concluzii și etapele următoare Elementele de analiză prezentate mai sus urmăresc să ofere o perspectivă asupra diferitelor opțiuni și asupra capacității acestora de a reduce problemele structurale și de a aduce îmbunătățiri la actuala situație a relațiilor dintre UE și ESA. Cu toate acestea, elementele prezentate nu sunt suficiente, în acest stadiu, pentru a justifica o alegere concludentă dintre opțiuni. Conform studiului extern, „crearea unei entități specializate în cadrul ASE ... oferă, pe termen mediu, cel mai bun compromis între eficacitate preconizată și ușurința de punere în aplicare”. Comisia consideră că o astfel de opțiune prezintă avantaje, care trebuie să fie analizate în continuare și discutate cu ESA pentru a evalua pe deplin implicațiile juridice, tehnice și privind resursele umane. Avantajul opțiunii este că s-ar păstra structura interguvernamentală ESA, creându-se în același timp un cadru adecvat pentru gestionarea resurselor financiare aduse de UE. În timp ce opțiunea 3 ar putea fi un răspuns mai bun pentru soluționarea problemelor structurale din cadrul relațiilor UE-ESA, opțiunea 2 (revizuirea acordului-cadru existent) ar trebui să fie luată în considerare alături de opțiunea 3. De asemenea, trebuie subliniat faptul că, astfel cum arată comunicarea din noiembrie 2012, acordurile de delegare au contribuit la apropierea dintre UE și ESA și pot contribui în continuare la îmbunătățirea eficienței operaționale și a relației de lucru dintre UE și ESA în ceea ce privește implicarea acesteia din urmă în punerea în aplicare a programelor Galileo și Copernic. Prin urmare, opțiunile 2 și 3 ar trebui să fie luate în considerare în perspectiva unor îmbunătățiri la nivelul regimului de lucru UE-ESA, care pot fi realizate prin intermediul unor astfel de acorduri de delegare. Comisia consideră că orice cale de urmat selectată ar trebui să aducă o valoare adăugată în beneficiul ambelor organizații, UE și ESA, și să evite o estompare a responsabilităților. Soluția aleasă trebuie să fie pragmatică și să evite o abordare de tip „big-bang”, dar, în același timp, să ofere o bază (juridică) solidă și durabilă pe care relațiile pot evolua pe termen lung, până în 2020 și dincolo de acest an, în deplină conformitate cu normele financiare aplicabile și, în special, cu principiile bugetare consacrate în regulamentul financiar. Impactul asupra programelor în curs de desfășurare ar trebui să fie analizat cu atenție pentru a reduce orice posibil risc de perturbare. Lucrarea de față reprezintă un pas în răspunsul Comisiei la invitația Consiliului (formulat în concluziile acestuia din februarie 2013) de a elabora propuneri privind evoluția în continuare a relațiilor UE-ESA. Pe baza prezentei evaluări inițiale, Comisia Europeană va intensifica discuțiile cu statele membre și cu directorul general al ESA, cu scopul de a optimiza în continuare analizele tehnice și de reglementare ale opțiunilor, pentru a ajunge la propuneri coerente formulate de către Comisie, pe de o parte, și de directorul general al ESA, pe de altă parte, în vederea unei abordări convergente care să definească viitorul cadru al relațiilor dintre cele două organizații. Se preconizează că ESA va lua o decizie cu privire la evoluția agenției în cursul reuniunii Consiliului său la nivel ministerial din decembrie 2014. Pe partea Uniunii, lucrarea de față urmărește să contribuie la discuția din cadrul Consiliului, în vederea obținerii orientării politice pentru următoarele măsuri care trebuie luate în strânsă colaborare cu directorul general al ESA. În funcție de rezultatul discuțiilor, al dialogului permanent cu ESA și având în vedere analiza internă suplimentară a opțiunilor, Comisia poate prezenta propuneri concrete privind remodelarea cadrului actual al relațiilor UE-ESA spre sfârșitul anului 2014, începutul anului 2015. Prezentul raport nu aduce atingere viitoarelor propuneri ale Comisiei, care vor fi însoțite de o evaluare completă a impactului, pe care se vor baza și care va detalia și cuantifica impactul cel puțin pentru opțiunile 2 și 3. În special, sunt necesare eforturi suplimentare pentru a evalua opțiunile în ceea ce privește eficiența coordonării și a punerii în aplicare a politicilor, precum și impactul acțiunii combinate a UE și ESA asupra obiectivelor politice generale ale UE (de exemplu, importanța strategică a spațiului pentru Europa, contribuția activităților spațiale la provocările societale și la competitivitatea industriei spațiale a Uniunii). Analiza ar trebui să includă, de asemenea, elemente de previziune cu privire la evoluțiile tehnologice, industriale și economice pe termen lung, precum și la evoluția potențială la nivel mondial care ar putea avea o influență asupra relațiilor dintre UE și ESA. [1] JO L 261, 6.8.2004, p. 64. [2] Articolul 189 TFUE. [3] COM(2011)152 din 4 aprilie 2011. [4] COM(2012)671 din 14 noiembrie 2012. [5] ST6571/13. [6] Într-o declarație la concluziile Consiliului, Comisia Europeană a dorit să clarifice că „apreciază că folosirea termenului „comun” înainte de „propuneri” se referă la un concept incorect din punct de vedere legal și instituțional. Uzând de dreptul său de inițiativă, Comisia va decide modul cel mai adecvat de a asigura cooperarea strânsă cu directorul general al Agenției Spațiale Europene (ESA) și cu statele membre UE în timpul pregătirii propunerilor sale pentru stabilirea unor relații adecvate între UE și ESA”. [7] De exemplu, referindu-se la acordul de delegare care urmează să fie încheiat între Uniune și ESA pentru etapa de desfășurare a programului Galileo, considerentul 30 din regulament prevede că „pentru a permite Comisiei să își exercite pe deplin puterea de control, acordul de delegare ar trebui să includă condițiile generale de gestionare a fondurilor încredințate ESA. În ceea ce privește activitățile finanțate integral de Uniune, aceste condiții ar trebui să asigure un grad de control comparabil celui care s-ar impune în cazul în care ESA ar fi o agenție a Uniunii.” [Regulamentul (UE) nr. 1285/2013 al Parlamentului European și al Consiliului privind punerea în aplicare și exploatarea sistemelor europene de radionavigație prin satelit; JO L 247, 20.12.2013]. [8] Către Parlamentul European. [9] Declarație politică pentru o Agenție Spațială Europeană care servește cel mai bine intereselor Europei, ESA/C-M/CCXXXIV/Res. 4 (final) din 20 noiembrie 2012. [10] Evoluția relațiilor UE-ESA: analiza opțiunilor din perspectiva raportului costuri-beneficii, Roland Berger Strategy Consultants, noiembrie 2013. [11] Analize efectuate anterior pentru programele GNSS demonstrează că o zi de întârziere într-o etapă-cheie înseamnă un cost de aproximativ 1 milion EUR. [12] Către Parlamentul European. [13] Noțiunea unui „pilon UE” în cadrul ESA a făcut parte din reflecțiile Comisiei privind relațiile sale cu ESA ca un pas spre obiectivul pe termen lung de apropiere. În comunicarea sa din aprilie 2011, Comisia a declarat că ESA „va continua să aibă structuri de gestionare destinate exclusiv programelor Uniunii”. În comunicarea sa din noiembrie 2012, Comisia precizează, de asemenea, că, în vederea atingerii obiectivului pe termen lung de apropiere, ESA ar putea „să efectueze adaptările structurale necesare (ale procesului decizional intern și financiar), pentru a se asigura că activitățile delegate ESA de către Comisie sunt gestionate în cadrul unui mediu similar mediului UE (de exemplu, prin intermediul unei direcții care să administreze programe UE în cadrul ESA)”. Această opțiune este, de asemenea, în curs de examinare de către ESA, în contextul reflecției asupra posibilei sale evoluții viitoare (o reflecție lansată în cadrul Consiliului ESA la nivel ministerial din noiembrie 2012). [14] Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii, JO L 298, 26.10.2012 (a se vedea partea I titlul II).