RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 232/23

Avizul Comitetului Regiunilor privind „Strategia Uniunii Europene pentru regiunea Mării Baltice”

(2010/C 000/04)

I. RECOMANDĂRI POLITICE

1. Strategia Uniunii Europene pentru regiunea Mării Baltice [COM(2009) 248] este un document important din perspectiva dezvoltării Uniunii Europene. Aceasta creează cadrul cooperării regionale în regiunea Mării Baltice şi, în acelaşi timp, deschide drumul pentru apariţia macroregiunilor în Uniunea Europeană. Extinderea UE a favorizat dezvoltarea politică a macroregiunilor. Statele membre apropiate din punct de vedere geografic se confruntă cu priorităţi şi au obiective comune, la care încearcă să răspundă căutând soluţii prin intermediul cooperării regionale.

2. Comunicarea Comisiei Europene constată că, în ciuda faptului că regiunea Mării Baltice este o zonă foarte eterogenă, ţările din această zonă au multe interese comune şi depind unele de altele din multe puncte de vedere. Aceasta constată, de asemenea, că regiunea Mării Baltice ar putea fi un model de cooperare regională în care pot fi testate şi dezvoltate în timp noi idei şi abordări ca exemple de bune practici. Comitetul Regiunilor observă că strategia ar trebui să sprijine obiectivele politicii de coeziune a UE. Există disparităţi importante la nivel regional şi subregional în ceea ce priveşte serviciile publice şi infrastructura.

3. Strategia Uniunii Europene pentru regiunea Mării Baltice este, în primul rând, o chestiune de politică internă a UE, care priveşte atât măsurile care sunt de competenţa UE, cât şi alte chestiuni. Principalul obiectiv al punerii în aplicare a strategiei este promovarea unei mai bune coordonări politice şi a unei legislaţii mai eficiente, prin aplicarea unei abordări integrate.

4. În comunicare, Comisia afirmă: „Mai ales în perioade de criză, coordonarea îmbunătăţită şi utilizarea mai strategică a programelor comunitare sunt ingrediente cheie pentru a asigura contribuţia optimală la strategie a fondurilor şi politicilor din regiune”. S-a subliniat de multe ori că strategia trebuie să aducă o valoare adăugată pentru UE. Cadrul financiar şi legislativ existent oferă, de asemenea, posibilităţi pentru o acţiune eficientă, printr-o cooperare şi o coordonare mai strânse.

5. Strategia europeană pentru Marea Baltică este un document important, nu numai pentru regiunea Mării Baltice, ci şi pentru alte macroregiuni în curs de constituire în Europa. Regiunea Mării Baltice reprezintă o zonă-pilot pentru formarea macroregiunilor în UE. Soluţiile adoptate în regiunea Mării Baltice pentru promovarea şi punerea în aplicare a strategiei vor servi ca modele şi vor genera bune practici pentru alte macroregiuni potenţiale. Actorii regionali şi locali din regiunea Mării Baltice vor instaura bune practici pentru alte regiuni din Europa. De exemplu, Comisia lucrează în prezent la pregătirea unui document strategic pentru regiunea Dunării. De asemenea, au loc discuţii privind necesitatea unor documente strategice similare pentru alte macroregiuni.

6. Apariţia macroregiunilor în UE nu este o chestiune simplă. Din punctul de vedere al regiunilor şi comunităţilor locale, este necesară intensificarea şi extinderea cooperării dintre ele, astfel încât aceasta să cuprindă domeniile politice diverse ale UE, precum şi interacţiunile dintre diferite domenii politice. Macroregiunile nu trebuie să devină un nou nivel instituţional între Uniunea Europeană şi statele membre, ci trebuie să reprezinte un instrument de cooperare între regiuni, state membre şi Uniunea Europeană. Macroregiunile vor putea să aducă o valoare adăugată pentru integrarea europeană doar dacă vor contribui la o intensificare a cooperării dintre nivelurile naţional, regional şi local, care să ducă la o politică UE mai eficientă.

7. Conform comunicării, domeniul de aplicare al macroregiunii depinde de subiectul abordat. Este vorba în principal de o strategie internă a UE care implică opt state membre. Cu toate acestea, comunicarea precizează că este necesară şi o cooperare strânsă între UE şi Rusia, în vederea unei abordări comune a multora dintre provocările din regiune. Comitetul Regiunilor doreşte să sublinieze faptul că Norvegia, care nu este membru UE, este şi ea un partener important în regiunea Mării Baltice. Este, de asemenea, nevoie de o cooperare constructivă cu Belarus.

Dimensiunea externă

8. Deşi strategiile regionale sunt strategii interne ale UE, ele pot fi importante şi pentru statele din afara UE care se învecinează cu macroregiunile. În zona Mării Baltice sunt două state care se învecinează direct cu regiunea Mării Baltice, şi anume Norvegia şi Rusia. Norvegia are deja legături cu regiunea mării Baltice prin Acordul privind SEE. Acordul leagă Norvegia de piaţa internă a UE. Poziţia Norvegiei din acest punct de vedere nu se va schimba. Totuşi, Strategia pentru Marea Baltică include domenii politice care nu fac obiectul Acordului privind SEE. Unul dintre aceste domenii este, de exemplu, politica maritimă a Uniunii Europene, care este de o mare importanţă pentru Norvegia şi în cadrul căreia Norvegia are de jucat un rol esenţial.

9. Poziţia Rusiei şi relaţia acesteia cu UE este un subiect diferit. Această relaţie este guvernată de acorduri şi programe distincte. Baza relaţiei o constituie Acordul de parteneriat şi cooperare dintre Federaţia Rusă şi UE şi statele sale membre (1994). Pe lângă acesta, există un număr mare de acorduri între Rusia şi UE pe teme specifice. Există, de asemenea, un mecanism de consultare politică între părţi. Punerea în aplicare a acordurilor nu a progresat conform aşteptărilor şi nici nu a fost posibil un acord de parteneriat şi cooperare revizuit, în ciuda eforturilor care s-au făcut în acest sens.

10. Relaţia dintre Rusia şi UE în regiunea Mării Baltice se bazează în mare parte pe relaţiile şi programele bilaterale.

11. Comunicarea Comisiei privind Strategia Uniunii Europene pentru regiunea Mării Baltice evidenţiază politica UE referitoare la Dimensiunea Nordică. Aceasta menţionează că „… relaţiile cu ţările terţe ar trebui să aibă loc în special prin intermediul Dimensiunii Nordice, cu posibilitatea de a folosi şi canale alternative, dacă este necesar”.

12. Politica privind Dimensiunea Nordică – strategia politică a UE – completează strategia pentru Marea Baltică. Politica privind Dimensiunea Nordică reprezintă cadrul prin care Islanda este conectată, de asemenea, la cooperarea din regiunea Mării Baltice.

13. În punerea în aplicare a strategiei, ar trebui să se acorde o atenţie sporită chestiunilor legate de dimensiunea sa externă. Domeniul de aplicare al dimensiunii externe a strategiei privind Marea Baltică ar trebui să includă Belarus şi Ucraina, ţări asimilate bazinului Mării Baltice. O implicare mai mare a acestor state în punerea în aplicare a strategiei ar contribui la apropierea acestor ţări de valorile europene.

14. Punerea în aplicare cu succes a strategiei privind Marea Baltică depinde de implicarea ţărilor terţe din regiune. De exemplu, în domeniul protecţiei mediului, al transporturilor, în cel logistic sau al siguranţei naţionale, nevoia de cooperare depăşeşte frontierele externe ale UE. Şi politica energetică în regiunea Mării Baltice este un domeniu al politicii privind Marea Baltică, care are o dimensiune externă.

15. Punerea în aplicare pe teren a Strategiei privind Marea Baltică îmbracă forma proiectelor. Aceasta nu implică neapărat puternice legături politice. Tocmai în acest domeniu, în contextul proiectelor de pe teren, există o oportunitate pentru a demonstra beneficiile reciproce care pot decurge, de exemplu, din relaţia cu Rusia.

16. Regiunile şi comunităţile locale au un rol important de jucat în punerea în aplicare a dimensiunilor internă şi externă a strategiei. Regiunile şi comunităţile locale sunt implicate într-un număr mare de parteneriate care depăşesc frontierele externe ale UE. De exemplu, proiectele de înfrăţire a localităţilor oferă oportunităţi pentru exploatarea diferitelor elemente ale strategiei. Pentru a contribui la progresul strategiei, UE şi alţi actori din regiune ar trebui să caute şi să conceapă modalităţi de consolidare a dimensiunii externe a strategiei, în vederea îmbunătăţirii punerii sale în aplicare.

17. În regiunea Mării Baltice se utilizează programele şi instrumentele de finanţare clasice ale UE. O provocare specială este utilizarea acestor instrumente, astfel încât să servească obiectivelor Strategiei privind Marea Baltică. Acest lucru este cu atât mai important, cu cât Comunicarea Comisiei nu conţine nicio propunere de finanţare suplimentară sau referitoare la alte resurse suplimentare. Este important să se asigure că resursele relevante ale UE pot fi utilizate la maxim atât în prezent, cât şi în viitoarea perioadă de programare, pentru realizarea obiectivelor strategiei.

18. Strategia Uniunii Europene pentru regiunea Mării Baltice este şi trebuie să fie bazată pe aplicarea principiului subsidiarităţii. Cu alte cuvinte, strategia ar trebui să se concentreze în primul rând pe chestiunile care nu pot fi soluţionate doar prin mijloace naţionale sau locale. Comunicarea prezintă priorităţile strategiei sub forma a patru acţiuni-cheie:

— crearea condiţiilor pentru un mediu durabil;

— creşterea prosperităţii regiunii;

— creşterea accesibilităţii şi atractivităţii;

— asigurarea siguranţei şi securităţii în regiune.

19. Pentru punerea în aplicare a strategiei, comunicarea Comisiei este însoţită de un plan de acţiune, sub forma unui document separat. Planul de acţiune are trei niveluri. În primul rând, defineşte patru piloni care corespund celor patru provocări-cheie identificate mai sus. Pilonii sunt împărţiţi în 15 domenii prioritare, care, la rândul lor, sunt împărţite în 78 de proiecte de referinţă. Domeniile prioritare au fost selecţionate din punctul de vedere al punerii în aplicare a strategiei, fie pe baza faptului că promovează îndeplinirea obiectivelor, fie pe baza faptului că reprezintă un prilej pentru abordarea principalelor provocări cu care se confruntă regiunea Mării Baltice. Subiectele pe care le acoperă sunt generale şi, adesea, destul de cuprinzătoare. Dimpotrivă, proiectele de referinţă sunt concrete şi mai practice.

20. Ca parte a pregătirii strategiei, Comisia a iniţiat consultări extinse cu părţile interesate, care au avut trei componente principale: documente neoficiale din partea guvernelor şi a altor organisme publice din regiune; evenimente care să reunească părţile interesate, pentru a permite reprezentanţilor administraţiilor publice, ONG-urilor şi sectorului privat să îşi împărtăşească cunoştinţele tehnice; consultări publice prin intermediul site-ului Europa, la care a participat un număr mare de actori din regiunea Mării Baltice.

21. La procesul de consultare au participat în total 109 grupuri ale părţilor interesate, provenind din toate cele 8 state membre UE din regiune şi din trei state nemembre (Rusia, Norvegia şi Belarus). Pe lângă acestea, şi-au exprimat punctul de vedere 48 de organizaţii interguvernamentale şi 31 de autorităţi locale şi regionale, precum şi 19 reprezentanţi ai sectorului privat. Procesul de consultare a generat un număr mare de idei şi propuneri din partea părţilor interesate regionale cu privire la elaborarea strategiei.

22. Părţilor care au participat la exerciţiul de consultare şi, mai ales, reprezentanţilor organizaţiilor şi autorităţilor locale şi regionale, ar trebui să li se dea posibilitatea de a participa în mod continuu la dezvoltarea strategiei. Comitetul Regiunilor consideră că ar trebui să se acorde o atenţie deosebită evaluării şi monitorizării comunicării şi planului de acţiune care o însoţeşte. Propunerea de organizare a unui forum anual cuprinsă în comunicare este bună, însă nu merge suficient de departe. Comitetul consideră că evaluarea ar trebui să fie continuă şi deschisă tuturor părţilor interesate.

23. Pe baza procesului de consultare, Comisia conchide că nu este nevoie de instituţii noi pentru punerea în aplicare a strategiei. În regiunea Mării Baltice, există numeroase cadre de cooperare şi nu este nici un motiv pentru crearea unora noi, care nu ar face decât să crească costurile administrative, fără a contribui la acţiuni eficace. În regiunea Mării Baltice există sute de organizaţii şi reţele diverse. Multe dintre ele au fost înfiinţate la începutul anilor '90, după sfârşitul „războiului rece”, în vederea sprijinirii statelor care doreau să devină membre ale UE să se adapteze cooperării europene.

24. În ciuda numărului mare de organizaţii şi reţele din regiune, multe dintre acestea şi-au pierdut raţiunea de a fi şi au încetat a mai fi necesare după extinderea din 2004. Organizaţiile înfiinţate iniţial pentru promovarea calităţii de membru al UE nu au fost întotdeauna capabile să îşi găsească un rol nou şi noi domenii de activitate. Strategia pentru Marea Baltică şi punerea sa în aplicare ar putea oferi noi posibilităţi de acţiune pentru aceste organizaţii. Toate părţile interesate trebuie să analizeze şi să evalueze împreună în ce măsură o reţea este adecvată pentru punerea în aplicare a Strategiei pentru Marea Baltică.

25. Activarea organizaţiilor şi a reţelelor necesită o campanie de informare şi comunicare extinsă cu privire la conţinutul strategiei şi oportunităţile pe care le oferă. Comisia nu atrage atenţia asupra acestui aspect în propunerea sa. Comitetul Regiunilor recomandă să se solicite reprezentanţelor Comisiei Europene din statele membre să organizeze activităţi de informare suficient de extinse şi de cuprinzătoare.

26. Cu toate acestea, Comitetul ar dori să sublinieze că, în urma extinderii, cooperarea dintre autorităţile locale şi regionale s-a intensificat, iar organizaţiile şi reţelele înfiinţate de acestea au devenit mai active. Aceste grupuri au demonstrat un mare interes pe durata exerciţiului de consultare, iar poziţiile exprimate au fost de multe ori foarte bine pregătite.

27. În cadrul Comunicării, Comisia face următoarea declaraţie: „Nu doar o strategie. Sunt necesare acţiuni – concrete, vizibile – pentru a soluţiona provocările cu care se confruntă regiunea. De aceea, în planul său de acţiune, Comisia insistă ca statele membre şi alte părţi interesate să-şi asume responsabilităţi în calitate de parteneri principali pentru domenii prioritare specifice şi proiecte de referinţă ….”

28. Comitetul Regiunilor ar dori să sublinieze faptul că această dorinţă nu s-a îndeplinit în prima etapă de aprobare a strategiei. În planul de acţiune, responsabilitatea punerii în aplicare pentru domeniile prioritare a fost atribuită, în principal, statelor membre. Numai unul din cele 15 domenii prioritare a fost alocat nivelului regional. Acesta priveşte dezvoltarea politicii regionale în domeniul turismului, pentru care responsabilitatea coordonării revine landului Mecklenburg-Pomerania de vest. În cadrul aceluiaşi domeniu prioritar, responsabilitatea pentru promovarea sănătăţii a fost atribuită Parteneriatului în domeniul sănătăţii publice şi al bunăstării sociale din cadrul Dimensiunii Nordice (NDPHS –Northern Dimension Partnership in Public Health and Social Well-Being). Obiectivul este punerea în aplicare a domeniilor prioritare, în strânsă cooperare cu Comisia.

29. La data adoptării comunicării, regiunilor nu le fusese atribuit un rol conducător în niciunul din cele 78 de proiecte de referinţă. Tocmai aceste proiecte de referinţă sunt proiectele în care regiunile ar putea juca un rol major. Comitetul Regiunilor consideră că regiunilor şi autorităţilor locale ar trebui să li se ofere posibilitatea participării active la punerea în aplicare a acestora, la adoptarea deciziilor viitoare privind proiectele de referinţă.

Punerea în aplicare a strategiei

30. Comitetul Regiunilor remarcă faptul că în comunicare se acordă puţină atenţie prezentării procesului de punere în aplicare a strategiei. Strategia pentru Marea Baltică reprezintă o iniţiativă-pilot pentru un nou mod de cooperare macro-regională, ale cărei elemente esenţiale sunt implicarea actorilor de la diferite niveluri de guvernare şi acţiunile coordonate. Comitetul Regiunilor face apel la Comisie să acorde o atenţie deosebită sprijinirii punerii în aplicare şi administrării strategiei, aceste elemente trebuind să fie flexibile, dar ferme.

31. Comunicarea stabileşte o abordare pe trei niveluri a punerii în aplicare care, în linii mari, este în concordanţă cu modelul de guvernanţă pe mai multe niveluri. Abordarea prezentată este în acord cu metoda comunitară folosită în Uniunea Europeană. Propunerea leagă punerea în aplicare de procedura standard a UE. Consiliului i-a fost atribuită responsabilitatea elaborării politicii, pe baza recomandărilor Comisiei. Comisia are, de asemenea, ca sarcină, transmiterea către Consiliu a unor rapoarte intermediare periodice privind progresele înregistrate în aplicarea strategiei. Comitetul Regiunilor consideră că este important să se aplice metoda comunitară, pentru a se garanta concretizarea practică a guvernanţei pe mai multe niveluri. Astfel, se va asigura participarea nivelului local şi regional la punerea în aplicare a strategiei.

32. În conformitate cu abordarea bazată pe guvernanţa pe mai multe niveluri, Comisia deţine un rol-cheie în punerea în aplicare a strategiei. Comisia este responsabilă de „coordonarea, monitorizarea, raportarea, facilitarea punerii în aplicare şi continuarea” strategiei. În parteneriat cu părţile interesate din regiune, aceasta ar trebui să pregătească rapoarte intermediare periodice şi să îşi folosească puterea de iniţiativă pentru a face propuneri de adaptare a strategiei şi a planului de acţiune ori de câte ori este necesar. Coordonarea ar trebui să asigure supravegherea modului în care utilizarea fondurilor contribuie la priorităţile strategiei.

33. Comunicarea nu cuprinde nicio propunere cu privire la organizarea activităţii Comisiei în vederea punerii în aplicare a strategiei. Punctul de pornire este următorul: „Autorităţile de programare pot revizui criteriile de alocare şi încuraja selecţia proiectelor care corespund strategiei. În plus, Comisia va primi în mod favorabil modificările necesare ale programelor, dacă va fi cazul.” Având în vedere multiplele domenii de activitate ale Comisiei, există pericolul ca, în cadrul acesteia, să nu se aloce resurse suficiente pentru punerea în aplicare a strategiei. Ar putea fi utilă crearea în cadrul Comisiei a unor grupuri multisectoriale de funcţionari, după modelul grupurilor operative (task force) în vederea gestionării activităţilor legate de strategie. Comisia are un rol atât de important în punerea în aplicare a strategiei, încât ar trebui alocate resurse corespunzătoare pentru planificare, monitorizare, coordonare şi raportare.

34. Cel de-al treilea nivel de punere în aplicare îi cuprinde pe „parteneri”. Nivelul de punere în aplicare efectivă este esenţial pentru punerea în aplicare a strategiei. Documentul Comisiei furnizează doar o descriere succintă a acestui nivel. Ideea de bază este aceea că punerea în aplicare pe teren, precum şi autorităţile de punere în aplicare vor fi coordonate cu obiectivele strategiei. Şi în acest domeniu, rolul Comisiei este crucial: „Comisia va coopera cu celelalte instituţii, cu statele membre şi regiunile, cu instituţiile internaţionale de finanţare, cu organismele de programare transnaţionale şi cu organizaţiile interguvernamentale, precum HELCOM, pentru a desemna organisme coordonatoare pentru diferitele domenii prioritare şi partenerii principali pentru proiectele de referinţă.”

35. Comunicarea Comisiei defineşte macroregiunea ca fiind „o zonă formată din regiuni administrative diferite, dar având suficiente caracteristici comune pentru a justifica o abordare strategică unică”. Definiţia se referă mai degrabă la regiuni administrative decât la ţări, ceea ce implică faptul că actorii regionali şi locali sunt pe picior de egalitate cu guvernele naţionale, constituind baza regiunii. Comitetul Regiunilor consideră că actorilor locali şi regionali trebuie să li se acorde un rol vizibil în acest proces. Regiunile şi actorii locali reprezintă nivelul cel mai apropiat de cetăţeni. O contribuţie vizibilă din partea acestora ar putea contribui la aducerea strategiei mai aproape de cetăţeni, ceea ce reprezintă o cerinţă esenţială pentru succesul ei. Proximitatea şi legitimitatea asociate acesteia sunt o condiţie sine qua non pentru succesul strategiei. Aceste principii pot fi cel mai bine aplicate în parteneriat cu actorii de la nivelurile regional şi local.

36. Nivelurile local şi regional deţin cunoştinţe solide cu privire la condiţiile existente în regiunile Mării Baltice şi la nevoile acestora. Actorii regionali şi locali au o experienţă îndelungată şi efectivă de lucru, atât unii cu alţii, cât şi cu ONG-urile. Nu trebuie uitat, de asemenea, faptul că actorii locali şi regionali au o experienţă îndelungată de lucru într-un cadru tripartit, cu Comisia Europeană şi guvernele statelor membre, în gestionarea politicilor şi instrumentelor financiare ale UE. Ele sunt structuri competente în ceea ce priveşte politicile UE în general. De asemenea, trebuie remarcat faptul că actorii locali şi regionali au manifestat un interes sporit şi s-au implicat în consultările cu părţile interesate.

37. Comitetul Regiunilor îşi exprimă speranţa că rolul central şi competenţele actorilor de la nivel local şi regional în punerea în aplicare a strategiei vor fi recunoscute de către Comisie. Nivelului local şi regional ar trebui să i se acorde o poziţie-cheie ca participant deplin la sistemul de guvernanţă pe mai multe niveluri, atunci când se identifică şi se selectează structurile de coordonare la nivelul domeniilor prioritare şi partenerii principali pentru proiectele de referinţă.

38. Comitetul Regiunilor constată cu satisfacţie că, la solicitarea Parlamentului European, în bugetul UE a fost alocat un credit destinat promovării strategiei. Comitetul este de părere că acest credit, deşi modest în comparaţie cu nevoile, reprezintă un prim pas încurajator şi îşi exprimă speranţa că va creşte în anii ce urmează. Comitetul consideră că fondurile ar trebui să fie direcţionate în special către creşterea competenţelor şi a posibilităţilor regiunilor şi a numeroaselor grupuri de părţi interesate care sunt active în regiunea Mării Baltice, pentru a participa la îmbunătăţirea punerii în aplicare a strategiei.

39. Comitetul Regiunilor susţine ideea creării unui forum anual, însă nu este de părere că acesta ar fi suficient din punctul de vedere al monitorizării punerii în aplicare a strategiei. Nu este suficient ca forumul „să reunească partenerii interesaţi de diferite aspecte ale strategiei, inclusiv din ţări terţe interesate, pentru a revizui şi a discuta progresele strategiei şi a face recomandări cu privire la punerea în aplicare”. Controlarea punerii în aplicare a strategiei necesită de asemenea o monitorizare mai explicită în ceea ce priveşte punerea în aplicare pe teren. În acest context, ar trebui identificate cele mai bune modalităţi de furnizare a informaţiilor privind rezultatele diferitelor măsuri. De asemenea, trebuie găsită o modalitate de colectare a informaţiilor despre regiunea Mării Baltice, pentru a contribui la atingerea obiectivelor stabilite în strategie.

40. În planul de acţiune se fac trimiteri frecvente la importanţa angajamentului părţilor interesate. Punerea în aplicare cu succes a strategiei necesită un angajament politic puternic din partea actorilor din regiune. Asigurarea şi menţinerea angajamentului politic reprezintă o chestiune fundamentală. Strategia Uniunii Europene pentru regiunea Mării Baltice este publicată într-o perioadă excepţională, în mijlocul unei recesiuni mondiale severe.

41. Regiunea economică a Mării Baltice este lovită puternic de recesiune. Nu cu mult timp în urmă, regiunea economică a Mării Baltice era zona cu cea mai rapidă creştere economică din Europa. Acum, în iunie 2009, în momentul publicării planului de acţiune, aceasta este una dintre regiunile cele mai afectate de criză. Criza poate fi un factor care să contribuie la accelerarea punerii în aplicare a planului de acţiune. Strategia pentru Marea Baltică ar putea oferi noi ingrediente pentru eforturile de depăşire a crizei economice. Pe de altă parte, planul de acţiune care însoţeşte comunicarea Comisiei estimează o posibilă întârziere în calendarul pentru punerea în aplicare a măsurilor cuprinse în strategie, din cauza crizei finanţelor publice.

42. Presupoziţia că părţile interesate sunt angajate faţă de această strategie se bazează pe interesul activ manifestat de acestea în cursul procesului de pregătire a strategiei. Guvernele statelor membre ocupă o poziţie-cheie când este vorba de angajament. Guvernele stabilesc obiective pentru strategie şi iau decizii cu privire la liniile generale şi priorităţile acesteia. Însă acestea joacă un rol esenţial şi în stimularea interesului şi a angajamentului altor actori din regiune. Prin deciziile lor, guvernele trebuie să creeze condiţiile care să conducă la implicarea activă a altor părţi interesate.

43. În regiunea Mării Baltice, au fost înfiinţate instituţii de cooperare interguvernamentală. Cooperarea dintre ţările nordice, care a început în anii '50, este guvernată de propriile instituţii, şi anume Consiliul Nordic şi Consiliul de miniştri nordic. În mod similar, între cele trei state baltice, au fost înfiinţate Consiliul de miniştri baltic şi Consiliul Baltic. În 1992, au fost înfiinţate două organizaţii care acoperă întreaga zonă a Mării Baltice, Consiliul statelor de la Marea Baltică (CSMB) şi o structură corespunzătoare pentru parlamentari, Conferinţa parlamentară a Mării Baltice (CPMB).

44. Intensificarea cooperării interguvernamentale nu necesită înfiinţarea de noi structuri. Ceea ce este necesar, mai degrabă, este ca instituţiile existente să devină mai eficiente şi să fie utilizate ca foruri pentru punerea în aplicare a Strategiei pentru Marea Baltică. De asemenea, Strategia pentru Marea Baltică ar oferi acestor organizaţii un nou domeniu de activitate.

45. Rolul celor trei organizaţii alcătuite din parlamentari ar putea fi acela de a asigura un forum de discuţie a politicii privind Marea Baltică pentru oamenii politici. Aceasta ar contribui la creşterea interesului şi a angajamentului partidelor politice şi al parlamentarilor faţă de politica privind Marea Baltică, ceea ce ar putea fi foarte important pentru punerea în aplicare a Strategiei pentru Marea Baltică.

46. Mai mult, există şi alte organizaţii şi structuri de cooperare în regiunea Mării Baltice care sunt foruri potenţiale pentru punerea în aplicare a Strategiei pentru Marea Baltică şi, mai ales, pentru asigurarea angajamentului părţilor interesate faţă de aceasta. De asemenea, Strategia pentru Marea Baltică ar putea oferi un nou impuls dinamizării multor organizaţii care şi-au pierdut raţiunea de a exista.