COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR O strategie maritimă pentru Marea Adriatică și Marea Ionică /* COM/2012/0713 final */





COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR O strategie maritimă pentru Marea Adriatică și Marea Ionică Situate central în nordul Mediteranei, Marea Adriatică și Marea Ionică, învecinate, constituie o zonă marină și maritimă importantă în Europa. Perspectiva aderării la UE va duce la o creștere constantă a liberei circulații a persoanelor, a bunurilor și a serviciilor. Schimbările climatice și impactul acestora reprezintă o amenințare din ce în ce mai mare pentru zonele de coastă. Țările costiere nu au încă niveluri egale de experiență, capacitate tehnică, resurse financiare și know-how pentru a asigura dezvoltarea durabilă a zonelor lor maritime și de coastă. Mările, insulele și regiunile de coastă constituie sisteme complexe și interconectate. De aceea, nu este surprinzător faptul că țările din zona Mării Adriatice și a Mării Ionice au decis să își intensifice cooperarea începând de la problemele legate de mare, principalul lor bun natural comun. INTRODUCERE (1) Obiective Prezenta comunicare evaluează nevoile și potențialul activităților maritime din zona Mării Adriatice și a Mării Ionice și stabilește un cadru pentru definirea, până în 2013, a unei strategii maritime coerente și a planului de acțiune aferent. Dacă statele membre ale UE decid să solicite Comisiei să pregătească o strategie UE pentru regiunea Mării Adriatice și a Mării Ionice, prezenta strategie maritimă ar putea constitui prima componentă a unei astfel de strategii macroregionale a UE, care ar acoperi și alte domenii. Strategia va defini acțiuni viabile și inițiative comune legate de provocările și oportunitățile cu o dimensiune transfrontalieră, care pot fi soluționate numai printr-un angajament comun. Ea va utiliza resursele, legislația și structurile existente pentru a încuraja parteneriatele transfrontaliere și a acorda prioritate obiectivelor în jurul cărora pot fi mobilizați actorii locali, regionali și naționali pentru a transforma prioritățile Strategiei Europa 2020 în acțiuni specifice. Datorită unui management inteligent, implementarea acestei strategii poate acționa ca un stimulent economic fără a mai fi nevoie de fonduri suplimentare. Strategia va contribui totodată la elaborarea unor propuneri de proiecte îmbunătățite și la o mai bună coordonare a finanțării și executării acestora, în special pentru a spori eficiența cheltuielilor în contextul noului cadru financiar pentru perioada 2014-2020. Proiectele maritime pot fi finanțate în cadrul a diferite programe și instrumente financiare ale UE, respectând în același timp competențele statelor membre care sunt eligibile pentru sprijin. Este vorba de FEDER, FC, FSE, FEP[1] și alte programe și instrumente de finanțare, atât existente (cum ar fi PC7[2] și LIFE+[3]), cât și viitoare (precum mecanismul „Conectarea Europei” și FEPAM[4]). În plus, trebuie mobilizate fondurile IPA[5] pentru a implica țările candidate și potențial candidate în acțiunile viitoare. Există însă și alte surse de finanțare posibile, cum ar fi instituțiile financiare internaționale, inclusiv prin intermediul Cadrului de investiții pentru Balcanii de Vest (WBIF), resursele naționale, regionale și locale, dar și investitorii privați. Trebuie acordată atenție combinării tuturor acestor surse în mod eficient în cadrul strategic, dar și respectării regulilor de concurență, în cazul în care finanțarea unui anumit proiect poate fi considerată drept ajutor de stat. Strategia va crea condiții pentru creștere economică prin sprijinirea activităților de pescuit sustenabile și responsabile pe termen lung, a menținerii stării ecologice bune a mediului marin și a creșterii siguranței și securității spațiului maritim. Ea va contribui, de asemenea, la soluționarea unor chestiuni orizontale, cum ar fi adaptarea eficientă la impactul schimbărilor climatice. Acest lucru va promova o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii a economiei maritime, contribuind astfel la realizarea obiectivelor Strategiei Europa 2020[6]. (2) Domeniul de aplicare geografic Marea Adriatică și Marea Ionică[7] leagă teritoriile a șapte țări: trei state membre ale UE (Grecia, Italia și Slovenia), o țară aderentă (Croația), o țară candidată (Muntenegru) și două țări potențial candidate (Albania și Bosnia și Herțegovina). Serbia, la rândul ei țară candidată, este unul dintre cei opt membri ai Inițiativei adriatico-ionice[8]. Totodată, și alte țări din zonă au un interes politic și economic în ceea ce privește activitățile maritime din Marea Adriatică și Marea Ionică și pot fi, așadar, implicate de la caz la caz în activități specifice. (3) Context Statele riverane Mării Adriatice și Mării Ionice sunt deja implicate într-o cooperare extinsă care are la bază programe europene, cum ar fi programul IPA de cooperare transfrontalieră pentru Marea Adriatică și programele viitoare legate de această zonă, dar și alte inițiative, cum este Inițiativa adriatico-ionică. Prezenta comunicare oferă un cadru pentru adaptarea politicii maritime integrate la nevoile și potențialul resurselor naturale și ale structurii socioeconomice din zonele maritime și de coastă ale Mării Adriatice și ale Mării Ionice. În concluziile sale privind politica maritimă integrată din decembrie 2011, Consiliul și-a exprimat sprijinul față de „activitatea în curs a statelor membre din regiunea Mărilor Adriatică și Ionică, în vederea consolidării cooperării maritime în cadrul strategiei macroregionale cu statele vecine din regiune care nu sunt membre ale UE”. Așa cum se subliniază în „Declarația de la Limassol”[9], cooperarea în cadrul bazinelor maritime reprezintă un element esențial în dezvoltarea și aplicarea politicii maritime integrate a UE. Experiența dobândită în Marea Baltică[10], în regiunea Dunării[11] și în Oceanul Atlantic[12] poate oferi exemple și concluzii utile. Ideile prezentate mai jos au fost confirmate cu ocazia a trei ateliere ale părților interesate, organizate în 2012 în Grecia, Italia și Slovenia. STABILIREA UNEI AGENDE PENTRU O CREȘTERE INTELIGENTĂ, DURABILĂ ȘI FAVORABILĂ INCLUZIUNII GENERATĂ DE MARE PILONUL 1: Maximizarea potențialului economiei albastre În comunicarea intitulată „Creșterea albastră: oportunități pentru o creștere sustenabilă în domeniul marin și maritim”[13], Comisia prezintă o imagine a economiei albastre a Europei. Pentru a valorifica creșterea economică generată de mare, este necesar ca țările să creeze condiții propice pentru inovare și competitivitate și să se concentreze pe domeniile care prezintă un avantaj comparativ. 1.1 Crearea condițiilor propice pentru inovare și competitivitate Pentru realizarea potențialului de creștere din sectoarele marin și maritim, este necesar să se favorizeze o serie de motoare ale creșterii economice și să se elimine blocajele existente. În acest sens, trebuie menționate simplificarea și armonizarea administrativă, cerințele în materie de competențe, cercetarea, dezvoltarea și inovarea, clusterele maritime, infrastructura inteligentă și rezistentă la schimbările climatice și o forță de muncă calificată și mobilă. Existența unor condiții adecvate pentru dezvoltarea lor va ajuta anumite sectoare esențiale pentru regiune – de exemplu construcțiile navale, industria navigației de agrement și logistica – să își consolideze avantajele competitive și să lanseze noi oportunități de afaceri. În regiunea Friuli Venezia Giulia, Ditenave oferă un bun exemplu de cluster maritim care reunește industrii de înaltă tehnologie, universități și autorități regionale. Utilizarea tot mai puternică a spațiului marin și costier în scopuri economice poate intensifica concurența pentru spațiu. Amenajarea spațiului maritim (MSP – Maritime Spatial Planning) este un element cheie al unui proces decizional care să asigure un echilibru între interesele sectoriale aflate în concurență pentru utilizarea spațiului maritim. În mod similar, managementul integrat al zonelor de coastă (ICZM - Integrated Coastal Zone Management) contribuie la reducerea presiunii tot mai mari asupra zonelor costiere. Planul de acțiune prioritar al UNEP/MAP[14] joacă un rol important în sprijinirea ICZM de către țările mediteraneene, punând în aplicare Protocolul referitor la ICZM la Convenția de la Barcelona. În lumina celor de mai sus, următoarele constituie exemple de domenii prioritare care pot fi dezvoltate: · intensificarea cooperării administrative pentru a simplifica și a armoniza formalitățile pentru transportul maritim, în conformitate cu acquis-ul UE; · stimularea creării de clustere maritime și rețele de cercetare și elaborarea unei strategii de cercetare care să stimuleze inovarea; · creșterea mobilității și a calificării forței de muncă, inclusiv transparența calificărilor; · dezvoltarea MSP și ICZM atât la nivel național, cât și la nivel transfrontalier, pe baza abordării ecosistemice și utilizarea optimă a rezultatelor principalelor proiecte de cercetare ale UE privind zonele marine protejate[15]. 1.2 Sectoare marine și maritime relevante 1.2.1 Transporturi maritime Având în vedere poziția lor pe axele est-vest și nord-sud ale Europei, Marea Adriatică și Marea Ionică constituie o importantă rută de transport maritim. Mai multe țări din Europa Centrală și țări fără ieșire la mare depind în mare măsură de porturile din nordul Mării Adriatice pentru importurile lor. Cinci porturi din nordul Mării Adriatice (Koper, Ravenna, Rijeka, Veneția, Trieste) s-au reunit în cadrul platformei logistice a Asociației portuare din nordul Mării Adriatice (NAPA - North Adriatic Port Association). Competitivitatea porturilor de la Marea Adriatică și Marea Ionică, așa cum reiese din lucrările în curs din cadrul strategiei UE pentru porturi, care vor fi urmate de propuneri specifice în prima parte a anului 2013, depinde, între altele, de: · capacitatea lor de consolidare a intermodalității prin integrarea transporturilor maritime și terestre. Coridoarele de transport baltico-adriatic și mediteraneean prevăzute în cadrul mecanismului „Conectarea Europei” vor compensa lipsa conexiunilor feroviare și la nivelul autostrăzilor; · funcționarea eficientă și ecologică. Porturile joacă un rol crucial pentru asigurarea continuității teritoriale și a coeziunii sociale. Cu toate acestea, legăturile maritime sunt rareori opțiunea preferată pentru transportul de călători și de marfă în țările de la Marea Adriatică și de la Marea Ionică. Dat fiind numărul mare de țări și de orașe din jurul acestor două mări și distanțele relativ scurte dintre ele pe cale maritimă, există un puternic potențial de dezvoltare a transportului maritim pe distanțe scurte. Autostrada Mării Adriatice[16] reprezintă un bun exemplu al eforturilor depuse pentru a furniza un serviciu de transport viabil și fiabil prin intermediul unui sistem de transport multimodal transeuropean. Conectivitatea transfrontalieră prin feriboturi este deosebit de importantă, având în vedere numărul mare de insule din largul coastelor croate și grecești. În lumina celor de mai sus, următoarele constituie exemple de domenii prioritare potențiale care pot fi dezvoltate în strategia planificată privind porturile și în acțiunile viitoare legate de TEN-T: · optimizarea interfețelor, a procedurilor și a infrastructurii pentru a facilita comerțul cu Europa de Sud, Centrală și de Est; · optimizarea legăturilor prin dezvoltarea unei rețele de transport maritim integrate, bazate pe cerere și cu emisii scăzute de dioxid de carbon în întreaga regiune, acordând o atenție deosebită conectivității insulelor; · creșterea sustenabilității economice și a mediului pe termen lung. Printre opțiunile concrete posibile se numără îmbunătățirea conectivității porturilor cu hinterlandurile și asigurarea creării rapide a spațiului de transport maritim fără bariere (reducerea sarcinii administrative pentru schimburile maritime intra-UE sau promovarea eficienței și a calității serviciilor portuare în regiune). 1.2.2 Turismul de coastă și maritim Turismul are o mare importanță din punct de vedere economic, fiind unul dintre principalele sectoare de activități maritime și cunoscând o dezvoltare rapidă. El aduce beneficii însemnate economiei regionale prin crearea de locuri de muncă și promovarea conservării patrimoniului cultural costier și maritim. Forumul Camerelor de comerț din zona Mării Adriatice și a Mării Ionice a creat o marcă comercială comună, „AdrIon”. Un bun management al turismului costier intensiv este fundamental pentru a atenua efectele negative posibile asupra mediului marin și costier de care acesta depinde în mod fundamental. De exemplu, capacitatea unităților de tratare a deșeurilor sau a stațiilor de epurare a apelor reziduale trebuie adaptată pentru a se evita deversările directe în mare. În sectorul croazierelor, Marea Adriatică și Marea Ionică înregistrează deja o creștere rapidă. Veneția și Dubrovnik se numără printre cele mai importante 10 porturi pentru nave de croazieră din Europa. Segmentarea tot mai puternică a pieței și apariția unor noi modele de afaceri deschid noi oportunități pentru diverse porturi. În fine, patrimoniul cultural și arheologic al zonelor costiere și al fundului mării constituie un element important atât în ceea ce privește dezvoltarea turismului, cât și din perspectiva definirii unei identități comune. În lumina celor de mai sus, următoarele constituie exemple de domenii prioritare care pot fi dezvoltate: · sprijinirea dezvoltării sustenabile a turismului de coastă și maritim, încurajând inovarea și strategiile de marketing și produsele comune; · garantarea sustenabilității sectorului prin limitarea amprentei ecologice a acestuia, luând în considerare efectele schimbărilor climatice; · promovarea dezvoltării sustenabile a turismului de croazieră; · sporirea valorii și a aprecierii patrimoniului cultural. Printre opțiunile concrete posibile se numără îmbunătățirea mărcilor comune pentru promovarea turistică a regiunii, în continuarea activității inițiate de Camerele de comerț din zona Mării Adriatice și a Mării Ionice și identificarea unor noi modele de afaceri în sectorul croazierelor. 1.2.3 Acvacultură Sectorul acvaculturii reprezintă aproximativ 80 000 de locuri de muncă directe în UE, fiind astfel o sursă vitală de venituri în numeroase zone de coastă ale Uniunii. Cu o producție de peste 284 000 de tone pe an, Italia și Grecia sunt printre primele țări producătoare de pești de crescătorie din întregul bazin mediteraneean. Dezvoltarea unui sector european al acvaculturii puternic și de înaltă calitate, care să fie sustenabil din punct de vedere ecologic și economic poate contribui la crearea de locuri de muncă și la furnizarea de produse alimentare sănătoase. Acvacultura permite totodată reducerea intensității pescuitului, contribuind astfel la conservarea stocurilor de pește. Atenuarea efectelor negative este luată în considerare în mod corespunzător în cadrul legislației de mediu a UE. O serie de obstacole împiedică dezvoltarea întregului potențial al acvaculturii europene: accesul limitat la spațiu și la licențe; fragmentarea sectorului; accesul limitat la capital inițial sau la împrumuturi pentru inovare; proceduri administrative lente și birocrație. În concordanță cu principiul subsidiarității, reforma politicii comune în domeniul pescuitului propune promovarea acvaculturii printr-o abordare coordonată pe baza unor orientări strategice fără caracter obligatoriu, a unor priorități comune și a schimbului de bune practici prin intermediul metodei deschise de coordonare. În lumina celor de mai sus, următoarele constituie exemple de domenii prioritare care pot fi dezvoltate: · crearea de noi locuri de muncă și oportunități de afaceri datorită unor lucrări suplimentare de cercetare și inovare; · în conformitate cu principiile MSP, dezvoltarea unor instrumente care să permită o amplasare adecvată a activităților de acvacultură, inclusiv a unor instrumente care să permită identificarea activităților care pot împărți spațiul cu alte activități economice. Printre opțiunile concrete posibile se numără cooperarea în vederea reducerii sarcinii administrative și optimizarea amenajării spațiului prin schimbul de bune practici. PILONUL 2: Un mediu marin mai sănătos Mediul costier și marin din Marea Adriatică și Marea Ionică găzduiește o mare diversitate de habitate și specii. În ambele mări se găsesc câmpii de Posidonia și diverse mamifere marine[17]. Acțiunea combinată a presiunii antropice puternice și a caracteristicilor topografice face ca aceste habitate să fie extrem de sensibile la poluare. Cooperarea între statele de coastă are loc în interiorul cadrelor de reglementare stabilite prin Directiva-cadru privind strategia pentru mediul marin, Convenția de la Barcelona și protocoalele la aceasta, dar și de Comisia mixtă pentru protecția Mării Adriatice și a zonelor de coastă ale acesteia. Un impact semnificativ asupra Mării Adriatice provine de la scurgerile fluviale. Aproximativ o treime din apele continentale ale Mediteranei se varsă în centrul și nordul Mării Adriatice. Eutrofizarea care rezultă din acest proces este una dintre principalele amenințări din această zonă[18]. Aplicarea prevederilor Directivei-cadru privind apa este așadar importantă pentru atingerea unei bune stări ecologice a mediului marin. Pe lângă faptul că reprezintă o problemă de ordin estetic, deșeurile marine implică adesea riscuri semnificative pentru viața marină. Sursele majore ale acestor deșeuri sunt activitățile terestre: deșeuri menajere, deșeuri provenind de la instalații turistice și scurgeri de la gropile de gunoi. Zona este de asemenea caracterizată de un trafic maritim intens, ceea ce implică producerea de deșeuri provenind de la nave și din porturi, riscuri de accidente și introducerea de specii alogene invazive prin apa de balast. În 2005, Croația, Italia și Slovenia au semnat un acord privind un plan de urgență subregional[19] care instituie un cadru juridic și operațional pentru prevenirea și combaterea incidentelor de poluare marină. În lumina celor de mai sus, următoarele constituie exemple de domenii prioritare care pot fi dezvoltate în politicile UE pertinente: · asigurarea unei bune stări ecologice a mediului marin și costier până în 2020 în conformitate cu acquis-ul UE relevant și cu abordarea ecosistemică a Convenției de la Barcelona; · conservarea biodiversității, a ecosistemelor și a serviciilor aferente prin implementarea și gestionarea rețelei ecologice europene Natura 2000, având în vedere și lucrările conexe din cadrul Convenției de la Barcelona; · reducerea deșeurilor marine, inclusiv printr-o mai bună gestionare a deșeurilor în zonele de coastă; · continuarea îmbunătățirii cooperării subregionale, a monitorizării mecanismelor existente, în special a celor instituite de EMSA în ceea ce privește prevenirea, anticiparea și acțiunile coordonate de răspuns la mareele negre și a explorării celor mai bune moduri de a utiliza resursele disponibile ale UE. Printre opțiunile concrete posibile se numără schimbul de bune practici între autoritățile de gestionare a zonelor marine protejate în scopul conservării biodiversității, valorificarea lucrărilor rețelei de zone protejate de la Marea Adriatică (AdriaPAN), precum și implementarea Planului de urgență subregional și eventual extinderea acestuia la alte țări de la Marea Adriatică și Marea Ionică. PILONUL 3: Un spațiu maritim mai sigur Provocările legate de sănătatea publică și a mediului, de siguranță și securitate nu se opresc la frontierele maritime ale unei singure țări. Obiectivul care trebuie urmărit este un răspuns regional bazat pe sinergii, însoțit de aplicarea armonizată a normelor UE și internaționale existente și de exploatarea noilor tehnologii. Este necesar ca unele țări terțe din regiune să își îmbunătățească performanțele în calitate de state de pavilion și clasamentul în lista cu rezultate aferentă Memorandumului de înțelegere de la Paris privind controlul statului portului. Implementarea riguroasă a normelor europene și internaționale va contribui în timp la dezvoltarea unui transport maritim de calitate în regiune, va permite crearea unor condiții de concurență echitabile, va încuraja mobilitatea și va pregăti treptat țările candidate și potențial candidate pentru aderarea la UE. Obiectivul instituirii unei culturi a respectării normelor UE și internaționale existente va fi urmărit în continuare. În această regiune există de asemenea mai multe deplasări ale navelor de pasageri pe an, comparativ cu alte regiuni, iar transportul de petrol și gaze este în creștere. În paralel cu traficul maritim comercial, Marea Adriatică și Marea Ionică sunt utilizate de rețele criminale implicate în migrația ilegală și în alte activități ilicite. Capacitățile autorităților publice în materie de monitorizare a traficului maritim, de intervenție în caz de urgență, de salvare a vieților omenești, de restabilire a mediului marin, de control al activităților de pescuit și de a face față amenințărilor la adresa securității și activităților ilegale trebuie consolidate. Următoarele constituie exemple de domenii prioritare care pot fi dezvoltate în special în țările învecinate din zonă, ținând cont de acțiunile în curs de desfășurare în cadrul acquis-ului UE și în conformitate cu cadrele instituționale naționale implicate: · îmbunătățirea culturii de respectare a normelor în ceea ce privește controlul statului de pavilion și al statului portului, răspunderea și asigurarea în transportul maritim, salubritatea navelor și controlul bolilor transmisibile pe nave, anchetarea accidentelor și securitatea portuară; · consolidarea cooperării dintre autoritățile maritime naționale sau regionale și UE, instituirea de mecanisme pentru a permite schimbul de informații privind traficul maritim între sistemele VTMIS[20] naționale prin intermediul SafeSeaNet; · sprijinirea dezvoltării sistemelor de asistență pentru luarea deciziilor, a capacităților de reacție în caz de accidente și a planurilor de urgență; · asigurarea unor surse adecvate de informații pentru echipaje și navigatori, de exemplu măsurători batimetrice, cartografierea fundului mării și studii hidrografice și încorporarea acestor informații în hărțile maritime electronice (navigare electronică), în special pentru a fi utilizate de navele de pasageri. Una dintre opțiunile concrete posibile pentru atingerea acestor obiective, așa cum a reieșit în cursul primei runde de consultări cu părțile interesate, este modernizarea sistemului ADRIREP[21] și integrarea acestuia cu SafeSeaNet. PILONUL 4: activități de pescuit sustenabile și responsabile Strategia trebuie să intensifice eforturile în vederea pescuitului sustenabil și responsabil pe termen lung, astfel încât activitățile de pescuit să poată constitui în continuare o resursă economică pentru zonele de coastă. În primul rând, trebuie urmărită aplicarea eficientă a principiilor politicii comune în domeniul pescuitului (PCP). PCP încurajează o abordare de la bază spre vârf a gestionării pescuitului. Totodată, ar fi benefică pentru regiune instituirea unor principii și instrumente comune pentru zonele marine protejate de interes pentru pescuit[22], inclusiv adoptarea de măsuri pentru protecția habitatelor sensibile și a anumitor specii (de exemplu, broaște țestoase, delfini). Există deja o cooperare în ceea ce privește aspectele comerciale ale pescuitului între organele administrative și organizațiile de producători din Croația, Italia și Slovenia, care a condus, de exemplu, la înființarea Observatorului socioeconomic pentru pescuit și acvacultură în nordul Mării Adriatice. Sfera de acțiune a acestuia ar putea fi extinsă la dezvoltarea de servicii și informații de piață pentru a asigura o mai bună trasabilitate și a înlesni comercializarea produselor. În materie de control, monitorizare și supraveghere, cultura de respectare a normelor trebuie consolidată și transferul de informații trebuie facilitat, pe baza schimbului de experiență și de bune practici, precum și a dezvoltării în continuare a inițiativelor operaționale comune. Trebuie explorată totodată posibilitatea modernizării tuturor instrumentelor operaționale pertinente (sisteme, echipamente și alte resurse). Există deja o cooperare în ceea ce privește aspectele științifice și gestionarea pescuitului în cadrul multilateral al Comisiei generale a pescuitului pentru Marea Mediterană și în cadrul proiectelor regionale ale FAO (Adriamed și Eastmed). Aceste proiecte trebuie consolidate prin implicarea mai activă a tuturor țărilor participante. În paralel, ar putea fi promovată continuarea cooperării științifice între țările regiunii în vederea unei mai bune corelări a cercetării științifice cu nevoile sectorului pescuitului și acvaculturii. În lumina celor de mai sus, următoarele constituie exemple de domenii prioritare care pot fi dezvoltate: · o gestionare sustenabilă a pescuitului, care să includă elaborarea de planuri multianuale și de măsuri precum zonele marine protejate în sens larg; · contribuția la rentabilitatea și sustenabilitatea pescuitului, prin consolidarea implicării părților interesate în gestionarea pescuitului și alte acțiuni; · îmbunătățirea culturii de respectare a normelor, economisirea resurselor, facilitarea transferului de informații și intensificarea cooperării în domeniul controlului activităților de pescuit; · dezvoltarea cooperării științifice în domeniul pescuitului. Printre opțiunile concrete posibile se numără dezvoltarea informațiilor de piață și a serviciilor conexe, astfel încât comercializarea produselor de pescuit și de acvacultură din regiune să fie clară, eficientă și în deplină conformitate cu normele aplicabile, precum și schimbul de date socioeconomice privind sectorul pescuitului. ETAPELE URMĂTOARE: CĂTRE UN PLAN DE ACȚIUNE Strategia maritimă pentru Marea Adriatică și Marea Ionică va fi detaliată în cadrul unui plan de acțiune în cea de-a doua jumătate a anului 2013, respectând acțiunile în curs sau prevăzute din cadrul politicilor relevante ale UE. Bazat pe pilonii identificați în prezenta comunicare, acest plan va include domenii prioritare și acțiuni a căror sprijinire este recomandată pentru a răspunde provocărilor și oportunităților prezentate mai sus. De asemenea, planul va stabili obiective clare în concordanță cu cele ale Strategiei Europa 2020. Aceste acțiuni vor fi întreprinse de părțile interesate din regiune cu care Comisia va colabora, și anume guverne și agenții, regiuni, municipalități, operatori economici, cercetători și organizații internaționale și neguvernamentale. Comisia va colabora cu aceste părți interesate și cu alte instituții, organisme de programare și organizații interguvernamentale active în regiune, pentru ca acestea să-și alinieze activitățile, dacă este cazul, cu obiectivele strategiei și pentru a identifica organisme de coordonare pentru acțiunile și proiectele avute în vedere. Gestionarea strategiei trebuie definită în vederea stabilirii, monitorizării și implementării planului de acțiune în modul cel mai coerent cu putință. CONCLUZII Comisia are convingerea că acest cadru va sprijini toate țările în vederea realizării obiectivelor Strategiei Europa 2020 în ceea ce privește activele lor maritime, potențialul lor și utilizarea sustenabilă. Acest cadru va promova integrarea europeană și cooperarea teritorială într-o manieră flexibilă și favorabilă incluziunii, respectând în același timp principiul subsidiarității. Comisia Europeană ar dori să știe dacă domeniile prioritare identificate acoperă principalele aspecte aflate în joc, pentru care continuarea cooperării poate aduce o schimbare. Comisia Europeană ar dori de asemenea să primească idei pentru o structură de guvernanță eficientă și flexibilă care să însoțească strategia și planul de acțiune și să permită punerea în practică a acțiunilor. Prin urmare, Comisia invită Consiliul, Parlamentul European, Comitetul Regiunilor și Comitetul Economic și Social European să examineze și să aprobe prezenta comunicare. [1] Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul de Coeziune, Fondul Social European, Fondul European pentru Pescuit. [2] Viitorul program-cadru pentru cercetare și inovare (Horizon 2020). [3] Instrumentul financiar pentru mediu. [4] Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime. [5] Instrumentul de asistență pentru preaderare. [6] COM(2010) 2020 final. [7] În sensul prezentului document, facem trimitere la definiția Organizației Hidrografice Internaționale, care fixează limita sudică a Mării Ionice la linia care leagă Capul Tenaron de Capul Passero. [8] IAI este o inițiativă de cooperare regională lansată prin Declarația de la Ancona în anul 2000. Serbia a devenit membru IAI ca succesoare a Uniunii Statale Serbia-Muntenegru. [9] Declarația miniștrilor europeni responsabili cu politica maritimă integrată și a Comisiei Europene privind o agendă marină și maritimă pentru creștere și locuri de muncă, adoptată la 8 octombrie 2012. [10] COM(2009) 248 final și COM(2012) 128 final. [11] COM(2010) 715 final. [12] COM(2011) 782 final. [13] COM(2012) 494 final, 13 septembrie 2012. [14] Unitatea de coordonare a UNEP/MAP este organismul însărcinat cu aplicarea Convenției pentru protecția mediului marin și a zonei de coastă a Mării Mediterane. [15] De exemplu, proiectul COCONET din cadrul PC7-OCEAN. [16] ADRIAMOS. [17] Evaluarea inițială integrată a Mării Mediterane în cadrul celei de-a treia etape a abordării ecosistemice. [18] Idem. [19] Plan de urgență subregional pentru prevenirea, anticiparea și răspunsul în caz de incidente majore de poluare marină în Marea Adriatică. [20] Sistem de informații privind managementul traficului naval. [21] Sistem de raportare a traficului din Marea Adriatică. [22] De exemplu zonele de pescuit protejate în conformitate cu articolul 19 din regulamentul privind Marea Mediterană, zonele unde pescuitul este restricționat în cadrul CGPM și ariile de protecție specială cu importanță pentru Mediterana (APSIM) în cadrul Convenției de la Barcelona.