RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 161/82

Avizul Comitetului Economic și Social European privind Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor — Protecția socială în cadrul activităților de cooperare pentru dezvoltare ale Uniunii Europene

COM(2012) 446 final

2013/C 161/16

Raportor: dl José María ZUFIAUR

La 12 octombrie 2012, în conformitate cu articolul 304 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Comisia Europeană a hotărât să consulte Comitetul Economic și Social European cu privire la

Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor – Protecția socială în cadrul activităților de cooperare pentru dezvoltare ale Uniunii Europene

COM(2012) 446 final.

Secțiunea pentru relații externe, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 21 februarie 2013.

În cea de-a 488-a sesiune plenară, care a avut loc la 20 și 21 martie 2013, (ședința din 20 martie), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 102 voturi pentru și 3 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 Comitetul Economic și Social European întâmpină cu satisfacție Comunicarea Comisiei Europene „Protecția socială în cadrul activităților de cooperare pentru dezvoltare ale Uniunii Europene” (1) și Concluziile Consiliului Uniunii Europene (2) cu privire la aceasta și formulează următoarele observații și recomandări.

1.2 Își exprimă preocuparea pentru faptul că, dată fiind limitarea programării cooperării pentru dezvoltare (CD) a UE la maximum trei sectoare, protecția socială riscă să fie neglijată în ceea ce privește programarea și, totodată, punerea sa în aplicare. În consecință, solicită Comisiei și statelor membre să întreprindă acțiunile necesare pentru ca protecția socială să fie inclusă în mod real în programarea CD și în punerea sa efectivă în aplicare.

1.3 Susține că trebuie să se aloce integrării sociale și dezvoltării umane cel puțin 20 % din cuantumul total al ajutorului oferit de UE și să fie majorată această sumă printr-o realocare a resurselor rămase neutilizate în alte domenii. De asemenea, se arată preocupat de faptul că acest procentaj cuprinde sectoarele educației, sănătății și protecției sociale deopotrivă, fără să se asigure repartizarea și alocarea resurselor pentru fiecare în parte, motiv pentru care nu există nicio garanție că protecția socială nu va fi marginalizată. Conceptul de protecție socială poate include sănătatea, dar educația mai greu, cu excepția cazului în care aceasta constituie fundamentul unor programe de protecție socială sau vine în completarea lor. Prin urmare, ar trebui căutat un echilibru care să permită coordonarea acestor trei factori fundamentali.

1.4 Subscrie la recomandarea nr. 202 a Organizației Internaționale a Muncii (OIM) privind nivelurile minime de protecție socială (social protection floors – SPF) (3), ce cuprinde munca decentă, unul dintre pilonii esențiali ai acesteia fiind protecția socială. Principiile SPF trebuie considerate drept pragul cel mai de jos, care poate fi ridicat în vederea instituirii, pe viitor, a unor sisteme care să întrunească parametrii stabiliți de Convenția OIM nr. 102 (4).

1.5 Este de părere că protecția socială trebuie înțeleasă ca o investiție esențială pentru coeziunea socială și pentru dezvoltarea durabilă și favorabilă incluziunii. De aceea, politica de cooperare pentru dezvoltare trebuie să acorde o atenție strategică factorilor pe care este întemeiată protecția socială: locuri de muncă decente (care să includă dimensiuni precum cea a egalității de gen sau a persoanelor cu handicap), repartizarea bogăției, creșterea demografică, universalitatea prestațiilor și serviciilor sociale și rolul fundamental al statului în îndeplinirea acestor obiective.

1.6 Consideră că este necesar ca CD să susțină instituirea unor sisteme de protecție socială pentru persoanele care lucrează în condiții normale, printre care și cele care ocupă locuri de muncă precare, lucrătorii independenți, cei dependenți din punct de vedere economic și cei din sectorul agricol, precum și a sistemelor de asistență pentru toată populația, inclusiv pentru economia informală. Pledează așadar pentru combinarea sistemelor contributive, bazate pe cotizații, cu sistemele non-contributive, susținute prin impozite. În acest scop, CD trebuie să consolideze capacitatea instituțională și de impozitare a statelor membre, astfel încât acestea să dispună de resurse suficiente pentru a putea face față obligațiilor lor sociale.

1.7 Scoate în evidență utilitatea sistemelor de protecție socială în ceea ce privește prevenirea și reducerea riscurilor, inclusiv a celor legate de catastrofe naturale sau de situațiile post-conflict, și, ca atare, solicită utilizarea CD în acest scop.

1.8 Consideră că statelor partenere le revine în primul rând răspunderea de a concepe și pune în aplicare propriul sistem de protecție socială, cooperarea cu UE fiind de natură să contribuie la consolidarea capacității lor instituționale, de colectare a impozitelor și de gestiune, pentru a deveni autonome și pentru a-și pune la punct sisteme publice durabile și perene.

1.9 Cu toate acestea, nu are nimic împotrivă ca, pentru consolidarea SPF în țările cu venituri reduse, să se acorde ajutoare financiare multianuale prin transferuri directe către statele partenere, supravegheate prin mecanisme de control adecvate.

1.10 Consideră că, deși CD în domeniul protecției sociale trebuie orientată cu precădere către țările cu venituri reduse, nu trebuie lăsate deoparte nici țările cu venituri medii în care persistă – iar în unele cazuri se înmulțesc – grave probleme interne de sărăcie și inegalitate. În prezent 75 % dintre săracii lumii trăiesc în țări cu venituri medii. Asistența UE ar trebui orientată, în special prin programe sectoriale și tematice, în direcția extinderii sferei de acoperire și a unei eficiențe sporite a sistemelor existente, prin intermediul consolidării capacității instituțiilor lor publice. De asemenea, ar trebui elaborate programe specifice pentru zonele în care există fluxuri de migrație importante.

1.11 Solicită ca dimensiunea de gen să constituie o axă transversală și prioritară a politicii UE în domeniul dezvoltării, pentru ca femeile să poată avea mai ușor acces la protecția socială, ceea ce va contribui la combaterea sărăciei individuale și familiale.

1.12 Propune ca CD a UE să includă în programele sale incluziunea socială și pe piața muncii, cu mijloace suficiente, a persoanelor cu handicap, precum și instituirea unei protecții sociale adecvate lor. În acest sens, CESE susține că, printre obiectivele CD a UE trebuie să se numere ratificarea și punerea corectă în aplicare de către țările partenere a Convenției ONU privind drepturile persoanelor cu handicap (5).

1.13 Solicită ca protecția socială să fie luată în considerare și să reprezinte o prioritate a programării, în capitolul dedicat CD din viitorul cadru financiar multianual.

1.14 Consideră că schimbul de bune practici Sud-Sud în domeniul protecției sociale trebuie stimulat din punct de vedere tehnic și economic de către UE.

1.15 Solicită ca acordurile de parteneriat, acordurile comerciale și acordurile de stabilizare și de asociere economică încheiate de UE să cuprindă un capitol privind protecția socială.

1.16 Consideră că ar trebui favorizate parteneriatele pentru dezvoltare la nivel regional în domeniul protecției sociale.

1.17 Recomandă constituirea unei rețele de experți în domeniul protecției sociale la nivel european (din cadrul ministerelor naționale, al agențiilor de dezvoltare și al societății civile), cu ajutorul unor instrumente precum programul de asistență tehnică și schimb de informații (Technical Assistance and Information Exchange – TAIEX), care să permită incorporarea experților în diferite profesii. Cea dintâi sarcină a acestei rețele ar fi elaborarea unei hărți a sprijinului acordat de UE în materie de protecție socială. Această inițiativă ar încuraja schimbul de bune practici și ar înlesni repartizarea muncii, scoțând în evidență lacunele și suprapunerile sau identificând posibilele avantaje comparative.

1.18 Amintește recomandarea sa cu privire la participarea organizațiilor societății civile (OSC) la procesul de identificare, concepere și supervizare a programelor și strategiilor de cooperare. Pentru aceasta, solicită ca protecția socială să fie inclusă în „foile de parcurs ale UE pentru un angajament față de OSC” prevăzute în Comunicarea Comisiei „Rădăcinile democrației și ale dezvoltării durabile” (6). De asemenea, insistă asupra necesității ca partenerii sociali și alte organizații ale SC să participe efectiv și în funcție de specificul lor în cadrul organelor consultative și administrative ale instituțiilor din domeniul protecției sociale care oferă contribuții financiare sau asistență.

2. Context

2.1 În conformitate cu principiile comune ale Parteneriatul de la Busan privind eficacitatea cooperării pentru dezvoltare (7), ale Comunicării Comisiei Europene „O agendă a schimbării” (8) și ale recomandării OIM privind SPF, Comunicarea Comisiei privind protecția socială în cadrul activităților de cooperare pentru dezvoltare ale Uniunii Europene, ratificată ulterior de către Consiliu, reprezintă un pas înainte în domeniul cooperării europene pentru dezvoltare.

2.2 Obiectivele comune de la Busan coincid cu obiectivul potrivit căruia UE ar trebui să adopte o abordare mai cuprinzătoare privind dezvoltarea umană, conform Comunicării Comisiei „O agendă a schimbării”, care subliniază sprijinul acordat sănătății și educației, muncii decente și sistemelor de consolidare a protecției sociale și de reducere a inegalității de șanse.

2.3 Aceste direcții de acțiune corespund și recomandării OIM privind SPF, care cuprind patru garanții fundamentale de securitate socială: niveluri minime – stabilite de fiecare țară în parte – de securitate a veniturilor, pe durata copilăriei, a perioadei active și a bătrâneții, precum și accesul la asistență medicală de bază, la prețuri accesibile.

2.4 Totodată, această abordare este împărtășită de Concluziile Consiliului, care pledează pentru o creștere care să se caracterizeze prin repartizarea echitabilă a bogăției, ocuparea deplină a forței de muncă și accesul universal la serviciile sociale de bază, ca, de exemplu, sănătatea și educația. În acest sens, potrivit Concluziilor sus-menționate, „politicile de protecție socială pot juca un rol transformator în societate, favorizând echitatea și promovând incluziunea socială și dialogul cu partenerii sociali”.

2.5 Toate aceste declarații, acorduri și concluzii coincid în a include protecția socială în CD a UE, în contextul unei viziuni a dezvoltării incluzive și durabile, cu alte cuvinte, care reprezintă mai mult decât creșterea economică cantitativă a PIB-ului.

2.6 Este de remarcat totodată că cetățenii UE împărtășesc nevoia ca eforturile politicii europene de CD să continue. Conform unei anchete Eurobarometru (9), majoritatea cetățenilor europeni (85 %) sprijină în continuare, în pofida crizei economice, continuitatea ajutorului acordat țărilor în curs de dezvoltare, un procent semnificativ (61 %) dintre aceștia fiind în favoarea majorării acestui ajutor, astfel încât să poată ieși din sărăcie multe populații.

3. Nevoia de a face față provocării privind protecția socială în contextul globalizării

3.1 De la adoptarea Declarației Universale a Drepturilor Omului (DUDO) în 1948 (10), PIB-ul mondial a crescut de 10 ori iar venitul pe cap de locuitor, de 2,6 ori. Cu toate acestea, pentru marea majoritate a populației care, pe plan mondial, suferă în continuare de pe urma lipsei de protecție socială, imaginea de ansamblu a acesteia nu a înregistrat modificări substanțiale. Sunt semnificative în acest sens datele de mai jos (11).

3.1.1 Aproape o treime din populația lumii, 1 750 de milioane de persoane, suferă de sărăcie multidimensională, a cărei trăsătură caracteristică este lipsa veniturilor, a posibilității de a ocupa un loc de muncă decent, a sănătății și educației.

3.1.2 În fiecare an 9,2 milioane de copii în vârstă de mai puțin de cinci ani mor din cauza unor probleme de sănătate care ar putea fi evitate prin aplicarea unor măsuri profilactice.

3.1.3 Aproximativ 5 100 de milioane de persoane, adică 75 % din populația lumii, nu dispun de securitate socială corespunzătoare.

3.1.4 La nivel mondial, mai puțin de 30 % dintre persoanele active din punct de vedere economic dispun de o asigurare de șomaj și doar 15 % dintre șomeri beneficiază de acest tip de prestații.

3.1.5 Doar 20 % din populația în vârstă de muncă a lumii are acces la sisteme de securitate socială integrală. În multe țări, lucrătorii din sectorul informal, agricultorii și lucrătorii independenți nu dispun de nicio formă de protecție socială.

3.1.6 Prin contrast, în țările mai dezvoltate din cadrul Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică, nivelul sărăciei și al inegalităților se situează cam la jumătatea nivelului care ar fi fost de așteptat în absența sistemelor de protecție socială.

4. Potențialul protecției sociale pentru o dezvoltare incluzivă și durabilă

4.1 Acest aviz se referă la protecția socială în înțelesul său cel mai larg, care înglobează atât securitatea socială stricto sensu, cât și asistența socială. Ar putea fi considerate „protecție socială” atât politicile și acțiunile care urmăresc îmbunătățirea capacității tuturor persoanelor, în special a grupurilor vulnerabile, pentru a evita sărăcia sau pentru a ieși din ea, cât și cele care pot să asigure securitatea veniturilor, să înlesnească accesul la serviciile medicale și sociale de bază pe parcursul întregii vieți și să promoveze egalitatea și demnitatea.

4.2 Prin urmare, sunt luate în considerare prestațiile de securitate socială financiare sau în natură, legate de boală, maternitate, bătrânețe, invaliditate, accidente de muncă și boli profesionale, pensii de urmaș, ajutoare acordate familiilor și pentru șomaj, precum și prestațiile de asistență socială care, prin definiție, asigură protecție în situații de necesitate, generice sau specifice, indiferent de cauzele care le-au provocat.

4.3 În acest mod, CESE se conformează preceptelor articolului 25 din DUDO, care stipulează că: „Orice om are dreptul la […] îngrijirea medicală, precum și [la] serviciile sociale necesare; el are dreptul la asigurare în caz de șomaj, boală, invaliditate, văduvie, bătrânețe sau în celelalte cazuri de pierdere a mijloacelor de subzistență, în urma unor împrejurări independente de voința sa. Mama și copilul au dreptul la ajutor și ocrotire deosebite. Toți copiii, fie că sunt născuți în cadrul unei căsătorii sau în afara acesteia, se bucură de aceeași protecție socială”.

4.4 În Europa, nici securitatea socială, nici – în sens mai larg – protecția socială nu includ educația, deși este recunoscut faptul că aceasta este o politică publică esențială. Și totuși, în unele programe de succes, precum programul Bolsa Familia din Brazilia, acordarea prestațiilor familiale (protecție socială) este condiționată de prezența în cadrul programelor de școlarizare (politică educativă).

4.5 Dincolo de oportunitatea de a fructifica și chiar de a extinde aceste experiențe și altele, diferite, care ar putea fi incluse într-un concept mai larg al SPF, luarea în considerare a învățământului drept parte componentă a protecției sociale riscă să ducă la reducerea distribuirii fondurilor destinate protecției sociale în contextul programelor operaționale de CD a UE. De asemenea, poate stârni confuzie între măsurile de asistență și cele de protecție socială, prin asimilarea părții cu întregul.

4.6 Ar fi necesar să se facă o delimitare mai clară între politicile de asistență și sistemele de protecție socială. Cele din urmă sunt sisteme structurale de protecție universală. Cele dintâi, în schimb, pot utiliza componente ale protecției sociale, precum transferurile economice, pentru îndeplinirea unui obiectiv educativ (ca în exemplul experienței braziliene) și astfel să se pună în legătură cu SPF.

4.7 Protecția socială joacă un rol fundamental în perioadele de creștere economică și funcționează ca un factor de stabilitate economică în perioade de criză. După cum semnalează Comunicarea Comisiei, protecția socială înlesnește accesul la serviciile publice, pune la dispoziția oamenilor instrumente de gestionare a riscurilor, favorizează stabilitatea veniturilor și a cererii, constituie un factor de stabilitate macroeconomică, reduce inegalitățile contribuind la creșterea favorabilă incluziunii și durabilă, stimulează legătura dintre generații și poate contribui semnificativ la îndeplinirea Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului.

4.8 Prin urmare, protecția socială este mai degrabă o investiție decât un cost. Nu este un simplu factor de redistribuire a veniturilor, fără legătură cu mecanismele care generează bogăție, ci, dimpotrivă, este un factor de producție esențial pentru ca bogăția să sporească. Ea constituie un instrument la fel de important ca politicile monetare sau chiar mai important decât acestea ori decât politicile de inovare, cu atât mai mult într-o lume în care, în special în țările în curs de dezvoltare, procesul de îmbătrânire a populației se va intensifica simțitor, aceasta constituind o provocare majoră pentru viitorul lor, care poate deveni dramatică în lipsa sistemelor de protecție socială.

5. Observații cu privire la propunerea Comisiei Europene

5.1 CESE consideră că recunoașterea protecției sociale ca axă centrală a CD corespunde valorilor și principiilor UE consfințite în Tratatul UE (12) și în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (13).

5.2 Salutăm faptul că Comisia a inclus protecția socială în politica de CD a UE, după cum au solicitat de altfel diverse organisme, printre care și CESE (14).

5.3 Suntem de acord, în general, cu concluziile sale generale. Trebuie relevată importanța acordată piedicilor structurale care apar în calea eradicării sărăciei în situații de excludere și marginalizare; punerea în valoare a muncii decente și a sistemelor fiscale corespunzătoare; dorința ca fiecare să aibă acces, în condiții egale, la protecția socială; conectarea protecției sociale la o dezvoltare incluzivă și durabilă; rolul cooperării pentru dezvoltare atât în țările mai puțin dezvoltate, cât și în cele cu venituri medii; dimensiunea de gen și SPF, precum și sprijinul acordat participării societății civile și importanța partenerilor sociali și a dialogului social.

5.4 Evidențiem necesitatea unei coordonări mai strânse între organismele responsabile cu cooperarea pentru dezvoltare a UE și ansamblul actorilor din cadrul acesteia, printre care și organizațiile și organismele internaționale, precum și a unei coerențe sporite între politica de cooperare pentru dezvoltare și alte politici ale UE. De asemenea, datorită integrării în CD a UE a unor noi abordări care țin de protecția socială (reziliență, reducerea riscurilor de catastrofe etc.), ar trebui să se facă progrese în ceea ce privește mai buna definire a conceptelor respective și valorificarea sinergiilor care ar putea rezulta.

5.5 CESE scoate în evidență obiectivul de a așeza protecția socială în centrul strategiilor naționale de dezvoltare prin politici naționale. Totodată, este necesară consolidarea capacităților instituționale ale țărilor partenere, cooperarea tehnică a UE fiind utilă în acest sens. De asemenea, trebuie menționată necesara coordonare internațională a drepturilor de protecție socială.

5.6 Considerăm că noțiunea de „protecție socială transformațională” care apare în comunicare trebuie înțeleasă ca un mod de a stimula asumarea de către beneficiari a protecției sociale și responsabilizarea acestora și, în special, a persoanelor vulnerabile care suferă cel mai mult de pe urma sărăciei și excluziunii sociale, prin punerea la dispoziția lor a mijloacelor suficiente pentru aceasta.

5.7 CESE ar fi dorit ca, în abordarea temei parteneriatelor dintre sectorul public și cel privat, Comisia să fi pus accent pe rolul esențial al statului în dezvoltarea și instituirea sistemelor de protecție socială. Colaborarea sectorului privat este și ea necesară, în special în contextul protecției sociale complementare (15). CESE nu este de părere că responsabilitatea socială a întreprinderilor, bazată pe voluntariat, este fundamentală în cazul protecției sociale, ce trebuie să se întemeieze pe norme și politici cu caracter obligatoriu.

5.8 De asemenea, este regretabil faptul că, în contextul referirii la obiectivele Strategiei Europa 2020, nu se semnalează discrepanțele dintre acestea și politicile de „devalorizare internă” și de reforme structurale promovate de UE. Într-adevăr, politicile puse de fapt în aplicare au prea puțin de-a face cu obiectivele acestei strategii: au crescut rata șomajului și nivelul sărăciei, al inegalităților și al excluziunii sociale. Cât despre reformele realizate, acestea nu au dus la o UE mai competitivă și mai solidară, ci la locuri de muncă mai precare și la deteriorarea serviciilor publice.

Bruxelles, 20 martie 2013 Președintele Comitetului Economic și Social European Staffan NILSSON

(1) COM(2012) 446 final.

(2) Concluziile Consiliului privind protecția socială în cadrul activităților de cooperare pentru dezvoltare ale Uniunii Europene, 15 octombrie 2012, 14538/12.

(3) Recomandarea 202 privind nivelurile minime de protecție socială, A 101-a Conferință Internațională a Muncii, Geneva, 14 iunie 2012.

(4) Convenția nr. 102 privind securitatea socială (standarde minime), a 35-a sesiune a Conferinței Internaționale a Muncii, Geneva, 28 iunie 1952.

(5) Convenția Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap, Adunarea Generală a Națiunilor Unite, New York, 13 decembrie 2006.

(6) Comunicarea Comisiei „Rădăcinile democrației și ale dezvoltării durabile: angajamentul Europei față de societatea civilă în ceea ce privește relațiile externe”, COM(2012) 492 final.

(7) Al patrulea Forum la nivel înalt privind eficacitatea ajutorului, Busan, 29 noiembrie-1 decembrie 2011.

(8) COM(2011) 637 final.

(9) Special Eurobarometer 392, Solidarity that spans the globe: Europeans and development, octombrie 2012.

(10) Adunarea Generală a Națiunilor Unite, decembrie 1948.

(11) Date culese de Banca Mondială, PNUD, FAO, ONU-Habitat, UNESCO, UNICEF, OMS, OIM.

(12) Versiunile consolidate ale Tratatului privind Uniunea Europeană și Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, JO al UE 2010/C 83/01, 30 martie 2010.

(13) Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, JO al UE, 2010/C 83/02, 30 martie 2010.

(14) Avizul CESE Dimensiunea externă a coordonării securității sociale în UE, punctul 1.10, JO C 11, 15.1.2013, p. 71-76.

(15) Se solicită îndeplinirea obligațiilor sale legale de finanțare a protecției sociale, urmând orientările organizațiilor internaționale cu privire la întreprinderile multinaționale.