RAPORT COMUN CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Punerea în aplicare a Agendei de acțiune pentru sprijinirea democrației în relațiile externe ale UE /* JOIN/2012/028 final */





RAPORT COMUN CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Punerea în aplicare a Agendei de acțiune pentru sprijinirea democrației în relațiile externe ale UE 1. Introducere și context Prezentul raport comun, elaborat de Înaltul Reprezentant și de Comisie, răspunde solicitării de informații actualizate periodice cu privire la inițiativele de susținere a democrației în țările-pilot, formulate de Consiliu la 10 decembrie 2010[1]. Prezentul raport analizează următoarele elemente: · punerea în aplicare a Agendei de acțiune în țările-pilot și în toate regiunile; · măsurile de politică din perioada decembrie 2010 - începutul anului 2012; și · coerența și eficacitatea sprijinului pentru democrație acordat de UE. Dorința universală a oamenilor de a-și asigura propria guvernare a fost evidentă de-a lungul anului 2011. Evoluțiile din Birmania, Africa de Nord și Orientul Mijlociu („Primăvara arabă”) și poziția unită a comunității internaționale în legătură cu criza din Côte d'Ivoire au subliniat faptul că oamenii aspiră să hotărască în ce direcție se îndreaptă propriile vieți. Reacția rapidă a UE cu privire la aceste evenimente a evidențiat principiile adoptate în concluziile Consiliului privind sprijinirea democrației în relațiile externe ale UE din 2009[2], și anume: · o utilizare coerentă și eficientă a tuturor instrumentelor de care dispune UE; · o abordare diferențiată, specifică fiecărei țări; și · importanța dialogului, a parteneriatului și a includerii tuturor părților interesate în vederea unei veritabile asumări a responsabilității la nivel național. Drept urmare, au fost inițiate noi măsuri în materie de politici, începând cu politica de vecinătate. Aceste evoluții consolidează abordarea globală a UE cu privire la sprijinirea democrației, adaugă elemente noi la principiile stabilite în concluziile Consiliului din 2009 și sporesc finanțarea. 2. Punerea în aplicare în țările-pilot 2.1. Context Exercițiul-pilot a explorat modalități noi și revizuite de lucru pentru consolidarea capacității UE de a sprijini progresele democratice și pentru dezvoltarea unei metodologii de punere în aplicare a Agendei de acțiune. Punerea în aplicare pilot în 9 țări (din cele 12 stabilite inițial)[3] a oferit o imagine de ansamblu asupra sprijinirii democrației de către UE. Printre țările din grup se numără țări aflate în tranziție, în care anterior au existat regimuri autocratice și/sau conflicte, state insulare mici, țări mari fără ieșire la mare, precum și cel mai mare arhipelag din lume. Aceste țări reprezintă un eșantion din extraordinara varietate de sisteme democratice, fiecare dintre aceste sisteme fiind unic prin faptul că reflectă patrimoniul istoric și cultural al țării care l-a instituit. 2.2. Rezultate intermediare ale procesului S-a solicitat delegațiilor UE să identifice activitățile de sprijinire a democrației, părțile interesate (administrații publice, instituții democratice și societatea civilă și politică), donatorii activi din domeniul sprijinirii democrației, precum și activitățile de cooperare în curs de desfășurare și impactul acestora. Acest exercițiu de determinare a situației urma să stabilească un profil în materie de democrație, incluzând o analiză a lacunelor din domeniile care trebuie îmbunătățite. În vederea stabilirii acestui tip de profil, urma să fie inițiat un dialog multipartit cu toți actorii relevanți. În ceea ce privește analiza lacunelor, aceasta urma să indice acele lacune pe care administrațiile publice și/sau societatea civilă doreau să le elimine, precum și ce donator ar fi cel mai potrivit pentru a oferi asistență în acest sens. Până în februarie 2012, toate cele 9 delegații-pilot prezentaseră rapoartele. Punerea în aplicare pilot a demonstrat că atât abordarea, cât și concluziile Consiliului privind sprijinirea democrației din 2009 și 2010 conferă, în mod evident, valoare adăugată și consistență eforturilor întreprinse de UE în materie de sprijinire a democrației. Situația actuală a punerii în aplicare pilot a evidențiat următoarele rezultate: · o mai mare coerență: între diferitele instrumente financiare și alte instrumente, între membrii personalului cu responsabilități diferite din cadrul delegațiilor, precum și între fiecare delegație și statele membre ale UE; · o legitimitate sporită a funcției de coordonare a fiecărei delegații, într-un domeniu sensibil din punct de vedere politic; · valoare adăugată din punctul de vedere al faptului că în rapoarte s-a pus un accent global asupra democrației; · valoare adăugată în materie de informații suplimentare, complementaritate și sinergii cu activitățile UE legate de strategiile privind drepturile omului. Au fost acumulate o serie de informații suplimentare importante cu privire la sistemele, structurile și procesele politice; · valoare adăugată pentru dialoguri și programare, inclusiv pentru programarea comună între UE și statele membre. Cazul Libanului: o atitudine deschisă către cooperarea cu UE în ceea ce privește democrația, într-un context politic sănătos Libanul este o democrație dotată cu un sistem pluralist funcțional. Cu toate acestea, diviziunile politice pe criterii sectare și contextul instabil din regiune au generat o situație care are consecințe dificile într-o serie de domenii legate de democrație/guvernanță. Libanul este o țară receptivă la propunerile europene de cooperare, în special în domeniile democrației și guvernanței. Sprijinul UE pentru democrație a constituit o temă recurentă atât în cadrul dialogului cu Libanul, cât și în cooperarea pentru dezvoltare cu această țară. În cursul dialogului, au fost identificate, în comun, o serie de puncte slabe, cum ar fi: eficacitatea parlamentară, necesitatea reformei electorale (astfel cum a fost identificată în raportul din 2009 al misiunii UE de observare a alegerilor) și nevoia de a spori eficacitatea și independența sistemului judiciar. În cadrul politicii europene de vecinătate, Libanul și UE au deschis un dialog direct și cuprinzător, care a avut drept rezultat un plan de acțiune PEV ambițios, adoptat în 2007. A doua versiune a acestui plan de acțiune, care urmează să fie adoptată la sfârșitul anului 2012, va cuprinde o listă de priorități, criterii de referință și indicatori specifici în vederea realizării de progrese în domeniile democrației/guvernanței, precum și în alte sectoare. Planul de acțiune acoperă elementele cheie ale Agendei de acțiune. 2.3. Rezultate de fond intermediare Cu toate că exercițiul-pilot a dat rezultate, având în vedere diferitele modalități de prezentare a materialelor, este dificil de ajuns la concluzii generale. Acest lucru indică necesitatea revizuirii orientărilor. De exemplu, în unele rapoarte se optează pentru o abordare juridică, în vreme ce în altele este acordată mai multă atenție relațiilor de putere, culturii politice sau instituțiilor individuale, cum ar fi sistemul de partide politice, sistemul judiciar sau societatea civilă. În multe țări democratice continuă să existe structuri de putere tradiționale, care funcționează în paralel (bătrânii triburilor, familii sau clanuri cu organizare feudală, căpetenii, șefi), alături de structurile alese în mod democratic și instituțiile publice, precum sistemul judiciar. Ca parte integrantă a fundamentelor istorice și culturale ale societății, liderii tradiționali joacă un rol important. Însă acest lucru este adesea în conflict cu instituțiile alese în mod democratic. Înțelegerea acestor structuri de putere tradiționale este o condiție preliminară pentru îmbunătățirea capacității UE de a integra sisteme și instituții democratice. Același lucru este valabil și în ceea ce privește regimurile constituționale și sistemele electorale, precum și originile sociologice și istorice ale acestora. Acestea pot contribui în mod considerabil la apariția unor denaturări și dezechilibre de putere între diferitele instituții ale statului. UE nu poate contribui la modificări ale constituției decât într-un număr limitat de țări și, prin urmare, se bazează pe difuzarea bunelor practici pentru a oferi exemple utile altor țări. 3. Punerea în aplicare în toate regiunile În cursul anului 2011, UE a pus accentul într-o mai mare măsură pe sprijinirea democrației și a drepturilor omului. De asemenea, Uniunea a consolidat condiționalitatea politică la oferirea de sprijin bugetar direct[4] pentru țările partenere din întreaga lume. UE a adoptat o abordare de ansamblu privind sprijinirea democrației, care combină Instrumentul european pentru democrație și drepturile omului (IEDDO), Instrumentul de stabilitate (IdS), programele tematice, inclusiv cel privind actorii nestatali și autoritățile locale în domeniul dezvoltării (NSA/LA) și, atunci când este cazul, instrumentele geografice. Printre rezultatele din 2011 se numără: · modificări legislative (noile legi electorale din Republica Moldova și reforma electorală din Afganistan); · sporirea participării la viața politică a grupurilor insuficient reprezentate (femeile în Azerbaidjan și Ghana, tineretul în Kârgâzstan și comunitățile indigene în Bolivia); · protejarea libertății de exprimare și a libertății presei (Côte d'Ivoire); · instaurarea unui climat de încredere în procesele electorale (Bangladesh și Côte d' Ivoire); și · o mai bună informare, monitorizare, precum și o mai mare transparență a activității politice (Filipine). Nigeria: Nigeria este un bun exemplu care ilustrează abordarea UE în ceea ce privește sprijinirea democrației. În 2011, UE a luat decizia de a lansa un proiect în valoare de 20 de milioane EUR (al 10-lea FED) pentru sprijinirea ciclului electoral nigerian în perioada 2012-2015. Finanțarea vizează procesul de reformă electorală și o serie de domenii de consolidare a capacităților, care vor fi identificate în urma auditurilor, evaluărilor și revizuirilor postelectorale. Printre principalii beneficiari se numără Comisia electorală națională independentă (CENI), parlamentul, sistemul judiciar, partidele politice, organizații ale societății civile, mass-media și sectorul securității. Belarus: În ciuda deteriorării continue a condițiilor de muncă pentru societatea civilă din Belarus, în special în cazul organizațiilor de apărare a drepturilor omului, asistența financiară acordată de UE societății civile a crescut de cinci ori de la represiunile post-electorale din 2010. Printre activitățile susținute de UE se numără promovarea drepturilor omului, sprijinirea victimelor represiunilor, a libertății mass-mediei, monitorizarea alegerilor, burse de studii la universități din Europa și promovarea incluziunii sociale. Asistența oferită este destinată protejării și încurajării dezvoltării societății civile din această țară, în vederea întăririi rolului acesteia în accelerarea ritmului instalării democrației în Belarus. Tunisia: În Tunisia, a început punerea în aplicare a Agendei de acțiune. A fost acordat sprijin politic prin vizite periodice (întreprinse de Președintele Barroso, Înaltul Reprezentant/Vicepreședintele Ashton, comisarul Füle, alți comisari, precum și președintele Parlamentului European), prin Concluziile Consiliului UE și prin declarațiile Înaltului Reprezentant/Vicepreședintelui. Sprijinul general pentru Tunisia din cadrul Instrumentului european de vecinătate și parteneriat (IEVP) s-a dublat de la 80 de milioane EUR la 160 de milioane EUR în 2011 și va ajunge la o valoare de 400 de milioane EUR pentru perioada 2011-2013 (față de cele 240 de milioane EUR prevăzute inițial). Sprijinul imediat destinat procesului de tranziție către democrație și pregătirii alegerilor a constat în trimiterea rapidă la fața locului a unor experți în cadrul IEDDO și într-un pachet ulterior de sprijin în valoare de 2 milioane EUR în cadrul IdS Această sumă a sprijinit reforma politică, procesul electoral, organizații independente ale societății civile, inclusiv organizații de femei, precum și o serie de programe de formare pentru jurnaliști. De asemenea, au fost furnizate 3,2 milioane EUR pentru o misiune UE de observare a alegerilor, care a avut loc în timpul alegerilor (Adunarea constituantă, 23 octombrie 2011). O cerere de propuneri din martie 2011, cu un buget total de 2 milioane EUR și finanțată în cadrul IEDDO, a sprijinit o serie de proiecte care vizează observarea alegerilor de către observatori interni; formarea destinată partidelor politice; grupări/mișcări de apărare a libertății de exprimare și promovarea valorilor democratice și a drepturilor omului. O cerere de propuneri din iulie 2011, din cadrul programului tematic privind actorii nestatali și autoritățile locale în domeniul dezvoltării (buget: 2,5 milioane EUR), a promovat dezvoltarea locală prin intermediul societății civile, cu accent pe crearea de locuri de muncă și generarea de venituri în interiorul țării. Activitățile de sprijinire a tranziției democratice se înscriu într-un vast plan de acțiune care acoperă întreaga paletă de relații dintre Tunisia și UE. 4. Evoluții recente 4.1. O nouă politică europeană de vecinătate (PEV) Comunicarea comună, „Un răspuns nou în contextul schimbărilor din țările vecine” din 25 mai 2011, a prezentat noua viziune cu privire la PEV. Această viziune se bazează pe răspunderea reciprocă și pe angajamentul comun față de valorile universale ale drepturilor omului, democrației și statului de drept. Aceasta implică un nivel mult mai ridicat de diferențiere, în conformitate cu principiul „mai mult pentru mai mult”, care să permită fiecărei țări partenere să își dezvolte relația cu UE în măsura propriilor aspirații, nevoi și capacități și prevede asistență financiară sporită din partea UE pentru țările care sunt angajate în procese de reformă îndrăznețe. „Mai mult pentru mai mult” înseamnă că este oferit mai mult sprijin acelor țări partenere care obțin rezultate în ceea ce privește reformele democratice și dezvoltarea economică durabilă și favorabilă incluziunii. Noul cadru de politică sprijină „democrația solidă” și parteneriatul cu societățile, oferă asistență pentru dezvoltarea economică și socială durabilă a acestora, pentru creșterea economică și crearea de locuri de muncă, consolidează legăturile comerciale, încurajează o mai mare mobilitate și consolidează parteneriatele regionale. În septembrie 2011, a fost lansat un mecanism de sprijinire a societății civile în vederea consolidării capacității acesteia de a promova reformele și de a mări gradul de asumare a responsabilității publice în cadrul politicii de vecinătate. În 2011, a fost alocat un buget de 26,4 milioane EUR, iar în 2012 și 2013 urmează să fie puse la dispoziție sume similare. Sub aspect mai general, UE își va spori implicarea în sprijinul organizațiilor societății civile de la nivel local, din țările vecine, prin îmbinarea dialogului structurat cu asistența financiară. Ca răspuns la Primăvara arabă, UE a reacționat rapid și eficient la provocările legate de evoluția situației. UE a oferit asistență umanitară și de protecție civilă în regiune, în valoare de 160,5 milioane EUR, precum și o serie de măsuri de sprijin pentru tranziția democratică și de asistență pentru zonele sărace. În special, UE a oferit sprijin semnificativ pentru alegerile din Tunisia, Maroc, Libia și Egipt. IEDDO a oferit sprijin în Tunisia, Libia și Egipt (pe lângă două măsuri excepționale de asistență în cadrul Instrumentului de stabilitate) pentru a ajuta observatorii electorali locali, inclusiv mass-media, partidele politice și grupări ale societății civile. Alte inițiative, în special Fondul european pentru democrație, au fost lansate și urmează probabil să devină operaționale în curând. 4.2. Agenda schimbării Pe baza Agendei de acțiune și a revizuirii PEV, noua politică de cooperare pentru dezvoltare - Agenda schimbării[5] - introduce o abordare diferențiată a UE față de țările partenere și își propune să concentreze cooperarea viitoare în două domenii prioritare: · drepturile omului, democrația și alte elemente-cheie ale bunei guvernanțe; și · o creștere economică durabilă și favorabilă incluziunii, destinată dezvoltării umane. Dialogul dintre parteneri și accentul pus pe măsurile de stimulare a reformelor orientate spre obținerea de rezultate sunt principiile esențiale ale sprijinului acordat de UE pentru guvernanța democratică. Fondată pe principiul diferențierii, abordarea UE trebuie să conțină combinația potrivită între instrumente și modalități de ajutor la nivelul fiecărei țări. De exemplu, țările partenere care dau dovada unui angajament clar și în care se înregistrează progrese privind respectarea drepturilor omului și reformele democratice pot beneficia de sprijin din bugetul general al UE. 4.3. Noile perspective financiare La 29 iunie 2011, Comisia a prezentat propunerea sa privind următorul cadru financiar multianual (CFM) pentru perioada 2014-2020. Propunerea de buget evidențiază noua abordare a Comisiei - „Agenda schimbării” - care vizează concentrarea asistenței UE într-un număr mai mic de sectoare: sprijinirea democrației, a drepturilor omului și a bunei guvernanțe, precum și încurajarea creșterii economice durabile și favorabile incluziunii. Împreună cu abordarea „mai mult pentru mai mult”, această propunere ar oferi oportunități de finanțare suplimentare pentru sprijinirea democrației, prin intermediul tuturor instrumentelor geografice (ENI, ICD), precum și al FED. Prin reechilibrare și redefinirea priorităților, propunerea privind noul cadru financiar multianual include un nou IEDDO cu o creștere de buget propusă de 42 %, ajungându-se la 1,578 miliarde EUR, și un nou IdS cu o creștere propusă de 37 %, ajungându-se la 2,828 miliarde EUR. Domeniul de aplicare al IEDDO a fost revizuit și simplificat. Sprijinirea democrației va fi unul dintre cele patru obiective, cu o abordare focalizată pentru a soluționa aspecte legate de societatea politică; de pluralism; de libertatea mass-mediei; de organizațiile societății civile implicate în asumarea responsabilității la nivel național și de procesele electorale. Se va pune într-o mai mare măsură accentul pe monitorizarea evoluțiilor înregistrate după misiunile de observare electorală ale UE. Delegațiile UE care primesc fonduri în cadrul celui de al patrulea obiectiv – Sistemul de ajutor pentru fiecare țară – vor fi încurajate să lanseze mai multe cereri de propuneri. 5. Evaluări recente 5.1. Evaluarea Inițiativei privind guvernanța „Inițiativa privind guvernanța” (cu un buget de 2,3 miliarde EUR din cel de al 10-lea FED), lansată în 2006, a avut drept scop să ofere guvernanței o vizibilitate politică mai mare în cadrul politicii de cooperare a UE, să acorde stimulente țărilor partenere în vederea realizării propriilor programe de reformă și să îmbunătățească dialogul politic cu privire la aceste aspecte. În 2011, Institutul African pentru Guvernanță (Africa Governance Institute) și Centrul european pentru gestionarea politicilor de dezvoltare au realizat, în colaborare, un studiu complementar cu scopul de a evalua „tranșa de stimulente financiare în favoarea guvernanței” și de a formula recomandări în vederea îmbunătățirii abordării Comisiei cu privire la sprijinirea guvernanței în țările ACP. Studiul s-a concentrat asupra Africii pentru a evalua legăturile dintre această inițiativă și evoluția instrumentelor africane în materie de guvernanță, cum ar fi Mecanismul african de evaluare reciprocă. Potrivit părților interesate, deși Inițiativa privind guvernanța a venit „la momentul potrivit”, aceasta a pierdut rapid oportunitatea care se crease, dinamismul politic, precum și capacitatea de mobilizare în majoritatea țărilor ACP. Pe baza acestei evaluări globale, s-a ajuns la următoarele concluzii: · Inițiativa privind guvernanța a putut fi considerată, din multe puncte de vedere, drept un instrument din care s-au desprins învățăminte; · a existat un decalaj între discursul privind inițiativa și punerea în practică a acesteia. Inițiativa privind guvernanța nu a avut impactul preconizat, deși în Benin și Rwanda aceasta a permis îmbunătățirea dialogului privind guvernanța și a înlesnit obținerea de rezultate în ceea ce privește reformele în materie de guvernanță. Recomandarea care rezultă din cele precedente este că UE ar trebui să mențină un nivel similar de angajament în materie de guvernanță și, în același timp, să revizuiască mai mulți factori care stau la baza strategiilor sale de sprijin, inclusiv: · considerarea contextului drept punct de plecare; · asigurarea unei mai mari coerențe interne la nivelul UE; · adaptarea instrumentelor la obiectivele vizate; și · evaluarea abordărilor corespunzătoare în materie de angajamente (pe baza celor mai bune soluții într-un context dat). 5.2. Asigurarea responsabilității la nivel național prin consolidarea parlamentelor În 2011 a fost finalizată o evaluare aprofundată a modului în care UE a sprijinit, de-a lungul ultimului deceniu, o serie de parlamente din Asia, din America Latină și din țările din cadrul politicii de vecinătate. Studiul a arătat că, începând cu anul 2000, UE a alocat aproape 150 de milioane EUR în scopul întăririi parlamentelor din întreaga lume. Proiectele reușite au fost bazate pe o activitate de teren riguroasă - în special, o înțelegere a mediului global de guvernanță și a motivațiilor factorilor politici cheie. Aceste proiecte au avut mai curând o abordare pe termen lung și s-au desfășurat în medii favorabile evoluției democratice. Studiul a subliniat, de asemenea, necesitatea de a se împărtăși bunele practici și de a se elabora programe de sprijin parlamentar coroborate cu alte activități de sprijinire a democrației (de exemplu, sprijinirea societății civile, a partidelor politice și a mass-mediei). În urma procesului de evaluare a fost publicat documentul de referință al UE „Implicare și sprijin pentru parlamentele din întreaga lume: strategiile și metodologiile de acțiune ale CE pentru sprijinirea parlamentelor”, care este un instrument practic atât pentru personalul UE, cât și pentru alte părți interesate. 6. Recomandări 6.1. Continuarea procesului-pilot Procesul-pilot trebuie acum încheiat prin finalizarea profilului în materie de democrație și a analizei lacunelor existente în cele 9 țări-pilot și prin convenirea asupra domeniilor de cooperare reciprocă cu părțile interesate. La începutul anului 2013 este planificat să se prezinte formațiunilor relevante ale Consiliului un raport privind progresele înregistrate. 6.2. Aplicarea recomandărilor formulate de misiunile de observare a alegerilor (MOA) În prezent, UE evaluează întregul ciclu electoral, dincolo de ziua alegerilor și de eventualele misiuni de observare a alegerilor sau misiuni de experți electorali ale UE. Din ce în ce mai mult, programele de sprijinire a democrației sunt concepute în conformitate cu principiile exprimate în concluziile Consiliului privind sprijinirea democrației. Caracteristica esențială a rapoartelor finale întocmite de misiunile de observare a alegerilor/misiunile de experți electorali constă în formularea de recomandări detaliate și constructive privind modalitățile de îmbunătățire a cadrului și desfășurării alegerilor viitoare, precum și de consolidare a instituțiilor democratice. Având în vedere că recomandările acoperă o gamă largă de aspecte relevante pentru democrație dintr-o anumită țară, acestea constituie o bază excelentă de discuție și oferă atât principalele elemente ale profilului în materie de democrație, cât și o analiză a lacunelor. Acestea permit, de asemenea, identificarea eventualelor domenii în care se poate acorda consultanță și asistență tehnică finanțată de UE. Din păcate, încă nu se dă curs în mod sistematic acestor recomandări. Prin urmare, UE ia, în momentul de față, măsuri pentru a asigura o punere în aplicare coerentă, cuprinzătoare și orientată spre rezultate a recomandărilor misiunilor UE de observare a alegerilor, atât la nivel politic, cât și la nivel tehnic. Recomandările de la nivel politic sunt esențiale pentru a încuraja autoritățile să pună în aplicare reformele necesare. Includerea concluziilor misiunilor de observare a alegerilor în declarațiile UE, planurile de acțiune PEV sau documentele comune de programare sporește soliditatea și vizibilitatea acestora. SEAE a lansat recent o inițiativă prin care solicită șefilor misiunilor UE în țările relevante să prezinte un raport cu privire la propriile acțiuni întreprinse ca urmare a misiunilor de observare a alegerilor și misiunilor de experți electorali. Șefii misiunilor UE trebuie să evalueze măsura în care autoritățile naționale au pus în aplicare recomandările. În mod similar, vor fi organizate câteva misiuni de urmărire pentru a evalua progresele realizate în punerea în aplicare a recomandărilor. 6.3. Perioada de după exercițiul-pilot Exercițiul-pilot arată necesitatea de a dezvolta în continuare metodologii destinate unei mai bune înțelegeri a procesului de tranziție și a altor procese politice. Acest demers trebuie susținut prin formare și prin rezultate mai standardizate, de preferință încorporate sau legate de ciclurile existente de activități. 6.4. Sugestii pe termen scurt și mediu Pe termen scurt și mediu, se recomandă următoarele: · un pachet de formare conținând orientări, manuale de procedură și componente de formare; · dezvoltarea de modele de democrație: în vreme ce principiile de bază ar trebui să fie aceleași (acestea pot fi găsite în convențiile privind drepturile omului), soluțiile practice diferă într-o mare măsură de la o țară la alta. Este necesar ca UE să știe mai multe despre constituții, sistemele electorale, partide și elementele care sprijină/împiedică funcționarea acestora, despre impactul practicilor tradiționale și al legislației tradiționale etc.; · un profil standard în materie de democrație pentru fiecare țară parteneră, care să conțină o serie de elemente standard și măsurabile, facilitând evaluarea uniformă a situației democrației în toate țările; · utilizarea în mod mai sistematic a cererilor de propuneri locale din cadrul IEDDO pentru a susține actorii locali și procesele autohtone de democratizare, care sunt complementare dialogului politic și consolidării capacităților instituționale; · comunicări periodice cu delegațiile UE, sediul central și statele membre ale UE în ceea ce privește rezultatele activităților de sprijinire a democrației între actorii de la nivel operațional și cei de la nivel politic; · planuri de acțiune globale de sprijinire a democrației în cazul țărilor-pilot, cuprinzând criterii de referință și termene clare. Asigurarea că unul dintre cele trei sectoare pe care se pune accentul este legat de guvernanța democratică. [1] Concluziile Consiliului privind sprijinirea democrației în relațiile externe ale UE – Raport pe 2010 privind progresele înregistrate și lista țărilor-pilot propuse, Bruxelles, 10 decembrie 2010. [2] Concluziile Consiliului privind sprijinirea democrației în relațiile externe ale UE, Bruxelles, 17 noiembrie 2009. [3] Benin, Bolivia, Ghana, Liban, Indonezia, Kârgâzstan, Maldive, Mongolia și Insulele Solomon. Republica Centrafricană, Republica Moldova și Filipine nu au participat la program. [4] Comunicarea Comisiei Europene, Abordarea viitoare a sprijinului bugetar al UE destinat țărilor terțe, 13 octombrie 2011. [5] Comunicarea COM(2011) 637 final a Comisiei Europene către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor, Creșterea impactului politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării, 13 octombrie 2011.