I.Introducere

De la 1 ianuarie 2016, când a intrat în vigoare, Directiva Solvabilitate II a oferit un cadru prudențial solid și robust pentru societățile de asigurare din UE. Pe baza profilului de risc al fiecărei societăți, aceasta promovează comparabilitatea, transparența și competitivitatea.

Titlul III din Solvabilitate II se referă la supravegherea întreprinderilor de asigurare și de reasigurare care fac parte dintr-un grup. Directiva utilizează un model inovativ de supraveghere care atribuie un rol-cheie unui supraveghetor al grupului, recunoscând și menținând în același timp un rol important pentru supraveghetorul individual.

De asemenea, Solvabilitate II conține dispoziții privind Directiva privind instituțiile pentru furnizarea de pensii ocupaționale (IORP). În special, sub rezerva anumitor condiții, activitatea de furnizare de pensii ocupaționale a întreprinderilor de asigurări de viață este exceptată de la aplicarea integrală a cerinței de capital de solvabilitate (SCR) prevăzută în Solvabilitate II pentru o perioadă de tranziție. Printr-o modificare a Directivei Solvabilitate II, Directiva IORP II a prelungit această perioadă de la sfârșitul anului 2019 până la sfârșitul anului 2022.

Directiva Solvabilitate II prevede obligația Comisiei de a prezenta Parlamentului European și Consiliului un raport cu privire la dispozițiile privind supravegherea la nivel de grup din titlul III și cu privire la perioada de tranziție pentru IORP administrate de întreprinderile de asigurare de viață. Din considerente practice, prezentul raport îndeplinește aceste două cerințe (independente una de cealaltă) într-un singur document.

II.Aplicarea titlului III din Solvabilitate II privind supravegherea întreprinderilor de asigurare și de reasigurare care fac parte dintr-un grup

Articolul 242 alineatul (1) din Solvabilitate II prevede obligația Comisiei de a prezenta un raport privind aplicarea titlului III din Solvabilitate II (supravegherea la nivel de grup):

„Până la 31 decembrie 2017, Comisia face o evaluare a aplicării titlului III, în special în ceea ce privește cooperarea autorităților de supraveghere în cadrul colegiului supraveghetorilor și funcționalitatea acestui colegiu, precum și practicile de supraveghere privind stabilirea majorărilor de capital și prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului, însoțit, dacă este cazul, de propuneri de modificare a prezentei directive.”

La 1 iunie 2017, Comisia a solicitat Autorității Europene de Asigurări și Pensii Ocupaționale (AEAPO) să contribuie la raport. O mare parte din (dar nu toată) contribuția AEAPO, astfel cum a fost furnizată la 24 ianuarie 2018, a fost inclusă în prezentul raport.

(a)Aspecte generale privind supravegherea la nivel de grup

Aspectele centrale ale capitolului I din titlul III din Directiva Solvabilitate II sunt definiția noțiunii de grup și domeniul de aplicare a supravegherii la nivel de grup. AEAPO a raportat anumite preocupări privind definiția noțiunii de grup în temeiul articolul 212 alineatul (1):

·dificultăți în a aprecia dacă, printr-o „coordonare centralizată”, o întreprindere exercită în mod efectiv o influență dominantă asupra deciziilor, inclusiv asupra deciziilor financiare, ale celorlalte întreprinderi care fac parte din grup;

·în ceea ce privește grupurile din țări terțe care își desfășoară activitatea în mai multe țări din SEE, dificultăți în ceea ce privește identificarea situațiilor care determină supravegherea la nivel de grup și desemnarea unui supraveghetor al grupului; și

·în ceea ce privește grupurile de asigurare cu operațiuni majore în afara SEE, competențele limitate ale autorităților naționale de supraveghere de a impune cerințe de capital suplimentare în cazul în care se identifică un risc semnificativ din partea altor întreprinderi membre ale grupului din afara SEE și de a restricționa tranzacțiile intragrup.

AEAPO a raportat cu privire la apariția în UE a mai multor structuri din afara SEE cu fonduri de investiții conexe care investesc în întreprinderi de asigurări de pe întreg teritoriul SEE. Aceste structuri nu pot fi considerate grupuri în sensul Directivei Solvabilitate II. AEAPO a solicitat înființarea unor „protocolegii” pentru schimbul de informații pe baza cărora să se evalueze riscurile potențiale care decurg din activitățile și incertitudinile în ceea ce privește strategia ultimei întreprinderi-mamă cu sediul într-o țară din afara SEE.

O altă eventuală problemă este lipsa de coerență între întreprinderile care fac parte din grup și domeniul de aplicare al supravegherii la nivel de grup în ceea ce privește întreprinderile de asigurare din țările terțe, holdingul de asigurare, holdingul financiar mixt sau holdingul mixt de asigurare. Deși aceste entități pot face parte din grup, articolul 214 prevede că „[e]xercitarea supravegherii la nivel de grup în conformitate cu articolul 213 nu implică obligația ca autoritățile de supraveghere să aibă un rol de supraveghere”, cu excepția cerinței „de competență și onorabilitate” prevăzută la articolul 257. Această potențială lipsă de măsuri de supraveghere împotriva holdingului ar putea fi problematică în cazul în care evaluarea participațiilor este considerată inadecvată. În plus, pentru delimitarea domeniului de aplicare al supravegherii solvabilității la nivel de grup, articolul 218 impune exercitarea acestei competențe în cazul întreprinderilor de asigurare și de reasigurare menționate la articolul 213 alineatul (2) literele (a) și (b), însă articolul 214 permite supraveghetorului grupului să reducă domeniul de aplicare al supravegherii la nivel de grup de la caz la caz.

(b)Cooperarea autorităților de supraveghere în cadrul colegiilor supraveghetorilor și funcționalitatea acestor colegii

Solvabilitate II consolidează cooperarea dintre autoritățile de supraveghere și stabilește drepturile și obligațiile supraveghetorului grupului și ale celorlalți supraveghetori dintr-un colegiu al supraveghetorilor. Fiecare colegiu al supraveghetorilor este alcătuit din supraveghetorul grupului, autoritățile de supraveghere din toate statele membre în care sunt situate sediile centrale ale întreprinderilor filiale și AEAPO. Potrivit datelor AEAPO, în 2016 existau 92 de colegii, care permiteau autorităților naționale de supraveghere să facă periodic schimb de informații și să discute și să soluționeze divergențele din abordările membrilor.

Evaluarea generală arată că aceste colegii funcționează bine, în timp ce principalele domenii de potențiale divergențe sunt cele care implică folosirea discernământului, cum ar fi supravegherea rezervelor tehnice calculate de către întreprinderile de asigurare. Pentru a consolida cooperarea, cadrul permite examinări comune la fața locului, la care AEAPO poate participa în temeiul articolului 21 din Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 (Regulamentul AEAPO). Acest tip de inspecție este din ce în ce mai frecventă, demonstrând „o bună cooperare [între autoritățile naționale de supraveghere] la planificarea și realizarea inspecțiilor comune la fața locului”. Raportul AEAPO subliniază o problemă în ceea ce privește limba utilizată în timpul examinărilor: „în anumite cazuri, în conformitate cu legislația locală, conducerea întreprinderii trebuie doar să răspundă la întrebări și să furnizeze informații în limba locală”.