[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 21.10.2009

COM(2009) 554 final

2009/0165 (COD)

Propunere de

DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a protecției internaționale (reformare)

{SEC(2009) 1376} {SEC(2009) 1377}

EXPUNERE DE MOTIVE

Contextul propunerii

1.1. Motivele și obiectivele propunerii

Prezenta propunere reformează Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat[1] (denumită în continuare „Directiva privind procedurile de azil”).

Contribuțiile primite din partea părților interesate, ca răspuns la consultarea privind Cartea verde[2] au semnalat proliferarea la nivel național a unor modalități procedurale disparate și a unor deficiențe referitoare la nivelul garanțiilor procedurale pentru solicitanții de azil, determinate în special de faptul că directiva permite în prezent statelor membre o marjă largă de apreciere. În consecință, directiva nu are capacitatea de a spijini în mod adecvat Directiva privind standardele minime[3] și de a asigura o analiză riguroasă a cererilor de protecție internațională, în conformitate cu obligațiile internaționale și comunitare ale statelor membre privind principiul nereturnării .

Astfel cum s-a anunțat în Planul strategic în materie de azil[4], prezenta propunere face parte din inițiativele menite să armonizeze într-o mai mare măsură și să îmbunătățească standardele de protecție internațională în ansamblul UE. Măsurile vizate ar trebui să ducă la îmbunătățirea coerenței între instrumentele de azil ale UE, să simplifice, să eficientizeze și să consolideze modalitățile procedurale în ansamblul UE și să ducă la decizii mai bine fundamentate în primă instanță, prevenind, astfel, abuzurile și îmbunătățind eficiența sistemului de azil .

Prezenta propunere este legată de propunerea Comisiei privind un regulament de instituire a unui Birou European de Sprijin pentru Azil[5] care este menit, printre altele, să ofere asistență practică statelor membre în vederea creșterii calității procesului de luare a deciziilor în materie de azil.

În ceea ce privește sarcinile administrative și financiare care ar decurge din măsurile vizate pentru statele membre ale căror sisteme de azil fac obiectul unor presiuni specifice și disproporționate, în special din cauza poziției lor geografice sau a situației demografice, resursele Fondului european pentru refugiați vor fi mobilizate în vederea sprijinirii în mod corespunzător a acestor state membre și a garantării unei repartizări mai echitabile a sarcinilor între statele membre. În plus, Birou European de Sprijin pentru Azil va coordona și va sprijini acțiunea comună pentru a asista statele membre care se confruntă cu presiuni deosebite și, în general, pentru a permite statelor membre să determine mijloacele cele mai rentabile de punere în aplicare a măsurilor vizate prin punerea în comun a bunelor practici și prin schimbul structurat de expertiză de nivel înalt.

1.2. Context general

Demersurile pentru crearea unui sistem european comun de azil (SECA) au demarat imediat după intrarea în vigoare a Tratatului de la Amsterdam în mai 1999, pe baza principiilor aprobate de Consiliul European de la Tampere. În cursul primei faze a SECA (1999-2005), obiectivul a fost de a armoniza cadrul juridic al statelor membre, pe baza unor standarde minime. Directiva privind procedurile de azil a fost ultima dintre cele cinci instrumente legislative ale UE în materie de azil. Scopul acesteia este de a stabili standarde minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat.

Prezenta propunere răspunde invitației Programului de la Haga de a transmite Consiliului și Parlamentului European propuneri referitoare la instrumentele aferente celei de a doua faze, în vederea adoptării acestora înainte de sfârșitul anului 2010. Aceasta vizează remedierea deficiențelor constatate în ceea ce privește procedurile de acordare și retragere a protecției internaționale, precum și garantarea unor standarde de protecție mai ridicate și mai armonizate, înregistrând astfel progrese în direcția unei proceduri de azil comune și a unui statut uniform, astfel cum s-a prevăzut în concluziile Consiliului European de la Tampere și s-a reiterat în Programul de la Haga.

Analiza de impact, anexată la prezenta propunere, conține o analiză detaliată privind problemele identificate în ceea ce privește prezenta directivă, privind activitățile de pregătire efectuate în vederea adoptării acesteia, precum și privind identificarea și evaluarea opțiunilor de politică, precum și identificarea și evaluarea opțiunii de politică preferate.

1.3. Coerența cu alte politici și obiective ale Uniunii

Prezenta propunere este pe deplin conformă cu concluziile Consiliului European de la Tampere din 1999 și cu Programul de la Haga din 2004, în ceea ce privește instituirea SECA. De asemenea, aceasta răspunde invitației Pactului european privind imigrația și azilul, adoptat de Consiliul European la 17 octombrie 2008[6], de a prezenta propuneri pentru înființarea, cel mai târziu în 2012, a unei proceduri unice în materie de azil, care să includă garanții comune.

Consultarea părților interesate

În prezent, Comisia dispune de o cantitate mare de informații privind punerea în aplicare a directivei, inclusiv informații cuprinzătoare privind deficiențele referitoare la termenii acesteia și la modul în care aceasta se aplică în practică.

- În iunie 2007, Comisia a prezentat o Carte verde, care viza identificarea posibilelor opțiuni pentru a doua fază a SECA. Răspunsul la consultarea publică a inclus 89 de contribuții, de la o serie de părți interesate . Chestiunile ridicate și sugestiile formulate în timpul consultării au oferit baza pentru Planul strategic care listează măsurile pe care Comisia intenționează să le propună pentru a completa cea de a doua fază a SECA, inclusiv propunerea de modificare a Directivei privind procedurile de azil. Comisia a efectuat o analiză atentă a măsurilor de transpunere notificate de statele membre.

- Punerea în aplicare a directivei și posibilele modalități de rezolvare a lacunelor existente în cadrul comunitar privind procedurile de azil au fost discutate cu ocazia a șase reuniuni la nivel de experți organizate de Comisie în perioada februarie 2008 și ianuarie 2009. Aceste consultări au implicat experți guvernamentali (patru reuniuni la nivel de experți organizate la 25.2.2008, 29.9.2008, 25.11.2008 și 12.1.2009), organizații neguvernamentale (8.1.2009), Înaltul Comisariat al Națiunilor Unite pentru Refugiați , precum și juriști care oferă asistență juridică solicitanților de azil în cadrul procedurilor naționale (17.3.2008) și s-au concentrat asupra unor aspecte esențiale ale directivei. Aceste consultări au oferit Comisiei informații valoroase privind domeniile care trebuie abordate în cadrul prezentei propuneri. Părțile consultate au exprimat un consens general în favoarea continuării armonizării modalităților procedurale și a oferirii de garanții adecvate solicitanților de protecție internațională, asigurând, astfel, o examinare eficientă și echitabilă a cererilor acestora, în conformitate cu Directiva privind standardele minime. Cu toate acestea, unele state membre au subliniat necesitatea de a păstra un anumit grad de flexibilitate în ceea ce privește organizarea procedurilor de azil și menținerea modalităților procedurale care vizează prevenirea abuzurilor, pe când alte state și-au exprimat preferința pentru abordarea deficiențelor actualului cadru prin intermediul măsurilor de cooperare practică, mai degrabă decât prin intermediul unei intervenții în plan legislativ.

- A fost efectuat un studiu extern în numele Comisiei, analizând probele existente și rezultatele consultărilor.

- Alte date suplimentare au fost colectate prin intermediul răspunsurilor la o serie de chestionare detaliate adresate de către Comisie tuturor statelor membre și părților interesate de la nivelul societății civile.

- De asemenea, informații importante privind punerea în aplicare a directivei au fost extrase din rapoartele privind proiectele cofinanțate prin Fondul european pentru refugiați și din raportul privind procedurile de azil în statele participante la CIG ( cartea albastră ).

Pe baza contribuțiilor la cartea verde și a consultărilor cu experți guvernamentali și din cadrul societății civile, a comentariilor provenite de la nivel academic, a răspunsurilor statelor membre la chestionare și a analizei efectuate de Comisie privind măsurile de transpunere, au fost identificate două probleme majore, respectiv, standardele minime sunt (a) insuficiente și (b) vagi, lipsindu-le, astfel, capacitatea de a asigura o examinare echitabilă și eficientă. Luând în considerare deficiențele serioase subliniate de o serie de comentatori și părți interesate, Comisia a decis să propună garanțiile și noțiunile procedurale care să contribuie la garantarea unor decizii fiabile, în conformitate cu Directiva privind standardele minime. Printre altele, acestea includ garanții menite să ofere solicitantului o ocazie reală de a-și motiva cererea de protecție internațională, garanții speciale pentru solicitanții vulnerabili și dispoziții referitoare la calitatea procesului de luare a deciziilor. Aceste standarde sunt vitale în vederea prevenirii abuzului și a păstrării integrității sistemelor de azil. În acest sens, propunerea Comisiei ia în considerare și preocupările exprimate de statele membre referitoare la cererile repetate și vădit neîntemeiate. În general, prezenta propunere vizează stabilirea condițiilor necesare pentru ca procedurile de azil din Comunitate să devină accesibile, eficiente, echitabile și să țină cont de context.

Elementele juridice ale propunerii

3.1. Rezumatul acțiunii propuse

Principalul obiectiv al prezentei propuneri este de a asigura standarde mai ridicate și mai coerente în ceea ce privește procedurile de acordare și retragere a protecției internaționale care ar garanta o examinare adecvată a necesităților de protecție ale resortisanților țărilor terțe sau ale apatrizilor, în conformitate cu obligațiile internaționale și comunitare ale statelor membre.

Propunerea vizează îmbunătățirea atât a eficienței, cât și a calității procesului de luare a deciziilor, prin depunerea unor eforturi inițiale semnificative („frontloading) în materie de servicii, consiliere și expertiză și vizează încurajarea statelor membre să furnizeze, într-un termen rezonabil, decizii bine fundamentate în primă instanță . Îmbunătățirea eficienței și a calității procesului de azil ar trebui (a) să permită statelor membre să distingă mai rapid între solicitanții de azil și alți migranți, în contextul unor sosiri mixte, optimizând, astfel, resursele profesionale și administrative necesare pentru instituirea și completarea procedurilor aplicabile (returnare, azil, statut umanitar, extrădare etc.); (b) să permită autorităților competente în materie de azil să ia măsuri bine fundamentate, bazate pe circumstanțe factuale privind cererile, stabilite de o manieră completă și adecvată, să îmbunătățească posibilitățile de recurs în cazul deciziilor negative și să reducă riscul anulării acestora de către instanțele de apel; (c) să permită personalului din serviciile de azil să identifice mai bine cazurile de cereri neîntemeiate și abuzive, inclusiv cele bazate pe identitate sau pe naționalitate falsă ; (d) să reducă costurile de primire ale statelor membre și să sprijine eforturile acestora de a scoate de pe teritoriul lor solicitanții de azil ale căror cereri au fost respinse , întrucât vor fi emise mai rapid deciziile motivate corespunzător și mai multe cazuri se vor solda cu o hotărâre definitivă încă din prima instanță. Refugiații veritabili și persoanele care au nevoie de protecție subsidiară ar putea beneficia de un acces mai rapid la drepturile stipulate de Directiva privind standardele minime.

Propunerea mai vizează simplificarea și consolidarea noțiunilor și mecanismelor procedurale și îmbunătățirea coerenței între instrumentele din domeniul azilului. Acest lucru ar putea, printre altele, să limiteze fenomenul mișcărilor secundare ale solicitanților de azil între statele membre, în măsura în care astfel de mișcări sunt determinate de modalități procedurale divergente.

În acest sens, propunerea abordează chestiunile următoare:

1. Coerența între diferitele instrumente în materie de azil

În vederea facilitării aplicării coerente a acquis-ului în materie de azil și a simplificării modalităților procedurale aplicabile , propunerea prevede o procedură unică, stabilind, astfel, în mod clar că cererile ar trebui analizate în lumina ambelor forme de protecție internațională stipulate de Directiva privind standardele minime. Aceasta mai specifică normele aplicabile în cazul unei proceduri unice, precum examinarea obligatorie a nevoilor de protecție în raport cu statutul de refugiat și cu statutul de protecție subsidiară și extinde normele actuale referitoare la retragerea statutului de refugiat la cazurile de retragere a protecției subsidiare. Aceste modificări reflectă un obiectiv pe termen lung al politicii Comisiei în materie de azil[7] și vizează asigurarea coerenței cu Directiva privind standardele minime. În plus, în vederea clarificării ratione materiae a domeniului de aplicare al directivei, propunerea clarifică faptul că garanțiile și principiile procedurale prevăzute în Directiva privind procedurile de azil sunt aplicabile solicitanților care fac obiectul procedurilor în temeiul Regulamentului Dublin[8] în al doilea stat membru și subliniază faptul că noțiunea de retragere implicită a cererilor nu ar trebui să constituie un obstacol pentru solicitanți în ceea ce privește reaccesarea procedurilor de azil în statul membru responsabil.

2. Accesul la proceduri

Propunerea prevede o serie de garanții menite să îmbunătățească accesul la procedurile de azil. În primul rând, aceasta include în mod explicit apele teritoriale în domeniul de aplicare al directivei și specifică obligațiile polițiștilor de frontieră, ale autorităților de poliție și ale personalului din locurile de reținere. De asemenea, aceasta prevede o limită de timp pentru completarea formalităților legate de depunerea unei cereri și introduce garanții menite să permită de facto solicitanților de azil să își formuleze cererea de protecție internațională când se află la punctele de trecere a frontierei sau în locurile de reținere, în perioada anterioară expulzării. Acestea includ accesul la informațiile privind procedurile care trebuie urmate în vederea solicitării protecției internaționale, accesul la organizațiile care oferă asistență și consiliere juridică solicitanților de azil, precum și dispoziții menite să asigure comunicarea dintre autoritățile competente și persoana vizată.

3. Garanții procedurale în procedurile în primă instanță

Propunerea vizează creșterea nivelului general de echitate în procedurile de azil, ducând, astfel, la o aplicare mai coerentă a principiilor și garanțiilor procedurale convenite. Modificările propuse iau în considerare într-o mare măsură evoluția jurisprudenței Curții Europene de Justiție în ceea ce privește principiile generale ale dreptului comunitar, precum dreptul la apărare, principiul egalității de mijloace și dreptul la o protecție juridică efectivă. Jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului a fost o altă sursă esențială de inspirație pentru definirea unor garanții procedurale suplimentare pentru solicitanții de azil. În acest sens, propunerea vizează în special să ofere solicitantului o ocazie adecvată și reală de a-și susține cererea de protecție internațională și de a asigura o evaluare pertinentă de către autoritățile competente a nevoilor de protecție ale solicitantului. În vederea celor menționate, modificările propuse:

(a) reduc excepțiile la principiile procedurale și la garanțiile stabilite în prezenta directivă. În special, propunerea elimină posibilitatea de a nu organiza un interviu personal în cazul procedurii accelerate;

(b) oferă garanții suplimentare, precum dreptul la asistență judiciară gratuită pentru solicitanții de protecție internațională, în cadrul procedurilor în primă instanță;

(c) introduce garanții speciale pentru solicitanții de azil vulnerabili. Acestea includ, printre altele, norme referitoare la rapoartele medico-legale, exceptarea anumitor categorii de solicitanți de la procedurile accelerate sau de la procedurile la frontieră și modalități procedurale menite să stabilească principiile de aplicare în cazurile care implică persecuții în funcție de sex și/sau de vârstă.

Măsurile vizate ar contribui, printre altele, la prevenirea abuzului de drept în cazul procedurilor prin îmbunătățirea gradului de cunoaștere de către solicitanți a cerințelor aplicabile, ceea ce ar duce, printre altele, la o respectare crescută a obligațiilor procedurale. De asemenea, acestea ar sprijini eforturile autorităților din domeniul azilului în ceea ce privește luarea unor decizii bine fundamentate și justificabile, pe baza circumstanțelor factuale complete și stabilite corespunzător ale cererii.

4. Noțiuni și mecanisme procedurale

În vederea realizării obiectivului privind o procedură comună de azil, propunerea urmărește să consolideze principalele noțiuni și mecanisme procedurale și să definească mai bine funcția lor în cadrul procedurilor de azil. Aceasta se referă în primul rând la motivele de inadmisibilitate, inclusiv noțiunea de țară terță sigură, la procedurile accelerate și cereri vădit neîntemeiate, la noțiunea de cerere ulterioară și la conceptul de țară de origine sigură. Noțiunile și mecanismele prevăzute în directivă ar trebui să devină mai coerente și mai simplificate , oferind, în același timp, autorităților din domeniul azilului instrumentele procedurale necesare pentru prevenirea/reacția la abuzuri și pentru procesarea mai rapidă a cererilor clar nefondate sau a cererilor mai puțin complexe.

În ceea ce privește deciziile de inadmisibilitate, propunerea arată clar că solicitantul vizat ar trebui să își poată prezenta autorităților propria viziune referitoare la aplicarea motivelor de inadmisibilitate, înainte de a fi luată o decizie prin care o cerere este considerată ca fiind inadmisibilă. În plus, propunerea elimină noțiunea de țară terță europeană sigură și include motivele de protecție subsidiară pe lista cerințelor de fond pentru aplicarea noțiunii de țară terță sigură.

De asemenea, propunerea revizuiește actualele dispoziții referitoare la procedurile accelerate, stabilind o listă exhaustivă și una limitată de motive pentru examinarea accelerată a cererilor vădit neîntemeiate și subliniază că autoritățile decizionale ar trebui să aibă la dispoziție suficient timp pentru a realiza o analiză riguroasă a cererilor în astfel de cazuri. În același timp, propunerea păstrează și dezvoltă și mai mult dispozițiile din directivă referitoare la garantarea integrității procedurilor, în special în ceea ce privește procesarea cererilor abuzive sau frauduloase. În acest sens, modificările introduc obligația pentru solicitanți de a coopera cu autoritățile competente în vederea stabilirii identității lor și a oricărui alt element al cererii. Această dispoziție ar trebui să fie aplicată în coroborare cu actualele norme care permit statelor membre să considere cererile bazate pe informații sau pe documente false în ceea ce privește identitatea sau naționalitatea solicitantului, ca fiind vădit neîntemeiate și să accelereze examinarea acestora.

Măsurile vizate privind calitatea procesului de luare a deciziilor, inclusiv dispozițiile privind desfășurarea interviurilor personale, consultarea experților și formarea ar trebui să îmbunătățească și mai mult pregătirea personalului din serviciile de azil în ceea ce privește identificarea la timp a cazurilor de fraudă sau de abuz. Aceste măsuri sunt consolidate și mai mult prin sublinierea principiului unei autorități decizionale unice. Această din urmă modificare ține cont de dispozițiile instituționale din majoritatea statelor membre și este indispensabilă în vederea asigurării disponibilității expertizei instituționale și a luării unor decizii bine fundamentate, bazate pe circumstanțe factuale, stabilite în mod complet și minuțios. De asemenea, aceasta ar contribui și la consolidarea procesului de azil și la îmbunătățirea calității examinărilor în primă instanță, descurajând, astfel, abuzul de procedură.

Propunerea mai prevede și o simplificare a procesului de azil prin introducerea unor termene pentru procedurile în primă instanță. Termenul general vizat, de 6 luni, ține cont de modificările legislative și/sau de practicile din majoritatea statelor membre, consultate în procesul de pregătire a modificărilor[9]. Acesta deține un rol cheie în ceea ce privește îmbunătățirea eficienței examinărilor, reducerea costurilor de primire, facilitarea expulzării solicitanților de azil cărora nu le-a fost aprobată cererea și asigurarea unui acces mai rapid la protecție pentru refugiații veritabili și pentru persoanele care au nevoie de protecție subsidiară. Modificările mai prevăd posibilitatea de a extinde termenul limită pentru încă 6 luni în cazuri individuale. Pentru a oferi statelor membre suficient timp pentru a-și adapta și reorganiza procedurile naționale, în conformitate cu termenele propuse, propunerea prevede amânarea cu 3 ani a termenului de transpunere în ceea ce privește aceste modificări.

În plus, propunerea vizează reexaminarea anumitor elemente ale conceptului de țară de origine sigură, prin eliminarea noțiunii de listă comună minimă a țărilor de origine sigure și prin consolidarea criteriilor obiective comune referitoare la desemnarea la nivel național a țărilor terțe de origine sigure. Modificările propuse ar trebui să ducă la o aplicare mai coerentă a noțiunii de țară de origine sigură, bazată pe cerințe de fond comune, pe revizuiri periodice ale situației din țările considerate sigure și pe garanții procedurale aplicate în mod uniform în toate statele membre care au optat pentru această formulă. Se reexaminează, de asemenea, conceptul de țară terță europeană sigură, astfel încât nu se mai prevede lista comună. Pentru a reduce cauzele primare ale unor cereri repetate, propunerea prevede în mod clar că solicitantul și autoritatea decizională ar trebui să facă toate eforturile necesare pentru a stabili și a evalua elementele solicitării inițiale, în conformitate cu cerințele de cooperare prevăzute la articolul 4 alineatul (1) din Directiva privind standardele minime. Propunerea consolidează și mai mult dispozițiile directivei în ceea ce privește cererile ulterioare, pentru a permite statelor membre să supună o cerere ulterioară unui test de admisibilitate, în conformitate cu principiul de res judicata și pentru a deroga de la dreptul de a rămâne pe teritoriu în cazuri de cereri ulterioare multiple, prevenind, astfel, abuzul de drept în cazul procedurilor de azil.

5. Accesul la o cale de atac efectivă

Propunerea facilitează accesul solicitanților de azil la o cale de atac efectivă, în conformitate cu obligațiile comunitare și internaționale ale statelor membre. În acest sens, propunerea ia în considerare în mod semnificativ evoluțiile permanente ale jurisprudenței în materie, decise de Curtea Europeană de Justiție și de Curtea Europeană a Drepturilor Omului. În primul rând, propunerea prevede o revizuire completă și ex nunc , de către o instanță judecătorească, a deciziilor în primă instanță și specifică faptul că noțiunea de cale de atac efectivă necesită o revizuire atât a elementelor de fapt, cât și de drept. În plus, propunerea vizează să aducă procedurile de atac inițiate în temeiul directivei în conformitate cu principiul „egalității de mijloace” și, sub rezerva unui număr limitat de excepții, prevede un efect suspensiv automat al căilor de atac îndreptate împotriva deciziilor în primă instanță referitoare la cererile de protecție internațională.

3.2. Temeiul juridic

Prezenta propunere modifică Directiva 2005/85/CE și utilizează același temei juridic ca și aceasta, respectiv articolul 63 primul paragraf punctul 1 litera (d) din Tratatul CE. Modificările referitoare la standardele procedurale privind statutul protecției subsidiare se bazează pe articolul 63 primul paragraf punctul 2 litera (a) din Tratatul CE.

Articolul 1 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, prevede că Irlanda și Regatul Unit pot „accepta să participe” la măsurile de stabilire a unui sistem european comun de azil. În conformitate cu articolul 3 din respectivul protocol, Regatul Unit și Irlanda și-au notificat dorința de participare la adoptarea și aplicarea prezentei directive. Cu toate acestea, poziția acestor state membre cu privire la actuala directivă nu afectează eventuala lor participare la dispozițiile noii directive.

În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu are obligații în temeiul directivei și nu se supune aplicării sale.

3.3. Principiul subsidiarității

Titlul IV din Tratatul CE („TCE”) privind vizele, azilul, imigrarea și alte politici privind libera circulație a persoanelor conferă Comunității Europene anumite competențe în aceste domenii. Aceste competențe trebuie exercitate în conformitate cu articolul 5 din TCE, respectiv doar în cazul și în măsura în care obiectivele acțiunii preconizate nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, însă pot fi realizate mai bine la nivel comunitar, datorită dimensiunilor sau efectelor acțiunii respective.

Actualul temei juridic pentru acțiunea la nivel comunitar este prevăzută în articolul 63 alineatul (1) din TCE. Dispoziția respectivă prevede faptul că instituția care adoptă „măsuri privind azilul, în conformitate cu Convenția de la Geneva încheiată la 28 iulie 1951 și cu Protocolul încheiat la 31 ianuarie 1967 cu privire la statutul refugiaților, precum și cu alte tratate incidente”, în domenii precum normele minime privind procedura de acordare sau de retragere a statutului de refugiat în statele membre și normele minime privind acordarea unei protecții persoanelor care, altfel, ar avea nevoie de protecție internațională, este Consiliul.

Ca urmare a caracterului transnațional al problemelor legate de azil și protecția refugiaților, UE este în măsură să propună soluții în cadrul SECA, în special în ceea ce privește aspectele referitoare la procedurile de acordare și de retragere a protecției internaționale. Deși a fost înregistrat un nivel ridicat de armonizare prin adoptarea directivei în 2005, este necesară continuarea acțiunii la nivelul UE pentru a îmbunătăți și a armoniza și mai mult standardele privind procedurile în materie de azil și pentru a progresa pe calea unei proceduri comune de azil, obiectivul pe termen lung identificat la Tampere. De asemenea, aceste standarde sunt considerate indispensabile în vederea asigurării faptului că solicitanților de azil care fac obiectul procedurilor Dublin li se examinează cererile în condiții similare, în diferite state membre.

3.4. Principiul proporționalității

Evaluarea impactului modificării Directivei privind procedurile de azil a evaluat fiecare opțiune în raport cu problemele identificate, astfel încât aceasta să reprezinte un echilibru ideal între valoarea practică și eforturile necesare și a concluzionat că alegerea acțiunii la nivelul UE nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivului de a rezolva aceste probleme.

3.5. Impactul asupra drepturilor fundamentale

Prezenta propunere a făcut obiectul unui evaluări detaliate, pentru a se asigura faptul că dispozițiile acesteia sunt pe deplin compatibile cu:

- drepturile fundamentale care derivă din principiile generale ale dreptului comunitar care, la rândul lor, rezultă din tradițiile constituționale comune statelor membre și CEDO, astfel cum acestea au fost consacrate în Carta UE și

- obligațiile care derivă din dreptul internațional, în special din Convenția de la Geneva, din Convenția europeană a drepturilor omului și din Convenția ONU cu privire la drepturile copilului;

Asigurarea unor standarde mai înalte privind procedurile de azil, precum și aplicarea coerentă a acestora la nivelul UE vor avea un impact global pozitiv pentru solicitanții de azil, din punct de vedere al drepturilor fundamentale. În special, propunerea va reduce marja de eroare administrativă în procedurile de azil, asigurând, astfel, o mai bună respectare a principiului nereturnării și îmbunătățind accesul la protecție și la justiție. De asemenea, va crește atenția acordată egalității dintre sexe în cadrul procedurilor naționale de azil și va promova principiul interesului superior al copilului în cadrul acestor proceduri.

ê 2005/85/CE

ð nou

2009/0165 (COD)

Propunere de

DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat ð protecției internaționale ï

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 63 primul paragraf punctul 1 litera (d) ð și punctul 2 litera (a) ï ,

având în vedere propunerea Comisiei[10],

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[11],

având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[12],

hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat[13],

întrucât:

ò nou

1. Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat[14] trebuie să facă obiectul mai multor modificări substanțiale. Din motive de claritate, ar trebui să se procedeze la reformarea directivei menționate.

ê 2005/85/CE considerentul 1

2. O politică comună în domeniul azilului, inclusiv un sistem european comun de azil, este un element constitutiv al obiectivului Uniunii Europene de a institui în mod progresiv un spațiu de libertate, securitate și justiție deschis celor care, forțați de împrejurări, solicită în mod legitim protecție în Comunitate.

ê 2005/85/CE considerentul 2

3. Consiliul European, la întrunirea sa specială de la Tampere din 15- 16 octombrie 1999, a convenit să acționeze pentru instituirea unui sistem european comun de azil, bazat pe aplicarea deplină și globală a Convenției de la Geneva din 28 iulie 1951 privind statutul refugiaților, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la New York din 31 ianuarie 1967 (Convenția de la Geneva), afirmând astfel principiul nereturnării, asigurându-se că nici o nicio persoană nu este trimisă acolo unde există riscul de a fi persecutată din nou.

ê 2005/85/CE considerentul 3

4. Concluziile de la Tampere prevăd că sistemul european comun de azil ar trebui să includă, pe termen scurt, standarde comune pentru o procedură de azil echitabilă și eficace și, pe termen lung, norme comunitare care să conducă la o procedură de azil comună în Comunitatea Europeană.

ê 2005/85/CE considerentul 4 (adaptat)

5. √ Directiva 2005/85/CE Õ Standardele minime stabilite de prezenta directivă cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat reprezintă, prin urmare, √ a reprezentat Õ o primă măsură referitoare la procedurile de azil.

ò nou

6. Prima fază a creării sistemului european comun de azil este acum realizată. Consiliul European din 4 noiembrie 2004 a adoptat Programul de la Haga, care stabilește obiectivele care trebuie puse în aplicare în domeniul libertății, securității și justiției în perioada 2005-2010. În acest sens, Programul de la Haga a invitat Comisia Europeană să finalizeze evaluarea instrumentelor juridice aferente primei faze și să transmită Consiliului și Parlamentului European instrumentele și măsurile corespunzătoare celei de-a doua faze, în vederea adoptării acestora înainte de 2010. În conformitate cu Programul de la Haga, obiectivul care trebuie urmărit pentru crearea sistemului european comun de azil este instituirea unei proceduri comune de azil și a unui statut uniform, valabil în întreaga Uniune.

7. În Pactul european privind imigrația și azilul, adoptat la 16 octombrie 2008, Consiliul European a arătat că persistă disparități între un stat membru și altul în ceea ce privește acordarea protecției și a solicitat noi inițiative, inclusiv o propunere de instituire a unei proceduri unice de azi, care să includă garanții comune pentru a finaliza instituirea unui sistem european comun de azil, prevăzut de Programul de la Haga.

8. Resursele Fondului european pentru refugiați și ale Biroului European de Sprijin pentru Azil trebuie mobilizate în vederea sprijinirii în mod adecvat a eforturilor depuse de statele membre pentru punerea în aplicare a standardelor stabilite în a doua fază a sistemului european comun de azil, în special statele membre ale căror sisteme de azil fac obiectul unor presiuni specifice și disproporționate, în principal din cauza poziției lor geografice sau a situației demografice.

9. Pentru a asigura o evaluare exhaustivă și eficientă a necesităților de protecție internațională ale solicitanților, în sensul Directivei […./../CE] [privind standardele minime referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statul de protecție internațională și referitoare la conținutul protecției acordate (Directiva privind standardele minime)], cadrul comunitar privind procedurile de acordare a protecției internaționale ar trebui să se bazeze pe conceptul procedurii unice de azil.

ê 2005/85/CE considerentul 5

ð nou

10. Obiectivul principal al prezentei directive este de a ð dezvolta în continuare standarde minime pentru procedurile din statele membre de acordare și retragere a protecției internaționale, în vederea instituirii unei proceduri comune de azil la nivelul Comunității ï introduce un cadru minim în Comunitate cu privire la procedurile de acordare și retragere a statutului de refugiat.

ê 2005/85/CE considerentul 6

ð nou

11. Apropierea normelor privind procedurile de acordare și retragere a statutului de refugiat ð protecției internaționale ï ar trebui să contribuie la limitarea circulației secundare a solicitanților de azil ð protecție internațională ï între statele membre, în cazul în care această circulație se datorează diferențelor de cadru juridic ð și să creeze condiții similare pentru aplicarea Directivei […./../CE] [Directiva privind standardele minime] în statele membre ï.

ê 2005/85/CE considerentul 7

ð nou

12. Prin însăși natura standardelor minime, statele membre ar trebui să aibă competența de a prevedea sau de a menține dispoziții mai favorabile pentru resortisanții țărilor terțe sau pentru apatrizii care solicită unui stat membru protecție internațională, atunci când se consideră că o astfel de cerere se bazează pe faptul că respectiva persoană este un refugiat ð are nevoie de protecție internațională ï în sensul ð Directivei […./../CE] [privind standardele minime]ï articolului 1 punctul A din Convenția de la Geneva .

ê 2005/85/CE considerentul 8

ð nou

13. Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. ðÎn special, prezenta directivă încearcă să promoveze aplicarea articolelor 1, 18, 19, 21, 24 și 47 din cartă și trebuie aplicată corespunzător. ï

ê 2005/85/CE considerentul 9

ð nou

14. Cu privire la tratamentul persoanelor care intră sub incidența domeniului de aplicare a prezentei directive, statele membre sunt ținute de obligațiile care decurg din instrumentele de drept internațional la care sunt parte și care interzic discriminarea.

ê 2005/85/CE considerentul 10

ð nou

15. Este esențial ca hotărârile privind toate cererile de azil ð protecție internațională ï să fie luate pe baza faptelor și, în primul rând, de autorități al căror personal are cunoștințe corespunzătoare sau beneficiază de formarea necesară în materie de azil și refugiați.

ê 2005/85/CE considerentul 11

ð nou

16. Este atât în interesul statelor membre, cât și al solicitanților de azil ð protecție internațională ï să se ia o hotărâre cât de repede posibil cu privire la cererile de azil. ðprotecție internațională, fără a aduce atingere unei examinări adecvate și complete. ï Organizarea prelucrării cererilor de azil ar trebui să fie lăsată la discreția statelor membre, astfel încât acestea, în conformitate cu necesitățile naționale, să poată acorda prioritate ori să accelereze soluționarea unei cereri, ținând seama de standardele prevăzute de prezenta directivă.

ê 2005/85/CE considerentul 12

ð nou

17. Noțiunea de ordine publică poate ð , printre altele, ï acoperi o condamnare pentru comiterea unei infracțiuni grave.

ê 2005/85/CE considerentul 13

ð nou

18. În interesul unei corecte recunoașteri a acelor persoane care au nevoie de protecție ca refugiați în sensul articolului 1 din Convenția de la Geneva ð sau ca persoane care pot beneficia de protecție subsidiară ï , fiecare solicitant ar trebui , sub rezerva anumitor excepții, să aibă acces efectiv la proceduri, posibilitatea de a coopera și de a comunica în mod adecvat cu autoritățile competente astfel încât să poată prezenta faptele relevante ale cazului său, precum și garanții procedurale suficiente pentru a-și putea susține cazul în toate etapele procedurii. În plus, pe parcursul procedurii în cadrul căreia este examinată o cerere de azil ð protecție internațională ï , în mod normal, solicitantul ar trebui să aibă cel puțin dreptul de a rămâne pe teritoriu până când autoritatea decizională adoptă o hotărâre, accesul la serviciile unui interpret pentru a-și prezenta argumentele în cazul în care este intervievat de autorități, posibilitatea de a comunica cu un reprezentant al Înaltului Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați (ICONUR) sau cu orice altă organizație care acționează în numele acestuia ð și cu organizațiile care oferă asistență sau consiliere solicitanților de protecție internațională ï , dreptul la notificarea corectă a unei hotărâri, o motivare a hotărârii respective în drept și în fapt, posibilitatea de a consulta un consilier juridic sau un alt consilier, precum și dreptul de a fi informat despre situația sa juridică în momente decisive din cursul procedurii, într-o limbă pe care se presupune în mod rezonabil că o înțelege ð și, în cazul unei decizii negative, dreptul la o cale de atac efectivă în fața unei instanțe judecătorești ï .

ê 2005/85/CE considerentul 14

Pe de altă parte, ar trebui stabilite garanții procedurale specifice pentru minorii neînsoțiți, având în vedere vulnerabilitatea acestora. În acest sens, statele membre ar trebui să țină seama în primul rând de interesul superior al copilului.

ò nou

19. În vederea asigurării unui acces eficace la procedura de examinare, funcționarii care vin în primul rând în contact cu persoane care solicită protecție internațională, în special acei funcționari care desfășoară activități de supraveghere a frontierei terestre sau maritime sau efectuează controale la frontieră, ar trebui să primească instrucțiunile și formarea necesară privind modul de recunoaștere și de tratare a cererilor de protecție internațională. Aceștia ar trebui să poată furniza resortisanților țărilor terțe sau apatrizilor care sunt prezenți pe teritoriul acestor state membre, inclusiv la frontieră, în apele teritoriale sau în zonele de tranzit și care doresc să solicite protecție internațională, toate informațiile referitoare la locul și modalitățile de prezentare a cererilor de protecție internațională. Atunci când respectivele persoane se află în apele teritoriale ale unui stat membru, acestea ar trebui debarcate, iar cererile lor ar trebui examinate în conformitate cu prezenta directivă.

20. În plus, ar trebui stabilite garanții procedurale speciale pentru solicitanții vulnerabili precum minorii, minorii neînsoțiți, persoanele care au fost supuse torturii, violului sau altor acte de violență serioasă sau pentru persoanele cu handicap, pentru a le crea condițiile necesare pentru ca acestea să aibă un acces efectiv la proceduri și pentru a prezenta elementele necesare în sprijinul cererii de protecție internațională.

21. Măsurile naționale referitoare la identificarea și analizarea simptomelor și semnelor de tortură sau a altor acte grave de violență fizică sau psihică, inclusiv acte de violență sexuală din procedurile reglementate de prezenta directivă ar trebui să fie bazate, între altele pe Manualul privind mijloacele eficiente de anchetare și de colectare a probelor privind tortura și alte pedepse sau tratamente crude, inumane sau degradante (Protocolul de la Istanbul).

22. În vederea asigurării unei egalități reale între cererile depuse de femei și cele depuse de bărbați, procedurile de examinare ar trebui să țină cont de specificitatea fiecărui sex. Ar trebui organizate în special interviuri personale, de o manieră care să le permită atât solicitanților femei, cât și bărbați, să vorbească despre experiențele lor anterioare în cazuri care implică persecuții în funcție de sex. Complexitatea plângerilor fondate pe diferențele dintre sexe ar trebui luată în considerare în mod corespunzător în cadrul procedurilor bazate pe conceptul de țară terță sigură, pe conceptul de țară de origine sigură sau pe noțiunea de cereri ulterioare.

23. „Interesul superior al copilului” ar trebui să fie considerația primordială a statelor membre în ceea ce privește punerea în aplicare a prezentei directive, în conformitate cu Convenția Națiunilor Unite privind Drepturile Copilului din 1989.

24. Procedurile de examinare a nevoilor de protecție internațională ar trebui organizate de o manieră care să facă posibilă pentru autoritățile competente realizarea unei analize riguroase a cererilor de protecție internațională.

ê 2005/85/CE considerentul 15

ð nou

25. În cazul în care solicitantul depune o cerere ulterioară fără a aduce noi probe sau argumente, ar fi disproporționat ca statele membre să fie obligate să desfășoare o nouă procedură completă de examinare. În aceste cazuri, statele membre ar trebui ð să poată respinge o aplicație ca fiind inadmisibilă, în conformitate cu principiul res judicata ï să poată alege o procedură care prevede excepții de la garanțiile de care solicitantul beneficiază în mod normal.

ê 2005/85/CE considerentul 16

ð nou

26. Multe cereri de azil ð protecție internațională ï se fac la frontieră sau într-o zonă de tranzit a unui stat membru înainte de adoptarea unei hotărâri cu privire la intrarea solicitantului. Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a ð prevedea proceduri de examinare a admisibilității și/sau de fond care să facă posibilă o decizie în privința cererilor depuse la frontieră sau în zonele de tranzit din locațiile respective ï menține procedurile existente adaptate la situația specifică a acestor solicitanți la frontieră. Ar trebui definite norme comune cu privire la posibilele excepții care pot fi făcute în aceste situații în raport cu garanțiile de care solicitanții beneficiază în mod normal. Procedurile la frontieră ar trebui să se aplice în special solicitanților care nu îndeplinesc condițiile de intrare pe teritoriul statelor membre.

ê 2005/85/CE considerentul 17

ð nou

27. Un element esențial pentru aprecierea temeiniciei cererii de azil ð protecție internațională ï este siguranța solicitantului în țara sa de origine. În cazul în care o țară terță poate fi considerată drept o țară de origine sigură, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a o desemna ca atare și de a presupune că aceasta este sigură pentru un anumit solicitant, cu excepția cazului în care solicitantul prezintă elemente serioase în sens contrar.

ê 2005/85/CE considerentul 18

28. Dat fiind nivelul de armonizare atins privind obținerea statutului de refugiat de către resortisanții țărilor terțe sau de apatrizi, ar trebui stabilite criterii comune pentru desemnarea țărilor terțe ca țări de origine sigure.

ê 2005/85/CE considerentul 19

Atunci când Consiliul se asigură că o anumită țară de origine îndeplinește criteriile respective și, în consecință, o include pe lista comună minimală a țărilor de origine sigure care se va adopta în temeiul prezentei directive, statele membre ar trebui aibă obligația de a examina cererile resortisanților respectivei țări sau ale apatrizilor care înainte își aveau reședința obișnuită în țara respectivă, pe baza prezumției juris tantum cu privire la siguranța țării respective. Având în vedere importanța politică a desemnării țărilor de origine sigure, în special implicațiile unei evaluări a situației drepturilor omului într-o țară de origine și implicațiile acesteia pentru politicile Uniunii Europene în domeniul relațiilor externe, Consiliul ar trebui să adopte deciziile cu privire la întocmirea sau modificarea listei, după consultarea Parlamentului European.

ê 2005/85/CE considerentul 20 (adaptat)

Luând în considerare statutul Bulgariei și al României de țări candidate la aderarea la Uniunea Europeană, precum și progresul realizat de aceste țări în direcția aderării rezultă că aceste țări ar trebui considerate țări de origine sigure în sensul prezentei directive până la data aderării lor la Uniunea Europeană.

ê 2005/85/CE considerentul 21

ð nou

29. Desemnarea unei țări terțe ca țară de origine sigură în sensul prezentei directive nu poate constitui o garanție absolută de siguranță pentru resortisanții țării respective. Prin natura sa, evaluarea pe care se bazează desemnarea poate lua în considerare numai situația civilă, juridică și politică generală din țara respectivă, precum și dacă cei care comit acte de persecuție, de tortură sau aplică tratamente ori pedepse inumane sau degradante fac efectiv obiectul sancțiunilor atunci când se stabilește că sunt responsabili de aceste fapte în țara respectivă. Din acest motiv, este important ca, atunci când un solicitant arată că există motive serioase ð valide ï pentru ca țara să nu fie sigură în cazul său particular, desemnarea respectivei țări ca țară sigură să nu mai poată fi considerată pertinentă în ceea ce îl privește.

ê 2005/85/CE considerentul 22 (adaptat)

ð nou

30. Statele membre ar trebui să examineze pe fond toate cererile, și anume să evalueze dacă solicitantul respectiv îndeplinește condițiile necesare pentru a obține statutul de refugiat √ protecție internațională Õ în conformitate cu Directiva 2004/83/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind standardele minime cu privire la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de statutul de refugiat sau persoanele care, din alte motive, au nevoie de protecție internațională și privind conținutul protecției acordate [15] , Directiva […/../CE] [Directiva privind standardele minime] cu excepția cazului în care prezenta directivă cuprinde dispoziții contrare, în special atunci când se poate presupune în mod rezonabil că o altă țară ar efectua examinarea sau ar asigura protecție suficientă. Statele membre ar trebui, în special, să nu aibă obligația de a evalua pe fond o cerere de azil ð protecție internațională ï atunci când o primă țară de azil a acordat solicitantului statutul de refugiat sau o protecție suficientă în alt mod și solicitantul va fi readmis în acea țară.

ê 2005/85/CE considerentul 23

ð nou

31. De asemenea, statele membre ar trebui să nu aibă obligația de a evalua pe fond o cerere de azil ð protecție internațională ï în cazul în care se poate presupune în mod rezonabil că solicitantul, datorită unei legături ð suficiente ï cu o țară terță astfel cum este definită de legislația internă, va cere protecție în respectiva țară terță ð și în cazul în care există motive să se considere că solicitantul va fi admis sau readmis în țara respectivă ï . Statele membre ar trebui să acționeze în acest mod numai atunci când solicitantul în cauză ar fi în siguranță în respectiva țară terță. Pentru a se evita circulația secundară a solicitanților, ar trebui stabilite principii comune pentru luarea în considerare sau desemnarea de către statele membre a țărilor terțe ca sigure.

ê 2005/85/CE considerentul 24

ð nou

32. Pe de altă parte, cu privire la anumite țări terțe europene, care respectă standarde foarte înalte în ceea ce privește drepturile omului și protecția refugiaților, statelor membre ar trebui să li se permită să nu examineze sau să nu examineze în totalitate cererile solicitanților care intră pe teritoriul lor din respectivele țări terțe europene. Date fiind potențialele consecințe pentru solicitant ale unei examinări restrânse sau omise, aplicarea conceptului de țară terță sigură ar trebui limitată la cazurile referitoare la țări terțe cu privire la care Consiliul a constatat îndeplinirea standardelor înalte de siguranță prevăzute de prezenta directivă. Consiliul ar trebui să adopte deciziile în această privință, după consultarea Parlamentului European.

ê 2005/85/CE considerentul 25

Din natura standardelor comune privind ambele concepte de țară terță sigură, astfel cum sunt definite de prezenta directivă, rezultă că efectul practic al conceptelor depinde de existența sau nu a permisiunii, acordate solicitantului în cauză din partea țării terțe respective, de a intra pe teritoriul acesteia.

ê 2005/85/CE considerentul 26

ð nou

33. În ceea ce privește retragerea statutului de refugiat ð sau a protecției subsidiare ï , statele membre ar trebui să se asigure că persoanele care beneficiază de ð protecție internațională ï statutul de refugiat sunt informate în mod corespunzător despre o posibilă reexaminare a statutului lor și au posibilitatea să își prezinte punctul de vedere înainte ca autoritățile să adopte o hotărâre motivată de a le retrage statutul de refugiat. Cu toate acestea, renunțarea la aceste garanții ar trebui să fie permisă în cazul în care motivele încetării statutului de refugiat nu sunt legate de o modificare a condițiilor pe care s-a întemeiat recunoașterea.

⎢ 2005/85/EC considerentul 27

? nou

34. În conformitate cu un principiu fundamental al dreptului comunitar, hotărârile adoptate cu privire la o cerere de azil ð protecție internațională ï și la retragerea statutului de refugiat ð sau a protecției subsidiare ï sunt supuse unei căi de atac efective în fața unei instanțe judecătorești în sensul articolului 234 din tratat. Efectivitatea căii de atac, inclusiv în ceea ce privește examinarea faptelor relevante, depinde de sistemul administrativ și judiciar al fiecărui stat membru considerat în ansamblul său.

⎢ 2005/85/EC considerentul 28

35. În conformitate cu articolul 64 din tratat, prezenta directivă nu afectează exercitarea responsabilităților care le revin statelor membre cu privire la menținerea ordinii publice și la apărarea securității interne.

⎢ 2005/85/EC considerentul 29 (adaptat)

? nou

36. Prezenta directivă nu se aplică procedurilor ð dintre statele membre ï reglementate de Regulamentul (CE) nr. 343/2003 al Consiliului din 18 februarie 2003 Regulamentul (CE) nr. […/… ] de stabilire a criteriilor și a mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil ð protecție internațională ï prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe ð sau un apatrid ï [16] (Regulamentul Dublin)].

∫ nou

37. Solicitanții care intră sub incidența Regulamentului (CE) nr. […/…] [Regulamentul Dublin] ar trebui să beneficieze de principiile și garanțiile de bază prevăzute de prezenta directivă și de garanțiile speciale prevăzute de Regulamentul (CE) nr. [.../...] [Regulamentul Dublin].

⎢ 2005/85/EC considerentul 30

38. Punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui să fie evaluată la intervale regulate de până la doi ani.

⎢ 2005/85/EC considerentul 31

? nou

39. Înțelegând că obiectivul prezentei directive, anume acela de a stabili standarde minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat ð protecției internaționale ï, nu poate fi suficient realizat de către statele membre și, prin urmare, datorită amplorii și efectelor acțiunii, poate fi mai bine realizat la nivel comunitar, Comunitatea poate lua măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea acestui obiectiv.

⎢ 2005/85/EC considerentul 32 (adaptat)

În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Regatul Unit și-a notificat, prin scrisoarea din 24 ianuarie 2001, dorința de participare la adoptarea și aplicarea prezentei directive.

⎢ 2005/85/EC considerentul 33 (adaptat)

În conformitate cu articolul 3 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Irlanda și-a notificat, prin scrisoarea din 14 februarie 2001, dorința de participare la adoptarea și aplicarea prezentei directive.

⎢ 2005/85/EC considerentul 34

40. În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei directive, și, prin urmare, nu are obligații în temeiul acesteia și nu se supune aplicării sale.,

∫ nou

41. Obligația de a transpune prezenta directivă în dreptul intern ar trebui să se limiteze la dispozițiile care reprezintă o modificare de fond în raport cu directiva anterioară. Obligația de a transpune dispozițiile neschimbate rezultă din directiva anterioară.

42. Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere în dreptul intern a directivei menționate în anexa III, partea B.

⎢2005/85/CE

? nou

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

CAPITOLUL I

DISPOZIȚII GENERALE

Articolul 1

Scop

Scopul prezentei directive este de a stabili standarde minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a ð protecției internaționale în temeiul Directivei …/…/CE [ Directiva privind standardele minime]ï statutului de refugiat.

Articolul 2

Definiții

În sensul prezentei directive:

(a) „Convenția de la Geneva” înseamnă Convenția din 28 iulie 1951 privind statutul refugiaților, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la New York din 31 ianuarie 1967;

(b) „cerere” sau „cerere de azil” înseamnă cererea depusă de un resortisant al unei țări terțe sau de un apatrid care poate fi considerată o cerere de protecție internațională din partea unui stat membru în temeiul Convenției de la Geneva. Orice cerere de protecție internațională se prezumă a fi o cerere de azil, cu excepția cazului în care persoana respectivă solicită în mod explicit o altă formă de protecție care poate face obiectul unei cereri separate;

∫ nou

(b) „cerere” sau „cerere de protecție internațională” înseamnă cererea depusă de un resortisant al unei țări terțe sau de un apatrid în scopul obținerii protecției din partea unui stat membru, care poate fi înțeleasă ca solicitarea de statut de refugiat sau de protecție subsidiară, și prin care nu se solicită în mod expres alt tip de protecție care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei [..../../CE] [Directiva privind standardele minime] și care poate fi introdusă separat;

⎢2005/85/CE

? nou

(c) „solicitant” sau „solicitant de ð protecție internațională ï azil” înseamnă un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid care a depus o cerere de azil ð protecție internațională ï cu privire la care nu a fost adoptată încă o hotărâre finalădefinitivă;

∫ nou

(d) „solicitant cu nevoi speciale” înseamnă un solicitant care din cauza vârstei, a sexului, a unui handicap, a unor probleme de sănătate mintală sau urmare a torturii, violului sau altor forme grave de violență psihologică, fizică sau sexuală au nevoie de garanții speciale pentru a beneficia de drepturi și a-și îndeplini obligațiile în conformitate cu prezenta directivă;

⎢ 2005/85/EC (adaptat)

? nou

(d)(e) „hotărâre finalădefinitivă” înseamnă o hotărâre de acordare sau nu a statutului de refugiat ð sau de protecție internațională ï resortisantului unei țări terțe sau apatridului în temeiul Directivei 2004/83/CE Directivei […./../CE] [Directiva privind standardele minime] și care nu mai este susceptibilă de a fi supusă niciunei căi de atac în cadrul capitolului V din prezenta directivă, indiferent dacă respectiva cale de atac are sau nu ca efect de a permite solicitanților să rămână pe teritoriul statelor membre în cauză până la soluționarea acestuia, sub rezerva anexei III la prezenta directivă;

(e)(f) „autoritatea decizională” înseamnă orice organism cvasi-judiciar sau administrativ dintr-un stat membru responsabil de soluționarea cererilor de azil ð protecție internațională ï și având competența de a hotărî în primă instanță în astfel de cazuri, sub rezerva anexei I;

(f)(g) „refugiat” înseamnă un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid care îndeplinește cerințele menționate la articolul 1 din Convenția de la Geneva, astfel cum sunt prevăzute 2 litera (d) din de Directiva 2004/83/CE Directiva [.…/../CE] [Directiva privind standardele minime];

∫ nou

(h) „persoană eligibilă pentru acordarea protecției subsidiare” înseamnă un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid care îndeplinește cerințele menționate la articolul 2 litera (f) din Directiva […./../CE] [Directiva privind standardele minime];

(i) „statut de protecție internațională” înseamnă recunoașterea ca refugiat sau ca persoană eligibilă pentru acordarea protecției subsidiare, de către un stat membru, a unui resortisant al unei țări terțe sau a unui apatrid;

⎢ 2005/85/EC adaptat

(g)(j) „statut de refugiat” înseamnă recunoașterea ca refugiat, de către un stat membru, a unui resortisant al unei țări terțe sau a unui apatrid;

∫ nou

(k) „statut de protecție subsidiară” înseamnă recunoașterea ca refugiat sau ca persoană eligibilă pentru acordarea protecției subsidiare, de către un stat membru, a unui resortisant al unei țări terțe sau a unui apatrid;

(l) „minor” înseamnă orice resortisant al unei țări terțe sau orice apatrid care nu a împlinit vârsta de 18 ani;

⎢ 2005/85/EC (adaptat)

? nou

(h) (m) „minor neînsoțit” înseamnă o persoană sub vârsta de 18 ani care sosește pe teritoriul statelor membre fără a fi însoțită de o persoană majoră care să o aibă în întreținere în virtutea legii sau a cutumei și atât timp cât aceasta nu se află efectiv în întreținerea unei astfel de persoane; de asemenea, prezenta definiție se aplică minorilor care sunt lăsați neînsoțiți după ce au intrat pe teritoriul statelor membre; ð un minor astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (1) din Directiva […./../CE] [Directiva privind standardele minime]; ï

(i) (n) „reprezentant” înseamnă o persoană care acționează pe seama unei organizații reprezentând un minor neînsoțit în calitate de tutore legal, o persoană care acționează pe seama unei organizații naționale care este responsabilă de întreținerea și bunăstarea minorilor sau orice altă formă de reprezentare corespunzătoare desemnată să apere interesul superior al minorului neînsoțit; ð persoană numită de autoritățile competente să acționeze în calitate de tutore legal pentru a asista și a reprezenta un minor neînsoțit în scopul de a asigura interesul superior al minorului și de a exercita, dacă este cazul, capacitatea juridică a acestuia; ï

(j)(o) „retragerea statutului de refugiat ð protecție internațională ï ” înseamnă hotărârea prin care o autoritate competentă revocă, încetează sau refuză să reînnoiască statutul de refugiat ð sau protecție subsidiară ï al unei persoane în conformitate cu Directiva 2004/83/CE Directiva […./../CE] [Directiva privind standardele minime];

(k)(p) „a rămâne în statul membru” înseamnă a rămâne pe teritoriul statului membru în care a fost depusă sau este examinată cererea de azil ð protecție internațională ï , inclusiv la frontieră sau în zonele de tranzit ale statelor membre.

Articolul 3

Domeniul de aplicare

43. Prezenta directivă se aplică tuturor cererilor de azil ð protecție internațională ï depuse pe teritoriul statelor membre, inclusiv la frontieră ð , în apele teritoriale ï sau în zonele de tranzit ale statelor membre, precum și retragerii statutului de refugiat ð statutului de protecție internațională ï.

44. Prezenta directivă nu se aplică în cazul cererilor privind azilul diplomatic sau teritorial depuse la reprezentanțele statelor membre.

3. În cazul în care statele membre utilizează sau instituie o procedură prin care cererile de azil sunt examinate atât ca cereri în temeiul Convenției de la Geneva, cât și ca cereri pentru alte forme de protecție internațională acordată în situațiile prevăzute la articolul 15 din Directiva 2004/83/CE, acestea aplică prezenta directivă pe tot parcursul procedurii acestora.

43. În plus, Statele membre pot hotărî să aplice prezenta directivă procedurilor prin care se examinează orice formă de protecție internațională ð care nu intră în domeniul de aplicare al Directivei […./../CE] [Directiva privind standardele minime] ï .

⎢2005/85/CE

? nou

Articolul 4

Autorități responsabile

45. Statele membre desemnează pentru toate procedurile o autoritate decizională care răspunde de examinarea corespunzătoare a cererilor în conformitate cu prezenta directivă, în special articolul 8 alineatul (2) și articolul 9.ð Statele membre se asigură că această autoritate are la dispoziție un număr suficient de angajați competenți și specializați pentru a-și îndeplini sarcinile în termenele prevăzute ï ð În acest sens, statele membre oferă programe de formare inițială și continuă personalului care examinează cererile și ia deciziile în materie de protecție internațională. ï

∫ nou

46. Formarea prevăzută la alineatul (1) include, în special:

(a) norme materiale și de procedură privind protecția internațională și drepturile omului prevăzute de instrumentele internaționale și comunitare relevante, inclusiv principiile ne returnării și nediscriminării;

(b) campanii de sensibilizare privind sexul, traumele sau vârsta;

(c) folosirea informațiilor privind țara de origine;

(d) tehnici de interviu, inclusiv comunicare interculturală;

(e) identificarea și documentarea semnelor și simptomelor de tortură;

(f) evaluarea probelor, inclusiv principiul conform căruia îndoiala profită solicitantului;

(g) aspecte legate de jurisprudență care au relevanță în examinarea cererilor de protecție internațională.

⎢2005/85/CE

În conformitate cu articolul 4 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 343/2003, cererile de azil depuse într-un stat membru și adresate autorităților altui stat membru care exercită controlul cu privire la imigrare se soluționează de statul membru pe teritoriul căruia este depusă cererea.

⎢ 2005/85/EC (adaptat)

? nou

23. Cu toate acestea, statele membre pot prevedea că o altă autoritate este responsabilă pentru : ð prelucrarea cazurilor în temeiul Regulamentului (CE) nr. ../…. [Regulamentul Dublin]. ï

(a) soluționarea cazurilor în care se preconizează transferarea solicitantului către un alt stat în conformitate cu normele de stabilire a criteriilor și a mecanismelor pentru determinarea statului responsabil cu examinarea unei cereri de azil, până în momentul în care are loc transferul sau statul solicitat refuză să își asume responsabilitatea pentru solicitant ori să îl reprimească;

(b) adoptarea unei hotărâri cu privire la cerere pe baza dispozițiilor de drept intern în materie de securitate, cu condiția consultării, înainte de adoptarea hotărârii respective, a autorității decizionale pentru a se stabili dacă solicitantul îndeplinește condițiile necesare pentru a obține statutul de refugiat în temeiul Directivei 2004/83/CE;

(c) realizarea unei examinări preliminare în temeiul articolului 32, cu condiția ca autoritatea respectivă să aibă acces la dosarul solicitantului cu privire la cererea anterioară;

(d) soluționarea cazurilor în cadrul procedurilor prevăzute la articolul 35 alineatul (1);

(e) refuzarea permisiunii de a intra în cadrul procedurii prevăzute la articolul 35 alineatele (2)-(5), sub rezerva condițiilor și în conformitate cu dispozițiile prevăzute la alineatele respective;

(f) stabilirea faptului că un solicitant încearcă să intre sau a intrat în statul membru venind dintr-o țară terță sigură în sensul articolului 36, sub rezerva condițiilor și în conformitate cu dispozițiile prevăzute la articolul respectiv.

34. În cazul în care √ o autoritate Õ autoritățile sunt desemnate √ este desemnată Õ în conformitate cu alineatul (2) (3), statele membre se asigură că personalul √ autorității Õ autorităților respective are cunoștințele corespunzătoare sau beneficiază de formarea necesară pentru îndeplinirea obligațiilor ce le revin în aplicarea prezentei directive.

∫ nou

5. Cererile de protecție internațională depuse într-un stat membru și adresate autorităților altui stat membru care exercită controlul frontierelor sau controlul cu privire la imigrare se soluționează de statul membru pe teritoriul căruia este depusă cererea.

⎢2005/85/CE

? nou

Articolul 5

Dispoziții mai favorabile

Statele membre pot institui sau menține standarde mai favorabile privind procedurile de acordare și retragere a statutului de refugiat, ð protecției internaționale ï în măsura în care standardele în cauză sunt compatibile cu prezenta directivă.

CAPITOLUL II

PRINCIPII FUNDAMENTALE ȘI GARANȚII

Articolul 6

Accesul la procedură

1. Statele membre pot solicita ca cererile de azil să fie depuse personal și/sau într-un loc desemnat.

∫ nou

47. Statele membre desemnează autoritățile competente responsabile de primirea și înregistrarea cererilor de protecție internațională. Fără a aduce atingere alineatelor (5), (6), (7) și (8), statele membre pot solicita ca cererile de protecție internațională să fie depuse personal și/sau într-un loc desemnat.

2. Statele membre se asigură că persoana care dorește să depună o cerere de protecție internațională are posibilitatea efectivă de a introduce cererea la autoritatea competentă în cel mai scurt timp.

⎢2005/85/CE

? nou

23. Statele membre iau măsuri pentru ca fiecare persoană majoră având capacitate juridică are dreptul de a depune o cerere de ð protecție internațională ï azil în nume propriu.

34. Statele membre pot prevedea că o cerere se poate depune de un solicitant în numele persoanelor aflate în întreținerea sa. În astfel de cazuri, statele membre se asigură că persoanele majore aflate în întreținerea solicitantului își dau consimțământul ca cererea să fie depusă în numele lor, în caz contrar, aceste persoane având posibilitatea de a depune o cerere în nume propriu.

Consimțământul trebuie să fie dat la momentul depunerii cererii sau cel târziu la momentul intervievării persoanei majore aflate în întreținerea solicitantului. ð Înainte de solicitarea consimțământului, fiecare persoană majoră este informată în mod individual în legătură cu consecințele procedurale relevante și cu dreptul acesteia de a introduce o cerere separată de protecție internațională. ï

∫ nou

5. Statele membre se asigură că orice minor are dreptul să introducă o cerere de protecție internațională fie în nume propriu, fie prin intermediul părinților sau al altor persoane majore, membrii ai familiei.

6. Statele membre se asigură că organismele adecvate menționate la articolul 10 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului[17] au dreptul să introducă o cerere de protecție internațională în numele unui minor neînsoțit dacă, pe baza unei evaluări individuale a situației personale a acestuia, aceste organisme sunt de părere că minorul ar putea avea nevoie de protecție în temeiul Directivei […./../CE] [Directiva privind standardele minime].

⎢2005/85/CE

? nou

47. Statele membre pot stabili în cadrul legislației interne:

(a) cazurile în care un minor poate depune o cerere în nume propriu;

(b) cazurile în care cererea unui minor neînsoțit trebuie depusă de un reprezentant desemnat în conformitate cu articolul 1721 alineatul (1) litera (a);

(c) cazurile în care depunerea unei cereri de azil ð protecție internațională ï este considerată ca reprezentând și depunerea unei cereri de azil ð protecție internațională ï pentru orice minor necăsătorit.

5. Statele membre se asigură că autoritățile cărora este posibil să li se adreseze o persoană care dorește să depună o cerere de azil sunt în măsură să consilieze persoana în cauză cu privire la locul și la modul în care trebuie să facă cererea și/sau poate cere acestor autorități să transmită cererea autorității competente.

∫ nou

8. Statele membre se asigură că polițiștii de frontieră, autoritățile de poliție și cele competente în materie de imigrație, precum și personalul din locurile de reţinere primesc instrucţiuni şi formarea necesară pentru a trata cereri de protecţie internaţională. Dacă aceste autorități sunt desemnate autorități competente în sensul alineatului (1), instrucțiunile includ obligația de a înregistra cererea. În alte cazuri, instrucțiunile impun trimiterea cererii și a tuturor informațiilor relevante către autoritatea competentă pentru înregistrare.

Statele membre se asigură că toate autoritățile cărora este posibil să li se adreseze o persoană care dorește să depună o cerere de protecţie internaţională sunt în măsură să consilieze persoana în cauză cu privire la locul și la modul în care trebuie să facă cererea și/sau poate cere acestor autorități să transmită cererea autorității competente.

9. Autoritățile competente înregistrează cererea de protecție internațională în termen de 72 de ore de la momentul în care persoana și-a exprimat dorința de a cere protecție internațională în temeiul alineatului (8) primul paragraf.

Articolul 7

Informarea și consilierea în punctele de trecere a frontierelor și în locurile de reținere

48. Statele membre se asigură că informațiile privind procedurile de urmat pentru introducerea unei cereri de protecție internațională sunt disponibile în:

(a) punctele de trecere a frontierelor, inclusiv în zonele de tranzit și la frontierele externe; și

(b) locurile de reținere.

49. Statele membre pun la dispoziție mijloace de interpretare pentru a asigura comunicarea dintre persoanele care doresc să introducă o cerere de protecție internațională și polițiștii de frontieră sau personalul din locurile de reținere.

50. Statele membre se asigură că organizațiile care oferă consultanţă și consiliere solicitanților de protecție internațională au acces în punctele de trecere a frontierelor, inclusiv în zonele de tranzit, și în locurile de reținere, sub rezerva unui acord cu autoritățile competente ale statului membru.

Statele membre pot prevedea norme care să reglementeze prezența unor astfel de organizații în zonele menționate în prezentul articol.

⎢2005/85/CE

? nou

Articolul 78

Dreptul de a rămâne în statul membru în timpul examinării cererii

51. Solicitanților li se permite să rămână în statul membru, numai în scopul procedurii, până la adoptarea unei hotărâri de către autoritatea decizională în conformitate cu procedurile în primă instanță prevăzute la capitolul III. Prezentul drept de a rămâne în statul membru nu constituie un drept de a primi permis de ședere.

52. Statele membre pot prevedea excepții de la această normă numai în cazul în care, în conformitate cu articolele 32 și 34, ð o persoană introduce ï o cerere ulterioară ð după cum se prevede la articolul 35 alineatul (8) ï nu va mai fi examinată sau în cazul în care vor preda sau, după caz, extrăda o persoană fie către un alt stat membru, în temeiul obligațiilor care decurg dintr-un mandat european de arestare[18] sau din alte considerente, fie către o țară terță, ð cu excepția țării de origine a solicitantului vizat ï , fie către o instanță penală internațională.

∫ nou

53. Un stat membru poate extrăda un solicitant către o țară terță în temeiul alineatului (2) numai în cazul în care autoritățile competente sunt convinse că o decizie de extrădare nu va reprezenta o returnare directă sau indirectă, încălcându-se obligațiile internaționale ale statului membru.

⎢ 2005/85/EC (adaptat)

? nou

Articolul 89

Cerințe privind examinarea cererilor

54. Fără a aduce atingere articolului 23 alineatul (4) litera (i), sStatele membre se asigură ca cererile de azil ð protecție internațională ï să nu fie respinse sau excluse de la examinare pe unicul motiv că nu au fost depuse în cel mai scurt termen.

∫ nou

55. Cererile de protecție internațională sunt examinate mai întâi pentru a stabili dacă solicitanții îndeplinesc condițiile pentru a obține statutul de refugiat. În caz negativ, cererile se examinează pentru a stabili dacă solicitanţii sunt eligibili pentru a beneficia de protecție subsidiară.

⎢ 2005/85/EC (adaptat)

? nou

23. Statele membre se asigură că autoritatea decizională hotărăște în legătură cu cererile de ð protecție internațională ï azil după o examinare corespunzătoare. În acest scop, statele membre se asigură că:

(a) cererile sunt examinate și hotărârile sunt adoptate în mod individual, obiectiv și imparțial;

(b) se obțin informații precise și actualizate din surse diferite, cum ar fi Înaltul Comisariat al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați (ICONUR) ð și Biroul European de Sprijin pentru Azil ï, cu privire la situația generală existentă în țările de origine ale solicitanților de azil și, acolo unde este necesar, în țările pe care aceștia le-au tranzitat, iar aceste informații sunt puse la dispoziția personalului care examinează cererile și adoptă hotărârile ð și, atunci când autoritatea decizională le ia în considerare în luarea deciziilor, la dispoziția solicitantului și a consilierului său juridic ï ;

(c) personalul care examinează cererile și adoptă hotărârile cunoaște standardele relevante aplicabile în domeniul legislației privind azilul și refugiații;.

∫ nou

(d) personalul care examinează cererile și adoptă deciziile este format și are posibilitatea, de fiecare dată când consideră necesar, de a consulta experți în legătură cu anumite aspecte, precum cele medicale, culturale, legate de minori sau de egalitate între sexe.

⎢2005/85/CE

? nou

34. Autoritățile menționate la capitolul V au acces, prin autoritatea decizională, prin solicitant sau în alt mod, la informațiile generale menționate la alineatul (2)(3) litera (b), care sunt necesare pentru îndeplinirea sarcinilor ce le revin.

45. Statele membre pot adopta ð adoptă ï norme privind traducerea documentelor relevante pentru examinarea cererilor.

Articolul 910

Cerințe cu privire la hotărârea autorității decizionale

56. Statele membre se asigură că hotărârile privind cererile de azil ð protecție internațională ï se comunică în scris.

57. De asemenea, statele membre se asigură că, în cazul respingerii unei cereri ð în ceea ce privește acordarea statutului de refugiat și/sau de beneficiar de protecție subsidiară ï, hotărârea este motivată în fapt și în drept și se comunică în scris informații despre posibilitățile de a ataca o hotărâre negativă.

Statele membre nu sunt obligate să motiveze într-o hotărâre refuzul de acordare a statutului de refugiat în cazul în care solicitantului i se acordă un statut care oferă aceleași drepturi și avantaje în conformitate cu legislația internă și comunitară ca și statutul de refugiat în temeiul Directivei 2004/83/CE. În astfel de cazuri, statele membre se asigură că refuzul de acordare a statutului de refugiat este motivat în dosarul solicitantului și că acesta poate avea acces, la cerere, la dosarul său.

De asemenea, Sstatele membre nu sunt obligate să comunice în scris, cu privire la o hotărâre, informații despre modul în care poate fi contestată o hotărâre negativă atunci când solicitantul a fost informat într-o etapă anterioară fie în scris, fie printr-un mijloc electronic la care acesta are acces.

58. În sensul articolului 6 alineatul (3)(4) și atunci când cererea se întemeiază pe aceleași motive, statele membre pot adopta o singură hotărâre privind toate persoanele aflate în întreținere.

∫ nou

59. Alineatul (3) nu se aplică acelor cazuri în care divulgarea circumstanțelor speciale ale unei persoane către membrii familiei acesteia poate pune în pericol interesele persoanei în cauză, inclusiv cazurilor de persecuție pe motive legate de sex şi/sau vârstă. În astfel de cazuri se emite o decizie separată pentru persoana în cauză.

⎢ 2005/85/EC (adaptat)

? nou

Articolul 1011

Garanțiile acordate solicitanților de azil ð protecție internațională ï

60. Cu privire la procedurile prevăzute la capitolul III, statele membre se asigură că toți solicitanții de azil ð solicitanții de protecție internațională ï beneficiază de următoarele garanții:

(a) sunt informați, într-o limbă pe care se presupune în mod rezonabil că o înțeleg, despre procedura de urmat și despre drepturile și obligațiile lor în cursul procedurii, precum și despre posibilele consecințe ale nerespectării acestor obligații și ale lipsei de cooperare cu autoritățile. Sunt informați despre termene, precum și despre mijloacele pe care le au la dispoziție pentru a-și îndeplini obligația de a prezenta elementele menționate la articolul 4 din Directiva 2004/83/CE Directiva […./../CE] [Directiva privind standardele minime]. Respectivele informații li se comunică în timp util pentru a le permite să își exercite drepturile garantate de prezenta directivă și să se conformeze obligațiilor prezentate la articolul 1112;

(b) beneficiază, atunci când este necesar, de serviciile unui interpret pentru a prezenta autorităților competente argumentele lor. Statele membre consideră că este necesar să se furnizeze serviciile unui interpret cel puțin atunci când autoritatea decizională îl cheamă pe solicitant la interviu, astfel cum se menționează la articolele 12 și 13, 13, 14, ð 15, 16 și 30 ï și, în lipsa unor astfel de servicii, comunicarea nu poate fi asigurată. În acest caz și în alte cazuri în care autoritățile competente doresc să îl intervieveze pe solicitant, serviciile respective se plătesc din fonduri publice;

(c) nu li se refuză posibilitatea de a comunica cu ICONUR sau cu orice altă organizație care acționează în numele ICONUR pe teritoriul statului membru în temeiul unui acord cu ð care oferă consultanță juridică sau consiliere solicitanților de azil în conformitate cu legislația ï statului membru respectiv;

(d) li se comunică într-un termen rezonabil hotărârea adoptată de autoritatea decizională cu privire la cererea de azil ð protecție internațională ï pe care au depus-o. În cazul în care un consilier juridic sau un alt consilier îl reprezintă în mod legal pe solicitant, statele membre îi pot comunica acestuia hotărârea, în locul solicitantului de azil ð protecție internațională ï ;

(e) sunt informați despre rezultatul hotărârii adoptate de autoritatea decizională într-o limbă pe care se presupune în mod rezonabil că o înțeleg în cazul în care nu sunt asistați sau reprezentați de un consilier juridic sau alt consilier și în cazul în care asistența juridică gratuită nu este posibilă. Informațiile comunicate includ date despre modul cum pot contesta o hotărâre negativă în conformitate cu dispozițiile articolului 910 alineatul (2).

61. Cu privire la procedurile prevăzute la capitolul V, statele membre se asigură că toți solicitanții de azil beneficiază de garanții echivalente cu cele menționate la alineatul (1) literele (b), (c) și (d) din prezentul articol.

Articolul 1112

Obligațiile solicitanților de azil ð protecție internațională ï

62. ð Solicitanții de protecție internațională cooperează cu autoritățile competente pentru stabilirea identității lor și a altor elemente menționate în articolul 4 alineatul (2) din Directiva […./../CE] [Directiva privind standardele minime]. ï Statele membre pot impune solicitanților de azil √ alte Õ obligații de a coopera cu autoritățile competente în măsura în care acestea sunt necesare pentru prelucrarea cererii.

63. În special, statele membre pot prevedea că:

(a) solicitanții de azil trebuie să informeze autoritățile competente despre prezența lor sau să se prezinte în fața acestora în persoană, fie imediat, fie la o dată precizată;

(b) solicitanții de azil trebuie să predea documentele aflate în posesia lor care au relevanță pentru examinarea cererii, cum ar fi, de exemplu, pașaportul;

(c) solicitanții de azil trebuie să informeze autoritățile competente despre reședința sau adresa lor actuală, precum și despre orice modificare a acestora, în cel mai scurt termen posibil. Statele membre pot adopta dispoziții conform cărora solicitantul trebuie să accepte primirea oricărei comunicări la cea mai recentă reședință sau adresă pe care a indicat-o în mod corespunzător;

(d) autoritățile competente pot efectua o percheziție a solicitantului și a obiectelor pe care le are asupra sa, ð cu condiția ca percheziția să fie efectuată de o persoană de același sex ï ;

(e) autoritățile competente pot fotografia solicitantul și

(f) autoritățile competente pot înregistra declarațiile orale ale solicitantului, cu condiția ca acesta să fi fost informat în prealabil.

Articolul 1213

Interviul personal

64. Înainte de adoptarea unei hotărâri de către autoritatea decizională, solicitantului de azil i se dă posibilitatea de a avea un interviu personal cu privire la cererea sa de azil ð protecție internațională ï cu o persoană competentă, în temeiul legislației interne, să efectueze acest interviu. ð Interviurile care privesc fondul cererii de protecție internațională sunt efectuate întotdeauna de către personalul autorității decizionale. ï

Statele membre pot, de asemenea, să ofere posibilitatea unui interviu personal fiecărei persoane majore aflate în întreținere menționate la articolul 6 alineatul (3).

∫ nou

Atunci când o persoană a introdus o cerere de protecție internațională în numele persoanelor aflate în întreținerea sa, trebuie ca fiecărei persoane majore la care face referire solicitantul să i se dea posibilitatea să își exprime părerea în mod individual și sa fie intervievată în legătură cu cererea sa.

⎢ 2005/85/EC (adaptat)

? nou

Statele membre pot determina în legislația internă cazurile în care unui minor i se oferă posibilitatea unui interviu personal.

65. Interviul personal ð privind fondul cererii ï poate fi omis în cazul în care:

(a) autoritatea decizională este în măsură să adopte o hotărâre pozitivă ð în ceea ce privește statutul de refugiat ï pe baza probelor disponibile sau sau

(b) autoritatea competentă a avut deja o întâlnire cu solicitantul în scopul de a-l asista la completarea cererii și la furnizarea informațiilor esențiale cu privire la cerere, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2004/83/CE; sau

(c) autoritatea decizională, pe baza unei examinări complete a informațiilor furnizate de solicitant, consideră că cererea este neîntemeiată în cazurile în care se aplică circumstanțele menționate la articolul 23 alineatul (4) literele (a), (c), (g), (h) și (j).

3. Interviul personal poate fi omis de asemenea:

(b) în cazurile în care, în mod rezonabil, nu este posibil să aibă loc, în special atunci când autoritatea competentă consideră că solicitantul nu poate sau nu este în măsură să fie intervievat din cauza unor circumstanțe durabile independente de voința sa. Atunci când există îndoieli, ð autoritatea competentă consultă un expert în domeniul medical pentru a stabili dacă această stare este temporară sau permanentă. ï statele membre pot solicita un certificat medical sau psihologic.

În cazul în care statul membru nu oferă solicitantului sau, după caz, persoanei aflate în întreținere, posibilitatea unui interviu personal în temeiul prezentului paragraf punctului (b), se fac eforturi rezonabile pentru a permite solicitantului sau persoanei aflate în întreținere să prezinte noi informații.

43. Lipsa unui interviu personal în conformitate cu prezentul articol nu împiedică autoritatea decizională să adopte o hotărâre cu privire la o cerere de azil ð protecție internațională. ï

54. Lipsa unui interviu personal în temeiul alineatului (2) literaele (b) și (c) și al alineatului (3) nu trebuie să afecteze în mod negativ hotărârea autorității decizionale.

65. Independent de articolul 2024 alineatul (1), statele membre, atunci când hotărăsc cu privire la o cerere de azil ð protecție internațională ï, pot ține seama de faptul că solicitantul nu s-a prezentat la interviul personal, cu excepția cazului în care a avut motive întemeiate de a nu se prezenta.

Articolul 1314

Cerințe cu privire la interviul personal

66. Interviul personal are loc în mod normal fără prezența membrilor de familie, cu excepția cazului în care autoritatea decizională consideră necesară prezența altor membri de familie, în scopul unei examinări corespunzătoare.

67. Interviul personal are loc în condiții care asigură o confidențialitate corespunzătoare.

68. Statele membre iau măsuri corespunzătoare pentru a garanta că interviul personal are loc în condiții care îi permit solicitantului să prezinte toate motivele cererii sale. În acest scop, statele membre:

(a) se asigură că persoana care conduce interviul este suficient de competentă pentru a ține seama de situația personală sau generală în care se înscrie cererea, inclusiv de originea culturală, ð sexul ï sau de vulnerabilitatea solicitantului, pe cât posibil; și

∫ nou

(b) în măsura posibilului, organizează efectuarea interviului cu solicitantul de către o persoană de același sex, dacă solicitantul cere acest lucru;

⎢ 2005/85/EC

? nou

(b)(c) aleg un interpret ð competent ï, capabil să asigure o comunicare corespunzătoare între solicitant și persoana care conduce interviul. Comunicarea nu trebuie să aibă loc neapărat în limba pe care o preferă solicitantul de azil atunci când există o altă limbă pe care se presupune în mod rezonabil că o înțelege și în care poate comunica. ð în mod clar ï. ð În măsura posibilului, statele membre pun la dispoziţie un interpret de același sex, dacă solicitantul cere acest lucru; ï

∫ nou

(d) se asigură că persoana care conduce interviul privind fondul unei cereri de protecție internațională nu poartă uniformă;

(e) se asigură că interviurile cu minori se efectuează într-o formă adaptată acestora.

⎢2005/85/CE

69. Statele membre pot adopta norme privind prezența unor părți terțe la interviul personal.

5. Prezentul articol se aplică, de asemenea, întâlnirii prevăzute la articolul 12 alineatul (2) litera (b).

∫ nou

Articolul 15

Conținutul interviului personal

Atunci când efectuează interviul personal privind fondul unei cereri de protecție internațională, autoritatea decizională se asigură că solicitantul are în mod corespunzător posibilitatea de a prezenta elementele necesare pentru a-și susține cererea de protecție internațională în conformitate cu articolul 4 alineatele (1) și (2) din Directiva [..../../CE] [Directiva privind standardele minime]. În acest scop, statele membre se asigură că:

(a) întrebările adresate solicitantului sunt relevante pentru a evalua dacă acesta are nevoie de protecție internațională în conformitate cu Directiva [..../../CE] [Directiva privind standardele minime];

(b) solicitantul are în mod corespunzător posibilitatea de a oferi o explicație privind elementele necesare pentru a-și susține cererea care pot lipsi și/sau în legătură cu incoerențele sau contradicțiile din declarațiile sale.

ê 2005/85/CE

Articolul 14

Statutul raportului privind interviul personal în cadrul procedurii

1.Statele membre se asigură că se întocmește un raport scris cu privire la fiecare interviu personal, care să cuprindă cel puțin informațiile esențiale despre cerere, astfel cum au fost prezentate de solicitant, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2004/83/CE.

2.Statele membre se asigură că solicitanții au acces în timp util la raportul privind interviul personal. În cazul în care acest acces nu se acordă decât după hotărârea autorității decizionale, statele membre se asigură că acest acces este posibil cât mai curând pentru a permite solicitantului să pregătească și să introducă o cale de atac în termenul stabilit.

3.Statele membre pot cere solicitantului să aprobe conținutul raportului cu privire la interviul personal.

În cazul în care solicitantul refuză să aprobe conținutul raportului, motivele refuzului se consemnează la dosarul solicitantului.

Refuzul solicitantului de a aproba conținutul raportului nu împiedică autoritatea decizională să adopte o hotărâre cu privire la cererea acestuia.

4.Prezentul articol se aplică, de asemenea, întâlnirii prevăzute la articolul 12 alineatul (2) litera (b).

∫ nou

Articolul 16

Transcrierea interviului personal și întocmirea raportului privind interviul personal

70. Statele membre se asigură de efectuarea unei transcrieri a fiecărui interviu personal.

71. Statele membre cer solicitantului să aprobe conținutul transcrierii la sfârșitul interviului personal. În acest scop, statele membre se asigură că solicitantul are posibilitatea să formuleze observații și/sau să ofere lămuriri în legătură cu posibilele erori de traducere sau de interpretare care apar în transcriere.

72. În cazul în care solicitantul refuză să aprobe conținutul transcrierii, motivele refuzului se consemnează la dosarul solicitantului.

Refuzul solicitantului de a aproba conținutul transcrierii nu împiedică autoritatea decizională să adopte o hotărâre cu privire la cererea acestuia.

73. Fără a aduce atingere alineatelor (1) și (2), statele membre pot î un raport scris al interviului personal, care să conțină cel puțin elementele esențiale privind cererea, astfel cum au fost prezentate de solicitant. În astfel de cazuri, statele membre se asigură că transcrierea interviului personal este anexată la raport.

74. Statele membre se asigură că solicitanții au acces în timp util la transcriere și, dacă este cazul, la raportul privind interviul personal, înainte ca autoritatea decizională să ia o decizie.

Articolul 17

Rapoartele medico-legale

75. Statele membre permit solicitanților, la cerere, să fie supuşi unui examen medical efectuat în sprijinul declarațiilor date în legătură cu persecuția sau vătămarea gravă suferite în trecut. În acest scop, statele membre oferă solicitanților o perioadă rezonabilă de timp pentru depunerea certificatului medical la autoritatea decizională.

76. Fără a aduce atingere alineatului (1), în cazurile în care există motive întemeiate să se creadă că solicitantul suferă de stres posttraumatic, autoritatea decizională, cu consimțământul solicitantului, se asigură de efectuarea examenului medical.

77. Statele membre asigură condițiile adecvate pentru a pune la dispoziție o expertiză medicală imparțială și calificată în scopul examenului medical menționat la alineatul (2).

78. Statele membre prevăd norme și condiții suplimentare pentru identificarea și documentarea simptomelor legate de tortură și a altor forme de violență fizică, sexuală sau psihologică, relevante pentru punerea în aplicare a prezentului articol.

79. Statele membre se asigură că persoanele care intervievează solicitanții în conformitate cu prezenta directivă beneficiază de formare în ceea ce privește identificarea simptomelor legate de tortură.

80. Rezultatele examenelor medicale menționate în alineatele (1) și (2) sunt evaluate de autoritatea decizională, în coroborare cu alte elemente ale cererii. Acestea sunt luate în considerare, în special, când se stabilește dacă declarațiile solicitantului sunt credibile și suficiente.

⎢2005/85/CE

? nou

Articolul 1518

Dreptul la asistență judiciară și la reprezentare

81. ð Solicitanților de protecție internațională li se oferă posibilitatea ï Statele membre oferă solicitanților de azil posibilitatea efectivă de a consulta, pe propria cheltuială, un consilier juridic sau alt consilier, recunoscut ca atare sau autorizat în acest scop în conformitate cu legislația internă, în chestiuni referitoare la cererile lor de azil ð de protecție internațională, în toate etapele procedurii, inclusiv după o decizie negativă. ï

82. În cazul unei hotărâri negative a autorității decizionale, Sstatele membre se asigură că asistența judiciară gratuită și/sau reprezentarea gratuită se acordă la cerere, sub rezerva dispozițiilor alineatului (3). ð În acest sens, statele membre: ï

(a) acordă asistență judiciară gratuită pe parcursul procedurii în conformitate cu capitolul III. Aceasta include cel puțin oferirea de informații privind procedura de urmat de către solicitant în funcție de circumstanțele sale particulare și furnizarea de explicații privind motivele de fapt și de drept în cazul unei decizii negative;

(b) acordă asistență judiciară gratuită sau reprezentare pe parcursul procedurii în conformitate cu capitolul V. Aceasta include cel puțin pregătirea documentelor procedurale necesare și participarea la şedinţa de judecată în fața unei instanțe de fond în numele solicitantului.

⎢ 2005/85/EC (adaptat)

? nou

3. Statele membre pot să prevadă în legislația lor internă că asistența judiciară gratuită sau reprezentarea gratuită se acordă:

(a) numai pentru procedurile în fața unei instanțe judecătorești în conformitate cu capitolul V, exceptând orice cale de atac judiciară sau administrativă prevăzută de legislația internă, inclusiv o reexaminare a unei căi de atac ca urmare a unei căi de atac judiciare sau administrative; și/sau

(b)(a) numai persoanelor care nu dispun de resurse suficiente; și/sau

(c)(b) numai consilierilor juridici sau altor consilieri special desemnați de legislația internă pentru a asista și/sau reprezenta solicitanții de azil ð protecție internațională ï și/sau

(d) numai în cazul în care calea de atac judiciară sau administrativă are șanse de succes.

Statele membre se asigură că asistența judiciară și/sau reprezentarea acordate în temeiul literei (d) nu este limitată în mod arbitrar.

∫ nou

În ceea ce privește procedurile prevăzute în capitolul V, statele membre pot alege ca solicitanții să beneficieze de asistență juridică gratuită şi/sau de reprezentare în măsura în care o astfel de asistență este necesară pentru a le asigura accesul efectiv la justiție. Statele membre se asigură că asistența judiciară şi/sau reprezentarea acordată în temeiul prezentului alineat nu este limitată în mod arbitrar.

⎢2005/85/CE

4. Statele membre pot prevedea norme privind modalitățile de depunere și soluționare a cererilor de asistență judiciară și/sau reprezentare.

∫ nou

5. Statele membre pot permite organizațiilor neguvernamentale să ofere asistență judiciară gratuită şi/sau reprezentare solicitanților de protecție internațională în cadrul procedurilor prevăzute în capitolul III și/sau capitolul V.

⎢ 2005/85/EC

? nou

56. De asemenea, statele membre pot:

(a) să impună limite financiare și/sau termene pentru acordarea asistenței judiciare gratuite și/sau a reprezentării gratuite, cu condiția ca limitele respective să nu restrângă în mod arbitrar accesul la asistență judiciară și/sau reprezentare;

(b) să prevadă, în ceea ce privește onorariile și alte costuri, ca solicitanții de azil să nu beneficieze de un tratament mai favorabil decât tratamentul acordat în general resortisanților proprii în chestiuni referitoare la asistența judiciară.

67. Statele membre pot cere rambursarea integrală sau parțială a cheltuielilor efectuate în cazul și în momentul în care situația financiară a solicitantului se îmbunătățește considerabil sau în cazul în care hotărârea de acordare a acestor prestații a fost luată pe baza unor informații false furnizate de solicitant.

Articolul 1619

Domeniul de aplicare a asistenței judiciare și a reprezentării

83. Statele membre se asigură că un consilier juridic sau alt consilier recunoscut ca atare sau autorizat în acest scop de legislația internă și care asistă sau reprezintă un solicitant de azil ð protecție internațională ï în temeiul legislației interne are acces la informațiile din dosarul solicitantului ð pe baza cărora este sau va fi luată o decizie. ï care sunt susceptibile de a fi examinate de către autoritățile menționate la capitolul V, în măsura în care informațiile respective sunt relevante pentru examinarea cererii de azil.

Statele membre pot face o excepție în cazul în care divulgarea informațiilor sau a surselor ar periclita securitatea națională, securitatea organizațiilor sau a persoanei (persoanelor) care furnizează informațiile sau securitatea persoanei (persoanelor) la care se referă informațiile sau în cazul în care s-ar prejudicia ancheta aferentă examinării cererilor de azil ð protecție internațională ï de către autoritățile competente ale statelor membre sau relațiile internaționale ale statelor membre. În astfel de cazuri, ð statele membre: ï

∫ nou

(a) permit accesul la informațiile sau sursele în cauză cel puțin consilierului juridic sau consilierului care a fost supus unui control de securitate, în măsura în care informațiile sunt relevante pentru examinarea cererii sau pentru luarea unei decizii de retragere a protecției internaționale;

⎢ 2005/85/EC (adaptat)

? nou

√ (b) permit Õ accesul la informațiile sau sursele în cauză este permis autorităților menționate la capitolul V, cu excepția cazului în care accesul este interzis în situațiile care implică securitatea internă.

84. Statele membre se asigură că un consilier juridic sau alt consilier care asistă sau reprezintă un solicitant de azil ð protecție internațională ï are acces la zone restricționate, precum locurile de reținere și zonele de tranzit, în scopul consultării cu solicitantul.

Statele membre nu pot limita posibilitatea de vizitare a solicitanților care se află în zonele restricționate decât în cazul în care, în temeiul legislației interne, limitarea este necesară în mod obiectiv pentru asigurarea securității, a ordinii publice sau a gestionării administrative a zonei sau pentru asigurarea unei examinări eficiente a cererii de azil, cu condiția ca aceasta să nu restrângă drastic sau să nu facă imposibil accesul consilierului juridic sau al altui consilier.

∫ nou

85. Statele membre permit solicitantului să se prezinte la interviul personal însoțit de un consilier juridic sau alt consilier recunoscut ca atare sau autorizat în acest scop de legislația internă.

⎢2005/85/CE

? nou

34. Statele membre pot prevedea norme care să reglementeze prezența consilierilor juridici sau a altor consilieri la toate interviurile din cadrul procedurii, fără a aduce atingere prezentului articol sau articolului 1721 alineatul (1) litera (b).

4. Statele membre pot prevedea posibilitatea ca solicitantului să îi fie permis să se prezinte la interviul personal însoțit de un consilier juridic sau alt consilier recunoscut ca atare sau autorizat în acest scop de legislația internă.

Statele membre pot cere ca solicitantul să fie prezent la interviul personal chiar și atunci când acesta este reprezentat în conformitate cu legislația internă de astfel de consilier juridic sau alt consilier și pot cere solicitantului să răspundă personal la întrebările adresate.

Absența consilierului juridic sau a altui consilier nu împiedică autoritatea