[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 22.11.2007

SEC(2007) 1509

DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI Document însoţitor pentru

COMUNICAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIU, CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ŞI SOCIAL EUROPEAN ŞI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

Un plan strategic european pentru tehnologiile energetice (Planul SET) REZUMATUL STUDIULUI DE IMPACT {COM(2007) 723 final}{SEC(2007) 1508}{SEC(2007) 1510}{SEC(2007) 1511}

DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI

Rezumatul studiului de impactprivind Planul strategic european pentru tehnologiile energetice

Introducere

Consiliul European a considerat prioritară necesitatea de a transforma Europa într-o economie foarte rentabilă din punct de vedere energetic şi cu emisii foarte reduse de gaze cu efect de seră, iar la 9 martie 2007 a adoptat un plan de acţiune în domeniul energetic, pregătind astfel drumul către o politică energetică pentru Europa. Admiţând necesitatea unei abordări integrate a politicilor privind clima şi energia, acest plan de acţiune are un triplu obiectiv â, de combatere a schimbărilor climatice, de limitare a vulnerabilităţii externe a Uniunii Europene faţă de combustibilii fosili importaţi şi de promovare a creşterii economice.

Cercetarea şi inovarea în domeniul tehnologiilor energetice au un rol foarte important pentru atingerea scopurilor menţionate anterior. Europa trebuie să dezvolte un portofoliu de talie mondială de tehnologii energetice accesibile, nepoluante, eficiente şi cu nivel redus de emisii şi să creeze condiţii stabile şi previzibile pentru industrie, în special pentru IMM-uri, pentru a asigura utilizarea la scară largă a acestor tehnologii în toate sectoarele economice.

În contextul planului de acţiune în domeniul energiei, Consiliul European a solicitat Comisiei să prezinte, până în luna martie 2008, o propunere de plan strategic european privind tehnologiile energetice (Planul SET), pentru a relansa inovarea în domeniul tehnologiilor energetice. Principalele elemente ale viitoarei propuneri a Comisiei sunt o structură de gestionare care să conducă eforturile europene de inovare în domeniul tehnologiilor energetice şi un set de iniţiative europene la scară largă care să accelereze dezvoltarea şi utilizarea celor mai importante tehnologii energetice.

Prezentul document îşi propune să rezume evaluarea diferitelor opţiuni politice pentru gestionarea unui Plan SET.

Baza pentru o acţiune a Uniunii Europene

Pentru a îndeplini obiectivele adoptate de Consiliu pentru anul 2020 privind emisiile de gaze cu efect de seră, energia regenerabilă şi eficienţa energetică, este necesar să se reducă costul tehnologiilor eficiente şi cu nivel redus de carbon existente şi să se introducă o schimbare radicală în integrarea pe piaţă a acestora. Pe termen lung, trebuie dezvoltate noi generaţii de tehnologii prin progrese în domeniul cercetării, pentru a îndeplini obiectivul ambiţios de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră cu 60-80% până în anul 2050.

Tendinţele actuale de evoluţie ale sistemului energetic european şi proiecţiile realizate pe baza acestora nu sunt, totuşi, promiţătoare; Europa nu se află pe drumul îndeplinirii obiectivelor sale. Timp de decenii, abundenţa resurselor, lipsa restricţiilor privind carbonul şi cerinţele legate de costuri impuse de piaţă au cauzat nu numai dependenţa Europei de combustibilii fosili, ci şi temperarea impulsului spre inovare şi investiţii în tehnologia energetică necesară pentru transformarea sistemului energetic într-unul durabil.

Bugetele de cercetare în domeniul energiei (publice şi private) din UE au scăzut în mod semnificativ după punctul maxim atins în anii `80. Aceasta a cauzat o cumulare a investiţiilor insuficiente în capacităţile şi infrastructurile de cercetare în domeniul energiei. Nivelurile eforturilor de investiţii şi de inovare sunt în prezent total disproporţionale cu provocările viitoare.

Procesul de inovare în domeniul tehnologiei energetice prezintă, de asemenea, defecte structurale, precum timpul îndelungat necesar pătrunderii în masă pe piaţă a noilor tehnologii, blocarea investiţiilor în infrastructură, diferitele stimulente de piaţă şi provocările privind conectarea la reţele etc. De asemenea, introducerea pe piaţă a noilor tehnologii energetice este împiedicată de chiar natura lor. În general, aceste tehnologii sunt mai scumpe decât cele pe care le înlocuiesc. Pe scurt, nu există o înclinare naturală pe piaţă în acest sens.

De asemenea, în afara Europei alţi actori la nivel mondial au identificat această ocazie de a introduce pe piaţă noi tehnologii şi îşi concentrează eforturile asupra dezvoltării tehnologiilor cu nivel redus de carbon. Rezultatul nedorit al acestei acţiuni ar fi o piaţă europeană cu restricţii privind carbonul, dependentă de tehnologiile importate, deşi cererea se creează la nivel intern.

Statele membre care acţionează separat vor avea dificultăţi în ceea ce priveşte crearea condiţiilor necesare pentru a permite industriei să dezvolte tehnologiile necesare şi să concureze pe pieţele globale. În prezent, baza de cercetare a UE se caracterizează prin fragmentare, strategii de cercetare nealiniate şi capacităţi aflate sub nivelul critic. În esenţă, este necesară o mai bună coordonare a eforturilor individuale de inovare pentru a atinge masa critică necesară.

Mai mult, Uniunea Europeană nu exploatează în prezent întregul potenţial de inovare al pieţei interne pentru a explora sinergiile între statele membre în dezvoltarea şi desfăşurarea de noi tehnologii energetice. Varietatea reglementărilor naţionale şi a specificaţiilor tehnice fragmentează piaţa şi inhibă investiţiile întreprinderilor în tehnologii de risc.

Timpul este esenţial. Va fi nevoie de decenii pentru a transforma în mod progresiv sistemul energetic, prin urmare se impune o acţiune strategică imediată la nivel european, o planificare pro-activă şi un cadru politic global.

Obiectivele Planului SET

Obiectivul strategic al Planului SET este de a asigura obţinerea unui statut bine stabilit pentru întreprinderile şi cercetarea UE în calitate de lider al dezvoltării şi integrării pe piaţă a tehnologiilor energetice cu nivel redus de carbon, atât pentru a furniza UE tehnologiile necesare pentru îndeplinirea propriilor obiective politice, cât şi pentru a beneficia de oportunităţile oferite de aceste noi pieţe în toată lumea.

Există necesitatea creării unui cadru comunitar pe termen lung pentru dezvoltarea tehnologiei energetice, adică a unei politici a Uniunii Europene în domeniul tehnologiei energetice. Acest cadru s-ar caracteriza prin coordonarea consolidată a acţiunilor naţionale şi comunitare, incluzând eforturile strategice comune de dezvoltare a tehnologiilor promiţătoare, creşterea investiţiilor publice şi private, dezvoltarea consolidată a resurselor umane, exploatarea beneficiilor dezvoltării pieţei interne şi a spaţiului de cercetare european. Statele membre, Comunitatea, întreprinderile şi comunitatea din domeniul cercetării au fiecare câte un rol de jucat în acest sens.

În consecinţă, Planul SET urmăreşte: (i) transformarea gestionării sistemului de cercetare şi inovare în domeniul energetic prin angajarea şi implicarea tuturor actorilor într-un program coerent; (ii) o planificare strategică care orientează eforturile de cercetare şi inovare către tehnologiile şi măsurile cu cel mai mare potenţial de realizare a obiectivelor politicii europene în domeniul energetic; (iii) o implementare, o execuţie şi o gestionare mai eficiente pentru toate activităţile din cadrul procesului de inovare şi (iv) o alocare şi o creştere a mijloacelor în funcţie de rentabilitate şi orientarea spre rezultate.

Opţiunile politice

Au fost luate în considerare patru opţiuni politice pentru gestionarea generală.

O posibilitate constă în a continua procesul actual de inovare a tehnologiilor energetice. Până în prezent, această abordare a fost eficientă pentru susţinerea sistemului energetic european. Câteva state membre urmăresc deja strategii ambiţioase privind următoarele generaţii de tehnologii energetice, ceea ce demonstrează cât de important este să se investească acum în acest domeniu. Acest proces se bazează, în principal, pe programe individuale, cu mecanisme proprii de stabilire a priorităţilor, guvernare şi finanţare, implementate la diferite nivele: comunitar, naţional, regional, al întreprinderilor etc. Aceste programe diferă ca domeniu de aplicare şi volum al resurselor alocate, cu consecinţe asupra intensităţii eforturilor dedicate tehnologiilor specifice. În prezent, pentru a ameliora nivelul de coordonare între programe necesar pentru a crea masa critică optimă şi a obţine finanţarea suplimentară necesară pentru abordarea provocărilor din sectorul energetic se depun eforturi prin acordurile transnaţionale (ERA, acorduri bilaterale), încheierea unor memorandumuri de înţelegere (de exemplu, COST, EUREKA, programe-cadru UE) etc.

O altă posibilitate constă în a stabili o nouă structură şi un nou proces de inovare la nivelul Uniunii Europene, incluse într-un cadru unic, coerent şi flexibil de coordonare strategică, împreună cu o viziune comună şi o strategie dinamică privind tehnologiile energetice, simultan cu obţinerea unui maximum de beneficii şi extinderea bazei europene actuale de inovare în domeniul tehnologiilor energetice. În fine, noul proces urmăreşte o utilizare mai eficientă a resurselor – de la idei la pieţe, în acelaşi timp revigorând, sporind şi utilizând mai eficient investiţiile publice şi private. Mai exact, se instituie un comitet de coordonare a cercetării şi inovării în domeniul energetic, format din reprezentanţi ai statelor membre cu autoritate asupra bugetului şi prezidat de Comisia Europeană. Acest comitet defineşte şi supraveghează o strategie multianuală pentru îmbunătăţirea inovării în domeniul tehnologiilor energetice şi conduce un plan de acţiune orientat spre rezultate. Pentru a sprijini acest comitet în privinţa strategiei şi a implementării, se înfiinţează sisteme de gestionare a informaţiilor şi a cunoştinţelor cu acces liber, în special pentru supravegherea tehnologică şi descrierea capacităţilor. Planul de acţiune se implementează printr-o serie de acţiuni europene, care includ mai multe iniţiative europene. Acesta se execută într-o formă participativă, adică prin angajarea şi implicarea de resurse la nivelul acţiunii şi este monitorizat periodic printr-un cadru comun de evaluare. Mijloacele de efectuare a fiecărei acţiuni (resurse financiare, resurse umane, infrastructură) sunt furnizate de fiecare parte care contribuie la aceasta, în cadrul unor instrumente specifice de execuţie comună, precum articolul 169, articolul 171, acorduri bilaterale sau multilaterale etc. În fine, o conferinţă anuală privind tehnologiile energetice la nivelul UE reuneşte toţi actorii implicaţi din întregul sistem de inovare.

O opţiune politică alternativă constă în instituirea unei structuri centralizate cu scopul de a elabora şi de a implementa o strategie privind inovarea în domeniul energetic la nivelul Uniunii Europene, conform obiectivelor politicii UE. Această structură este instituită printr-un regulament şi are propriul consiliu director. Consiliul director stabileşte, autorizează şi revizuieşte o strategie multianuală şi un plan de lucru detaliat administrat şi monitorizat de propria sa structură administrativă. Finanţarea organizaţiei provine de la statele membre, Comisia Europeană şi de la întreprinderi, fie separat, de la caz la caz, fie prin finanţări fixe, şi este alocată de către Consiliul director prin planul de lucru. Acţiunile care urmează să fie finanţate sunt selectate prin cereri de propuneri deschise tuturor actorilor europeni. În esenţă, principalele diferenţe faţă de opţiunea politică anterioară sunt: (i) crearea unei structuri europene dedicate care îşi propune să definească o strategie de inovare multianuală şi să gestioneze la nivel european eforturile comunitare şi pe cele ale statelor membre; aceasta necesită, însă, finanţare naţională şi comunitară; (ii) cadrul decizional se bazează pe o abordare descendentă („top-down”) şi (iii) finanţarea pentru cercetare, dezvoltare şi demonstraţie este canalizată prin intermediul organizaţiei pe bază concurenţială

Ultima opţiune politică luată în considerare se bazează pe o abordare orientată către piaţă. Această opţiune se bazează pe roluri distincte pentru autorităţile publice şi entităţile private. Autorităţile publice stabilesc obiective obligatorii privind emisiile de carbon şi pun în funcţiune instrumentele de piaţă necesare, creând un teren propice pentru adoptarea tehnologiilor. În schimb, rolul de conducere în domeniul dezvoltării tehnologice revine doar forţelor de pe piaţă. În practică, o serie de obiective obligatorii pentru emisiile de CO2 sunt puse în aplicare la nivelul Uniunii Europene, împreună cu un puternic mecanism de stabilire a preţului carbonului (probabil prin sistemul UE de comercializare a emisiilor - ETS). Principalele diferenţe faţă de cele două opţiuni anterioare sunt (i) lipsa de coordonare şi de planificare privind inovarea tehnologică la nivelul UE şi (ii) inexistenţa unor eforturi operaţionale comune stabilite a priori între sectoarele public şi privat pentru a consolida inovarea, deşi acestea pot fi create la cerere.

Principalele concluzii ale evaluării opţiunilor politice

Opţiunile politice au fost evaluate pe baza a trei criterii, şi anume conducerea, implementarea şi resursele. Principalele concluzii ale studiului de impact pot fi rezumate după cum urmează:

- Conducere: O coordonare strategică asigură cel mai înalt nivel de conducere prin instituirea unui cadru unic pentru inovare şi a unui comitet de coordonare cu putere de decizie. De asemenea, modelul alternativ de guvernare din cadrul unei structuri centralizate poate fi utilizat pentru a aborda necesităţile de accelerare a inovării. Cu toate acestea, este necesar un transfer de competenţe din partea statelor membre pentru a asigura eficacitatea acestui model, ceea ce suscită unele probleme de subsidiaritate. În fine, abordarea orientată către piaţă nu are o structură de conducere instituţionalizată, necesară pentru a contrabalansa viziunea pe termen scurt a pieţei cu obiectivele europene durabile, pe termen mai lung.

- Implementare: Un punct forte al coordonării strategice este furnizarea unui cadru unic pentru implementarea acţiunilor, consolidat de gestionare, pentru un larg portofoliu de tehnologii energetice, care facilitează utilizarea sistematică a instrumentelor de programare şi execuţie comună. Deşi eficacitatea implementării unei structuri centralizate este asigurată de un cadru instituţionalizat susţinut de o organizaţie cu buget şi guvernare proprii, această implică un risc de birocratizare şi, mai ales, de autotransformare într-un nou nivel de organizare, fără un impact semnificativ asupra inovării. În fine, abordarea orientată spre piaţă implică riscul ca atingerea obiectivelor politice să fie posibilă şi prin utilizarea unei tehnologii non-europene sau a unei tehnologii dezvoltate de europeni în afara Europei.

- Resurse: Facilitarea unei utilizări sistematice a instrumentelor specifice, precum iniţiativele tehnologice comune, în cadrul unei coordonări strategice permite revigorarea investiţiilor publice şi private, asigurând simultan alocarea şi utilizarea resurselor financiare în mod mai centralizat şi mai orientat către rezultate. Bugetul instituţionalizat într-o structură centralizată garantează un nivel minim de stabilitate şi securitate financiară pentru susţinerea unui portofoliu echilibrat de tehnologii pe termen scurt şi pe termen lung. Cu toate acestea, fondurile necesare pentru ca structura să îşi execute planul de lucru pot fi limitate, datorită concurenţei cu programe existente pentru obţinerea resurselor. În fine, abordarea orientată spre piaţă asigură o utilizare eficientă a resurselor şi finanţarea necesară din investiţii private, micşorând presiunea asupra resurselor publice. Cu toate acestea, se constată posibilitatea ca investiţiile în capitalul uman şi cercetarea fundamentală să nu se ridice la un nivel optim.

Recomandare

În urma evaluării impactului celor patru opţiuni politice, opţiunea preferată este stabilirea unei coordonări strategice, deoarece combină cele mai bune caracteristici la nivel de conducere, implementare şi resurse. Această coordonare strategică pare cea mai bună opţiune pentru a evolua către un sistem consolidat de cercetare şi inovare în domeniul energetic care să accelereze dezvoltarea. Pe termen lung, implementarea cu succes a acesteia poate avea drept rezultat o dorinţă accentuată de integrare, sporind în mod gradat atractivitatea unui proces de inovare centralizat la nivel european.