[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 20.11.2007

COM(2007) 726 final

COMUNICAREA COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE CONSILIU, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

Oportunităţi, acces şi solidaritate: către o nouă viziune socială pentru Europa secolului 21

CUPRINS

1. Introducere 3

2. Realităţi sociale în schimbare 4

3. O viziune socială pentru Europa axată pe „şansele de reuşită în viaţă”: promovarea bunăstării prin oportunităţi, acces şi solidaritate 7

4. Principalele domenii de acţiune 7

5. Rolul Uniunii Europene 10

6. Etapele următoare 12

1. INTRODUCERE

Cum pot fi promovate cel mai bine bunăstarea, calitatea vieţii şi valorile comune ale cetăţenilor Europei în contextul actual? Răspunsul la această întrebare constituie o preocupare centrală a Agendei cetăţeanului[1] elaborate de Comisie şi este un element cheie în cadrul principalelor instrumente ale Europei, precum piaţa unică, Strategia de la Lisabona pentru creştere şi locuri de muncă şi Strategia de dezvoltare durabilă. Toate aceste politici trebuie să se bazeze pe o înţelegere profundă a realităţilor sociale ale Europei şi trebuie să ţină pasul cu acestea.

Care sunt aceste realităţi?

- Societăţile europene se transformă rapid: europenii au o speranţă de viaţă mai mare, cunosc modificări fără precedent ale structurilor familiale, fac paşi tot mai importanţi înspre egalitatea de şanse între femei şi bărbaţi şi se adaptează la noi forme de mobilitate şi diversitate.

- Globalizarea, progresul tehnologic şi dezvoltările economice influenţează felul în care trăim şi muncim, oferindu-ne noi oportunităţi de muncă, solicitându-ne noi competenţe şi impunându-ne un ritm accelerat al schimbărilor. Beneficiile şi riscurile care decurg din aceasta sunt repartizate inegal în societate, unele segmente ale populaţie întâmpinând dificultăţi în a se adapta acestei evoluţii şi confruntându-se cu riscul şomajului sau al excluderii.

- Uniunea însăşi s-a transformat: a ajuns la o populaţie de 500 de milioane de cetăţeni şi este mai diversă; aderarea de noi state membre a propagat beneficiile păcii, libertăţii şi prosperităţii în toată Europa şi către ţările învecinate.

Aceste transformări oferă posibilităţi fără precedent din punctul de vedere al libertăţii de alegere, al unei vieţi mai sănătoase şi mai lungi, al unor condiţii de viaţă mai bune şi al unor societăţi mai inovatoare şi mai deschise, însă creează şi noi riscuri sociale care pot reduce şansele de reuşită în viaţă ale fiecăruia şi pot genera un sentiment de insecuritate, izolare, nedreptate şi inegalitate. În plus, există aşteptări în rândul populaţiei legate de rolul mai proeminent pe care ar trebui să îl joace Europa în a promova bunăstarea cetăţenilor săi în contextul globalizării, în a-i ajuta să fie pregătiţi pentru schimbare şi să acţioneze ca agenţi ai ei, precum şi în a promova valorile europene la nivel mondial.

Pentru a putea răspunde mai bine la aceste preocupări şi aşteptări, Comisia a lansat o consultare amplă privind schimbările sociale pe care le traversează UE. Pornind de la un document de discuţie al Biroului Consilierilor de Politică Europeană (BEPA) şi de la rezultatele unui sondaj Eurobarometru[2], Comisia a stimulat o dezbatere între părţile interesate, statele membre şi celelalte instituţii ale UE[3] şi a iniţiat o consultare pe internet pentru a aduna puncte de vedere referitoare la elementele realităţii sociale europene. Scopul prezentei comunicări este de a îmbogăţi consultarea în curs privind realitatea socială a Europei lărgind discuţia şi trecând de la analiză la elaborarea unui răspuns. Reacţiile la această viziune vor sta la baza elaborării unei agende sociale reînnoite, pe care Comisia o va prezenta la mijlocul anului 2008.

2. REALITăţI SOCIALE ÎN SCHIMBARE

În comparaţie cu media globală, societăţile europene sunt prospere, iar în sondaje europenii se declară fericiţi şi mulţumiţi de viaţa pe care o duc. Cu toate acestea, întrebaţi fiind despre viitor, aceştia dau glas anxietăţii şi preocupărilor, în special legate de generaţia următoare.

De ce? Desigur, există diferenţe semnificative de percepţie de la o persoană la alta, de la o ţară la alta sau de la o regiune la alta. Cu toate acestea, există un factor comun: toate statele membre traversează schimbări rapide şi profunde[4]:

- La nivelul societăţii

- Speranţa de viaţă în societăţile europene a cunoscut îmbunătăţiri dramatice: de la 43,5 ani pentru bărbaţi, respectiv 46,0 pentru femei în 1900 la 75,5, respectiv 81,4 în 2000, previzionându-se să ajungă în 2050 la 82, respectiv 87,4 ani. Mulţumită celor şaizeci de ani de pace, progreselor realizate în medicină şi îmbunătăţirii condiţiilor de viaţă şi de muncă, un număr tot mai mare de europeni au parte, după retragerea din activitate, de o viaţă mai lungă şi mai activă, fapt cu repercusiuni profunde asupra sistemelor de protecţie socială, reflectate într-o creştere previzionată a cheltuielilor asociate la 2,5% din PIB până în 2030 şi la 4,4% până în 2050. Totodată, accesul la serviciile sociale şi speranţa unei vieţi sănătoase variază în continuare considerabil între diferitele grupuri de venit şi de la o regiune la alta.

- Rata natalităţii este în declin, însă datele disponibile sugerează faptul că dorinţa de a avea copii rămâne adesea neîmplinită. Acest lucru este legat de un set complex de factori, dintre care repartizarea inegală a răspunderii părinteşti, existenţa unor structuri inadecvate de îngrijire a copiilor, situaţia locativă şi o organizare a muncii puţin favorabilă familiei.

- Se anticipează că riscuri sociale precum dependenţa persoanelor în vârstă şi izolarea socială se vor acutiza ca urmare a acestor tendinţe demografice. În prezent, 28% din populaţia în vârstă de peste 70 de ani trăieşte singură. Până la două treimi din persoanele de peste 75 de ani sunt dependente de îngrijiri informale, asigurate în special de membrii apropiaţi ai familiei, mai ales de femei. Una din şase persoane în vârstă trăieşte în sărăcie, femeile fiind în mod special expuse riscului unor pensii mici ca urmare a activităţii profesionale incomplete.

- Apar noi riscuri de accentuare a decalajului între generaţiile tinere şi cele mai în vârstă din punct de vedere al remuneraţiei, al siguranţei locului de muncă şi al accesului la o locuinţă, precum şi în ceea ce priveşte implicaţiile financiare ale îmbătrânirii/înaintării în vârstă. Decalajul dintre aspiraţiile tinerei generaţii şi ameninţarea reprezentată de şansele limitate riscă să creeze o „fractură între generaţii”.

- Evoluţia structurilor familiale, inclusiv destrămarea căsătoriilor, familiile monoparentale şi slăbirea legăturilor cu familia extinsă ridică noi probleme legate de echilibrul dintre viaţa profesională şi viaţa de familie şi de responsabilităţile de îngrijire care revin membrilor familiei. Familiile monoparentale se confruntă cu un risc mai mare de şomaj.

- Se fac progrese către realizarea egalităţii între sexe, însă aceasta este departe de a fi o realitate în toate cele 27 de state membre. Femeile sunt în continuare subreprezentate pe piaţa muncii, în funcţii economice şi politice de decizie, iar decalajul de remunerare între femei şi bărbaţi este în continuare, în medie, de 15%. Se menţin în continuare stereotipurile legate de sexe.

- Diferenţele de venit şi perspective se întâlnesc pe scară largă, între regiuni, între zonele rurale şi cele urbane, precum şi între statele membre. Peste 100 de milioane de oameni trăiesc cu venituri echivalente cu maxim 22 de euro pe zi. Incidenţa sărăciei în rândul copiilor este în continuare ridicată şi este în creştere în câteva state membre. Aceşti copii sunt expuşi într-o mai mare măsură riscului excluderii şi al sărăciei mai târziu în viaţă.

- Migraţia pune la încercare eficienţa strategiilor de integrare ale statelor membre, mai ales în marile oraşe europene şi în regiunile de frontieră.

- La nivelul economiei

- Cu toate că rata ocupării forţei de muncă este în creştere şi Europa a creat 3,5 milioane de noi locuri de muncă în 2006, şomajul rămâne ridicat în multe părţi din Europa.

- Evoluţia demografică creşte riscul penuriei de competenţe şi locuri de muncă. Vârsta medie de ieşire de pe piaţa forţei de muncă este în creştere, însă, în segmentul de vârstă cuprins între 55 şi 64 de ani, 47% dintre bărbaţi şi 65% dintre femei au părăsit piaţa muncii.

- Viaţa activă suferă transformări radicale ca urmare a efectului combinat al progresului tehnologic, al evoluţiei cererii economice şi al dezvoltării sectorului serviciilor. Forţa de muncă trebuie să facă faţă unui ritm accelerat al schimbărilor, fie că este de vorba de dobândirea de noi competenţe, de adaptarea la noi modele antreprenoriale sau la schimbări în preferinţele consumatorilor. În acelaşi timp, există posibilitatea optării pentru forme mai flexibile de muncă, mulţumită utilizării tehnologiilor IT şi importanţei crescânde a muncii cu program flexibil şi a muncii la distanţă.

- Programul şi condiţiile de muncă devin din ce în ce mai diverse şi mai atipice, punând capăt modelului de carieră bazat pe principiul „slujbei pe viaţă” şi făcând loc unor noi forme de contract, răspândirii activităţii cu normă redusă, unei mai mari mobilităţi geografice şi mai multor schimbări în decursul vieţii, atât din punct de vedere al locurilor de muncă ocupate, cât şi al situaţiei profesionale. Acest lucru creşte riscul polarizării pieţei muncii, caracterizate de adâncirea inegalităţilor salariale şi de faptul că persoanele mai puţin calificate rămân captive în slujbe de proastă calitate, cu perspective reduse de promovare.

- Într-o societate a cunoaşterii, capitalul uman, educaţia şi competenţele joacă un rol chiar mai important în stimularea creării de locuri de muncă şi susţinerea incluziunii sociale. Însă o cincime dintre elevi nu ajung să stăpânească cunoştinţe de bază de citire, scriere şi aritmetică elementară, în timp ce şase milioane de tineri părăsesc şcoala fără nicio calificare. Acest lucru ridică semne de întrebare privind calitatea şi eficienţa sistemelor europene de educaţie şi formare. Tinerii, în special cei care abandonează şcoala timpuriu, au dificultăţi în a intra pe piaţa muncii, date fiind scăderea numărului de slujbe necalificate disponibile şi accesul extrem de inegal la programele de învăţare pe tot parcursul vieţii.

- La nivelul stilului de viaţă şi al valorilor

- Legăturile tradiţionale precum familia, grupul social şi religia sunt tot mai fragile. Se remarcă o tendinţă de individualizare a valorilor şi de atomizare a culturii, reflectată în accentul pus pe individ şi pe consumator mai degrabă decât pe societate ca întreg şi favorabilă apariţiei de noi probleme legate de toleranţă şi respectul faţă de ceilalţi. În acelaşi timp apar noi forme de solidaritate, favorizate inclusiv de noi activităţi recreative şi culturale.

- Importanţa ataşată formelor tradiţionale de participare politică este în descreştere, iar încrederea în instituţiile publice este adesea scăzută. Cu toate acestea, se manifestă o preocupare pentru identificarea unor forme noi, mai flexibile, de participare civică, precum şi o dorinţă de modelare a viitorului.

- Globalizarea a condus la o mai mare expunere la diversitate, stimulând curiozitatea şi îmbogăţind societăţile, însă a generat angoase cu privire la diversitatea culturală şi la dialogul intercultural, precum şi la capacitatea Europei de a-şi afirma valorile comune.

- Apar noi probleme sociale, precum stresul şi depresiile, obezitatea, bolile legate de mediu şi lipsa activităţii fizice. Acestea se adaugă problemelor tradiţionale ale izolării sociale, bolilor mentale, abuzului de droguri şi alcool, criminalităţii şi nesiguranţei.

- Revoluţia în domeniul informatic şi noile instrumente de comunicaţii au dat naştere unor noi forme de dialog şi participare civică. Însă există riscul să apară noi „decalaje de comunicare” între diferitele comunităţi şi generaţii care nu (mai) sunt conectate. Există, de asemenea, semne ale unui „decalaj digital”, caracterizat prin faptul că cetăţenii cu un nivel scăzut de educaţie, mai în vârstă şi cei inactivi din punct de vedere economic au dificultăţi în a folosi noile tehnologii.

- Modelele de producţie şi consum care stau la baza prosperităţii întâlnite în multe părţi ale Europei au implicaţii, inclusiv asupra schimbărilor climatice şi asupra exploatării tot mai intense a resurselor naturale. Contracararea acestor consecinţe negative care decurg din stilul de viaţă actual va presupune adaptarea comportamentelor, ceea ce va avea consecinţe sociale importante.

- Progresul tehnologic a suscitat dileme morale, de exemplu privind tratamentul medical, terapia genetică, celule suşă etc.

Statele sociale actuale nu sunt întotdeauna în măsură să se adapteze acestor provocări noi şi în mare măsură inedite, în ciuda numeroaselor reforme aflate în curs.

3. O VIZIUNE SOCIALă PENTRU EUROPA AXATă PE „şANSELE DE REUşITă ÎN VIAţă”: PROMOVAREA BUNăSTăRII PRIN OPORTUNITăţI, ACCES şI SOLIDARITATE

Pe tot cuprinsul UE câştigă teren o nouă viziune socială, axată pe identificarea celei mai bune metode de promovare a bunăstării în contextul provocărilor actuale. În centrul acestei noi abordări se află ideea de oportunităţi, acces şi solidaritate:

- Oportunităţi – pentru a porni cu dreptul în viaţă, pentru a-şi atinge potenţialul maxim şi pentru a valorifica la maxim posibilităţile oferite de o Europă inovatoare, deschisă şi modernă.

- Acces – modalităţi noi şi mai eficiente de a avea acces la educaţie, de a face progrese pe piaţa muncii, de a obţine o asistenţă medicală şi o protecţie socială de calitate şi de a participa la viaţa culturală şi socială.

- Solidaritate – pentru a încuraja coeziunea socială şi viabilitatea socială şi pentru a se asigura că nimeni nu este lăsat în urmă.

Această viziune reflectă punctul de vedere tot mai răspândit conform căruia, deşi societatea nu poate garanta cetăţenilor săi egalitatea în ceea ce priveşte reuşita în viaţă, trebuie să devină mult mai fermă în a promova egalitatea de şanse.

Nu poate exista o abordare unică la nivelul întregii Europe, însă există provocări comune şi o nevoie comună de acţiune. Obiectivul principal constă într-o repartizare mai largă a şanselor de reuşită în viaţă, pentru a permite fiecărui cetăţean al UE să aibă acces la resursele, serviciile, condiţiile şi capacităţile existente, astfel încât egalitatea de şanse şi cetăţenia activă să devină, din noţiuni teoretice, o realitate vie.

Este o chestiune de justiţie socială şi de coeziune socială. Un decalaj între „câştigătorii” şi „perdanţii” schimbărilor economice şi tehnologice poate genera noi forme de inegalitate, în care riscul de sărăcie cronică coincide cu noi forme de excludere. Într-o societate modernă şi solidară, oricine ar trebui să poată contribui pe deplin în cadrul societăţii şi să aibă acces la noi posibilităţi de promovare socială în diferite etape ale vieţii sale.

Acesta este un imperativ economic. Existenţa unei societăţi funcţionale, încrezătoare şi dinamice, care investeşte în capitalul său uman şi permite oricui să avanseze de-a lungul întregii sale vieţi este esenţială pentru a susţine creşterea economică, participarea pe piaţa muncii, standardele de viaţă şi combaterea excluderii sociale. Aceasta este, la rândul său, o investiţie financiară viabilă: abordând cauzele problemelor sociale, scade riscul ca sistemul de protecţie socială să trebuiască să plătească ulterior factura pentru disfuncţionalităţile sociale şi lipsa de oportunităţi economice.

Aceasta este o cerinţă politică. Construirea încrederii este esenţială pentru progres, modernizare şi deschidere la schimbare.

4. PRINCIPALELE DOMENII DE ACţIUNE

Această agendă axată pe oportunităţi, acces şi solidaritate necesită investiţii, un angajament reînnoit de a valorifica întregul potenţial uman al Europei şi de a spori şansele de reuşită ale fiecăruia:

- Investiţii în tineret: noile transformări sociale au un impact considerabil asupra tinerilor. Conform datelor disponibile, şansele individuale de reuşită sunt adesea determinate până la vârsta şcolarizării, cadrul familial şi mediul de viaţă jucând un rol primordial în acest sens. La vârsta primei copilării se dobândesc competenţe cognitive, numerice şi de scriere şi citire esenţiale. În copilărie sunt modelate capacităţi precum „a învăţa să înveţi”, aspiraţia la o educaţie superioară, atitudinile faţă de participarea civică şi alegerea unui regim şi mod de viaţă sănătos. Sunt necesare abordări inovatoare pentru a ameliora bunăstarea tinerilor şi a le întări capacitatea de a porni cu dreptul în viaţă. Trebuie depuse eforturi deosebite pentru a moderniza structurile destinate educării şi îngrijirii copiilor mici, pentru a adapta programa şcolara, a reduce abandonul şcolar şi pentru a uşura dificultăţile pe care le întâmpină tinerii în ceea ce priveşte accesul pe piaţa muncii, accesul la o locuinţă şi la finanţare. Investiţiile în copii şi tineri sunt recunoscute tot mai mult ca fiind esenţiale pentru mărirea şanselor de reuşită în viaţă. Aceasta este o investiţie pe viaţă – o investiţie în viitor.

- Investiţii într-o carieră împlinită : desfăşurarea activităţii profesionale, astăzi ca şi în viitor, va presupune o serie de tranziţii, de la şcoală la locul de muncă, de la o slujbă la alta, de la statutul de angajat la cel de şomer, între căutarea unui loc de muncă şi formarea profesională, între pauze în activitatea profesională şi perioade de îngrijire, între viaţa activă şi cea petrecută la pensie. Există un risc de polarizare între cei care reuşesc şi ceilalţi, în special persoanele mai puţin calificate. În cadrul unei abordări din perspectiva ciclului de viaţă, pieţele muncii trebuie să devină mai flexibile şi să ofere stimulentele şi garanţiile necesare pentru a permite lucrătorilor şi întreprinderilor să reuşească să gestioneze schimbarea şi să profite de pe urma unei vieţi active mai diversificate. Securitatea şi flexibilitatea pot să se sprijine reciproc şi ar trebui să se completeze („flexicuritate”) pentru a îmbunătăţi capacitatea oamenilor de a dobândi un loc de muncă, de a promova şi a rămâne activi cât mai mult timp, prin asigurarea unor tranziţii line de-a lungul carierei. Are loc o schimbare radicală de politică şi mentalitate, de la modelul de carieră bazat pe principiul „slujbei pe viaţă” însoţite de o pensionare timpurie, la modelul „carierei pe viaţă”, al strategiilor de îmbătrânire activă prin programe consolidate şi mai accesibile de învăţare pe tot parcursul vieţii, prin forme flexibile de muncă, condiţii de muncă sigure şi inovatoare şi având ca axa centrală mecanisme de protecţie socială moderne şi eficiente. Aceasta este modalitatea prin care mai mulţi oameni pot fi atraşi şi reţinuţi mai mult timp în viaţa activă, astfel încât să îşi poată îndeplini aspiraţiile şi să poată fi mai productivi.

- Investiţii într-o viaţă mai lungă şi mai sănătoasă : implicaţiile unei societăţi îmbătrânite devin tot mai evidente, noile riscuri sociale şi de sănătate având un impact important asupra sistemelor de protecţie socială. Însă schimbările demografice deschid totodată noi oportunităţi de distribuire pe scară largă a unor servicii, bunuri şi tehnologii inovatoare, de exemplu cele destinate îngrijirii persoanelor în vârstă, care pot prezenta un potenţial remarcabil pentru creştere şi ocuparea forţei de muncă. Dintr-o perspectivă axată pe ciclul de viaţă, implicaţiile sociale şi financiare ale îmbătrânirii presupun o regândire în profunzime a responsabilităţilor intergeneraţionale şi a felului în care costurile aferente sunt partajate între generaţii. Europa ar trebui să exploateze la maxim posibilităţile oferite în prezent de situaţia economică bună pentru a demara reforme durabile.

- Investiţii în egalitatea de şanse între femei şi bărbaţi: mult prea multe obstacole împiedică în continuare participarea femeilor la viaţa profesională şi socială, acestea fiind expuse de asemenea riscului suplimentar ca noile responsabilităţi de îngrijire legate de înaintarea în vârstă să le revină în mod disproporţionat tot lor. Este esenţial ca Europa să se îndepărteze în continuare de modelul de politică socială şi fiscală în care bărbatul întreţine familia, orientându-se către un model care sprijină drepturile individuale şi familia în care contribuţia la venituri este partajată între cei doi soţi, în care ambii soţi desfăşoară activităţi profesionale remunerate şi pot împăca aspectele profesionale, private şi familiale ale vieţii. Constituie priorităţi absolute din acest punct de vedere soluţionarea problemei decalajelor de remunerare, revizuirea sistemelor fiscale în sprijinul măsurilor de stimulare a muncii, dezvoltarea unor servicii de îngrijire a copiilor şi bătrânilor avantajoase economic şi accesibile, răspândirea practicilor favorabile familiei la locul de muncă, care să permită concedii mai flexibile în cursul vieţii. Astfel de măsuri vor permite, de asemenea, reţinerea unui număr mai mare de oameni în activitate şi va reduce riscul sărăciei.

- Investiţii în incluziunea activă şi în nediscriminare: şansele de reuşită în viaţă sunt distribuite inegal în societăţile actuale. Accesul efectiv şi egal la un loc de muncă, învăţarea pe tot parcursul vieţii, serviciile sociale şi medicale cunosc diferenţe notabile la nivelul UE, un segment important al populaţiei UE confruntându-se cu sărăcia şi excluderea socială şi având dificultăţi în a avea un nivel de trai decent şi în a găsi un loc de muncă. Fiecare situaţie este diferită: soluţia propusă va trebui să se bazeze pe un set de măsuri adaptate fiecărui caz în parte, în care ajutorul pentru venit, acordat la un nivel suficient pentru ca persoanele să poată duce o viaţă demnă, este însoţit de menţinerea legăturii cu piaţa forţei de muncă prin intermediul ofertelor de muncă sau al formării profesionale şi prin asigurarea unui acces îmbunătăţit la servicii sociale care permit oamenilor să-şi realizeze potenţialul. În plus, aproximativ 44,6 milioane de oameni cu vârste cuprinse între 16 şi 64 de ani, respectiv 16% din populaţia aptă de muncă a UE, consideră că au o problemă de sănătate sau un handicap de lungă durată. Mulţi dintre aceştia sunt dornici şi capabili să desfăşoare o activitate profesională cu condiţia îndeplinirii condiţiilor corespunzătoare. Discriminarea pe motive de handicap, vârstă, religie, rasă, origine etnică sau orientare sexuală este interzisă, însă limitează în continuare şansele de reuşită în viaţă ale unui segment important al populaţiei. În contextul îmbătrânirii populaţiei şi al posibilităţii coexistenţei a aproape cinci generaţii, al individualizării preferinţelor şi al diversificării fluxurilor migratorii, societăţile noastre devin mai deschise, mai diverse şi mai complexe. Acceptarea diversităţii, includerea activă a celor mai defavorizate categorii sociale, promovarea egalităţii şi eradicarea discriminării constituie priorităţi esenţiale, în măsură să le permită europenilor să atingă libertatea personală şi să îşi realizeze potenţialul.

- Investiţii în mobilitate şi într-o integrare reuşită: europenii vor deveni mai mobili – tinerii din Europa de astăzi sunt mai mobili decât generaţiile anterioare, iar mobilitatea în cadrul UE este un drept fundamental al cetăţenilor, care devine o caracteristică binevenită a unei economii mai integrate. În plus, existenţa unor fluxuri constante de imigranţi este considerată necesară pentru ca Europa să poată face faţă provocărilor reprezentate de îmbătrânirea populaţiei şi de scăderea numărului populaţiei apte de muncă. Aceste fluxuri vor fi probabil mai variate decât formele de imigraţie tradiţionale, fiind caracterizate de un număr tot de mai mare de persoane care pleacă şi apoi se întorc în ţara de origine. Toate aceste lucruri sugerează faptul că societăţile europene vor deveni mai deschise, diverse şi complexe. Este nevoie de noi abordări orientate spre viitor pentru a promova o mai bună integrare a migranţilor, încurajând respectul reciproc în cadrul unui proces biunivoc care presupune pe de o parte exercitarea unor drepturi, pe de altă parte, îndeplinirea unor obligaţii.

- Investiţii în participarea civică, în cultură şi dialog: participarea activă la activităţi colective precum cele culturale, sportive, civice şi politice contribuie la coerenţa şi solidaritatea comunităţilor europene, putând astfel contribui la prevenirea riscurilor de atomizare socială şi izolare. Munca voluntară şi implicarea civică joacă, la rândul lor, un rol proeminent în consolidarea coeziunii sociale. În Europa de astăzi schimburile culturale sunt mai dinamice şi mai intense ca niciodată. Faptul că avem la dispoziţie mai mult timp de recreere a creat o cerere nemaiîntâlnită de noi bunuri culturale. Diversitatea culturală a Europei este o sursă de bogăţie umană şi de inspiraţie la nivel mondial, dar şi un avantaj economic, inovarea şi creativitatea fiind stimulente importante ale activităţilor economice şi ale creării de locuri de muncă într-o lume bazată pe cunoaştere.

Aceste „investiţii” sunt îndreptate către capitalul uman şi social al societăţilor noastre. Sunt investiţii care presupun un efort din partea indivizilor, familiilor, comunităţilor locale, instituţiilor sociale şi comerciale, ONG-urilor şi diferitelor structuri ale administraţiei publice. În unele cazuri, acest lucru poate determina o redirecţionare sau o redistribuţie a cheltuielilor sociale. Nu este vorba pur şi simplu de a investi bani pentru a acoperi consecinţele eşecului societal, ci de o investiţie socială care trebuie justificată conform celor mai fiabile estimări ale beneficiile sociale şi economice, din perspectiva dezvoltării durabile. De exemplu, investiţiile în primii ani de dezvoltare ai copiilor, în educaţie şi în formare sau în serviciile medicale preventive generează beneficii substanţiale şi oferă recompense importante mai târziu în viaţă sau pentru generaţia viitoare, nu numai din punctul de vedere al unei rate de ocupare a forţei de muncă sporite şi al unei mai mari productivităţi, dar şi în ceea ce priveşte reducerea costurilor enorme pe care le-ar reprezenta pentru societăţile noastre dezagregarea socială. Iată soluţia pentru îmbinarea armonioasă a echităţii şi eficienţei în cadrul aceleiaşi viziuni.

5. ROLUL UNIUNII EUROPENE

Statele membre poartă responsabilitatea principală pentru schimbările de politică necesare pentru transpunerea în realitate a acestei viziuni. Implicarea UE va depinde în continuare de demonstrarea valorii adăugate, conform cerinţelor de subsidiaritate şi proporţionalitate. Este o soluţie care corespunde aşteptărilor cetăţenilor şi este, de obicei, cea mai eficientă. Însă acest lucru nu împiedică asumarea de către UE a unui rol mai proactiv pentru a acţiona ca un catalizator al schimbării şi pentru a induce, sprijini şi orienta reformele necesare.

Acest rol are baze solide: „ acquis -ul” comunitar şi setul de drepturi şi valori comune, enumerate cu claritate la articolul 2 din Tratatul de Reformă, precum şi în Carta Drepturilor Fundamentale: respect pentru demnitatea umană, libertate, democraţie, egalitate, statul de drept şi respectarea drepturilor omului, inclusiv a drepturilor persoanelor aparţinând minorităţilor. Aceste valori sunt comune tuturor statelor membre, societăţi europene în care prevalează pluralismul, nediscriminarea, toleranţa, justiţia, solidaritatea şi egalitatea între femei şi bărbaţi.

Forţa UE rezidă nu numai în faptul că este o comunitate de valori, ci şi o comunitate de acţiune, în care statele membre îşi unesc forţele şi obţin rezultate împreună. Tratatul de Reformă conţine o clauză socială orizontală, care dă întâietate angajamentului Uniunii cu privire la ocuparea forţei de muncă şi la protecţia socială şi confirmă rolul regiunilor şi al partenerilor sociali ca parte a ţesutului politic, economic şi social al Uniunii. Răspunsul adecvat la noile provocări prezentate anterior presupune direcţionarea energiei colective înspre soluţii de politică economică şi socială inovatoare concretizate, majoritatea, la nivel local, regional şi naţional. Însă UE poate să aibă o contribuţie importantă sub cel puţin cinci aspecte:

- Stabilirea de cadre de acţiune politică: în multe domenii de politică socială, diversitatea politicilor şi practicilor şi caracterul eterogen al instituţiilor naţionale de la un stat membru la altul constituie elemente disuasive în eforturile de armonizare. Cu toate acestea, este o nevoie puternică şi o dorinţă comună de a coopera pentru atingerea obiectivelor comune. De aceea într-o serie de domenii de politică precum ocuparea forţei de muncă, includerea socială, protecţia socială, educaţia, tineretul, cultura, sănătatea şi integrarea imigranţilor, UE a stabilit obiective comune cu termene de realizare, mecanisme şi indicatori de raportare specifici pentru a putea monitoriza progresele realizate şi a compara cele mai bune practici. Experienţa dobândită cu ocazia Strategiei europene privind ocuparea forţei de muncă lansate în urmă cu zece ani, care constituie astăzi un pilon esenţial al Strategiei de la Lisabona, demonstrează faptul că astfel de mecanisme pot schimba lucrurile, punând într-o lumină nouă priorităţi care nu erau considerate anterior determinante la nivel european, precum flexicuritatea, calitatea şi productivitatea muncii, îngrijirea copiilor, imigraţia, munca nedeclarată şi aspectele legate de minorităţi, propunând totodată modalităţi inovatoare de a le aborda. Aceste mecanisme sunt operaţionale de ani de zile şi au permis statelor membre şi Comisiei să definească obiective comune, dar au avut mai puţin succes în a mobiliza voinţa şi eforturile politice necesare pentru atingerea acestor obiective comune. UE ar trebui să reflecteze, aşa cum se întâmplă în prezent în cazul revizuirii Strategiei de la Lisabona, la maniera în care ar putea insufla acestor procese voluntare mai mult dinamism şi o preocupare mai mare pentru punerea în aplicare, ţinând seama în acelaşi timp de diversitatea instituţiilor şi tradiţiilor. Abordarea „principiilor comune” utilizată în cazul flexicurităţii ar putea fi, de exemplu, aplicată pentru promovarea includerii active a categoriilor celor mai îndepărtate de piaţa muncii, respectând totodată contextele naţionale şi competenţele statelor membre. În plus, trebuie acordată atenţie eforturilor de asigurare a coerenţei şi de maximizare a sinergiilor între diferitele procese de coordonare (de ex. între Strategia de la Lisabona şi Strategia de dezvoltare durabilă, programarea fondurilor structurale).

- Susţinerea valorilor Europei şi asigurarea unor condiţii echitabile pentru fiecare: Uniunea are un cadru juridic solid în domenii precum egalitatea de şanse între bărbaţi şi femei, combaterea discriminării, libera circulaţie a lucrătorilor şi condiţiile de muncă şi angajare. Partenerii sociali europeni au participat activ la negocierea de acorduri sau definirea de strategii comune în domenii esenţiale, precum concediul pentru creşterea copilului, stresul la locul de muncă, învăţarea pe tot parcursul vieţii şi gestionarea restructurării. În lumina evoluţiei realităţilor sociale, a diversităţii tot mai mari a UE şi a noului Tratat de Reformă, cadrul juridic trebuie revizuit şi adaptat, după caz, pentru a asigura îndeplinirea efectivă a obiectivelor convenite. Legislaţia UE rămâne un element esenţial pentru susţinerea drepturilor cetăţenilor, astfel cum sunt prevăzute în tratat, inclusiv prin asigurarea unei mai mari compatibilităţi între normele naţionale. În cele din urmă, UE şi-a prezentat punctul de vedere privind felul în care Europa poate reuşi într-o eră a globalizării prin modelarea reglementărilor globale şi prin analizarea celor mai bune căi prin care poate fi promovată convergenţa standardelor la nivel global.

- Partajarea experienţelor şi bunelor practici : în ciuda diversităţii UE, statele membre se confruntă adesea cu tendinţe societale şi dificultăţi practice comune, care oferă un potenţial extraordinar de a învăţa din experienţele celuilalt. Progresele realizate în atingerea obiectivelor comune ale UE trebuie monitorizate, evaluate şi comparate. Inovaţiile sociale trebuie testate, iar beneficiile sociale care decurg din diferitele forme de investiţii trebuie evaluate. Cele mai bune practici trebuie diseminate: Mecanismele UE pentru schimbul de experienţe, evaluările comune şi evaluările reciproce ar trebui dinamizate, asigurând în acelaşi timp integrarea acestora în curentul principal al dezbaterii politice la nivel naţional şi european. Implicarea într-o mai mare măsură a parlamentelor naţionale şi regionale, a autorităţilor locale şi regionale, a partenerilor sociali şi a ONG-urilor este esenţială în această privinţă.

- Susţinerea acţiunilor la nivel local, regional şi naţional: UE a jucat un rol important în reducerea diferenţelor de prosperitate şi de standarde de viaţă între diferite părţi ale UE prin intermediul politicii sale de coeziune şi a fondurilor structurale. Aceste fonduri au constituit şi constituie în continuare instrumentul financiar care permite regiunilor şi statelor membre mai puţin avansate să recupereze decalajul faţă de celelalte şi o interrelaţionare şi un schimb îmbunătăţite între statele membre. În ultimii ani, aceste instrumente au devenit asociate tot mai mult priorităţilor politice de „creştere şi locuri de muncă” ale UE. În perioada 2007-2013, 75 de miliare de euro vor fi investiţi de Fondul Social European (FSE) pentru a dota forţa de muncă cu noi competenţe şi întreprinderile cu organizaţii de muncă inovatoare. În plus, la iniţiativa Comisiei, a fost instituit un Fond European pentru Adaptarea la Globalizare menită să ajute să se reintegreze pe piaţa muncii lucrătorii ajunşi în şomaj datorită evoluţiei formelor de comerţ global. Acest fond reprezintă un semnal important de solidaritate pentru cei afectaţi de consecinţele globalizării şi ar trebui să le pună la dispoziţie măsuri preventive şi active eficiente care să-i ajute să se adapteze şi să meargă mai departe. Comisia a lansat o dezbatere privind viitorul bugetului european după 2013. Va fi important ca rezultatele acestei consultări privind realitatea socială să fie integrate în această dezbatere.

- Sensibilizarea publicului şi constituirea unei baze de cunoştinţe solide: UE are un rol important de jucat în identificarea problemelor esenţiale, în stimularea discuţiilor şi crearea dinamismului politic necesar pentru a face faţă provocărilor comune în Europa. Iniţiative precum Anul european al egalităţii de şanse pentru toţi (2007), Anul european al dialogului intercultural (2008) şi Anul european al combaterii sărăciei şi excluderii sociale (2010) facilitează acest tip de discuţii. Conştientizarea şi analiza problemelor sociale a fost adesea împiedicată de lipsa unor statistici şi indicatori compleţi şi actualizaţi la nivel european. Necesitatea culegerii de date comparabile este în continuare de actualitate şi constituie o sarcină solicitantă. Cu toate acestea, factorii de decizie au nevoie de aceste date pentru a putea informa mai bine dezbaterea publică şi pentru a evalua impactul social al iniţiativelor. O serie de fundaţii şi agenţii – Fundaţia Europeană pentru Îmbunătăţirea Condiţiilor de Viaţă şi de Muncă, nou-creata Agenţie Europeană pentru Drepturi Fundamentale şi Institutul European pentru Egalitatea de Şanse între Bărbaţi şi Femei vor contribui tot mai mult la modelarea procesului decizional şi la sensibilizarea publicului. Recursul mai sistematic la consultare şi la comisii de experţi independenţi, inclusiv din ţările terţe, ar trebui să constituie, la rândul său, o modalitate de consolida baza de date existentă şi de a alimenta dezbaterea politică europeană.

6. ETAPELE URMăTOARE

Scopul analizei realităţii sociale este de a examina din nou dinamica complexă a schimbărilor sociale pe care le traversează societăţile noastre pentru a ne permite să apreciem relevanţa şi caracterul adecvat al politicilor actuale şi să dezvoltăm o bază solidă pentru viitor.

Prezenta comunicare conturează o nouă viziune socială pentru Europa secolului 21, o viziune bazată pe „şansele de reuşită în viaţă”, care porneşte de la o analiză preliminară a felului în care evoluează societăţile noastre şi în care statele membre şi UE ar putea coopera pentru a răspunde acestor provocări. Comunicarea îmbogăţeşte consultarea aflată în derulare sugerând posibile domenii de acţiune şi rolul UE în această privinţă. Consultarea este în derulare şi părţile interesate sunt invitate să îşi prezinte punctul de vedere. Pentru a permite formularea unui număr cât mai mare de răspunsuri, termenul limită se prelungeşte până la 15.02.2008[5].

Pe baza acestei consultări, Comisia va pregăti o Agendă socială reînnoită pentru mijlocul anului 2008. La elaborarea acestei noi agende, Comisia va reanaliza natura, domeniul de aplicare şi combinaţia de instrumente utilizate în diferite domenii şi va ţine de asemenea seama de noul cadru instituţional instituit de Tratatul de Reformă. Împreună cu analiza pieţei unice, această agendă socială reînnoită va contribui la obţinerea de noi rezultate concrete pentru cetăţenii europeni.

[1] COM(2006) 211, 10 mai 2006.

[2] A se vedea documentul la adresa: http://ec.europa.eu/citizens_agenda/social_reality_stocktaking/more index_en.htm

[3] A se vedea, de exemplu, raportul Parlamentului European din 17 noiembrie 2007 (A6-400/07) şi avizul Comitetului Economic şi Social din 18 ianuarie 2007 (2007/C 93/11), precum şi activităţile reprezentanţelor Comisiei Europene de la Dublin, Paris şi Budapesta.

[4] Documentul elaborat de BEPA oferă o prezentare detaliată a tendinţelor societale existente. Date şi cifre suplimentare pot fi consultate în Raportul din 2007 al Comisiei privind situaţia socială.

[5] Puteţi trimite răspunsurile dumneavoastră şi observaţii suplimentare la: SG-Social-Reality@ec.europa.eu