[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 30.1.2008

COM(2008) 42 final

COMUNICAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIU, PARLAMENTUL EUROPEAN, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR

Propunere de Raport comun privind protecția socială și incluziunea socială 2008 {SEK(2008)91}

MESAJE CHEIE

- Politicile sociale și economice pot și trebuie să se sprijine reciproc. În ultimii ani, reformele de protecție socială și politicile de incluziune activă au contribuit la stimularea creșterii și la crearea de locuri de muncă. Totuși, trebuie acționat mai departe pentru a asigura că acest cadru economic ameliorat aduce avantaje și pentru cei aflați la marginea societății. Prin urmare, pentru dezvoltarea durabilă a Europei, sunt fundamentale prevenirea și combaterea sărăciei și a excluziunii sociale prin modernizarea în continuare a sistemului de protecție socială în cadrul unor politici fiscale solide, combinând adecvarea socială și durabilitatea economică. În general, politicile integrate - inclusiv abordarea integratoare a egalității de șanse pentru femei și bărbați - trebuie continuate luând în considerare obiectivul includerii integrale în societate a celor mai vulnerabili. Este nevoie de eforturi susținute pe parcursul și după următorul ciclu al Strategiei de la Lisabona.

- Rata ocupării forței de muncă a crescut la toate categoriile de lucrători în vârstă. Măsurile de incluziune activă, reformele pensiilor și pieței forței de muncă au ameliorat stimulentele de a lucra, însă este nevoie de mai mulți lucrători. De asemenea, aceștia ar trebui să fie activi din punct de vedere economic o perioadă mai lungă de timp. Alături de eforturile de a ameliora productivitatea, acest lucru va contribui la stabilirea unei baze mai solide pentru sistemele de protecție socială și pentru adecvarea și durabilitatea pensiilor. În special, în măsura în care piețele forței de muncă sunt deschise pentru lucrătorii în vârstă, reformele pensiilor pot promova îmbătrânirea activă mărind capacitatea de angajare, reducând regimurile de pensionare anticipată, crescând flexibilitatea pensionării și consolidând stimulentele de a lucra pe o perioadă mai lungă de timp.

- În cazul în care reformele pensiilor sunt în desfășurare, acestea trebuie monitorizate regulat cu privire la impactul acestora asupra adecvării, riscului de sărăcie și durabilității în viitor. Ar trebui evidențiate riscurile asociate diferitelor sisteme de pensii, promovând alegerile în cunoștință de cauză.

- Dintre cei 78 de milioane de europeni care trăiesc la limita sărăciei, 19 milioane sunt copii. Este necesar să se asigure șanse egale pentru toți, precum și rezultate școlare încununate de succes pentru fiecare copil, în vederea întreruperii transmiterii sărăciei și excluziunii către generațiile următoare. Trebuie consolidate politicile de incluziune și antidiscriminare, mai ales cu privire la imigranți și descendenții acestora, precum și la minoritățile etnice.

- Copiii sunt săraci pentru că trăiesc în gospodării fără locuri de muncă sau pentru că salariile părinților lor nu sunt suficiente pentru a preveni sau combate sărăcia. Prin urmare, punerea în aplicare a unor strategii de incluziune activă echilibrate și cuprinzătoare reprezintă un element indirect, dar important pentru promovarea bunăstării copiilor și tinerilor. Trebuie găsit echilibrul corespunzător între sprijinirea familiilor și măsurile destinate copiilor înșiși. Măsurile cele mai bune se adresează copiilor cei mai dezavantajați printr-o abordare universală mai cuprinzătoare.

- Politicile sociale au un impact important asupra sănătății, iar sănătatea este un factor important al șanselor de viață. Este nevoie de acțiune în vederea reducerii inegalităților persistente și importante privind rezultatele stării de sănătate. Intervențiile trebuie să adopte o abordare a politicilor în care sănătatea este omniprezentă; protecția socială poate asigura accesul echitabil la asistență medicală și prevenție în funcție de necesități, incluzând persoanele cel mai greu accesibile.

- Apare necesitatea îngrijirii pe termen lung. Statele membre și-au luat angajamentul de a crește nivelul accesului la servicii de calitate. Trebuie găsit echilibrul corespunzător între responsabilitățile publice și private și îngrijirea formală și informală. Se preferă acordarea îngrijirii la domiciliu sau în mediul comunitar în locul îngrijirii instituționale, dar pentru multe state membre furnizarea unor servicii de calitate reprezintă în continuare o provocare. Aceeași situație apare și în cazul coordonării ameliorate a îngrijirii și al asigurării sprijinului pentru îngrijitorii informali.

- Primul ciclu al metodei deschise de coordonare (MDC) raționalizate a arătat că obiectivele sociale comune stabilite în 2006 au sprijinit statele membre la elaborarea politicilor lor. Având obiective pe termen lung, acestea sunt valabile și în prezent, iar punerea lor în aplicare în continuare este esențială pentru succesul Strategiei de la Lisabona.

- Concentrarea asupra unor teme esențiale în 2007 a fost o inovație a MDC. Astfel s-a îmbunătățit înțelegerea, s-a promovat învățarea reciprocă și s-a încurajat o mai bună monitorizare și o informare mai concretă. Statele membre și Comisia vor pune în aplicare metode de lucru ajustate pentru a spori eficiența strategiilor europene și naționale, în perspectiva ciclului MDC 2008-2011 și după acesta.

1. INTRODUCERE

În urma reformelor în cadrul Strategiei de la Lisabona, s-a intensificat creșterea și au fost create mai multe locuri de muncă, în timp ce șomajul se reduce în întreaga Europă. Se observă efectele pozitive asupra coeziunii sociale, de exemplu prin scăderea șomajului pe termen lung. Chiar dacă sunt în scădere, diferențele dintre femei și bărbați ating încă un nivel considerabil. Rata de ocupare a forței de muncă a lucrătorilor în vârstă este de aproape 44% în UE (34,8% în cazul femeilor, 52,6% în cazul bărbaților); 9 țări au atins obiectivul anului 2010, și anume 50%. Reformele sistemelor de protecție socială și politicile de incluziune socială încep să dea roade: acestea promovează coeziunea socială în mod direct, sprijinind în același timp creșterea prin îmbunătățirea ofertei de forță de muncă și prin asigurarea durabilității fiscalității. Finanțarea sistemelor de protecție socială face obiectul lărgirii bazei de finanțare de la impozitul pe salarii la alte tipuri de impozite. Optimizarea calității cheltuielilor sociale este necesară pentru menținerea unor niveluri corespunzătoare de protecție socială și de finanțări publice solide.

Însă o creștere economică viguroasă și crearea de locuri de muncă nu ameliorează automat situația persoanelor marginalizate din societățile noastre. Ocuparea unui loc de muncă este cea mai bună șansă de a evita excluziunea, dar nu reprezintă o garanție. Aproximativ 8% dintre cetățenii UE trăiesc la limita sărăciei în ciuda faptului că au un loc de muncă. Chiar și în cazul piețelor forței de muncă dinamice, proporția gospodăriilor fără locuri de muncă poate rămâne aceeași, unele fiind prinse în capcana unui ciclu de salarii mici/lipsă salarii. Luând în considerare populația totală, aproximativ 16% din cetățenii UE, adică aproape 80 de milioane de persoane, se află la limita sărăciei din punctul de vedere al veniturilor, femeile fiind mult mai expuse. În cele mai multe state membre, copiii și tinerii sunt printre grupurile cele mai vulnerabile, fiind expuși unui risc chiar mai mare.

Raportul comun din 2007 a examinat primul set de rapoarte strategice naționale care au abordat în mod integrat politicile privind incluziunea socială, pensiile, sănătatea și îngrijirea pe termen lung[1]. Rapoartele au arătat că tratarea comună a tuturor obiectivelor și abordarea mai strategică și concretă ameliorează eficacitatea politicilor și calitatea cheltuielilor publice. 2007 a fost un an fără rapoarte naționale, permițând concentrarea asupra unor teme specifice și evidențiind dimensiunea pe termen lung a strategiei europene. Secțiunea 2 rezumă lecțiile învățate referitoare la temele selectate, în timp ce secțiunea 3 se referă la viitor. De asemenea, 2007 a marcat începutul unei noi perioade de programare a fondurilor structurale. Cele mai multe state membre au depus eforturi semnificative pentru a folosi fondurile structurale în abordarea nu numai a priorităților „creștere și locuri de muncă”, ci și a obiectivelor sociale comune. Din bugetul Fondului Social European (FSE) pentru perioada 2007-2013 se vor cheltui aproximativ 10 miliarde de euro în mod direct pentru prioritatea incluziunii sociale, și anume 12,4% din total. Pe lângă această alocare directă, incluziunea persoanelor dezavantajate va fi sprijinită și prin alte activități ale FSE. Fondul European pentru Dezvoltare Regională (FEDR) va face, de asemenea, o investiție semnificativă de aproximativ 17 miliarde de euro în infrastructura socială (educație, sănătate, îngrijirea copilului, locuințe sociale). Statele membre recurg la fondurile structurale pentru a complementa eficient finanțarea și activitățile la nivel național, regional și local.

Documentul justificativ cuprinde o evaluare mai detaliată pe teme și o analiză cuprinzătoare a utilizării fondurilor structurale pentru obiectivele sociale comune[2].

2. INTERACțIUNEA RECIPROCă DINTRE METODA DESCHISă DE COORDONARE șI STRATEGIA DE LA LISABONA PENTRU CREșTERE șI LOCURI DE MUNCă

Consiliul European din martie 2007 a subliniat faptul că obiectivele sociale comune ale UE ar trebui puse în evidență mai bine în cadrul agendei de la Lisabona. Consiliul informal a repetat nevoia de ameliorare a integrării și a vizibilității priorităților sociale în cadrul mai larg al reformei strategice europene. Miniștrii au subliniat faptul că unul dintre cele mai importante instrumente pentru progresul UE privind aspectele sociale și cele legate de ocupare a forței de muncă este coordonarea politicilor, importantă atât pentru ameliorarea calității politicilor cât și pentru progresul spre obiective comune. Comitetul pentru protecție socială a răspuns printr-un mandat acordat unui grup de lucru care să identifice exemple de interacțiune reciprocă pozitivă între obiectivele sociale comune și cele pentru creștere economică mai intensă și locuri de muncă mai multe și mai bune.

Raportul grupului de lucru a evidențiat interdependența dintre politicile economice, cele privind ocuparea forței de muncă și sociale și faptul că acestea se sprijină reciproc. Sistemele de protecție socială și politicile de incluziune socială elaborate corect reprezintă factori productivi care contribuie în mod semnificativ la realizările economice ale fiecărui stat membru. Reformele curente ale sistemului de pensii și ale sistemului de asistență medicală în desfășurare au un impact pozitiv asupra viabilității finanțelor publice și a comportamentului pe piața forței de muncă. Acțiunile de succes în domeniul asistenței medicale ameliorează calitatea vieții și productivitatea. Politicile de incluziune active și cuprinzătoare, care vizează persoanele cele mai îndepărtate de piața forței de muncă, consolidează capitalul uman și oferta de forță de muncă, sporind în același timp coeziunea societății. Îmbunătățirea bunăstării copiilor și tinerilor ajută generațiile viitoare să-și dezvolte întregul potențial, permițându-le astfel să contribuie mai mult la dezvoltarea societății și a economiei.

2.1. Eforturi pentru reducerea sărăciei în rândul copiilor

La nivelul de 19%, riscul sărăciei în rândul copiilor în UE este mai ridicat decât cel al populației generale. Rata atinge 30% în țările cele mai afectate. Aproximativ 10% dintre toți copiii trăiesc în gospodării în care nu lucrează niciun părinte, iar 60% dintre aceștia sunt la limita sărăciei. Acest nivel nu s-a schimbat din 2000, în ciuda progresului general pe piața forței de muncă. În cazul în care ambii părinți lucrează, numai 7% dintre copii sunt la limita sărăciei, dar rata atinge 25% în cazul în care lucrează un singur părinte. Alți factori, legați de intensitatea de lucru scăzută, includ faptul de a trăi cu un singur părinte sau într-o familie numeroasă. În medie, transferurile sociale reduc riscul sărăciei în rândul copiilor în medie cu 44%. Sărăcia în rândul copiilor este rezultatul unei interacțiuni complexe între acești factori. Cele mai bune rezultate par a fi realizate în țările care abordează acest aspect din toate direcțiile, atingând un echilibru corespunzător între măsurile adresate familiilor și cele adresate copilului însuși. Acest lucru implică combinarea strategiilor pentru sporirea accesului părinților la locuri de muncă și păstrarea acestora prin servicii de facilitare și ajutor pentru venit care minimalizează riscul de a determina efecte capcană. Pentru a avea succes, aceste măsuri trebuie să alcătuiască un amestec echilibrat de politici, care să se concentreze asupra intervenției în timp util, cu resurse adecvate și susținute prin obiective și țeluri clare.

Sărăcia copiilor se datorează faptului că trăiesc în gospodării sărace. Ameliorarea situației materiale a copiilor implică creșterea venitului familiei prin sprijin direct - fie financiar, fie sub forma furnizării unor servicii sociale de bază - precum și prin măsuri de facilitare a accesului ambilor părinți la piața forței de muncă. Reconcilierea între viața profesională și cea de familie poate juca un rol important, de exemplu sporind calitatea și cantitatea serviciilor de îngrijire a copilului. Cu toate acestea, orice acțiune de intensificare a relației părinților cu piața forței de muncă trebuie însoțită de măsuri care să garanteze că cei care nu au capacitatea sau oportunitatea de a lucra, primesc sprijin suficient care să le permită lor și familiilor lor să trăiască în demnitate. Incidența copiilor care trăiesc la limita sărăciei, chiar dacă părinții lucrează, evidențiază nevoia de locuri de muncă de o mai bună calitate, de un mediu care încurajează păstrarea locului de muncă și oportunități de progres în carieră. În acest context, este încurajator faptul că statele membre, în propunerile pentru utilizarea FSE, acordă atenție sporită incluziunii active, în vederea eliminării obstacolelor în calea participării persoanelor dezavantajate.

Statele membre cu cele mai bune performanțe asigură o combinație corespunzătoare a prestațiilor universale și a celor direcționate. Măsurile universale creează un mediu, în general, favorabil familiilor, nu favorizează efectele capcană și nu stigmatizează. Cu toate acestea, prestațiile direcționate, astfel concepute încât să nu descurajeze munca, trebuie să ajungă la cei mai nevoiași. Educația poate juca un rol vital pentru compensarea dezavantajului socio-economic și pentru deschiderea căii pentru dezvoltarea cu succes a copilului. Statele membre recunosc nevoia de a asigura șanse egale pentru toți copiii, cu privire la îngrijirea copilului și educația preșcolară, adoptându-se tot mai multe măsuri preventive pentru a combate abandonul școlar.

Cu toate acestea, sunt necesare mai multe măsuri pentru combaterea riscului excluziunii sociale a copiilor și tinerilor cu multiple dezavantaje, cum ar fi copiii romi, deseori marginalizați. Ar trebui sprijinite programe educaționale direcționate care să se concentreze asupra acestor grupuri dezavantajate și care să determine cooperarea activă a părinților.

Excluziunea socială extinsă a tinerilor care își petrec copilăria în cadrul îngrijirii instituționalizate rămâne o problemă importantă. În multe state membre se percepe o schimbare în sensul plasării copiilor în îngrijirea unor persoane, mai degrabă decât în îngrijire instituționalizată, cu scopul de a asigura un mediu familial. Acesta este numai unul dintre numeroasele domenii cu potențial de dezvoltare a politicilor și învățare reciprocă (evaluarea și formarea familiilor adoptive, recrutarea pentru a satisface creșterea prevăzută a plasamentelor etc.).

Obiectivele naționale cantitative, combinate cu un angajament politic puternic, pot stimula progresul în punerea în aplicare. Este esențială monitorizarea corespunzătoare și în acest sens se stabilesc mecanisme, în cazul în care acestea nu sunt deja în vigoare. Este esențial să se admită că situația celor mai vulnerabili copii, de exemplu a celor instituționalizați sau a copiilor străzii, nu poate fi monitorizată utilizând instrumente standard de supraveghere, ci sunt necesare instrumente de monitorizare specifice. Comitetul pentru protecție socială a sprijinit un set de recomandări pentru analize si monitorizare ameliorate pe baza materialului pregătit de grupul de lucru ISG (Subgrupul indicatori al Comitetului pentru protecție socială) privind sărăcia în rândul copiilor și bunăstarea copiilor.

În cele din urmă, există sinergii neexploatate între strategiile împotriva sărăciei, politicile pentru drepturile copiilor și eforturile de combatere a discriminării. Este recunoscut faptul că sărăcia în rândul copiilor trebuie privită în termeni generali, dincolo de sărăcia de natură financiară, luând în considerare, de exemplu, lipsurile materiale, lipsa participării sociale și expunerea la riscuri, inclusiv riscuri comportamentale.

2.2. Promovarea unei durate mai lungi a vieții profesionale

În ultimele decenii au avut loc în cele mai multe țări reforme structurale cuprinzătoare ale pieței forței de muncă și ale pensiilor, iar în unele state membre acestea continuă. Acestea se sprijină pe o abordare bazată pe ciclul de viață, consolidând legătura dintre contribuțiile la sistemul de pensii și prestații, precum și pe strategii de îmbătrânire activă care reduc accesul la regimurile de pensionare anticipată, consolidând stimulentele de a lucra pe o perioadă mai lungă de timp și mărind șansele de angajare a lucrătorilor în vârstă. Acestea trebuie însoțite de măsuri de flexisecuritate de-a lungul ciclului de viață pentru ameliorarea cantității și calității locurilor de muncă, în special în cazul persoanelor cu cariere mai puțin stabile, a persoanelor cu salarii mici și a persoanelor care întâmpină dificultăți în a obține o pensie adecvată. Persoanele care beneficiază de prestații pentru retragerea anticipată de pe piața forței de muncă reprezintă deseori aproximativ 20% din populația cu vârsta cuprinsă între 55 și 64 de ani. Reducerea acestui fenomen poate contribui semnificativ la prelungirea vieții profesionale pe o perioadă mai lungă de timp.

Îmbunătățirile recente ale ratelor de ocupare a forței de muncă a celor cu vârsta cuprinsă între 55 și 64 de ani sunt în beneficiul tuturor categoriilor de lucrători, inclusiv a celor slab calificați. Reformele în derulare ale regimurilor de retragere anticipată ar trebui să acorde atenție și acestui grup.

În cele mai multe state membre au loc reforme de a limita prestațiile retragerii anticipate, acordându-se atenție prestațiilor de șomaj și pensiilor anticipate și accesului la pensiile de invaliditate și reabilitare. Unele redefinesc fiscalitatea și conceptul de pensii private.

Principalele obiective ale reformelor sunt: restrângerea condițiilor de eligibilitate, creând în același timp un cadru adecvat pentru participarea în continuare a lucrătorilor în vârstă la piața forței de muncă, permițând excepții în cazul unor locuri de muncă foarte dificile sau cu riscuri; sporirea stimulentelor pentru angajați de a lucra o perioadă de timp mai lungă, iar pentru angajatori, de a angaja sau menține lucrători în vârstă; sporirea oportunităților de lucru pentru persoanele cu dizabilități și cele slab calificate prin ameliorarea condițiilor de muncă, validarea învățării non-formale și asigurarea unor posibilități de îmbunătățire a competențelor, inclusiv a competențelor TIC; formare și învățare pe toată durata vieții, recurgând deseori la fondurile FSE.

Cu toate acestea, în unele state membre, numărul persoanelor care beneficiază de prestații pentru retragerea anticipată este în creștere. Prin urmare, sunt necesare reforme mai sistematice pentru a reduce în mod semnificativ perioada dintre ultimul loc de muncă și pensionarea la vârsta legală. Cele mai multe măsuri întăresc reducerea prevăzută a prestațiilor viitoare de pensie publică la o anumită vârstă, astfel intensificându-se preocupările privind caracterul corespunzător al acestora în viitor. Răspunsul corespunzător este să se asigure că sunt active mai multe persoane și că acestea lucrează pe o perioadă de timp mai îndelungată, ceea ce implică eforturi susținute de reducere a discriminării împotriva lucrătorilor în vârstă pe piața forței de muncă. De asemenea, se evidențiază importanța pensiei private complementare.

2.3. Asigurarea ofertei de pensii private

Sistemele de pensii private au o importanță tot mai mare. Acest lucru implică o schimbare privind împărțirea riscurilor între beneficiari, guverne, sponsori și fondurile de pensii, ceea ce trebuie evaluat corect și însoțit de o reglementare corespunzătoare.

Impactul integral asupra caracterului adecvat al pensiilor viitoare nu se poate evalua atât de simplu, întrucât acesta depinde de mărimea contribuțiilor direcționate spre sistemele finanțate, precum și de acoperirea propriu-zisă. În timp ce creșterea ocupării forței de muncă și a productivității acesteia determină creșterea numărului de lucrători care au acces limitat la pensiile private, par a fi necesare măsuri de politici specifice pentru a mări această acoperire, care în prezent are nivelul de 50-60% în medie, pentru a garanta că întreaga populație activă va obține drepturi suficiente la pensiile private - acest obiectiv a fost stabilit de mai multe state membre. În viitor, pensiile vor depinde și de randamentul real al capitalului acumulat, precum și de costurile și tarifele propriu-zise; acestea pot afecta pensiile mici într-o mai mare măsură.

În statele membre care se bazează tot mai mult pe pensiile private, mecanismele de tranziție sunt încă în evoluție. Pe lângă aceasta, elemente, cum ar fi vârsta obligatorie de înscriere în sistemul obligatoriu, modul de tratare a perioadelor în care nu se contribuie, normele de indexare, conceptul de garanții și vârsta de pensionare, pot avea un impact semnificativ asupra pensiilor în viitor.

Însă și sistemele finanțate trebuie să se adapteze creșterii speranței de viață. Având în vedere că se bazează tot mai mult pe pensiile finanțate, rolul guvernului trebuie definit în mod clar. Acest lucru implică definirea condițiilor de plată, supravegherea corespunzătoare, informarea publicului și cunoașterea mecanismelor financiare.

2.4. Reducerea inegalităților privind rezultatele în domeniul sănătății

În ciuda ameliorării generale a sistemelor de sănătate, există încă diferențe semnificative între rezultatele în materie de sănătate nu doar între statele membre, dar și în cadrul fiecărei țări între diferitele segmente ale populației, în funcție de statutul socio-economic, locul de reședință și etnie, precum și în funcție de sex. În general, persoanele cu un nivel educațional, cu un statut material sau ocupațional mai scăzute au speranța de viață mai redusă și suferă de mai multe boli decât categoriile având o situație mai bună, iar aceste diferențe nu dispar. Inegalitatea veniturilor, sărăcia, șomajul, stresul, condiții improprii de lucru și de viață reprezintă factori importanți ale inegalităților în materie de sănătate, la fel și comportamentul individual, dorința și posibilitatea de a suporta cheltuielile.

Deși sistemele de asistență medicală au contribuit în mod semnificativ la ameliorarea stării de sănătate în întreaga UE, accesul la asistență medicală este în continuare diferit între grupurile sociale. Accesul tuturor la asistență de înaltă calitate, care să reflecte progresul tehnologic recent, asigurându-se în același timp durabilitatea, reprezintă o provocare importantă. Astfel, statele membre pun în aplicare politici care să reducă aceste inegalități, de exemplu prin: combaterea factorilor de risc prin promovarea sănătății; reducerea prevalenței și incidenței anumitor boli; precum și prin asigurarea unor activități preventive mai eficiente în anumite medii (acasă, la școală, la locul de muncă). La fel de importante sunt și creșterea acoperirii populației, eliminarea obstacolelor financiare în calea asistenței medicale, accentuarea activităților de promovare și prevenire în locul îngrijirii curative, precum și eliminarea barierelor culturale în calea utilizării serviciilor. Fondurile structurale vor fi utilizate pentru sprijinirea reformei și dezvoltarea capacităților în regiunile de convergență, pentru ameliorarea accesului și dezvoltarea resurselor umane.

Cu toate acestea, este necesară combinarea politicilor generale cu cele destinate grupurilor socio-economice defavorizate. Într-un fel, toate statele membre au pus în aplicare drepturi universale sau aproape universale la asistență medicală și au adaptat anumite servicii pentru cei care întâmpină dificultăți în a accesa serviciile convenționale datorită unor dizabilități fizice sau mentale sau datorită unor diferențe lingvistice sau culturale. Unele au demarat abordarea sistematică și cuprinzătoare a inegalităților în materie de sănătate prin reducerea diferențelor sociale, prevenirea diferențelor în materie de sănătate care decurg din acestea sau prin abordarea stării slabe de sănătate care rezultă din acestea. În practică, s-ar asigura astfel acces egal pentru nevoi egale. În cele din urmă, și politicile din afara sectorului de sănătate sunt importante pentru ameliorarea stării de sănătate a populației și reducerea diferențelor existente în acordarea asistenței medicale.

2.5. Îngrijirea medicală pe termen lung

Îmbătrânirea demografică și schimbările socio-economice tind să fie considerate principalii factori ai creșterii cererii de servicii de îngrijire pe termen lung în viitor. De fapt, creșterea cererii este determinată în principal de creșterea speranței de viață și de cazurile de invaliditate și dependență. Statele membre au înțeles necesitatea de a considera îngrijirea medicală pe termen lung un nou risc social care trebuie acoperit prin protecție socială, angajându-se să asigure acces aproape universal. În timp ce nu se pot evita anumite diferențe în ceea ce privește acordarea de îngrijire, capacitatea persoanelor de a plăti sau proporția de surse private de finanțare nu trebuie să împiedice accesul la servicii de înaltă calitate. În ciuda acestei necesități recunoscute, oferta actuală de îngrijire nu înseamnă neapărat un cadru cuprinzător și universal pentru acordarea de îngrijire medicală pe termen lung. Statele membre încearcă să asigure o combinație viabilă între sursele publice și private de finanțare. Astfel de măsuri includ schimbări ale mecanismului de finanțare, dar finanțarea asistenței medicale pe termen lung trebuie realizată încă în multe țări.

Rapoartele naționale au arătat că o ofertă de îngrijire adaptată persoanei dependente la domiciliu sau în mediul comunitar reprezintă alternativa preferată în locul îngrijirii instituționale. Sprijinul acordat îngrijitorilor informali și exploatarea noii tehnologii poate ajuta oamenii să rămână în casele lor o perioadă de timp cât mai lungă. Fondurile structurale se vor utiliza pentru promovarea dezinstituționalizării și consolidarea serviciilor din interiorul unei comunități. Coordonarea mai intensă a serviciilor de îngrijire medicală și a celor sociale este crucială pentru a realiza o continuitate adecvată a îngrijirii, permițând utilizarea eficientă a resurselor de înaltă calitate pentru furnizarea serviciilor de îngrijire pe termen lung într-un cadru instituționalizat sau în mediul comunitar. În vederea asigurării unui nivel ridicat al calității, măsurile includ standarde uniforme și mecanisme de acreditare a calității, alături de metode de evaluare obligatorii din punct de vedere legal.

Problema personalului care acordă îngrijire pe termen lung, care cuprinde mai ales femei, este la fel de importantă. Recrutarea, formarea și recalificarea adecvate reprezintă o provocare în special în țările care se confruntă cu deficiențe. FSE ar putea sprijini abordarea acestei probleme, la fel ca și coordonarea îngrijirii formale și a celei informale. Ameliorarea condițiilor de lucru și recunoașterea oficială a îngrijitorilor informali în cadrul sistemelor de securitate socială sunt metode prin care se poate asigura un nivel ridicat al calității furnizării informale de îngrijire.

3. EVOLUțII VIITOARE ALE METODEI DESCHISE DE COORDONARE

În 2007 s-a acordat o atenție deosebită unor teme care au oferit posibilitatea de a analiza în detaliu aspectele vizate și de a găsi răspunsuri prin intermediul politicilor. În special, atenția acordată sărăciei în rândul copiilor a dus la o mai bună înțelegere a factorilor care determină incluziunea socială și bunăstarea copiilor și tinerilor. Impactul MDC asupra obiectivelor sociale comune va fi consolidat dacă se va continua în acest sens și se va asigura același progres în următorii ani.

MDC reprezintă instrumentul prin care se promovează înțelegerea comună a priorităților politicii sociale. În cadrul acestuia, învățarea reciprocă și schimbul de experiență au încurajat strategii politice mai eficiente. Progresul până în prezent confirmă validitatea obiectivelor sociale comune. Acestea furnizează un cadru cuprinzător pentru acțiuni integrate, iar analiza provocărilor pe termen lung ilustrează nevoia urgentă de a consolida eforturile.

Pe agenda Comitetului pentru protecție socială din 2007, metodele de dezvoltare a cooperării au ocupat un loc important. S-a reflectat în special asupra modului de a spori potențialul de învățare reciprocă. S-a decis ca următoarele ameliorări să fie puse în aplicare în ciclul 2008-2011:

- Schimbarea către o abordare orientată mai mult spre context și procedură, analizând, de asemenea, politicile fără succes, precum și dezvoltarea iterativă a politicilor ca răspuns la obstacolele întâmpinate.

- Utilizarea mai integrată și strategică a tuturor instrumentelor disponibile pentru a sprijini punerea în aplicare a MDC (în special acțiunea PROGRESS).

- Încorporarea sistematică a rezultatelor cheie în elaborarea politicilor în urma unei monitorizări sporite.

- Consolidarea cadrului analitic, incluzând evaluarea impactului social.

- Ameliorarea în continuare a guvernării, asigurând implicarea continuă a părților interesate, inclusiv a autorităților locale prin ciclul de politici al MDC.

- Consolidarea interacțiunii reciproce pozitive dintre MDC în domeniul social și alte procese ale UE relevante în cadrul Strategiei de la Lisabona.

- Ameliorarea diseminării rezultatelor.

În cadrul inițiativei sale privind incluziunea activă[3], Comisia a invitat statele membre și alte părți interesate să ia în considerare propunerea de consolidare a capacității MDC de a sprijini eforturile statelor membre în îndeplinirea obiectivelor sociale comune. Trebuie luate în considerare principiul subsidiarității și situațiile diferite din statele membre. Dar scopul este ca, pe baza înțelegerii provocărilor cheie acceptate, să se elaboreze de comun acord orientările pentru punerea în aplicare. Astfel, MDC ar fi mai eficientă în promovarea celor mai bune practici și în monitorizarea progresului.

[1] Pe parcursului anului 2007, unele state membre și-au actualizat strategiile: AT, FR, NL, RO, FI, SE, SI și UK

[2] Alte instrumente financiare ale UE, cum ar fi Fondul European pentru Agricultură și Dezvoltare Rurală, contribuie, de asemenea, la incluziunea socială.

[3] Consultație lansată la 17 octombrie 2007 privind „Modernizarea sistemului de protecție socială în vederea consolidării justiției sociale și coeziunii economice: promovarea incluziunii active a persoanelor celor mai îndepărtate de piața forței de muncă”, COM(2007)620.