Atingerea unui obiectiv de reducere cu 55 % a emisiilor va reprezenta o provocare semnificativă în materie de investiții pentru sectoarele industriei, serviciilor, transporturilor și energiei din UE. Cu toate acestea, dacă vom reuși să răspundem acestei provocări, investițiile vor fi rentabilizate prin faptul că întreprinderile din UE vor putea face față concurenței și cetățenii europeni vor putea prospera. Criza provocată de pandemia de COVID-19 a afectat grav economia UE. Aceasta nu a modificat în mod semnificativ investițiile necesare pentru atingerea obiectivului mai ambițios de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2030, dar a înrăutățit, probabil, condițiile realizării unor astfel de investiții, situație care trebuie contracarată prin adoptarea unor inițiative politice ferme la nivelul UE și la nivel național. Planul de redresare al UE, însoțit de Mecanismul de redresare și de reziliență, este esențial pentru ca aceste investiții să stea la baza tranziției verzi. În ciuda faptului că se estimează că în 2020 emisiile nete de gaze cu efect de seră vor scădea la 30-35 % sub nivelurile din 1990, se estimează, de asemenea, că, dacă nu se vor adopta măsuri suplimentare, redresarea economică în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19 va readuce emisiile la nivelurile anterioare. Criza provocată de pandemia de COVID-19 nu a neutralizat efectele produse de încălzirea globală până în momentul declanșării pandemiei. Pentru a realiza neutralitatea climatică până în 2050, în următorul deceniu va trebui să continuăm să construim noi turbine eoliene, să reducem poluarea în sectoarele industriale și să renovăm clădirile pentru a le face eficiente din punct de vedere energetic și al resurselor. În acest scop, va trebui să creăm condiții pentru ca întreprinderile din UE să ajungă în poziția de lider în dezvoltarea, implementarea și comercializarea de soluții cu emisii scăzute de dioxid de carbon. Va trebui să ne asigurăm că mobilitatea continuă fie cu mult mai curată, cu mai multe vehicule cu emisii zero care să le înlocuiască pe cele convenționale, cu o dezvoltare puternică a transportului public și cu o utilizare mai frecventă a modurilor de transport durabile și a soluțiilor multimodale printr-o gamă largă și bine integrată de opțiuni de mobilitate curată. Tehnologiile digitale vor fi esențiale pentru asigurarea faptului că UE atinge neutralitatea climatică și își consolidează competitivitatea la nivel mondial. Va trebui ca tranziția verde și cea digitală să se susțină reciproc.

În mod similar, industria poate înregistra reduceri ale emisiilor de până la aproximativ 25 % până în 2030 comparativ cu 2015. Bunele practici pot reduce și mai mult emisiile de gaze cu efect de seră, îmbunătățind astfel eficiența globală, prin utilizarea căldurii reziduale și prin creșterea electrificării prin îmbunătățiri treptate continue. Cu toate acestea, pentru ca industria să se decarbonizeze cu adevărat după 2030, în acest deceniu vor trebui dezvoltate și testate la scară tehnologii și concepte de afaceri cu emisii zero sau foarte scăzute de carbon, inclusiv integrarea sistemelor, accesul la resurse durabile și circularitate crescută, electrificarea termică cu un nivel mediu și ridicat, hidrogenul și captarea, utilizarea și stocarea carbonului. Pentru a accelera acest demers, pentru a facilita dezvoltarea unui sprijin adecvat bazat pe cerere și ofertă pentru tehnologiile cu emisii zero sau cu emisii foarte scăzute de dioxid de carbon și pentru a crea piețe pentru produse cu emisii scăzute de carbon, ar trebui dezvoltate sistemele de certificare ale UE bazate pe performanța în materie de gaze cu efect de seră pentru materialele de bază cu emisii scăzute de dioxid de carbon și pentru absorbțiile de dioxid de carbon. În plus, datorită modificării normelor și practicilor în materie de guvernanță corporativă, inclusiv în ceea ce privește finanțarea durabilă, proprietarii și administratorii de întreprinderi vor acorda prioritate obiectivelor de sustenabilitate în acțiunile și strategiile lor.

Pentru ambele sectoare este esențială o infrastructură adecvată pentru maximizarea beneficiilor tranziției către o energie curată și pentru utilizarea de combustibili și materii prime alternative, fără emisii. Rețelele de termoficare, conductele de hidrogen, infrastructura de reîncărcare cu energie electrică și de realimentare cu hidrogen sunt exemple de infrastructuri care vor trebui dezvoltate și vor necesita o planificare atentă.

Alte emisii în afara celor de CO2

Alte emisii în afara celor de CO2 – emisiile de metan, protoxid de azot și gazele fluorurate – reprezintă aproape 20 % din emisiile de gaze cu efect de seră generate de UE. Până în 2030, acestea pot fi reduse în mod eficace cu până la 35 % în comparație cu 2015.

Sectorul energetic prezintă cel mai mare potențial de reduceri suplimentare cu costuri reduse, dincolo de politicile existente, în special prin evitarea emisiilor fugitive de metan din producția și transportul de petrol, gaze și cărbune. Aceste aspecte vor fi abordate, printre altele, în viitoarea strategie privind metanul.

Se așteaptă ca sectorul deșeurilor să își reducă drastic emisiile deja în cadrul politicilor existente, în special datorită obligației de colectare separată a deșeurilor biologice începând cu 2024 și interzicerii depozitării deșeurilor biologice. Reducerile vor depinde în mare măsură de asigurarea respectării integrale a legislației existente. În plus, tratarea apelor uzate prezintă un potențial suplimentar de reducere eficace din punctul de vedere al costurilor, în special printr-o mai bună gestionare a nămolurilor de epurare. Transformarea deșeurilor în resurse reprezintă o parte esențială a închiderii buclei într-o economie circulară, prin reducerea emisiilor de-a lungul întregului lanț valoric industrial.

Majoritatea acestor emisii provin din sectorul agricol. În ultimii ani, declinul acestor emisii a stagnat și, în unele cazuri, emisiile chiar au crescut. În condiții normale, se preconizează că, în cel mai bun caz, acestea vor scădea încet până în 2030. Deși nu pot fi eliminate niciodată în totalitate în cadrul opțiunilor tehnologice și de gestionare existente, aceste emisii pot fi reduse în mod semnificativ, asigurându-se în același timp securitatea alimentară în UE. Utilizarea eficientă a îngrășămintelor, adoptarea agriculturii de precizie, creșterea animalelor în condiții mai sănătoase, implementarea digestiei anaerobe producătoare de biogaz și valorificarea deșeurilor organice sunt exemple de tehnologii existente. Opțiunile alternative permițând accelerarea creșterii producției durabile de crustacee și de alge ar putea produce proteine cu o amprentă redusă de emisii de gaze cu efect de seră. În plus, prin adaptarea modului în care este gestionată exploatarea terenurilor și prin cultivarea plantelor perene pe terenuri cultivate într-un mod durabil pentru utilizarea biomasei recoltate în clădiri, industrie și energie, agricultura poate contribui într-o mare măsură la decarbonizarea altor sectoare.

Sectorul exploatării terenurilor

Natura este un aliat vital în lupta împotriva schimbărilor climatice și combaterea pierderii biodiversității. Aceasta reglează clima, iar soluțiile bazate pe natură vor fi esențiale pentru reducerea emisiilor și pentru adaptarea la schimbările climatice. Refacerea și consolidarea absorbantului natural de carbon – capacitatea de absorbție a CO2 de către mediul nostru natural, cum ar fi copacii – sunt esențiale pentru realizarea obiectivelor noastre privind clima.

Sectorul exploatării terenurilor, schimbării destinației terenurilor și silviculturii (LULUCF) din UE emite gaze cu efect de seră, dar și absoarbe în același timp CO2 din sol și din biomasă. Per total, acesta a fost un absorbant net semnificativ în trecut. Cu toate acestea, în ultimii ani, absorbantul UE de carbon a fost pus sub presiune din cauza creșterii utilizării economice și a efectelor adverse ale schimbărilor climatice. Deși în cele două decenii din 1990 până în 2010 s-a extins de la un absorbant net de aproximativ 250 de milioane de tone echivalent CO2 la peste 300 de milioane de tone echivalent CO2, acesta a înregistrat pierderi semnificative în ultimii cinci ani. Aceasta a dus la o reducere a absorbantului de carbon la 263 de milioane de tone echivalent CO2 în 2018. Acest lucru subliniază riscul pentru amploarea absorbantului de carbon, care are o importanță crucială pentru atingerea, până în 2050, a obiectivului de zero emisii nete de gaze cu efect de seră.

Practicile neschimbate de exploatare a terenurilor și recoltarea intensivă, în parte cauzate de efectele claselor de vârstă ale pădurilor gestionate ajunse la maturitate, nivelul absorbantului ar putea scădea și mai mult, până la 225 de milioane de tone echivalent CO2 până în 2030. Pentru absorbantul de carbon există riscuri semnificative ale unor efecte negative din ce în ce mai mari provocate de pericolele naturale, cum ar fi incendiile și dăunătorii, din cauza unui climat în schimbare, precum și de creșterea cererii economice de biomasă forestieră, care afectează, de asemenea, în mod negativ biodiversitatea.

Avem nevoie de un absorbant de carbon din ce în ce mai mare pentru ca UE să atingă neutralitatea climatică până în 2050. Pentru a inversa tendința actuală, este necesară o acțiune semnificativă pe termen scurt, având în vedere perioadele lungi de execuție, în special în sectorul forestier. Aceasta include o mai bună protecție a pădurilor și asigurarea respectării protecției acestora, consolidarea gestionării durabile a pădurilor, precum și reîmpădurirea și împădurirea și îmbunătățirea gestionării solului, inclusiv prin refacerea zonelor umede, a turbăriilor și a terenurilor degradate, în conformitate cu Strategia în domeniul biodiversității și contribuția la îndeplinirea obiectivelor acesteia. În plus, o reorientare spre o producție mai mare de biomasă lemnoasă pe terenurile cultivate într-un mod durabil, inclusiv ca materie primă pentru biogazul și biocombustibilii avansați, ar putea ameliora situația. În evaluarea impactului se estimează că, dacă va fi pusă în aplicare rapid în următorii ani, aceasta ar putea deja să inverseze tendința actuală de diminuare a absorbantului UE până în 2030, aducându-l din nou la niveluri de peste 300 de milioane de tone echivalent CO2.

4.Actualizarea cadrului de politică privind clima și energia pentru 2030

Analiza efectuată în cadrul evaluării impactului a analizat modificările ample care ar putea fi eventual aduse actualului cadru de politică pentru a declanșa contribuțiile sectoriale identificate mai sus și care pot fi realizate numai printr-o abordare guvernamentală globală. Principalele elemente sunt rezumate în paginile următoare. În lunile următoare se vor efectua evaluări ale impactului și consultări publice specifice pentru a determina cu exactitate modificările legislative pe care Comisia intenționează să le propună în iunie 2021 pentru a sprijini cadrul consolidat de politici privind clima și energia pentru 2030 și impactul lor cumulat asupra economiei europene. Acestea vor trebui să evalueze impactul distributiv și efectul asupra competitivității, specifice diferitelor sectoare, prin explorarea unor soluții specifice fezabile.

UE își pune în aplicare actualul obiectiv pentru 2030 privind clima, constând în reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră cu cel puțin 40 % prin intermediul a trei elemente-cheie ale legislației privind clima:

·Directiva privind sistemul de comercializare a certificatelor de emisii , care stabilește un sistem de plafonare și comercializare pentru instalațiile mari din sectorul industrial și al energiei și din sectorul aviației, pentru a reduce emisiile cu 43 % până în 2030, comparativ cu nivelurile din 2005;

·Regulamentul privind partajarea eforturilor (ESR) , cu modalități obligatorii de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră la nivelul statelor membre pentru emisiile rămase, reprezentând o reducere de 30 % până în 2030 în comparație cu 2005;

·Regulamentul privind exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultura (LULUCF) obligă statele membre să se asigure că absorbantul net de carbon legat de exploatarea terenurilor nu se deteriorează comparativ cu modul în care ar fi evoluat dacă practicile existente de gestionare a utilizării terenurilor ar continua.

Legislația și politicile în domeniul energiei, care stabilesc obiective obligatorii pentru UE până în 2030, și anume cel puțin 32 % pentru sursele de energie regenerabile în mixul energetic al UE și cel puțin 32,5 % pentru eficiența energetică, sunt, de asemenea, instrumente esențiale care contribuie la realizarea acestui obiectiv. Directiva privind energia din surse regenerabile (RED II) , Directiva privind eficiența energetică și Regulamentul privind guvernanța uniunii energetice și a acțiunilor climatice înscriu aceste obiective în legislație, iar legislația sectorială, cum ar fi Directiva privind proiectarea ecologică și Directiva europeană privind performanța energetică a clădirilor contribuie la acest lucru. Un set cuprinzător de politici sectoriale, în special în domeniul transporturilor, contribuie, de asemenea, la realizarea obiectivului.

Previziunile actuale indică faptul că, în cazul în care politicile actuale sunt puse în aplicare pe deplin, reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2030 va fi de aproximativ 45 % în comparație cu nivelurile din 1990, excluzând emisiile și absorbțiile legate de exploatarea terenurilor, și de aproximativ 47 % incluzând exploatarea terenurilor. Cu toate acestea, este clar că, deși obiectivele actuale în materie de energie ar trebui să ne permită să ne depășim obiectivul actual de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră, acest lucru nu ar fi suficient pentru atingerea obiectivului de reducere cu 55 % a acestor emisii. Pentru a realiza acest obiectiv, trebuie revizuite atât legislația privind clima, cât și politicile energetice, astfel încât să concretizăm această ambiție.