În plus, procedura mecanismului de solidaritate în situații de criză prevede un domeniu de aplicare mai larg pentru transfer și consolidează posibilitatea ca statele membre să își ofere reciproc asistență pentru efectuarea returnărilor, sub forma unei preluări a sarcinii de returnare. În conformitate cu normele obișnuite stabilite în Regulamentul privind gestionarea situației legate de azil și migrație, statele membre care preiau sarcina de returnare se angajează să returneze migranții aflați în situație neregulamentară în numele unui alt stat membru, desfășurând toate activitățile necesare în acest scop direct de pe teritoriul statului membru beneficiar (de exemplu, oferind consiliere în materie de returnare, purtând un dialog politic cu țări terțe, oferind sprijin pentru returnarea voluntară asistată și reintegrare). În cazul în care returnarea nu este finalizată în termen de opt luni, migranții aflați în situație neregulamentară ar urma să fie mutați pe teritoriul statului membru care preia sarcina de returnare în vederea finalizării procesului de returnare. Preluarea sarcinii de returnare în situații de criză prevăzută în prezenta propunere este diferită de cea prevăzută în Regulamentul privind gestionarea situației legate de azil și migrație, deoarece obligația de a muta migranții în situație neregulamentară este declanșată în cazul în care persoana în cauză nu se întoarce sau nu este îndepărtată în termen de patru luni.

Cu toate acestea, nu se poate exclude apariția unei situații de criză, ca urmare a existenței diferiților factori care nu sunt sub controlul Uniunii și al statelor sale membre, după cum o demonstrează experiența recentă. După cum o arată și experiența noastră din timpul crizei refugiaților din 2015, Uniunea are nevoie de o abordare structurată a gestionării crizelor, pentru a evita reacții ad hoc. Prin urmare, este oportun să se completeze cadrul legislativ aplicabil în acest domeniu cu un instrument care să asigure faptul că Uniunea dispune de norme specifice care pot aborda în mod eficace situația excepțională de criză, completând mecanismul de solidaritate obligatoriu și procedurile care se aplică în mod normal. Astfel de norme ar prevedea norme de procedură și derogări adecvate, precum și o activare rapidă a solidarității în beneficiul unuia sau mai multor state membre pentru a răspunde unor situații de criză de o asemenea amploare încât pun sub presiune chiar și sisteme de gestionare a situației legate de azil și migrație bine pregătite și funcționale.

Mecanismul de solidaritate instituit prin Regulamentul privind gestionarea situației legate de azil și migrație este conceput cu caracteristici flexibile și capabile de reacție pentru a se adapta la diferitele situații determinate de diversele provocări legate de migrație cu care se confruntă statele membre, stabilind măsuri de solidaritate dintre care statele membre pot alege pentru a-și aduce contribuția. Această nouă abordare a solidarității oferă sprijin continuu și divers statelor membre care sunt sub presiune sau riscă să fie sub presiune și include un proces specific pentru abordarea particularităților debarcărilor în urma operațiunilor de căutare și salvare (SAR). În aceeași ordine de idei, normele de procedură prevăzute în noul Regulament privind procedurile de azil vor spori, la nivel global, eficiența și coerența sistemelor de gestionare a azilului și migrației. Prin normele de procedură și setul mai amplu de măsuri care ar trebui puse în aplicare ca parte a abordării cuprinzătoare a gestionării azilului și a migrației, Uniunea și statele sale membre ar trebui să fie mai bine pregătite, pentru a evita apariția unei situații de criză în domeniul migrației și azilului.

Prezenta propunere contribuie la abordarea cuprinzătoare a gestionării migrației și la propunerile legislative formulate alături de Pactul privind migrația și azilul. Aceasta conține o serie de dispoziții referitoare la propunerea de Regulament privind procedurile de azil și la propunerea de Regulament privind gestionarea situației legate de azil și migrație, precum și dispoziții privind acordarea statutului de protecție imediată în situații de criză. Prin urmare, ar trebui adoptată pe baza temeiului juridic adecvat, și anume articolul 78 alineatul (2) literele (c), (d) și (e) și articolul 79 alineatul (2) litera (c) din TFUE, în conformitate cu procedura legislativă ordinară.

În plus, sunt prevăzute o serie de elemente procedurale pentru a asista unul sau mai multe state membre care se confruntă cu astfel de situații de criză. Procedurile de azil și de returnare ar trebui să fie reglementate de aceleași norme în întreaga Uniune, indiferent de numărul statelor membre care le aplică, pentru a se asigura, într-o situație de criză, o abordare comună a normelor de la care se poate deroga. Acest lucru oferă, de asemenea, claritate și securitate juridică persoanelor vizate de aceste proceduri și asigură respectarea drepturilor care le revin. În plus, declanșarea unor astfel de derogări, precum și domeniul de aplicare și calendarul acestora trebuie reglementate la nivelul UE, pentru a se asigura previzibilitatea și statul de drept. Prin urmare, obiectivele prezentei propuneri nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, dar, datorită dimensiunilor și efectelor prezentei propuneri de regulament, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii. Prin urmare, Uniunea trebuie să acționeze și poate să adopte măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană.

Propunerea introduce norme specifice privind aplicarea, în situații de criză, a mecanismului de solidaritate prevăzut în propunerea de Regulament privind gestionarea situației legate de azil și migrație, care prevede măsuri obligatorii sub formă de transfer sau de preluare a sarcinii de returnare. Aceste norme specifice prevăd un domeniu de aplicare mai larg pentru transferul obligatoriu, care este extins pentru a include toți solicitanții, fie că fac sau nu obiectul procedurii la frontieră, migranții în situație neregulamentară și persoanele cărora li se acordă protecție imediată în temeiul prezentului regulament. În plus, sunt stabilite termene mai scurte pentru declanșarea mecanismului de solidaritate obligatoriu prevăzut în Regulamentul privind gestionarea situației legate de azil și migrație. Preluarea sarcinii de returnare prevăzută în prezenta propunere este diferită de cea prevăzută în Regulamentul privind gestionarea situației legate de azil și migrație, deoarece obligația de a muta migranții în situație neregulamentară către teritoriul statului membru care preia sarcina de returnare va fi declanșată în cazul în care persoana în cauză nu s-a întors sau nu a fost îndepărtată în termen de patru luni (în loc de cele opt luni prevăzute în Regulamentul privind gestionarea situației legate de azil și migrație).

Actul de punere în aplicare se adoptă în temeiul articolului 8 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011 coroborat cu articolul 5 din același regulament, în conformitate cu care, din motive imperioase de urgență justificate în mod corespunzător, din cauza situației de criză prezente într-un stat membru beneficiar, Comisia este împuternicită să adopte acte de punere în aplicare imediat aplicabile, care rămân în vigoare pentru o perioadă de maximum un an.

5.3.Procedurile de azil și de returnare într-o situație de criză

Criterii și dispoziții procedurale: Articolul 3 stabilește etapele procedurale pentru aplicarea normelor derogatorii prevăzute la articolele 4, 5 și 6 de mai jos. Statele membre trebuie să prezinte Comisiei o cerere motivată în cazul în care consideră că se află într-o situație de criză și consideră că este necesară aplicarea fie a unei proceduri de gestionare a crizelor în materie de azil, fie a unei proceduri de gestionare a crizelor în materie de returnare sau că trebuie să aplice derogări de la dispozițiile privind înregistrarea cererilor de protecție internațională. Screening-ul resortisanților țărilor terțe în conformitate cu normele stabilite în Regulamentul privind procedura de screening ar trebui să se aplice cu posibilitatea de a prelungi termenul de cinci zile cu încă cinci zile, astfel cum se specifică în regulamentul respectiv. Derogările pot fi solicitate în mod individual sau cumulativ; cu toate acestea, condițiile specificate pentru aplicarea fiecărui articol trebuie să fie îndeplinite în mod individual. La cererea unuia sau a mai multor state membre vizate, Comisia, printr-o decizie de punere în aplicare, care se poate aplica unuia sau mai multor state membre, autorizează aplicarea normelor derogatorii pe o perioadă care urmează să fie stabilită prin respectiva decizie. Având în vedere eventuala necesitate a unei acțiuni imediate, statele membre pot începe să aplice în mod unilateral dispoziția privind prelungirea termenului de înregistrare cu maximum cincisprezece zile, după care Comisia poate să autorizeze aplicarea sa ulterioară sau poate decide să nu mai autorizeze aplicarea dispoziției în cauză. Aplicarea normelor derogatorii are un termen clar pentru toate cazurile: șase luni, care pot fi prelungite până la maximum un an pentru dispozițiile privind procedura de gestionare a crizelor în materie de azil și procedura de gestionare a crizelor în materie de returnare, și până la maximum patru săptămâni pentru aplicarea derogării de la dispozițiile privind înregistrarea solicitanților de protecție internațională. Această perioadă de patru săptămâni poate fi reînnoită, pe baza unei noi solicitări din partea statului membru în cauză, dar, în orice caz, nu ar trebui să depășească 12 săptămâni în total.

Procedura de gestionare a crizelor în materie de azil: Articolul 4 prevede posibilitatea ca statele membre să deroge de la procedura la frontieră în temeiul articolului 41 din propunerea de Regulament privind procedurile de azil, prin luarea de decizii în contextul unei proceduri la frontieră în ceea ce privește fondul unei cereri în cazul în care solicitantul are o naționalitate cu o rată de recunoaștere la nivelul UE de 75 % sau mai mică, în plus față de cazurile menționate la articolul 41 din Regulamentul privind procedurile de azil. Pragul de 75 % sau mai mic al ratei de recunoaștere are scopul de a constitui o bază pentru ca statele membre să direcționeze rapid resortisanții țărilor terțe și apatrizii către o procedură obișnuită de azil la frontieră, fără a se pronunța în avans asupra rezultatului cererii lor de azil. Acesta este diferit de pragul de 20 % al ratei de recunoaștere din Regulamentul privind procedurile de azil, care constituie un motiv de accelerare. În consecință, statele membre trebuie să continue să aplice procedura la frontieră în toate cazurile prevăzute în Regulamentul privind procedurile de azil (amenințare la adresa securității, solicitanți provenind dintr-o țară cu mai puțin de 20 % din rata medie de recunoaștere la nivelul UE), dar pot aplica procedura la frontieră tuturor celorlalți solicitanți care provin dintr-o țară cu o rată de recunoaștere la nivelul UE de 75 % sau mai mică. În plus, într-o situație de criză, procedura la frontieră se poate aplica de către statele membre pentru o perioadă suplimentară de opt săptămâni, prelungind perioada de douăsprezece săptămâni prevăzută în Regulamentul privind procedurile de azil.

Procedura de gestionare a crizelor în materie de returnare: Articolul 5 prevede posibilitatea ca statele membre să deroge de la anumite dispoziții ale procedurii la frontieră pentru efectuarea returnărilor instituite prin articolul 41a din propunerea de Regulament privind procedurile de azil și din Directiva privind returnarea. Aceste derogări s-ar aplica resortisanților țărilor terțe sau apatrizilor a căror cerere a fost respinsă în contextul procedurii de gestionare a crizelor în materie de azil, precum și celor care fac obiectul procedurii la frontieră prevăzute la articolul 41 din propunerea de Regulament privind procedurile de azil, a căror cerere este respinsă înainte de adoptarea de către Comisie a unei decizii prin care se declară că statul membru în cauză se confruntă cu o situație de criză și care nu au dreptul de a rămâne și nu sunt autorizați să rămână după adoptarea deciziei respective. Dispozițiile derogatorii prelungesc durata maximă a procedurii la frontieră pentru efectuarea returnării, inclusiv luarea în custodie publică, în cazurile necesare, ca ultim recurs, cu o perioadă suplimentară de 8 săptămâni și introduce noi cazuri specifice și bine orientate, pe lângă cele stabilite în propunerea de reformare a Directivei privind returnarea, în care se poate presupune existența unui risc de sustragere în cazuri individuale, în absența unor dovezi contrare.

Derogări de la dispozițiile privind înregistrarea cererilor de protecție internațională: Articolul 6 prevede posibilitatea ca statele membre să amâne înregistrarea cererilor de protecție internațională cu până la patru săptămâni, prin derogare de la articolul 27 din propunerea de Regulament privind procedurile de azil.

5.4.Prelungirea termenelor

Înregistrarea cererilor de protecție internațională: În situații de forță majoră, în care un stat membru se află în imposibilitatea de a aplica termenul de înregistrare, articolul 7 prevede o prelungire cu patru săptămâni pentru înregistrarea de către statele membre a cererilor de protecție internațională, prin derogare de la articolul 27 din propunerea de Regulament privind procedurile de azil. Statele membre care se confruntă cu astfel de situații de forță majoră trebuie să informeze Comisia cu privire la respectiva situație și să indice motivele precise pentru aplicarea derogării. De asemenea, statul membru în cauză informează Comisia cu privire la încetarea situației de forță majoră, după care nu ar mai trebui să se aplice termenul prelungit de înregistrare.

Termenele prevăzute în Regulamentul (UE) nr. XXX/XXX [gestionarea situației legate de azil și migrație] În situații de forță majoră, în care este imposibil ca un stat membru să aplice procedura de trimitere și de răspuns la cererile de preluare și la notificările de reprimire în termenele prevăzute în propunerea de Regulament privind gestionarea situației legate de azil și migrație sau să respecte termenul de mutare a unui solicitant către statul membru responsabil, se prevăd derogări specifice pentru a le permite statelor membre să prelungească termenele relevante în condiții stricte. Statele membre care se confruntă cu astfel de situații de forță majoră trebuie să informeze Comisia cu privire la respectiva situație și să indice motivele precise pentru aplicarea derogării. De asemenea, statul membru în cauză informează Comisia cu privire la încetarea situației de forță majoră, după care nu ar mai trebui să se aplice termenul prelungit.

Prelungirea termenului pentru obligațiile de solidaritate stabilite în Regulamentul (UE) XXX/XXX [gestionarea situației legate de azil și migrație] și în prezentul regulament: în cazul în care, din cauza existenței unei situații de forță majoră într-un anumit stat membru, acesta nu își poate îndeplini obligațiile prevăzute în mecanismul de solidaritate din propunerea de Regulament privind gestionarea situației legate de azil și migrație sau prevăzute în prezentul regulament, statul membru în cauză poate notifica această situație Comisiei și poate prelungi termenul pentru punerea în aplicare a acestor măsuri de solidaritate cu maximum șase luni.

Acordarea protecției imediate: Articolul 10 prevede acordarea statutului de protecție imediată persoanelor strămutate care, în țara lor de origine, se confruntă cu un risc excepțional de ridicat de a fi supuse violenței generalizate, într-o situație de conflict armat, și care nu se pot întoarce în respectiva țară terță. Necesitatea de a aplica prezentul articol și grupul exact de persoane care pot beneficia de acest statut vor fi stabilite de către Comisie într-un act de punere în aplicare. Pe parcursul perioadei de aplicare stabilite prin actul de punere în aplicare, statele membre pot suspenda examinarea cererilor de protecție internațională, acordând protecție imediată persoanelor care îndeplinesc criteriile respective. Această perioadă de suspendare se poate prelungi până la maximum un an, după care trebuie să se reia examinarea cererii de azil. Acest lucru va asigura protecția necesară pentru persoanele în cauză, reducând, în același timp, presiunea asupra statului membru de a examina un număr mare de cereri de azil în același timp.