COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 18.11.2020 COM(2020) 745 final RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, BANCA CENTRALĂ EUROPEANĂ ȘI COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN



















































Raport privind mecanismul de alertă 2021



















































[elaborat în conformitate cu articolele 3 și 4 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice] {SWD(2020) 275 final}



Prezentul Raport privind mecanismul de alertă (RMA) inițiază a zecea rundă anuală a procedurii privind dezechilibrele macroeconomice (PDM). Procedura are ca obiectiv atât detectarea, prevenirea și corectarea dezechilibrelor care împiedică funcționarea corectă a economiilor statelor membre, a uniunii economice și monetare sau a Uniunii în ansamblu, cât și încurajarea unor răspunsuri adecvate la nivel de politică. Implementarea PDM este integrată în semestrul european pentru coordonarea politicilor economice, pentru a se asigura coerența cu analizele și cu recomandările formulate în cadrul altor instrumente de supraveghere economică [articolele 1 și 2 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011]. Ciclul de supraveghere din cadrul semestrului european din acest an, inclusiv implementarea PDM, este ajustat pentru a se ține cont de crearea Mecanismului de redresare și reziliență (MRR). Strategia anuală privind creșterea durabilă (ASGS), adoptată la jumătatea lunii septembrie 2020, a trecut în revistă situația economică și socială din Europa, a stabilit priorități politice generale pentru UE și a furnizat orientări strategice pentru implementarea MRR. Analiza RMA se bazează pe lectura economică a unui tablou de bord cu indicatori selecționați, completați de un set mai larg de indicatori auxiliari, de instrumente analitice, de cadre de evaluare și de informații relevante suplimentare, inclusiv date și previziuni publicate recent. RMA din acest an include o evaluare prospectivă consolidată a riscurilor la adresa stabilității macroeconomice și a evoluției dezechilibrelor macroeconomice. RMA include, de asemenea, o analiză a implicațiilor la nivelul zonei euro ale dezechilibrelor macroeconomice din statele membre. RMA identifică statele membre pentru care ar trebui realizate bilanțuri aprofundate pentru a se evalua dacă acestea sunt afectate de dezechilibre care necesită adoptarea unor măsuri de politică [articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011]. Luând în considerare discuțiile privind RMA cu Parlamentul European, precum și dezbaterile din cadrul Consiliului și al Eurogrupului, Comisia va pregăti ulterior bilanțuri aprofundate pentru statele membre în cauză. Bilanțurile aprofundate vor fi publicate în primăvara anului 2021 și vor furniza baza pentru evaluarea efectuată de Comisie cu privire la existența și gravitatea dezechilibrelor macroeconomice și pentru identificarea lacunelor în materie de politici. 1.Rezumat Prezentul Raport privind mecanismul de alertă (RMA) este elaborat în contextul crizei COVID-19. Având în vedere modificarea rapidă și puternică a condițiilor economice generată de criza COVID-19, lectura economică a prezentului raport include o evaluare prospectivă consolidată a riscurilor pentru stabilitatea macroeconomică și a evoluției dezechilibrelor macroeconomice. În acest scop, este necesar ca analiza să meargă dincolo de datele anuale finale ale tabloului de bord al RMA, care în acest an acoperă perioada până în 2019. Astfel, comparativ cu rapoartele din anii precedenți, raportul din acest an utilizează într-o mai mare măsură previziunile și datele de mare frecvență pentru a evalua implicațiile potențiale ale crizei COVID-19. Actualul ciclu de supraveghere din cadrul semestrului european este ajustat temporar pentru a asigura implementarea coerentă și eficace a Mecanismului de redresare și reziliență (MRR), fapt ce va afecta și punerea în aplicare a procedurii privind dezechilibrele macroeconomice (PDM). Strategia anuală privind creșterea durabilă (ASGS) pentru 2021, care a fost adoptată la jumătatea lunii septembrie, a lansat ciclul semestrului european din acest an și a stabilit orientări strategice pentru punerea în aplicare a MRR. MRR prevede adoptarea de către statele membre a unor planuri de redresare și reziliență care vor prevedea reforme și investiții menite să răspundă principalelor provocări economice și aliniate la prioritățile UE, inclusiv recomandările specifice fiecărei țări adresate statelor membre în ultimii ani și în special în ciclurile semestrului european din 2019 și 2020. Prin urmare, MRR este o oportunitate pentru ca statele membre să implementeze reforme și investiții în conformitate cu recomandările din cadrul PDM care abordează cauzele structurale persistente aflate la baza dezechilibrelor macroeconomice existente. Monitorizarea specifică a răspunsurilor la nivel de politici la dezechilibrele macroeconomice existente nu are loc în toamna anului 2020, ci va avea loc o monitorizare în contextul evaluării planurilor de redresare și reziliență. Următoarele bilanțuri aprofundate vor fi publicate în primăvara anului 2021, împreună cu evaluarea programelor de stabilitate și de convergență, și vor analiza în detaliu gravitatea și evoluția dezechilibrelor deja identificate și riscurile apariției de noi dezechilibre. Majoritatea dezechilibrelor macroeconomice existente erau în curs de corectare, pe fondul condițiilor macroeconomice favorabile, înainte de izbucnirea crizei COVID-19. Dezechilibrele de flux, cum ar fi deficitele de cont curent excesiv de mari sau expansiunea puternică a creditului, au fost corectate în anii care au urmat crizei financiare din 2008, în contextul unei ample reduceri a gradului de îndatorare a sectorului privat. Expansiunea economică începută în 2013 a sprijinit corectarea dezechilibrelor de stoc, care a început mai târziu și a progresat mai lent, determinând reducerea ponderii datoriei sectorului privat, a datoriei publice și a datoriei externe în PIB și consolidarea bilanțului băncilor. În același timp, în ultimii ani, expansiunea economică a generat anumite riscuri de supraîncălzire, în principal la nivelul dinamicii prețurilor locuințelor și al evoluțiilor în materie de competitivitate prin costuri, în special în țările în care creșterea economică a fost înfloritoare. O serie de dezechilibre macroeconomice existente sunt agravate de criza COVID-19 și pot apărea noi riscuri. În mod concret, ponderea datoriei publice și a datoriei sectorului privat în PIB este în creștere. În viitor, rambursarea datoriei sectorului privat ar putea fi pusă în pericol de nivelurile scăzute ale activității economice, de falimente și de o piață slabă a forței de muncă. Aceste probleme legate de datorie pot afecta bilanțurile băncilor, reducând și mai mult rentabilitatea acestora. În același timp, dinamica excesivă a costului forței de muncă și a prețurilor locuințelor din ultima perioadă ar urma să se estompeze, însă pot apărea preocupări dacă această ajustare se transformă în corecții excesive în sens descrescător, în special în ceea ce privește prețurile locuințelor în statele membre cu datorii ale gospodăriilor deja ridicate. Analiza orizontală prezentată în RMA conduce la o serie de concluzii: ·Potrivit estimărilor, evoluțiile la nivelul conturilor curente din majoritatea statelor membre ale UE ca urmare a crizei COVID-19 nu vor fi majore. Deficitele de cont curent rămân moderate în majoritatea țărilor. Există în continuare excedente importante, deși în ultimii ani acestea s-au redus. Conturile curente ar urma să se modifice într-o măsură relativ mică în contextul crizei COVID-19. Acest lucru contrastează puternic cu evoluțiile din timpul crizei financiare mondiale, când deficitele din țările UE au fost semnificative, iar criza a determinat corectarea lor. Cu toate acestea, stabilitatea cifrelor conturilor curente maschează schimbări importante în privința contribuției diferitelor sectoare la poziția externă globală, deoarece creșterile mari ale capacității de finanțare a sectorului privat sunt contrabalansate de o deteriorare substanțială a capacității de finanțare a guvernelor din cauza eforturilor lor de a atenua impactul crizei. ·Se preconizează că îmbunătățirile înregistrate în ultimii ani la nivelul poziției investiționale internaționale nete (PIIN) a majorității statelor membre vor înceta. Deși în mai multe state membre persistă încă dezechilibre externe importante, îmbunătățirile PIIN au continuat în 2019 în majoritatea țărilor UE, determinate de valori ale conturilor curente peste nivelurile de stabilizare a PIIN, de creșterea PIB-ului nominal și, în unele cazuri, de efectele pozitive semnificative ale evaluării. În viitor, se preconizează că îmbunătățirile ponderii PIIN în PIB vor înceta, ca urmare a contracției mari a PIB-ului în 2020 și a stabilității relative a conturilor curente. ·La începutul crizei COVID-19, în unele state membre din afara zonei euro au apărut unele tensiuni legate de finanțarea externă. Fluxurile de capital și cursurile de schimb ale unor state membre din afara zonei euro au făcut obiectul unei presiuni a pieței pe o perioadă scurtă de timp, la sfârșitul lunii martie și în luna aprilie, pe fondul unei creșteri a aversiunii față de risc. Aceste presiuni s-au diminuat între timp, în contextul îmbunătățirii rezultatelor pe piețele financiare. ·Impactul crizei COVID-19 asupra pieței forței de muncă a fost relativ moderat până în prezent, în raport cu amploarea recesiunii, fapt care s-a datorat și măsurilor de politică precum schemele de lucru cu program redus, însă se preconizează o creștere a șomajului. Criza a pus capăt anilor de îmbunătățire a piețelor forței de muncă din întreaga UE. Până în prezent, acest lucru a condus în cea mai mare parte la o scădere a numărului mediu de ore pe lucrător, în timp ce numărul de șomeri a crescut doar într-o mică măsură. Acest fenomen de menținere a locurilor de muncă (labour hoarding) (altfel spus, păstrarea angajaților de către întreprinderi) care a caracterizat multe economii ale UE în 2020 se datorează în mare parte inițiativelor subvenționate de guverne de menținere a locurilor de muncă, în special schemelor temporare de lucru cu program redus. Cu toate acestea, se preconizează că șomajul va crește, cu o oarecare întârziere, așa cum se întâmplă de regulă după perioadele de recesiune. Există riscul unor pierderi semnificative de locuri de muncă cu precădere în sectoarele puternic afectate de pandemie, în funcție de durata acestor efecte, dar și de forța reacției politice. ·Costurile unitare ale muncii (ULC) au cunoscut o accelerare în mai multe țări din UE în ultimii ani, având în vedere creșterile salariale și creșterea slabă a productivității, dar se preconizează că se vor modera în viitor, după o creștere puternică în 2020. În mai multe țări din Europa Centrală și de Est și în țările baltice, s-a înregistrat în ultimii ani o dinamică puternică a costului unitar al muncii în contextul unei creșteri economice solide. Scăderea productivității muncii ca urmare a scăderii producției combinate cu menținerea locurilor de muncă ar urma să determine o nouă creștere a costului unitar al muncii în 2020, în ciuda încetinirii semnificative a creșterii salariilor. În 2021, se preconizează că redresarea progresivă a activității economice va genera o relansare a productivității globale, ceea ce ar compensa parțial creșterea costului unitar al muncii în 2020. ·Datoria întreprinderilor ar urma să crească în mod considerabil în toate statele membre în 2020, în special din cauza nevoilor de lichidități. Împrumuturile pentru finanțarea capitalului circulant au crescut semnificativ în contextul epidemiei de COVID-19, iar creditele acordate societăților nefinanciare au crescut în majoritatea țărilor. Garanțiile pentru credite au ajutat întreprinderile să se împrumute pentru a-și sprijini activitatea și, de asemenea, să își consolideze pozițiile de trezorerie. Moratoriile privind rambursarea datoriilor au contribuit, la rândul lor, la creșterea datoriei. Se preconizează că nivelurile din ce în ce mai mari ale datoriei, combinate cu scăderea semnificativă a PIB-ului în 2020, vor crește considerabil ponderea datoriei în PIB, în special pe termen scurt. În viitor, este probabil ca dinamica ponderii datoriei în PIB să se îmbunătățească odată cu redresarea, dar serviciul datoriei poate fi dificil, în special în sectoarele afectate de pandemie pe termen mai lung. Acest lucru ar avea un impact și asupra bilanțurilor contabile ale creditorilor. ·Dinamica datoriei gospodăriilor pare relativ limitată. Înainte de criza COVID-19, creditele acordate gospodăriilor au început să crească din nou într-un ritm dinamic în mai multe țări, după ani de reducere a gradului de îndatorare sau de dinamică modestă. Evoluția stocului datoriei gospodăriilor pare să înregistreze o ușoară scădere în 2020. Acest lucru se întâmplă în pofida impactului moratoriilor privind datoriile, care au redus presiunile asupra lichidității pentru gospodăriile îndatorate și au încetinit ritmul rambursărilor. Ponderea datoriei gospodăriilor în PIB este în creștere mecanică în 2020, având în vedere scăderea PIB-ului. În același timp, economiile gospodăriilor au crescut în contextul unei scăderi drastice a consumului. Perspectivele de rambursare a datoriilor pentru gospodării sunt umbrite de deteriorarea piețelor forței de muncă.

·Creșterea prețurilor locuințelor a rămas robustă în 2020, cu accelerări în unele țări, însă este posibil să apară o moderare și o eventuală corecție în sens descrescător. În 2019, prețurile locuințelor au continuat să crească la rate ridicate, inclusiv în mai multe țări care prezentau riscuri de supraevaluare. Impactul crizei asupra perspectivelor de ocupare a forței de muncă și asupra veniturilor gospodăriilor se va reflecta, în mod normal, într-o moderare a dinamicii prețurilor locuințelor. Cele mai recente date trimestriale indică deja o scădere a piețelor locuințelor în mai mult de jumătate dintre țările UE. Previziunile privind creșterea prețurilor locuințelor sugerează aplicarea de corecții în sens descrescător în marea majoritate a statelor membre în perioada 2020-2021. ·După ce a urmat o tendință descendentă în ultimii ani, pe fondul unei creșteri mai puternice a PIB-ului nominal, datoria guvernamentală se află în prezent în creștere rapidă în toate statele membre, în special în cele în care criza COVID-19 a avut cel mai mare impact. În ultimii ani, datoria guvernamentală a continuat să scadă în majoritatea statelor membre, însă, în câteva țări cu datorii ridicate, reducerile au lipsit sau au fost limitate. În timpul crizei, guvernele din întreaga UE au lăsat stabilizatorii automați să funcționeze și au furnizat sprijin bugetar direct și sprijin pentru lichidități pentru a atenua criza sanitară și reducerea cheltuielilor sectorului privat. Ponderile datoriei guvernamentale au un ritm de creștere mai mare acolo unde nivelurile datoriilor anterioare crizei erau deja cele mai ridicate, reflectând totodată faptul că recesiunea a fost mai accentuată în aceste țări. Relaxarea excepțională a politicii monetare și diverse inițiative la nivelul UE și la nivelul zonei euro au menținut costurile de finanțare la un nivel minim istoric și au sprijinit încrederea. În timp ce unele țări au profitat de nivelul ridicat de lichiditate și de cerere din partea investitorilor pentru a prelungi structura scadențelor datoriei lor suverane, structura datoriei guvernamentale ar putea genera riscuri pentru alte țări, în special din cauza scadențelor scurte și a ponderii ridicate a datoriei exprimate în valută. ·Condițiile din sectorul bancar s-au îmbunătățit în ultimii ani, însă șocul cauzat de COVID-19 ar putea pune la încercare reziliența sectorului bancar din UE. Condițiile din sectorul bancar s-au îmbunătățit considerabil de la criza financiară mondială, cu rate de adecvare a capitalului și rezerve de lichiditate mai puternice decât în urmă cu un deceniu. Cu toate acestea, sectorul a continuat să fie pus în dificultate de nivelurile reduse de rentabilitate în contextul unor rate scăzute ale dobânzilor și, în câteva țări, de nivelul încă relativ ridicat al creditelor neperformante. Lichiditatea amplă furnizată de băncile centrale a contribuit la evitarea unei crize a creditelor după declanșarea epidemiei de COVID-19, iar suspendarea plăților de dividende și relaxarea temporară a cadrului de reglementare oferă la rândul lor un spațiu de manevră băncilor. Se preconizează că actuala criză va afecta calitatea activelor și perspectivele de rentabilitate. Creșterea dificultăților de rambursare a datoriei de către întreprinderi și gospodării s-ar putea traduce în apariția de noi credite neperformante în viitor, în special după expirarea moratoriilor asupra datoriilor. Corecțiile în sens descrescător ale prețurilor locuințelor pot afecta evaluările garanțiilor și, implicit, bilanțurile băncilor. Șocul produs de COVID-19 exacerbează dezechilibrele existente în zona euro, fapt care evidențiază necesitatea de a utiliza în mod optim măsurile de sprijin ale UE. Potrivit previziunilor economice ale Comisiei din toamna anului 2020, statele membre cele mai afectate din punct de vedere economic de criza COVID-19, din cauza gravității pandemiei sau a dependenței de sectoarele foarte expuse, sunt caracterizate de stocuri relativ mari ale datoriei guvernamentale și externe. Astfel, criza COVID-19 pare să accentueze modelele existente în zona euro în ceea ce privește îndatorarea internă și externă. Unele dintre țările puternic afectate de criza COVID-19 au fost caracterizate în ultimul timp de o creștere potențială slabă. Prin urmare, pandemia ar putea exacerba și divergențele economice. În paralel, în pofida scăderii mari a cererii la nivel mondial, se preconizează că în zona euro în ansamblu va persista un excedent comercial, ceea ce înseamnă că cererea internă la nivelul agregat al zonei euro ar putea fi extinsă și mai mult pentru a stimula redresarea, sprijinind în același timp eforturile BCE de a atinge ținta de inflație. Având în vedere creșterea gradului de îndatorare în toate statele membre, MRR și alte instrumente de sprijin financiar create la nivelul zonei euro și la nivelul UE, inclusiv SURE, REACT-EU și o mai mare flexibilitate pentru utilizarea fondurilor UE rămase, pot ajuta statele membre să creeze condițiile necesare pentru o redresare durabilă și să consolideze reziliența. În perspectivă, este important ca măsurile de sprijin, reformele și investițiile implementate în întreaga zonă euro să fie combinate într-un mod care să remedieze în mod eficient dezechilibrele macroeconomice, în special în cazurile în care acestea sunt excesive. În ansamblu, în contextul crizei COVID-19, riscurile par să fie în creștere în țările în care au fost identificate deja dezechilibre (excesive). Într-o anumită măsură, criza COVID-19 reprezintă un regres în ceea ce privește reducerea treptată a dezechilibrelor în multe state membre, care a fost determinată în principal de expansiunea economică începută în 2013. În același timp, supraîncălzirea preexistentă, legată de creșterea puternică a prețurilor locuințelor și a costului unitar al muncii, apare acum ca fiind un risc mai scăzut pe termen mediu, existând chiar posibilitatea unor corecții în sens descrescător. Deși presiunile asupra fluxurilor de capital și a cursurilor de schimb s-au dovedit a fi de scurtă durată în 2020 până în acest moment, percepția pieței ar putea rămâne volatilă. Prin urmare, supravegherea trebuie să se concentreze asupra țărilor în care riscurile sunt în creștere, care coincid în mare parte cu țările în care au fost deja identificate dezechilibre. În plus, evoluțiile trebuie monitorizate îndeaproape și în alte state membre, inclusiv în câteva economii din afara zonei euro, în care preocupările legate de sustenabilitatea externă s-au concretizat în presiuni pe piață în timpul primăverii, precum și în statele membre cu niveluri foarte ridicate ale datoriei. Creșterea ponderii datoriei sectorului privat și a datoriei guvernamentale în PIB în 2020 necesită o monitorizare atentă, însă, în această etapă, nu se impune realizarea unor noi bilanțuri aprofundate. Riscurile de dezechilibre macroeconomice, în special cele legate de creșterea ponderii datoriei în PIB, se agravează, în special în țările deja identificate ca fiind afectate de dezechilibre sau de dezechilibre excesive. Creșterile semnificative ale ponderii datoriei în PIB în 2020 se datorează, în mare măsură, efectului mecanic al recesiunilor temporare, dar de mare amploare, de reducere a numitorului acestui raport. Aceste creșteri ale datoriei guvernamentale și ale datoriei întreprinderilor sunt legate și de ajustarea la șocul puternic cu caracter excepțional cauzat de COVID-19 și de rezultatul unor eforturi de politică deliberate și temporare (legate, de asemenea, de măsuri precum garanțiile bancare și moratoriile privind rambursările) de a atenua impactul crizei și de a preveni repercusiunile încă și mai grave ale pandemiei asupra activității economice, a veniturilor și a stabilității macroeconomice. Prevenirea unei agravări și a unei permanentizări a recesiunii este un răspuns necesar pentru îmbunătățirea perspectivelor în materie de datorie, chiar dacă aceasta presupune creșteri temporare ale datoriei. Vor fi pregătite bilanțuri aprofundate pentru statele membre care se confruntă deja cu dezechilibre sau cu dezechilibre excesive. În conformitate cu practicile prudențiale consacrate, vor fi realizate bilanțuri aprofundate pentru a se evalua dacă dezechilibrele existente se corectează, persistă sau se agravează, acordându-se în același timp atenția cuvenită politicilor corective puse în aplicare. Prin urmare, este prevăzută elaborarea de bilanțuri aprofundate pentru cele 12 state membre în care au fost identificate dezechilibre și dezechilibre excesive în urma constatărilor incluse în bilanțurile aprofundate din februarie 2020 . În prezent sunt identificate dezechilibre în nouă state membre (Croația, Franța, Germania, Irlanda, Țările de Jos, Portugalia, România, Spania și Suedia), în timp ce în Cipru, Grecia și Italia sunt identificate dezechilibre excesive. Prezentul RMA evidențiază evoluțiile potențial riscante dintr-o serie de state membre pentru care nu vor fi pregătite bilanțuri aprofundate. După izbucnirea epidemiei de COVID-19, au apărut riscuri legate de finanțarea externă în unele țări din afara zonei euro. Ungaria pare a fi un caz în care interacțiunea dintre împrumuturile guvernamentale și finanțarea externă merită monitorizată. Datoria guvernamentală este finanțată parțial în valută, ceea ce reflectă caracterul deschis al economiei și faptul că o parte din veniturile sectorului public și ale sectorului privat sunt denominate în valută. Cu toate acestea, datoria guvernamentală are o scadență foarte scurtă și este deținută într-o proporție importantă de sectorul bancar intern, în timp ce rezervele oficiale de la începutul anului 2020 erau aproape de nivelurile minime prudențiale. Deși presiunile de pe piață s-au redus comparativ cu cele din primăvară și, în prezent, nu există indicii solide ale unor riscuri de dezechilibre, astfel de riscuri pot să reapară în viitor și necesită așadar o monitorizare atentă. Implicațiile creșterii ponderii datoriei în PIB trebuie, de asemenea, monitorizate în mai multe state membre care nu fac în prezent obiectul supravegherii PDM. În Belgia, se preconizează că atât datoria sectorului privat, cât și datoria guvernamentală vor crește și mai mult peste pragurile PDM. Statele membre în care se preconizează că datoria sectorului privat se află în creștere și se situează peste prag sunt Danemarca, Finlanda și Luxemburg. În Austria și Slovenia se preconizează că datoria guvernamentală va crește și mai mult peste 60 % din PIB. Măsura în care aceste evoluții implică riscuri suplimentare pentru stabilitatea macroeconomică este caracterizată de un grad ridicat de incertitudine, având în vedere în special necesitatea de a lua în considerare și perspectivele de creștere pe termen mediu și lung și modul în care acestea sunt afectate de criza COVID-19. Prin urmare, deși creșterea preconizată a ponderii datoriei necesită o monitorizare atentă, în acest stadiu nu este necesar să se realizeze un bilanț aprofundat și pentru alte state membre. 2. Evoluția perspectivelor economice: implicații pentru dezechilibrele macroeconomice din zona euro Pandemia de COVID-19 a reprezentat un șoc fără precedent pentru economie. Ea a determinat luarea unor măsuri restrictive pentru limitarea răspândirii epidemiei începând cu luna martie 2020, care au fost relaxate treptat începând din luna mai în majoritatea statelor membre. Măsurile instituite au fost în general proporționale cu gravitatea urgenței sanitare, dar cu diferențe semnificative de la o țară la alta. Din cauza pandemiei de COVID-19, șocul major la nivelul cererii care a afectat consumul a fost agravat de restricțiile la nivelul ofertei aplicabile pe durata măsurilor de izolare. Dinamica consumului rămâne scăzută în comparație cu tendințele anterioare declanșării epidemiei, în special pentru activitățile de servicii în cadrul cărora evitarea contactelor umane este mai dificilă. Investițiile sunt în continuare afectate de incertitudini puternice. Reducerea veniturilor și a ratei de ocupare a forței de muncă, precum și dinamica modestă a pieței exporturilor, vor continua să frâneze cererea. Perturbarea unor lanțuri valorice și măsurile de distanțare la locul de muncă continuă să afecteze oferta, ceea ce duce la scăderea productivității. Uniunea Europeană și alte zone ale lumii se află în prezent în mijlocul unui nou val al pandemiei, iar gravitatea și durata acestuia sunt extrem de incerte. În ansamblu, previziunile economice ale Comisiei din toamna anului 2020 anunță o scădere a PIB-ului în 2020 cu -7,8% în zona euro și cu -7,4% în UE. În pofida redresării preconizate pentru 2021, se estimează că nivelurile PIB-ului se vor situa sub nivelurile din 2019, din perioada anterioară crizei (graficul 1) . Răspunsurile politice excepționale au contribuit la atenuarea consecințelor economice ale crizei COVID-19. În întreaga Uniune și în regiuni majore ale lumii au fost luate măsuri extraordinare la nivel de politici pentru a preveni prăbușirea veniturilor în urma măsurilor restrictive și a reduce riscul pierderii unui număr mare de locuri de muncă și riscul de falimente. Guvernele au oferit sprijin bugetar prin intermediul schemelor de lucru cu program redus și au sporit ajutorul pentru venit acordat șomerilor. Au fost acordate moratorii pentru plata impozitelor și pentru rambursarea împrumuturilor ipotecare. De asemenea, au fost acordate garanții pentru împrumuturile bancare, pentru a preveni contracția creditului. BCE a adoptat o gamă largă de măsuri de sprijin pentru a menține stabilitatea financiară și buna funcționare a piețelor financiare, inclusiv furnizarea de lichidități suplimentare pentru bănci, relaxarea cerințelor în materie de garanții, precum și achiziții suplimentare substanțiale de active din sectorul public și privat în cadrul programului de achiziționare de active (APP) și al programului de achiziționare în regim de urgență în caz de pandemie (PEPP). Mecanismul unic de supraveghere (MUS) a relaxat cerințele de reglementare impuse băncilor într-un mod anticiclic. Mecanismul european de stabilitate (MES) a pus la dispoziția tuturor statelor membre din zona euro o măsură de sprijin în contextul crizei provocate de pandemie, pe baza liniei sale de credit cu condiții mai stricte (ECCL). UE și statele sale membre au instituit trei plase de siguranță pentru lucrători, întreprinderi și state: un instrument de sprijin temporar pentru atenuarea riscurilor de șomaj într-o situație de urgență (SURE), fondul de garantare paneuropean al Băncii Europene de Investiții și măsura de sprijin în contextul crizei provocate de pandemie din cadrul MES. Comisia propus noi instrumente de promovare a redresării (Next Generation EU) care au fost aprobate de Consiliul European în iulie, în special un amplu Mecanism de redresare și de reziliență. Acest mecanism oferă granturi și împrumuturi pentru a încuraja reformele și investițiile în vederea sporirii potențialului de creștere, a consolidării rezilienței economice și sociale și a facilitării tranziției ecologice și digitale, în conformitate cu obiectivele Uniunii în acest sens. Au fost luate o serie de alte măsuri de politică, inclusiv accelerarea și flexibilizarea utilizării fondurilor UE rămase, instituirea unui cadru temporar pentru ajutoarele de stat și activarea clauzei derogatorii generale din Pactul de stabilitate și creștere.



Graficul 1: PIB în prețuri constante în comparație cu nivelurile din perioada anterioară crizei Graficul 2: Percepția generală asupra economiei și indici bursieri, 2013-2020 Surse: previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2020 Surse: Comisia Europeană și BCE, date furnizate de DataStream Epidemia de COVID-19 a fost urmată de reacții inițiale puternice pe piețele financiare. Acestea au anticipat o recesiune majoră la scurt timp după declanșarea crizei COVID-19. Piețele bursiere s-au prăbușit în contextul revizuirii perspectivelor în materie de profituri ale întreprinderilor. Valorile de pe piața obligațiunilor au reflectat orientarea către plasamente cu grad ridicat de siguranță, astfel încât s-a înregistrat o creștere a primelor de risc pentru obligațiunile de stat, percepute ca fiind mai riscante de către investitori, iar spreadurile obligațiunilor corporative sunt în creștere, în special pentru segmentele cu rating scăzut. Dinamica înregistrată de cursurile de schimb a reflectat presiunile asupra piețelor emergente în contextul ieșirilor de capital și al corecțiilor importante în sens descrescător ale prețurilor petrolului și ale materiilor prime. Totodată, au fost resimțite unele presiuni descendente asupra monedelor unora dintre statele membre care nu fac parte din zona euro. S-au observat tensiuni îndeosebi în legătură cu monedele și randamentul obligațiunilor din state membre din afara zonei euro care au adoptat regimuri flexibile de curs de schimb în contextul unei volatilități crescute a fluxurilor de capital. Condițiile de pe piețele financiare s-au îmbunătățit substanțial ca urmare a măsurilor de sprijin luate de autoritățile publice, fiind decuplate de perspectivele economiei reale. Piețele bursiere și piețele de obligațiuni s-au redresat în contextul reducerii primelor de risc. Piețele valutare s-au stabilizat, la fel ca și piețele de mărfuri. Pierderile acumulate în urma epidemiei de COVID-19 au fost reduse în mod substanțial, iar volatilitatea pieței a fost ținută sub control. În contextul intervențiilor masive, prompte și credibile din partea autorităților publice, piețele financiare par să se fi decuplat de perspectivele economiei reale, care sunt încă marcate de riscuri semnificative de deteriorare ( graficul 2 ). Există un grad ridicat de incertitudine în ceea ce privește perspectivele economice, legată de evoluția pandemiei, precum și de răspunsurile politice și de schimbările de comportament ale agenților economici. Efectele recesiunilor din primăvara anului 2020 nu s-au manifestat încă pe deplin în ceea ce privește implicațiile asupra ocupării forței de muncă, a falimentelor și a bilanțurilor băncilor. Al doilea val al pandemiei la care asistăm în acest moment are un impact asupra perspectivelor de creștere din cauza introducerii de noi măsuri de ținere sub control a pandemiei. Se preconizează că acestea vor afecta activitatea economică și percepția generală asupra economiei pe termen scurt, cu efecte negative asupra consumului și a investițiilor, însă într-o măsură mai mică decât în primăvară, deoarece abordarea până în prezent a fost mai bine țintită. În consecință, după o revenire puternică în al treilea trimestru, creșterea PIB-ului UE pare să stagneze în al patrulea trimestru al anului 2020. În plus, pot apărea din nou tensiuni comerciale și geopolitice. Orientarea expansionistă a autorităților bugetare și monetare a fost considerată, până în prezent, credibilă de către piețele financiare, iar retragerea prematură a măsurilor de politică ar fi riscantă. Nu pot fi excluse o reevaluare a riscurilor și noi episoade de criză financiară, în special în țările care combină un grad ridicat de îndatorare, poziții externe slabe și nevoi de finanțare mari care nu pot fi satisfăcute integral pe plan intern. În schimb, progresele mai rapide în controlarea pandemiei și implementarea unor politici ambițioase și coordonate în cadrul UE ar putea permite o redresare mai rapidă. Evoluțiile economice actuale au implicații asupra dezechilibrelor macroeconomice. Ponderea datoriei guvernamentale și a datoriei sectorului privat în PIB este în creștere în majoritatea statelor membre. Aceasta se datorează atât rezultatului mecanic al recesiunilor care reduc numitorul raportului dintre datorie și PIB, cât și creșterii împrumuturilor în sectorul public și în sectorul întreprinderilor în vederea atenuării impactului crizei COVID-19. În cele din urmă, înrăutățirea perspectivelor pentru datoria guvernamentală și datoria sectorului privat este un risc care ar putea avea un impact asupra bilanțurilor sectorului financiar, afectate în mod direct de șocul cauzat de COVID-19 și din perspectiva unei reduceri a rentabilității. În același timp, tendințele observate în mai multe state membre în ceea ce privește scăderea competitivității prin cost și preț, precum și creșterea puternică a prețurilor locuințelor sunt susceptibile să înceteze în prezent. Acest lucru ridică, în schimb, întrebări cu privire la implicațiile unei inversări a acestor tendințe. Mai exact, evoluțiile slabe sau negative ale veniturilor din muncă pot determina o reducere a capacității de rambursare pentru gospodării, în timp ce corecțiile negative ale prețurilor locuințelor, în special dacă au loc în țări cu niveluri ridicate ale datoriei gospodăriilor și dacă se produc mod dezordonat, pot afecta bilanțurile bancare, deoarece duc la reducerea valorilor garanțiilor.

Surse: Eurostat, previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2020 și COVID-19 Government Response Tracker al Universității Oxford Surse: AMECO și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2020. Notă: deși diferența dintre PIB și cererea internă ar trebui să fie egală, prin definiție, cu balanța comercială, datele nu sunt pe deplin aliniate din cauza discrepanțelor în materie de raportare din interiorul zonei euro. Șocul cauzat de COVID-19 pare să accentueze dezechilibrele existente în interiorul zonei euro. Deși nivelul datoriei nu pare să fi fost un factor care a agravat în mod semnificativ recesiunile post-COVID-19, majoritatea țărilor care au fost afectate cel mai puternic de pandemia de COVID-19 și care au fost nevoite să pună în aplicare măsuri de izolare au înregistrat stocuri relativ mari ale datoriei publice sau private ( graficul 3 ). Acest lucru înseamnă că, din cauza recesiunilor relativ puternice, ponderea datoriei în PIB este în creștere în special în țările în care stocurile datoriei erau deja comparativ mari. Unele dintre țările debitoare nete care au fost grav afectate de pandemie sunt, de asemenea, caracterizate de o pondere relativ mare a veniturilor din turism (de exemplu, Cipru, Grecia, Portugalia, Spania), care sunt expuse în mod deosebit la criza COVID-19, ceea ce are implicații și asupra soldurilor lor externe. Pe scurt, criza COVID-19 pare să consolideze tendințele existente în zona euro în ceea ce privește divergențele economice și gradul de îndatorare internă și externă. Având în vedere scăderea masivă a cererii agregate, se preconizează că reducerea progresivă a excedentului balanței comerciale a zonei euro se va încheia. Excedentul comercial din zona euro este în scădere din 2017 și ar urma să rămână în mare parte stabil în 2020 și 2021. Se preconizează că scăderea PIB-ului în 2020 și redresarea sa în 2021 vor corespunde, în linii mari, evoluției cererii interne. În aceeași ordine de idei, dinamica importurilor din zona euro ar trebui să se alinieze îndeaproape la cea a exporturilor. Prin urmare, se așteaptă ca excedentul comercial al zonei euro să nu scadă în continuare, în contextul unei deteriorări a deviației PIB în 2020 care se preconizează că va fi mai puternică decât cea observată în 2009 după criza financiară. În paralel, se preconizează că inflația de bază va rămâne scăzută ( graficul 4 ).



Graficul 5: Evoluția contului curent din zona euro: defalcare pe țări Graficul 6: Capacitatea netă de finanțare/necesarul net de finanțare în zona euro Surse: Balanța de plăți, Eurostat, și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2020. Notă: Contul curent din ZE-19 pentru anii 2020 și 2021 corespunde cifrelor ajustate din previziunile Comisiei Europene din toamna anului 2020, care iau în calcul discrepanțele în materie de raportare dintre diferitele autorități statistice naționale din interiorul zonei euro (a se vedea nota de subsol 17). Surse: AMECO, Eurostat, previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2020. Notă: cifrele privind totalul economiei din ZE-19 pentru 2020 și 2021 corespund cifrelor ajustate din previziunile Comisiei Europene din toamna anului 2020. Pentru anii anteriori, cifrele privind totalul economiei din ZE-19 corespund capacității/necesarului net de finanțare din datele Eurostat referitoare la balanța de plăți. Datele privind gospodăriile și sectorul întreprinderilor pentru 2020 și 2021 sunt calculate ca sumă a țărilor din ZE-19, cu excepția Maltei, pentru care nu există date disponibile. Graficul 7: Cursurile de schimb nominale efective (NEER) Surse: BCE



Excedentul de cont curent al zonei euro ca procent din PIB este în scădere din 2017 și se preconizează că va continua să scadă în 2020. Contul curent al zonei euro a crescut până în 2017 pe fondul unei reduceri pe scară largă a gradului de îndatorare, iar ulterior a înregistrat o reducere. Pentru 2019, balanța contului curent al zonei euro este estimată la 2,3 % din PIB ( graficul 5 ). În timp ce, între 2017 și 2018, reducerea excedentului de cont curent a fost asociată în principal cu evoluțiile balanței comerciale a bunurilor, legate în special de tensiunile comerciale și de o factură la energie mai ridicată, în 2019, scăderea s-a datorat în mare măsură balanței serviciilor. Cu toate acestea, excedentul de cont curent din zona euro a rămas în 2019 cel mai mare la nivel mondial în termeni nominali. Valoarea sa, inclusiv cea ajustată ciclic, a fost ușor superioară normei de cont curent care corespunde fundamentelor economice, estimate la 2 % din PIB-ul zonei euro . În cazul menținerii politicilor actuale, se preconizează că excedentul de cont curent din zona euro va scădea în continuare până la 1,8 % din PIB în 2020 și va ajunge la 1,9 % din PIB în 2021, conform previziunilor Comisiei Europene din toamna anului 2020, așadar sub nivelul actual estimat al normei contului curent. Reducerea preconizată a excedentului din zona euro se datorează parțial unei facturi reduse la energie; aprecierea substanțială a monedei euro care a început odată cu anul 2020 ( graficul 7 ) ar urma să determine, de asemenea, o reducere a contului curent în viitor. Repartizarea geografică a excedentului de cont curent din zona euro rămâne stabilă, în timp ce schimbările majore au loc în ceea ce privește contribuția diferitelor sectoare ale economiei. Excedentul din zona euro reflectă în principal excedentele considerabile, dar în scădere constantă, înregistrate în Germania și în Țările de Jos, ale căror balanțe externe combinate au reprezentat 2,7 % din PIB-ul zonei euro în 2019. Se preconizează că balanțele contului curent din zona euro vor avea o oarecare stabilitate în toate țările și în 2020 și 2021 ( graficul 5 ). Stabilitatea cifrelor contului curent maschează însă modificările considerabile ale capacității de finanțare în sectoarele economiei, deoarece creșterea semnificativă a capacității de finanțare a sectorului privat este aproape integral compensată de o deteriorare a capacității de finanțare a sectorului administrației publice ( graficul 6 ). Această tendință, observată pentru întreaga zonă euro, este valabilă și în interiorul țărilor. În 2020, creșterea semnificativă a economiilor din sectorul gospodăriilor este legată într-o proporție considerabilă de măsurile de izolare și de dinamica scăzută a consumului de servicii care permit o distanțare fizică redusă, precum și de economiile de precauție cu scopul de a face față unei incertitudini sporite. Creșterea puternică a capacității de finanțare a societăților este asociată parțial cu o scădere a investițiilor și este parțial rezultatul unei creșteri a economiilor de precauție. Scăderea veniturilor publice și măsurile bugetare instituite pentru amortizarea impactului pandemiei de COVID-19 asupra veniturilor se traduc într-o deteriorare substanțială a capacității de finanțare a sectorului public. Pentru 2021 sunt prevăzute tendințe similare, deși mai puțin marcate. În viitor, contracararea riscurilor macroeconomice tot mai mari necesită o implementare eficace a măsurilor de sprijin ale UE. ·Criza actuală este fundamental diferită de criza financiară din 2008. În timp ce aceasta din urmă a fost în mare măsură rezultatul corectării dezechilibrelor nesustenabile (îndatorarea excesivă a sectorului financiar, bulele imobiliare, deficitele externe mari și în creștere și creșterea datoriilor publice într-o perioadă favorabilă), criza COVID-19 este rezultatul unor șocuri asupra economiei cauzate de restricțiile impuse de autorități și de modificări ale modelelor comportamentale determinate de preocupările legate de sănătate. Aceste șocuri au loc într-un context în care, datorită condițiilor economice favorabile din ultimul timp, majoritatea pozițiilor externe au ajuns la echilibru sau înregistrează un excedent, reducerea efectului de levier în sectorul financiar din ultimii ani a creat rezerve de capital solide în sectorul bancar, reducerea gradului de îndatorare a sectorului privat a redus ponderea datoriei private în PIB la niveluri cu mult sub nivelurile maxime observate înainte de criza financiară din 2008, iar ponderea datoriei publice în PIB a intrat pe o traiectorie descendentă în majoritatea statelor membre din zona euro. ·În viitor, perspectivele de rambursare a datoriei depind în mod esențial de asigurarea redresării economice și de consolidarea fundamentelor economice, ceea ce necesită o orientare expansionistă pe tot parcursul anului 2021. O redresare sustenabilă este crucială atât pentru sectorul administrației publice, în ceea ce privește dinamica veniturilor publice, cât și pentru sectorul societăților financiare și nefinanciare, în măsura în care capacitatea de rambursare depinde de rentabilitate, și pentru gospodării, întrucât perspectivele pentru sustenabilitatea datoriei ipotecare depind de dinamica veniturilor și a ocupării forței de muncă.

·O utilizare eficace a instrumentelor disponibile instituite la nivelul zonei euro și la nivelul UE, alături de implementarea efectivă a reformelor și a investițiilor necesare, ar contribui la promovarea unei redresări durabile și la consolidarea rezilienței. Este esențial ca finanțarea UE să fie complet absorbită și direcționată către utilizările cele mai productive. Acest lucru ar consolida impactul economic al fondurilor și ar preveni riscul ca această creștere a cheltuielilor într-un interval de timp scurt să genereze o creștere excesivă a activităților necomerciale și dezechilibre externe în țările în care intrările de capital reprezintă o parte importantă din PIB. ·În perspectivă, este important ca măsurile de sprijin, reformele și investițiile implementate în întreaga zonă euro să fie combinate într-un mod care să remedieze în mod eficient dezechilibrele macroeconomice, în special în cazurile în care acestea sunt excesive. 3. Dezechilibre, riscuri și ajustare: principalele evoluții din statele membre RMA se bazează pe lectura economică a tabloului de bord al indicatorilor din cadrul PDM, care constituie un dispozitiv de filtrare pentru identificarea unor dovezi prima facie cu privire la riscurile și vulnerabilitățile potențiale. Tabloul de bord include 14 indicatori cu praguri orientative în următoarele domenii: pozițiile externe, competitivitate, datoria sectorului privat și datoria guvernamentală, piețele locuințelor, sectorul bancar și ocuparea forței de muncă. Tabloul se bazează pe date concrete de bună calitate statistică, pentru a asigura stabilitatea și coerența datelor între țări. În conformitate cu Regulamentul privind PDM [Regulamentul (UE) nr. 1176/2011], valorile din tabloul de bord nu sunt citite mecanic în evaluările incluse în RMA, ci sunt supuse unei lecturi economice care permite o înțelegere mai aprofundată a contextului economic global, ținând seama de considerente specifice fiecărei țări . Un set de 28 de indicatori auxiliari completează lectura tabloului de bord. Comparativ cu RMA anterioare, raportul din acest an utilizează într-o mai mare măsură previziunile și datele de mare frecvență pentru a evalua și implicațiile crizei COVID-19 în contextul unei incertitudini majore. Aceste implicații nu pot fi deduse din tabloul de bord oficial al RMA, întrucât acesta reflectă doar datele până în 2019. Valorile variabilelor din tabloul de bord și ale altor variabile relevante pentru analiza PDM pentru 2020 și 2021 au fost estimate așadar pe baza datelor incluse în previziunile Comisiei și a previziunilor pentru momentul prezent (nowcast) care utilizează datele infra-anuale (a se vedea caseta 1 pentru detalii pentru fiecare variabilă din tabloul de bord). Deși acest exercițiu pare a fi necesar pentru a evalua evoluțiile în curs, trebuie reamintită totodată incertitudinea considerabilă care stă la baza acestor previziuni. În evaluarea RMA, la fel ca în anii precedenți, se iau în considerare informațiile din cadrele de evaluare, precum și constatările din bilanțurile aprofundate existente și din analizele relevante. Analiza Comisiei continuă să fie supusă principiilor transparenței în ceea ce privește analiza și datele utilizate, precum și prudenței în privința concluziilor, din cauza rezervelor legate de calitatea datelor. Datele din tabloul de bord sugerează că recenta corectare a dezechilibrelor de stoc se va încheia, iar riscurile de supraîncălzire observate în ultimii ani ar urma să se diminueze ca efect al crizei. Contabilizarea valorilor care depășesc pragurile din tabloul de bord al RMA din ultimii ani evidențiază o serie de tendințe, prezentate în cele ce urmează ( graficul 8 ). ·Expansiunea economică începută în 2013 a contribuit la reducerea ponderii datoriei sectorului privat și a datoriei guvernamentale în PIB, datorită efectelor de numitor favorabile. Acest lucru se reflectă în scăderea numărului de țări care prezintă rate ale datoriei peste praguri până în 2019. Criza COVID-19 pare să pună capăt acestei tendințe. ·După corectarea deficitelor mari de cont curent din anii 2000, ultimul deceniu a fost marcat de acumularea unor excedente considerabile de cont curent pentru unele economii, care au fost reduse în ultimii ani. Criza COVID-19 nu ar trebui să modifice în mod fundamental ajustarea externă, întrucât impactul său asupra conturilor externe ar trebui să fie limitat, numărul de țări care depășesc pragurile pentru balanțele contului curent și PIIN fiind doar marginal afectat. ·Creșterea rapidă a costurilor unitare ale muncii și a prețurilor locuințelor a dus la mai multe valori care depășesc pragurile relevante în ultimii ani. Se preconizează că aceste presiuni de supraîncălzire care s-au manifestat în țările cu o creștere rapidă vor fi eliminate treptat de criza COVID-19. Acest lucru este cel mai vizibil la nivelul prețurilor locuințelor, care se preconizează că vor scădea, iar numărul țărilor care riscă să depășească pragul se va reduce. Creșterea costului unitar al muncii poate, de asemenea, să încetinească, însă numai după o creștere temporară, dar bruscă, în 2020, peste jumătate dintre statele membre riscând să depășească pragul. Acest lucru reflectă efectul mecanic al unei productivități vizibil mai scăzute din cauza activității drastic reduse și a nivelului de ocupare, mai puțin afectat. Se preconizează că REER vor depăși pragurile în mare măsură din cauza evoluției cursurilor de schimb nominale. Surse: Eurostat și calculele serviciilor Comisiei (a se vedea și caseta 1). Notă: Numărul țărilor care înregistrează valori peste prag ale variabilelor din tabloul de bord se bazează pe tabloul de bord publicat împreună cu RMA anual corespunzător. Este posibil ca eventualele revizuiri ex post ale datelor să implice o diferență între numărul de valori care depășesc pragul, calculat pe baza celor mai recente cifre pentru variabilele din tabloul de bord, și numărul raportat în graficul de mai sus. Pentru abordările urmate pentru previziunile referitoare la indicatorii din tabloul de bord în anii 2020 și 2021, a se vedea caseta 1. Pentru următorii indicatori sunt făcute previziuni numai pentru anul 2020: fluxul de credite către sectorul privat, datoria sectorului privat, pasivele sectorului financiar, șomajul pe termen lung, șomajul în rândul tinerilor. Caseta 1: Previziuni nowcast referitoare la indicatorii principali din tabloul de bord Pentru a consolida elementele prospective ale lecturii tabloului de bord, analiza RMA se bazează, de asemenea, ori de câte ori este posibil, pe previziuni și proiecții pentru 2020 și 2021 și pe „previziuni pentru momentul prezent” (nowcast) pentru anul în curs. Ori de câte ori sunt disponibile, aceste cifre se bazează pe previziunile Comisiei din toamna anului 2020. În caz contrar, cifrele prezintă previziuni nowcast pe baza unor substituenți elaborați de serviciile Comisiei special în scopul prezentului RMA. Tabelul de mai jos rezumă ipotezele utilizate pentru cifrele din previziuni și din previziunile nowcast aferente indicatorilor principali din tabloul de bord. A se remarca faptul că cifrele referitoare la PIB utilizate ca numitori în anumite raporturi provin din previziunile din toamnă ale Comisiei. În cazul variațiilor multianuale (cum ar fi variația pe cinci ani a cotelor de piață ale exporturilor), numai componenta pentru 2020 și 2021 se bazează pe previziuni, în timp ce componentele aferente anului 2019 sau anilor anteriori utilizează datele Eurostat care stau la baza tabloului de bord al PDM. Tabel: Abordări pentru previziuni și previziuni nowcast referitoare la indicatorii principali ai tabloului de bord al PDM Indicator Abordare Surse de date Balanța contului curent, % din PIB (media pe 3 ani) Valorile din previziunile din toamnă ale Comisiei privind balanța contului curent (conceptul balanței de plăți) AMECO Poziția investițională internațională netă (% din PIB) Previziunile din toamnă ale Comisiei pentru capacitatea netă de finanțare/necesarul net de finanțare din economie conțin variația PIIN care reflectă tranzacțiile; alte efecte (de exemplu, variații ale evaluării) sunt luate în considerare până în T2 2020 și se presupune că rămân nule ulterior. AMECO, Eurostat Cursul de schimb real efectiv - 42 de parteneri comerciali, deflator IAPC (variație % pe 3 ani) Valorile din previziunile de toamnă ale Comisiei AMECO Cota de piață a exporturilor - % din exporturile mondiale (variație % 5 ani) Cifrele se bazează pe previziunile Comisiei referitoare la i) exporturile nominale de bunuri și servicii pentru statele membre ale UE (conceptul conturilor naționale) și (ii) la volumele exporturilor (de bunuri și servicii) pentru restul lumii, transpuse în niveluri nominale de către Comisie cu ajutorul deflatorului importurilor din SUA și al previziunilor privind cursul de schimb EUR/USD AMECO Indicele costului unitar nominal al muncii, 2010=100 (variație % pe 3 ani) Valorile din previziunile de toamnă ale Comisiei AMECO Indicele prețurilor locuințelor (2015=100), corectat (variație % pe 1 an) Previziuni calculate pe baza unui model de evaluare a locuințelor prezentat statelor membre în contextul grupului de lucru EPC LIME. Previziunile reprezintă variațiile procentuale ale prețurilor reale ale locuințelor preconizate pe baza fundamentelor economice (populație, previziuni privind venitul disponibil, fond locativ, rata dobânzii pe termen lung și deflatorul aferent cheltuielilor pentru consumul privat final), precum și termenul de corectare a erorilor care rezumă ajustarea prețurilor în raport cu relația lor pe termen lung cu fundamentele economice. Eurostat, serviciile Comisiei. Fluxul de credite către sectorul privat, consolidat (% din PIB) Cifra pentru 2020 reprezintă un substituent pentru fluxurile de credite din T1-T3 2020, utilizând date consolidate din conturile sectoriale trimestriale ale BCE pentru T1-T2 2020, plus substituenți pentru anumite componente ale fluxului de credite din T3 2020. Aceștia din urmă utilizează fluxurile de împrumuturi ale IFM către sectorul privat din setul de date BSI al BCE pentru a proiecta componentele împrumuturilor bancare în T3 2020 și emisiunile de titluri de datorie nominale din setul de date SEC al BCE pentru a proiecta emisiunile de obligațiuni în T3 2020. BCE (QSA, BSI, SEC) Datoria sectorului privat, consolidată (% din PIB) Cifra pentru 2020 este un substituent pentru valoarea datoriei sectorului privat la sfârșitul T3 din 2020. Aceasta utilizează date consolidate din conturile sectoriale trimestriale ale BCE pentru T2 2020. Această cifră este proiectată la T3 2020 folosind cifrele împrumuturilor bancare (bazate pe BCE BSI) și date privind obligațiunile (bazate pe BCE SEC). BCE (QSA, BSI, SEC) Datoria brută a administrației publice (% din PIB) Valorile din previziunile de toamnă ale Comisiei AMECO Rata șomajului (media pe 3 ani) Valorile din previziunile de toamnă ale Comisiei AMECO Total pasive ale sectorului financiar, neconsolidate (variație % pe 1 an) Cifra pentru 2020 reprezintă creșterea pasivelor IFM conform datelor BCE până în septembrie 2020. BCE (BSI) Rata de participare la forța de muncă - % din totalul populației în vârstă de 15-64 de ani (variație pe 3 ani în puncte procentuale) Variațiile din 2020 și 2021 se bazează pe previziunile din toamnă ale Comisiei pentru variația întregii forțe de muncă (toate vârstele) minus previziunile de toamnă ale Comisiei pentru variația populației (grupa de vârstă 15-64). AMECO Rata șomajului de lungă durată - % din populația activă în vârstă de 15-74 de ani (variație pe 3 ani în puncte procentuale) Previziunile nowcast pentru 2020 se bazează pe cele mai recente date (T1-T2 2020, în ipoteza unei rate constante pentru restul anului) Eurostat (ancheta asupra forței de muncă) Rata șomajului în rândul tinerilor - % din populația activă în vârstă de 15-24 de ani (variație pe 3 ani în puncte procentuale) Previziunile nowcast pentru 2020 se bazează pe cele mai recente date (ianuarie-septembrie 2020, în ipoteza unei rate constante pentru restul anului) Eurostat (ancheta asupra forței de muncă)

3.1 Sectorul extern și competitivitatea Conturile curente au fost, în general, destul de stabile în 2019. După o tendință generală de slăbire a pozițiilor de cont curent în 2018, pe fondul scăderii cererii de export la nivel mondial și al creșterii prețurilor la petrol, variațiile contului curent între 2018 și 2019 nu au prezentat o tendință clară și au rămas relativ limitate ( graficul 10 ). În 2019, s-au observat îmbunătățiri semnificative în Bulgaria, Danemarca și Lituania, în timp ce contul curent al Ciprului a intrat din ce în ce mai mult pe un teritoriu negativ. Unele excedente mari au scăzut într-o oarecare măsură, inclusiv în Germania și în Țările de Jos. ·Două state membre înregistrează pentru 2019 deficite de cont curent care depășesc pragul inferior din tabloul de bord al PDM. Deficitul ridicat al Ciprului s-a deteriorat și mai mult în 2019 și, prin urmare, media pe 3 ani a rămas sub pragul PDM și sub norma corespunzătoare de cont curent și nivelul necesar pentru a aduce PIIN pe un teritoriu prudențial în următorii 10 ani. După o ușoară deteriorare suplimentară a contului curent al României, media pe 3 ani a acestuia a ajuns la pragul PDM în 2019, această valoare fiind la rândul său în mod vizibil inferioară normei corespunzătoare. ·În 2019, în majoritatea statelor membre, deficitele de cont curent erau superioare nivelurilor de referință specifice fiecărei țări, cu unele excepții notabile ( graficul 9 ) . Conturile curente ajustate ciclic au fost în cea mai mare parte aproape de soldurile globale sau peste acestea, reflectând impactul negativ al ciclului economic în curs de încetinire. Balanțele contului curent ale Ciprului și României sunt sub norma contului curent justificată de elementele fundamentale. Deficitele Ciprului, Greciei și Portugaliei se situează sub nivelul necesar pentru a asigura convergența PIIN către un nivel prudent. ·Trei țări din UE continuă să înregistreze excedente de cont curent care depășesc pragul superior stabilit în tabloul de bord al PDM și nivelurile de referință specifice fiecărei țări. Acesta a fost cazul Danemarcei, al Germaniei și al Țărilor de Jos timp de aproape un deceniu. În timp ce Danemarca și-a mărit excedentul în 2019, balanțele Germaniei și Țărilor de Jos au continuat să scadă treptat. În Țările de Jos, balanțele contului curent sunt determinate, de asemenea, de activitățile societăților multinaționale, care afectează atât balanța comercială, cât și pe cea a veniturilor. Previziunile indică o anumită stabilitate a conturilor curente și în 2020 și 2021, dar cu schimbări majore în ceea ce privește contribuția diferitelor sectoare ale economiei la poziția externă. Criza COVID-19 aduce cu sine o scădere majoră a exporturilor și a importurilor, de proporții relativ asemănătoare. Deși capacitatea totală de finanțare a țărilor UE nu se modifică radical, se produc schimbări semnificative în ceea ce privește capacitatea de finanțare a diferitelor sectoare ale economiei. În 2020, pozițiile guvernelor au înregistrat scăderi substanțiale ca urmare a măsurilor de sprijin pe care le-au luat pentru a atenua recesiunea puternică, scăderi care compensează economiile nete mai mari realizate de gospodării și întreprinderi ( graficul 11 ). ·Se preconizează că cifrele contului curent al unor țări debitoare nete care se bazează în mare măsură pe exporturile de servicii turistice se vor deteriora. Acesta este îndeosebi cazul Croației, al Ciprului, al Greciei și al Maltei. ·Excedentele mari vor scădea în 2020, cu reduceri substanțiale în Germania și în Țările de Jos în anii 2020 și 2021. Surse: Eurostat și calculele efectuate de serviciile Comisiei. Notă: Țările sunt clasificate în funcție de balanța contului curent în 2019. Balanțele contului curent ajustate ciclic: a se vedea nota de subsol 23. Normele de cont curent: a se vedea nota de subsol 22. Nivelul contului curent cu efect de stabilizare a PIIN este definit ca fiind contul curent necesar pentru stabilizarea PIIN la nivelul actual în următorii 10 ani sau, în cazul în care PIIN actuală se situează sub pragul prudențial specific țării respective, contul curent necesar pentru a atinge pragul prudențial al PIIN în următorii 10 ani. Surse: Eurostat, previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2020 și calculele serviciilor Comisiei. Notă: Țările sunt prezentate în ordinea crescătoare a balanțelor contului curent în 2019. Surse: AMECO și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2020

Notă: O parte a variației capacității nete de finanțare a sectorului corporativ din Irlanda se situează în afara scării din graficul de mai sus. PIIN au continuat să se îmbunătățească în majoritatea statelor membre, însă stocurile ridicate ale datoriei externe persistă, iar criza ar putea agrava unele dintre aceste sarcini. Îmbunătățirile PIIN au continuat în 2019 în majoritatea țărilor UE, determinate de valori ale conturilor curente peste nivelurile de stabilizare a PIIN, de creșterea PIB-ului nominal și, în unele cazuri, de efectele pozitive semnificative ale evaluării. Cu toate acestea, PIIN rămân puternic negative într-o serie de țări din UE. În 2019, 11 state membre au înregistrat PIIN care depășeau pragul din tabloul de bord de -35 % din PIB, cu unul mai puțin decât în 2018. În aceste țări, valorile sunt inferioare celor care ar putea fi justificate de fundamentele economice (norme de PIIN) și, în cele mai multe cazuri, sunt, de asemenea, inferioare pragurilor prudențiale corespunzătoare ( graficul 12 ). Criza a stopat îmbunătățirea ponderilor mai puternic negative ale PIIN în PIB. ·Unele țări din zona euro, cum ar fi Cipru, Grecia, Irlanda și Portugalia, au în continuare PIIN puternic negative sub -100 % din PIB. În aceste patru țări, PIIN se situează cu mult atât sub normele de PIIN, cât și sub pragurile prudențiale. În Irlanda, la fel ca în Cipru, nivelurile PIIN reflectă într-o mare măsură relațiile financiare transfrontaliere ale societăților multinaționale și importanța deosebită a entităților cu scop special. Aceste patru țări, alături de Spania, prezintă o incidență puternică a datoriei în cadrul PIIN, așa cum o demonstrează PIIN puternic negativă exceptând instrumentele care nu prezintă risc de neplată (NENDI). În cazul Greciei, datoria publică externă semnificativă, adesea în condiții extrem de preferențiale, reprezintă cea mai mare parte a PIIN. În 2020, reducerile puternice preconizate ale PIB ar trebui să aibă un oarecare efect negativ asupra ponderilor PIIN în PIB, care se estimează că în multe cazuri vor scădea. ·În țările cu PIIN mai moderat negative care depășesc pragul din tabloul de bord, PIIN se situează sub nivelul așteptat în lumina fundamentelor economice specifice fiecărei țări, dar sunt uneori apropiate sau superioare pragurilor prudențiale. Aceste țări, și anume Croația, Ungaria, Letonia, Polonia, România și Slovacia, precum și alte țări din Europa Centrală și de Est și țări baltice, tind să fie beneficiare nete de ISD, astfel încât cifrele NENDI sunt mai favorabile. Modificările preconizate pentru aceste țări în 2020 sunt, în general, de la slabe la moderate. ·Majoritatea PIIN puternic pozitive au crescut și mai mult în 2019. Germania, Danemarca și Țările de Jos înregistrează PIIN pozitive care au depășit 70 % din PIB, creșterea lor în 2019 fiind susținută și de efecte pozitive semnificative ale evaluării. PIIN din Belgia, Malta și Luxemburg depășesc 50 % din PIB. În toate aceste cazuri, valorile PIIN sunt vizibil superioare normelor corespunzătoare, și anume, peste nivelul care ar putea fi justificat sau așteptat pe baza fundamentelor economice specifice fiecărei țări. Izbucnirea crizei COVID-19 a fost urmată de tensiuni legate de finanțarea externă în unele țări din afara zonei euro. La începutul crizei COVID-19, în majoritatea economiilor emergente cu cursuri de schimb volatile au avut loc scurgeri de capital și deprecieri ale capitalului. Piețele au anticipat soluțiile de compromis posibile ale autorităților monetare între sprijinirea economiilor și stabilizarea monedelor. Au existat totodată tensiuni vizibile și în privința unora dintre monedele statelor membre din afara zonei euro care au adoptat regimuri flexibile de curs de schimb. Au fost observate deprecieri în special în lunile martie și aprilie, cu precădere în Ungaria, însă presiunea s-a redus și monedele s-au stabilizat în mai, iar în unele cazuri s-au apreciat în lunile următoare. Deși tensiunile de pe piețele financiare și implicit riscurile de finanțare externă par să fi scăzut ulterior, câteva state membre din afara zonei euro pot rămâne vulnerabile în cazul unei reapariții a aversiunii sporite la risc pe piețele financiare mondiale sau a volatilității fluxurilor de capital. O serie de condiții, printre care și perspectivele în materie de nevoi de finanțare externă, inclusiv ale guvernului, și disponibilitatea rezervelor valutare pot juca un rol în acest sens. Surse: Eurostat și calculele serviciilor Comisiei (a se vedea și caseta 1). Notă: Țările sunt prezentate în ordinea descrescătoare a ponderii PIIN în PIB în 2019. NENDI este PIIN din care se exclud instrumentele care nu prezintă risc de neplată. Pentru conceptele de normă de PIIN și prag prudențial al PIIN, a se vedea nota de subsol 25. NENDI pentru IE, LU și MT se situează în afara scării. Costul unitar al muncii (ULC) a continuat să crească în mod dinamic în mai multe țări ale UE în 2019, dar aceste tendințe sunt în scădere din cauza crizei COVID-19. Tabloul de bord prezintă indicatori ai creșterii costului unitar al muncii care depășesc pragul în opt țări în 2019, același număr ca în anul precedent: Bulgaria, Cehia, Estonia, Letonia, Lituania, Luxemburg, România și Slovacia; cu excepția Luxemburgului, toate aceste țări depășeau pragul încă din 2018. Începând cu anul 2013, creșterea costului unitar al muncii s-a accelerat în țările baltice și în diferite țări din Europa Centrală și de Est, într-un context de creștere economică puternică, de piețe tensionate ale forței de muncă și de deficite de competențe. Se preconizează că evoluțiile de după izbucnirea epidemiei de COVID-19 vor fi marcate de o creștere punctuală a ULC în 2020, urmată de o dinamică mai moderată. Ca urmare a crizei COVID-19, creșterea ULC se va accentua în mod considerabil în întreaga UE în 2020, în condițiile în care productivitatea scade aproape peste tot. Cu toate acestea, se preconizează că această evoluție va fi parțial inversată în 2021, deoarece, odată cu redresarea economică preconizată, productivitatea se va redresa și va determina o scădere considerabilă sau o stagnare a ULC în contextul scăderii salariilor ( graficul 13 , partea de sus). ·În multe țări, creșterile salariale au fost cel mai puternic factor de creștere a ULC în 2019, însă criza determină în prezent o moderare semnificativă a salariilor. Criza pune capăt presiunilor de supraîncălzire observate până în 2019. Se preconizează că salariile și remunerațiile vor crește mai moderat în majoritatea țărilor UE în 2020 și 2021. În 2020, această situație reflectă în principal efectul reducerii orelor de lucru, în mare parte în contextul schemelor temporare de lucru cu program redus. Potrivit acestor scheme, lucrătorii își păstrează locurile de muncă, dar orele de lucru și salariile sunt reduse. ·Creșterea productivității muncii a rămas limitată în 2019, iar criza afectează și mai mult productivitatea în 2020. În 2020, se preconizează că productivitatea, măsurată ca producție per persoană angajată, va scădea drastic în aproape toate țările UE. Recesiunea din 2020 a fost însoțită de o reducere a muncii. Aceasta se explică însă în principal prin reducerea numărului de ore lucrate, în timp ce numărul șomerilor s-a modificat doar într-o mică măsură. Prin urmare, atunci când productivitatea este măsurată ca producție pe oră de lucru, pierderile par mai moderate ( graficul 13 al patrulea panou). Fenomenul menținerii locurilor de muncă, observat într-o măsură considerabilă și generalizat în întreaga UE, a fost favorizat de utilizarea pe scară largă a schemelor de lucru cu program redus subvenționate de guverne . În 2021, pe măsură ce redresarea se va concretiza, se așteaptă o creștere a cifrelor productivității. Cu toate acestea, în cele mai multe cazuri se preconizează că nivelul productivității va rămâne apropiat de nivelul de dinainte de criză sau sub acesta. Graficul 13: Creșterea costului unitar al muncii în ultimii ani, remunerație și productivitate Surse: AMECO; date pentru 2020 și 2021 provenind din previziunile Comisiei Europene din toamna anului 2020. Datele se referă la numărul de salariați și de persoane ocupate.

Notă: În fiecare grafic, țările sunt prezentate în ordinea crescătoare a variabilei respective în 2019. Din perspectiva zonei euro, se preconizează că evoluția costului unitar al muncii va deveni mai puțin favorabilă reechilibrării decât în trecut. În 2019, creșterea costului unitar al muncii a fost ușor mai ridicată în mai multe țări creditoare nete, inclusiv Germania, Luxemburg și Țările de Jos, decât în unele țări debitoare nete, printre care Cipru, Grecia, Irlanda, Spania și Portugalia. Cu toate acestea, se preconizează că, în 2020 și 2021 în ansamblu, creșterea costului unitar al muncii se va accentua aproape în același ritm în ambele grupuri de țări și, prin urmare, nu va contribui la o reechilibrare mai marcată a pozițiilor externe ( graficul 14 ). În același timp, o serie de țări debitoare nete au fost printre cele mai afectate de criza COVID-19 (a se vedea și secțiunea 2) și, prin urmare, înregistrează o încetinire mai pronunțată a activității, astfel încât presiunile privind costurile și salariile ar putea fi mai puțin răspândite în țările respective în viitor. Surse: AMECO, date pentru 2020 și 2021 provenind din previziunile Comisiei Europene din toamna anului 2020. Note: Țările cu PIIN > +35 % din PIB sunt DE, LU, NL, BE, MT. Țările cu PIIN între 35 % și -35 % din PIB sunt FI, EE, IT, LT, FR, SI, AT. Restul țărilor se încadrează în grupul cu PIIN < -35 % din PIB. Țările sunt grupate în funcție de valorile medii ale PIIN din perioada 2017-2019. În aceeași perioadă, țările creditoare nete au înregistrat un excedent mediu de cont curent. Cifrele se referă la mediile ponderate în funcție de PIB pentru cele trei grupuri de țări. Dinamica cursurilor de schimb reale efective (REER) este determinată din ce în ce mai mult de volatilitatea cursurilor de schimb nominale. Între 2016 și 2018, REER au fost în creștere în majoritatea statelor membre, având în vedere aprecierea monedei euro ( graficul 15 ). Pierderile de competitivitate au fost cele mai evidente atunci când au fost măsurate din perspectiva costurilor unitare ale muncii. Cu toate acestea, în 2019, competitivitatea s-a îmbunătățit pe fondul unei deprecieri tranzitorii a monedei euro. Având în vedere aceste evoluții din 2019, numai Estonia a depășit pragurile din cauza aprecierii REER pe baza IAPC, comparativ cu șase țări în 2018, fapt ce reflectă și o dinamică redusă a inflației. În viitor, se preconizează că aprecierea monedei euro în 2020 va implica pierderi de competitivitate globale în toate țările din zona euro, în timp ce monedele unor țări din afara zonei euro au înregistrat deprecieri. ·Deprecierile nominale au fost frecvente în 2019, în timp ce în 2020 se observă diferențe mai mari de la o țară la alta în ceea ce privește evoluțiile monetare. Majoritatea țărilor UE au înregistrat deprecieri nominale în 2019, acestea fiind și mai puternice pentru unele state membre din afara zonei euro, în special Ungaria, România și Suedia. În 2020, euro a început să se aprecieze din nou după izbucnirea epidemiei de COVID-19. În afara zonei euro, monedele fie au urmat în general evoluția monedei euro, fie s-au apreciat semnificativ (Suedia), fie s-au depreciat considerabil, în special în cazul Ungariei și, într-o mai mică măsură, al Cehiei și Poloniei. ·REER bazate pe ULC s-au apreciat în majoritatea statelor membre în 2019, dar mai puțin puternic decât în ultimii ani, iar criza reduce și mai mult tendințele de apreciere. În special, o serie de țări din Europa Centrală și de Est au continuat să afișeze o apreciere reală mai puternică în 2019. Este vorba de unele țări din zona euro, în special țările baltice și Slovacia, și țări din afara zonei euro, în special Bulgaria, Cehia și România. Dintre țările creditoare nete, numai Germania și Malta au prezentat o apreciere semnificativă a REER. După aprecierile reale prognozate pentru 2020 în majoritatea țărilor, reflectând creșterea temporară a ULC, previziunile mai modeste privind creșterea ULC pentru 2021 ar urma să determine, de asemenea, o limitare a aprecierilor reale în majoritatea țărilor UE. ·Se observă în continuare o comprimare a marjei preț-cost în majoritatea statelor membre. În ultimii ani, a fost observată o dinamică a REER pe baza ULC superioară dinamicii REER pe baza PIB, care a continuat până în 2019, deși într-un ritm mai lent, ceea ce sugerează o nouă scădere a marjelor de profit . Această tendință a continuat în 2020, cel mai vizibil în unele țări din Europa Centrală și de Est, în Belgia, Grecia, Malta și Spania. ·În viitor, măsurile REER sugerează că evoluțiile în materie de competitivitate prin costuri ar putea deveni mai puțin favorabile reechilibrării decât în trecut. În perioada 2020-2021, se preconizează că țările care sunt mari debitori neți sau țările care au fost mai afectate de recesiunea cauzată de COVID-19, cum ar fi Croația, Franța, Italia, Portugalia sau Spania, vor înregistra câștiguri de competitivitate limitate sau chiar zero în raport cu Germania și Țările de Jos. ·Nivelul indicilor REER depășește nivelurile de referință în special în statele membre care au fost caracterizate de tendințe mai îndelungate de dinamică puternică a prețurilor. Acesta este, în special, cazul țărilor din Europa Centrală și de Est. Surse: AMECO, date pentru 2020 și 2021 provenind din previziunile Comisiei Europene din toamna anului 2020. Notă: Țările sunt prezentate în ordinea crescătoare a variației medii anuale a cursului de schimb real efectiv (REER) pe baza deflatorului costului unitar al muncii în anii 2017-2019. REER și cursul de schimb nominal efectiv (NEER) sunt calculate în raport cu 37 de parteneri comerciali. Nivelul indicelui REER bazat pe PIB este exprimat ca diferență procentuală în raport cu un nivel de referință care reprezintă REER compatibil cu fundamentele economice. Interpretarea graficului indică decalajul dintre nivelul REER observat și nivelul de referință al REER: valorile pozitive ale indicelui indică o supraevaluare, iar valorile negative, o subevaluare.

Creșterea cotelor de piață ale exporturilor a încetinit în 2019 și se preconizează că va scădea în continuare pentru majoritatea statelor membre. În 2019, niciun stat membru nu a înregistrat pierderi de cote de piață ale exporturilor sub pragul din tabloul de bord (pe baza variațiilor cumulate ale cotelor pe o perioadă de 5 ani). Epidemia de COVID-19 modelează un mediu comercial foarte diferit, cu implicații pentru cotele de piață ale exporturilor. ·Se preconizează că în 2020 cotele de piață ale exporturilor vor scădea în aproximativ jumătate dintre statele membre ale UE. Criza reduce mai puternic schimburile comerciale din interiorul UE în comparație cu comerțul extra-UE. Acest lucru se datorează faptului că, până în prezent, criza COVID-19 a avut un impact mai puternic asupra UE în comparație cu alte zone ale lumii. Întrucât țările UE fac schimburi comerciale preponderent între ele, principalele lor piețe de export au scăzut în comparație cu cele ale altor zone ale lumii, ceea ce implică, de asemenea, o pierdere de cote de piață pentru majoritatea țărilor UE. ·Cotele de piață ale exporturilor au scăzut cel mai puternic în cazul țărilor care exportă intensiv servicii, în special servicii turistice. Comerțul este în scădere îndeosebi în sectorul serviciilor, în principal turismul, care este puternic afectat de restricțiile privind călătoriile în străinătate și de schimbarea comportamentului consumatorilor. Se preconizează că în 2020 cotele de piață ale exporturilor vor scădea cel mai mult în Croația, Cipru, Grecia, Franța, Italia, Portugalia și Spania, toate aceste țări fiind caracterizate de o dependență puternică de sectorul turismului atât de grav afectat. În schimb, se preconizează că Germania și Țările de Jos vor câștiga cote de piață ale exporturilor. 3.2 Datoria privată și piețele locuințelor Datoria sectorului privat ca procent din PIB a scăzut în majoritatea statelor membre până în 2019, în contextul unor evoluții economice favorabile, însă nivelurile datoriilor rămân ridicate în unele țări. Unsprezece state membre au depășit pragul din tabloul de bord pentru datoria privată totală în 2019, comparativ cu 12 în 2018: Ciprul, Danemarca, Irlanda, Luxemburgul, Țările de Jos și Suedia înregistrează ponderi ale datoriei private în PIB de peste 200 %, acestea reflectând, de asemenea, importanța considerabilă a întreprinderilor multinaționale și a entităților cu scop special în mai multe dintre aceste țări. Belgia, Finlanda, Franța și Portugalia înregistrează niveluri mai scăzute, dar depășesc și ele pragul. Datoriile diferă foarte mult de la o țară la alta, având în vedere factorii structurali specifici fiecărei țări. Cu toate acestea, în unele țări ale UE, datoriile par a fi ridicate și în raport cu nivelurile de referință care țin cont de fundamentele economice specifice ale acestor țări. În unele țări, datoriile par a fi ridicate și în raport cu pragurile prudențiale. ·Reducerea gradului de îndatorare a sectorului privat a continuat în 2019, majoritatea țărilor din UE înregistrând o pondere mai mică a datoriei private. Reducerea ponderii datoriei în PIB între 2018 și 2019 s-a datorat în principal creșterii PIB-ului nominal („reducerea pasivă a gradului de îndatorare”), în condițiile în care împrumuturile s-au accelerat într-un număr tot mai mare de țări în ultimii ani. ·Împrumuturile au fost din ce în ce mai dinamice în ultimii ani, în special pentru sectorul gospodăriilor. În pofida fluxurilor nete de credite în cea mai mare parte pozitive, ponderea datoriei societăților nefinanciare în PIB a scăzut în toate țările UE între 2018 și 2019, cu excepția Danemarcei, a Finlandei, a Franței, a Germaniei, a Luxemburgului și a Suediei. În ceea ce privește gospodăriile, s-au observat reduceri ale ponderii datoriei numai în aproximativ jumătate dintre statele membre. În ultimii ani, dinamica stocului datoriei (tranzacții care afectează stocul de credite și titluri de creanță în curs) a fost relativ puternică în ceea ce privește gospodăriile (a se vedea Raportul privind mecanismul de alertă 2020). Același tipar a fost observat din nou între 2018 și 2019. ·Datoria societăților nefinanciare a rămas peste nivelurile de referință în mai multe țări în 2019. În Belgia, Cipru, Danemarca, Franța, Irlanda, Luxemburg, Țările de Jos, Malta, Portugalia, Spania și Suedia, datoriile societăților nefinanciare au fost peste nivelurile justificate atât de fundamentele economice, cât și de pragurile prudențiale. Se preconizează că în 2020 datoria societăților nefinanciare se va apropia de pragurile prudențiale în Austria, Croația, Grecia și Italia și va continua să depășească nivelurile prudențiale în Finlanda ( graficul 16 ). Într-o serie de țări, în special în Belgia, Cipru, Irlanda, Luxemburg și Țările de Jos, datoria societăților nefinanciare este afectată în mod semnificativ de datoria transfrontalieră intra-grup și a entităților cu scop special. ·Datoria gospodăriilor a rămas peste nivelurile de referință în mai multe state membre în 2019. În Danemarca, Finlanda, Franța, Grecia, Țările de Jos, Portugalia, Spania și Suedia, nivelurile datoriei depășesc atât nivelul de referință bazat pe fundamente, cât și pragurile prudențiale ( graficul 21 ). Datoria gospodăriilor depășește nivelurile prudențiale în Belgia și Cipru și se apropie de pragurile prudențiale în Austria, Germania și Italia. În unele țări, ponderile datoriei pentru sectorul gospodăriilor par considerabil mai mari atunci când sunt calculate ca pondere din venitul brut disponibil al gospodăriilor. Acesta este cazul Irlandei, al Luxemburgului și al Maltei. În 2020, ponderea datoriei private este în creștere în majoritatea statelor membre, în special în ceea ce privește societățile nefinanciare. Estimările ponderii datoriei în PIB pentru societățile nefinanciare și gospodării (pe baza informațiilor disponibile provenite din datele lunare referitoare la stocurile datoriei) indică, pentru majoritatea țărilor UE, creșteri care nu sunt neglijabile. Aceste creșteri ale ponderilor datoriei sunt în mare măsură rezultatul mecanic al reducerii cifrelor PIB-ului ca numitor al raportului. Cu toate acestea, în special în ceea ce privește societățile nefinanciare, dinamica stocului datoriei joacă la rândul său un rol. Se așteaptă efectiv ca fluxurile nete de credite să fie mari în 2020 în majoritatea țărilor UE, în special în Belgia, Finlanda, Franța, Irlanda, Luxemburg, Spania și Suedia, în unele cazuri cu mult mai mari decât în 2019. Surse: Bilanțuri financiare sectoriale, Eurostat – împrumuturi (F4) plus titluri de creanță (F3), AMECO și estimările serviciilor Comisiei (a se vedea caseta 1). Notă: Țările sunt prezentate în ordinea descrescătoare a ponderii datoriei societăților nefinanciare în PIB în 2019. Cifrele de sub codurile de țară indică anul în care ponderea datoriei a atins nivelul de vârf. Pentru definiția nivelurilor de referință bazate pe fundamentele economice și a pragurilor prudențiale, a se vedea nota de subsol 34. În ceea ce privește societățile nefinanciare, pierderile semnificative și deficitul de lichidități explică nevoia tot mai mare de împrumuturi în 2020. ·În 2020, ponderile datoriei sunt în creștere în special în țările în care epidemia de COVID-19 afectează mai sever profiturile și fluxurile de trezorerie ale societăților nefinanciare. În general, țările în care se preconizează că profiturile nete din exploatare ale societăților vor scădea în mod substanțial în 2020 au avut tendința de a fi aceleași care au înregistrat cele mai mari fluxuri nete de credite (tranzacții) ca procent din PIB în 2019 (a se vedea graficul 20 ). ·A fost necesar un volum mai mare de împrumuturi pentru a finanța capitalul circulant al societăților nefinanciare și a constitui rezerve de lichidități, ceea ce implică faptul că datoria netă a societăților nefinanciare nu a crescut la fel de mult ca datoria brută. O parte din împrumuturi a fost utilizată pentru realimentarea și creșterea rezervelor de lichidități pentru a face față incertitudinii crescute legate de situația economică și pentru a profita de măsurile speciale temporare de susținere a fluxurilor de credite. Împrumuturile pentru finanțarea investițiilor au jucat un rol minor. Per ansamblu, în ciuda volumului de împrumuturi considerabil din 2020, se preconizează că rata economiilor societăților nu va scădea în mod substanțial. În plus, datorită investițiilor reduse, se preconizează că economiile nete ale societăților vor crește în toate țările UE (a se vedea graficul 11 ).

·Împrumuturile au fost facilitate de o serie de măsuri de politică. Pe lângă furnizarea unui volum important de lichidități băncilor de către autoritățile monetare și adaptarea reglementărilor prudențiale, garanțiile guvernamentale pentru credite au contribuit la menținerea fluxurilor de credite, în special către întreprinderile mici și mijlocii. ·Moratoriile privind rambursarea datoriei contribuie la creșterea dinamicii datoriei în 2020. Amânarea rambursării datoriei de către societățile nefinanciare permisă prin intermediul moratoriilor în întreaga UE, fie ca măsură luată de guverne, fie ca inițiativă voluntară a creditorilor, implică o creștere mecanică a dinamicii stocului datoriei. Acest lucru este confirmat de o relație pozitivă mult mai puternică în 2020 între variația datoriei societăților nefinanciare și împrumuturile noi acordate de IFM (excluzând renegocierile și rambursările) decât cea observată în 2019 (a se vedea graficul 17 și graficul 18 ). În 2020, dinamica datoriei a fost, prin urmare, mai puțin afectată de rambursări decât în trecut, cel mai probabil ca urmare a moratoriilor. ·Se așteaptă ca în viitor evoluția ponderii datoriei în PIB să fie mai limitată din mai multe motive. În primul rând, creșterea mecanică a ponderilor datoriei ca urmare a reducerii numitorului este de așteptat să fie de scurtă durată, deoarece ponderea datoriei în PIB în 2020 crește în principal din cauza unei recesiuni ciclice temporare (a se vedea graficul 19 ). În al doilea rând, măsurile excepționale instituite în 2020 vor fi eliminate treptat. Expirarea moratoriilor privind datoriile va conduce la creșterea rambursărilor. Eliminarea treptată a garanțiilor pentru credite va implica reducerea posibilităților de împrumut pentru întreprinderile aflate în dificultate. În plus, datele obținute în urma anchetelor sugerează că în viitor ar putea avea loc o înăsprire a condițiilor de creditare. În al treilea rând, societățile nefinanciare vor avea posibilitatea de a-și utiliza rezervele de lichidități ca alternativă la contractarea de noi împrumuturi. ·Dificultățile prelungite pentru sectorul societăților nefinanciare pot afecta perspectivele de investiții și de rambursare a datoriilor. Rentabilitatea va rămâne profund afectată, în special în sectoarele serviciilor expuse la efectele pandemiei. Acest lucru poate implica nu numai un nivel scăzut al investițiilor, ci și dificultăți de rambursare a datoriilor existente. La un nivel mai general, expirarea moratoriilor privind datoriile va implica o sarcină a datoriei mai mare, din cauza dobânzilor acumulate. Surse: Baza de date MIR a BCE, AMECO, Eurostat și calculele serviciilor Comisiei (a se vedea și caseta 1 pentru previziunile privind datoria privată). Notă: Împrumuturile IFM noi se referă la creditele noi acordate de către instituții financiare monetare (IFM) și includ numai noile împrumuturi acordate de IFM societăților nefinanciare, excluzând renegocierile și rambursările. Sunt excluse Belgia, Ciprul și Luxemburgul, care înregistrează valori excepționale, și Bulgaria, Danemarca, Irlanda și Suedia, din cauza indisponibilității datelor. Graficul 19: Defalcarea variației ponderii datoriei societăților nefinanciare în PIB (2019 – 2020) Graficul 20: Evoluția excedentului brut de exploatare în 2020 și credite nete (tranzacții) acordate societăților nefinanciare Surse: AMECO, Eurostat și estimări (a se vedea caseta 1) și calcule ale serviciilor Comisiei pe baza datelor lunare ale BCE privind împrumuturile IFM și tranzacțiile cu titluri de creanțe (fluxuri) cu sectorul privat din baza de date BSI, previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2020. Notă: Fluxurile nete de credite (tranzacții de împrumut) corespund tranzacțiilor de împrumut (F4) și cu titluri de creanță (F3) din conturile tranzacțiilor financiare sectoriale ale Eurostat. Excedentul brut de exploatare al societăților nefinanciare nu este disponibil pentru Bulgaria, Croația și Malta. Surse: Bilanțuri financiare sectoriale, Eurostat – împrumuturi (F4) plus titluri de creanță (F3), AMECO și estimările serviciilor Comisiei (a se vedea caseta 1). Note: Țările sunt prezentate în ordinea descrescătoare a ponderii datoriei gospodăriilor în PIB în 2019. Cifrele de sub codurile de țară indică anul în care ponderea datoriei a atins nivelul de vârf. Pentru definiția nivelurilor de referință bazate pe fundamentele economice și a pragurilor prudențiale, a se vedea nota de subsol 34. În ceea ce privește gospodăriile, epidemia de COVID-19 pare să fi condus la o dinamică mai atenuată a îndatorării, având în vedere perspectivele reduse de venituri și creșterea economiilor. ·Se preconizează că fluxurile nete de credite (tranzacții de împrumut) către gospodării vor fi aproape de zero sau moderate în 2020 pentru majoritatea țărilor UE. După cum se arată în graficul 22 , creșterea generalizată a ponderii datoriei gospodăriilor în PIB este determinată în mare măsură de prăbușirea PIB-ului, și nu de tranzacțiile de creditare și cu titluri de creanță, care sunt destul de limitate și par să se fi redus în aproape toate țările UE în comparație cu 2019. Diminuarea împrumuturilor contractate de gospodării pare a fi justificată de înrăutățirea perspectivelor de venituri pentru gospodării, la care se adaugă economiile sporite, parțial din motive de precauție și parțial din cauza măsurilor restrictive care reduc posibilitățile de consum. Diferențele de la o țară la alta pot fi legate de severitatea măsurilor de izolare și de încetarea achizițiilor de locuințe, de gradele diferite de sprijin guvernamental pentru veniturile gospodăriilor și de condițiile de creditare, precum și de condițiile de pe piața locuințelor. ·Diminuarea împrumuturilor contractate de gospodării are loc în pofida efectului moratoriilor. La fel ca în cazul societăților nefinanciare, moratoriile privind datoriile au un efect pozitiv asupra evoluției stocului datoriei din cauza reducerii rambursărilor. Din acest motiv, stocul datoriei gospodăriilor pare să scadă cu o viteză redusă. ·Se preconizează că dinamica datoriei gospodăriilor va rămâne moderată, iar pe măsură ce piețele forței de muncă se deteriorează pot apărea dificultăți de rambursare. În ciuda condițiilor financiare favorabile și a măsurilor guvernamentale de atenuare a efectelor crizei asupra pieței forței de muncă și a gospodăriilor, veniturile gospodăriilor vor rămâne sub presiune. În mod concret, în 2021 se preconizează o creștere generalizată a ratei șomajului, aflată în scădere până în 2020. Acest lucru va reflecta totodată pierderile de locuri de muncă în urma eliminării treptate a măsurilor luate de guverne pentru a atenua impactul pandemiei, în special a schemelor de lucru cu program redus subvenționate, care ar trebui să fie temporare pentru a evita menținerea locurilor de muncă în întreprinderi neviabile. Creșterea dificultăților de rambursare a datoriilor pentru gospodării s-ar putea materializa, de asemenea, în țări caracterizate deja de o datorie a gospodăriilor relativ ridicată ( graficul 23 ).

Surse: Fluxurile nete de credite (tranzacții de împrumut) corespund tranzacțiilor de împrumut (F4) și cu titluri de creanță (F3) din conturile tranzacțiilor financiare sectoriale ale Eurostat. Alte surse sunt AMECO și estimări (a se vedea caseta 1) și calcule ale serviciilor Comisiei pe baza datelor lunare ale BCE privind împrumuturile IFM și tranzacțiile cu titluri de creanțe (fluxuri) cu sectorul privat din baza de date BSI. Surse: AMECO, date pentru 2020 și 2021 provenind din previziunile Comisiei Europene din toamna anului 2020. Prețurile locuințelor au continuat să crească până la începutul anului 2020, în unele cazuri accelerându-se. ·În 2019, opt state membre au înregistrat o creștere reală a prețurilor locuințelor peste pragul din tabloul de bord (Croația, Cehia, Grecia, Ungaria, Luxemburg, Polonia, Portugalia și Slovacia), cu unul mai mult decât în 2018. În ansamblu, acest lucru a confirmat continuarea creșterii dinamice a prețurilor locuințelor care a fost observată de la mijlocul deceniului. ·Prețurile locuințelor au crescut în 2019 în aproape toate țările UE, iar în majoritatea statelor membre creșterile au fost accelerate între 2018 și 2019. În schimb, au fost observate încetiniri în Bulgaria, Danemarca, Germania, Irlanda, Letonia, Malta, Țările de Jos, România, Spania și Slovenia. ·Tendința pozitivă recentă a creșterii prețurilor locuințelor a fost determinată, în principal, de fundamentele economice. Ratele scăzute ale dobânzilor și creșterea veniturilor din muncă au reprezentat principalii factori ai cererii recente de servicii locative, în contextul unei adaptări întârziate a ofertei de locuințe. O accelerare a creșterii datoriei ipotecare a devenit vizibilă numai după ce accelerările prețurilor locuințelor s-au consolidat și s-au generalizat pe teritoriul UE. ·Se observă, de asemenea, o creștere puternică a prețurilor locuințelor în statele membre care prezintă semne de supraevaluare ( graficul 24 ). S-a observat o anumită scădere a prețurilor între 2018 și 2019 în unele țări în care există dovezi de supraevaluare. Acest lucru nu s-a întâmplat însă în alte cazuri notabile, printre care Luxemburg și Suedia. ·Majoritatea statelor membre prezintă semne de supraevaluare în 2019. Compararea indicilor de preț cu nivelurile de referință sugerează că semnele de supraevaluare sunt larg răspândite. Constrângerile legate de accesibilitatea locuințelor sunt confirmate de estimări ale nivelurilor prețurilor. În aproximativ jumătate dintre țările din UE, pentru a achiziționa o locuință cu suprafața de 100 de metri pătrați, sunt necesare venituri obținute pe o perioadă mai mare de 10 ani. Graficul 24: Variații ale prețurilor corectate ale locuințelor și decalaje de evaluare în 2019 Graficul 25: Evoluția creșterii prețurilor corectate ale locuințelor Surse: Eurostat și calculele efectuate de serviciile Comisiei. Notă: Decalajul de supraevaluare este estimat pe baza mediei a trei indicatori: deviațiile de la valorile medii pe termen lung ale raportului preț-venit și ale raportului preț-chirie și decalajele de evaluare obținute printr-un model bazat pe regresie al factorilor determinanți ai prețurilor locuințelor (a se vedea nota de subsol 36). Previziunile privind prețurile locuințelor se bazează pe modelul bazat pe regresie al factorilor determinanți ai prețurilor locuințelor (a se vedea nota de subsol 40). În viitor, criza COVID-19 ar trebui să reducă dinamica recentă a prețurilor locuințelor, în principal ca urmare a scăderii veniturilor din muncă. ·Datele trimestriale pentru 2020 arată că, în mai multe state membre, creșterea prețurilor reale ale locuințelor începe să se modereze. În timp ce majoritatea țărilor UE au continuat să înregistreze creșteri ale prețurilor în al doilea trimestru al acestui an în comparație cu același trimestru din 2019, în unele state membre s-au observat deja încetiniri sau chiar scăderi ale prețurilor corectate ale locuințelor. În Cipru și Ungaria se observă corecții în sens negativ pe bază anuală. În peste jumătate dintre țările UE se observă încetiniri și stagnări. La o analiză a dinamicii de la un trimestru la altul în prima jumătate a anului 2020, se observă o răspândire mai largă a corecțiilor în sens negativ, în special în Estonia, Ungaria și România, dar într-o anumită măsură și în Letonia, Portugalia, Slovenia și Suedia. ·Estimările nivelurilor prețurilor pe baza cotațiilor vânzătorilor confirmă o deteriorare incipientă a pieței locuințelor. Datele privind prețurile locuințelor până la jumătatea anului 2020 pot să nu reflecte pe deplin impactul crizei COVID-19, deoarece, în multe cazuri, tranzacțiile au fost convenite înainte de izbucnirea epidemiei. Cu toate acestea, estimările recente ale prețurilor solicitate sugerează, de asemenea, că în unele țări s-au efectuat corecții în sens descrescător. ·Previziunile bazate pe modele pentru prețurile locuințelor indică, de asemenea, o încetinire a piețelor locuințelor pe tot parcursul anului 2021 și corecții în sens descrescător în marea majoritate a statelor membre ale UE ( graficul 25 ). Scăderea veniturilor din muncă explică în mare parte încetinirile preconizate. Se estimează că vor avea loc încetiniri puternice, în special în țările în care în prezent se observă dovezi de supraevaluare. În unele state membre, prețurile supraevaluate ale locuințelor coexistă în continuare cu niveluri ridicate ale datoriei gospodăriilor. Acest lucru este valabil în special în Belgia, Danemarca, Luxemburg, Țările de Jos și Suedia. În Țările de Jos se înregistrează, de asemenea, niveluri ale prețurilor ridicate în raport cu venitul mediu al gospodăriei. Creșterea stocului de credite ipotecare în 2019 a fost deosebit de rapidă în Bulgaria și Malta (cu peste 10 % față de anul precedent) și de peste 5 % în alte 14 țări. În unele cazuri, în special în Belgia, Franța, Germania, Luxemburg și Malta, creșterea puternică s-a produs de la niveluri deja relativ ridicate. În afară de Grecia și Portugalia, creșterea puternică a prețurilor locuințelor a fost asociată cu o creștere puternică a creditelor ipotecare.

3.3 Sectorul administrațiilor publice Ponderile datoriei guvernamentale au continuat să scadă în majoritatea statelor membre în 2019, în contextul menținerii condițiilor economice favorabile, dar sunt din nou în creștere în întreaga UE, în special în țările cel mai puternic afectate de criza COVID-19. Ponderile datoriei au depășit pragul din tabloul de bord de 60% din PIB în 12 state membre în 2019, comparativ cu 14 în 2018. Grecia, Italia și Portugalia au înregistrat o datorie de peste 100 % din PIB. Datoria din Belgia, Cipru, Franța și Spania se situa cu puțin sub acest nivel. Printre alte state membre cu datorii care depășesc 60 % din PIB se numără Austria, Croația, Ungaria și Slovenia. În 2019, reducerea ponderii datoriei guvernamentale a fost mai vizibilă (peste 5 puncte procentuale din PIB) în Cipru, Grecia și Irlanda, în timp ce în Franța și în Italia, nivelul datoriei guvernamentale a rămas neschimbat. În 2019 și în câțiva ani anteriori, în unele cazuri, printre care Belgia, Cipru, Franța și Portugalia, au fost observate datorii guvernamentale de peste 60 % din PIB, alături de o datorie a sectorului privat peste pragul corespunzător din tabloul de bord. Ponderile datoriei guvernamentale în PIB sunt în mod clar în creștere din cauza crizei COVID-19. Pierderile de producție și de venituri asociate cu recesiunile din 2020 și măsurile de sprijin ample aplicate de guverne pentru a atenua impactul crizei se află la originea creșterii gradului de îndatorare și a creșterii stocurilor datoriei în toate statele membre ale UE. Guvernele au lăsat stabilizatorii automați să funcționeze în perioada de criză și au furnizat sprijin bugetar direct și sprijin pentru lichidități, pentru a atenua criza sanitară și reducerea cheltuielilor sectorului privat. În plus, o parte din creșterea ponderii datoriei în PIB în 2020 este efectul mecanic al reducerii considerabile a PIB-ului nominal. ·Până la sfârșitul anului 2021, se preconizează că ponderile datoriei guvernamentale vor rămâne mai ridicate decât în 2019 în toate țările UE, uneori cu o marjă largă. La sfârșitul anului 2020, se preconizează că un număr mult mai mare de state membre vor depăși pragul de 60 % din PIB și alte câteva state vor depăși 100 %. În 2021, ponderea datoriei ar urma să se stabilizeze sau să scadă ușor în aproximativ jumătate dintre țări, pe fondul redresării și al reducerii prognozate a deficitelor ( graficul 26 ). În schimb, în restul țărilor din UE, se estimează că datoria guvernamentală va crește și mai mult în 2021, în special în România, unde se preconizează că deficitul public ridicat va continua să se agraveze în cursul anului viitor, iar ponderea datoriei va crește în continuare în mod semnificativ, însă de la niveluri relativ scăzute. ·Se preconizează că, în general, creșterea ponderii datoriei guvernamentale va fi mai abruptă acolo unde nivelurile datoriei înainte de criză erau deja relativ ridicate. Acest lucru reflectă faptul că recesiunile au fost, în general, mai grave în aceste țări, în principal deoarece cazurile de infectare au fost larg răspândite sau au fost urmate de măsuri stricte de izolare și pentru că economiile respective se bazează mai mult pe sectoare precum turismul. Grecia, Italia și Spania ar urma să înregistreze creșteri ale ponderilor datoriei publice cu peste 20 de puncte procentuale din PIB în 2020. Creșterea datoriilor reflectă, de asemenea, ajustările stoc-flux cu efect de creștere a datoriei, care includ, de asemenea, forme de sprijin financiar care nu sunt înregistrate în soldurile bugetare ale administrației publice. Se preconizează că aceste efecte vor fi cel mai puternic resimțite în Cipru, Danemarca, Germania și Slovenia. ·Finanțarea administrațiilor publice nu a devenit mai costisitoare. Randamentele obligațiunilor de stat au fost stabile sau în scădere de-a lungul anului 2019. După șocul cauzat de pandemia de COVID-19 și turbulențele ulterioare de pe piețele financiare din martie și aprilie, aceste randamente au crescut vertiginos pentru o parte a zonei euro, dar și pentru țări din afara zonei euro. Cu toate acestea, în contextul unei volatilități reduse a piețelor financiare și ca urmare a acțiunilor ample întreprinse de autoritățile monetare, randamentele s-au redus din nou, convergând către nivelurile de la începutul anului 2020, în unele cazuri chiar sub acestea, și progresând doar în foarte puține cazuri. Structura datoriei guvernamentale ar putea agrava riscurile pentru anumite țări. Structurile sca