ABREVIERI șI ACRONIME

ACP : Țările din Africa, zona Caraibilor și Pacific

AMSC : Alianța mondială împotriva schimbărilor climatice

AOD : Asistența oficială pentru dezvoltare

CCONUSC : Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice

COP : Conferința părților (Conference of Parties)

DIPECHO : Programul de pregătire pentru intervenție în caz de dezastre al DG ECHO

ECHO : Direcția Generală Ajutor Umanitar și Protecție Civilă

ETS : Schema de comercializare a certificatelor de emisii (Emissions Trading System)

FED : Fondul european de dezvoltare

FLEGT : Aplicarea legislației, guvernanța și schimburile comerciale în domeniul forestier (Forest Law Enforcement, Governance and Trade Programme)

FMI : Fondul Monetar Internațional

FTI : Inițiativa accelerată (Fast Track Initiative)

GEF : Fondul global pentru mediu (Global Environment Facility)

GFDRR : Instrumentul global de reducere a dezastrelor și de redresare (Global Facility for Disaster Reduction and Recovery)

ICD : Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare

IEVP : Instrumentul european de vecinătate și parteneriat

OCDE : Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică

ONG : Organizație neguvernamentală

PNUD : Programul Organizației Națiunilor Unite pentru Dezvoltare

REDD : Reducerea emisiilor cauzate de despăduriri și de degradarea pădurilor (Reducing Emissions from Deforestation and Forest Degradation)

SEAE : Serviciul European de Acțiune Externă

UNEP : Programul Organizației Națiunilor Unite pentru Mediu (United Nations Environment Programme)

USD : Dolar american

SINTEZĂ

I. Schimbările climatice reprezintă una dintre cele mai grave amenințări ecologice, sociale și economice cu care se confruntă planeta. Acestea ar putea forța milioane de persoane din țările în curs de dezvoltare să reintre într-o situație de sărăcie și constituie o amenințare fundamentală pentru dezvoltarea economică și pentru îndeplinirea obiectivelor de dezvoltare ale mileniului. Țările dezvoltate s-au angajat să intensifice sprijinul pe care îl acordă țărilor în curs de dezvoltare pentru a le asista în eforturile lor de atenuare a schimbărilor climatice și de adaptare la efectele acestora. UE și statele membre ale acesteia constituie, colectiv, cel mai important contribuitor de fonduri pentru combaterea schimbărilor climatice în favoarea țărilor în curs de dezvoltare.

II. Curtea a auditat furnizarea de către UE a finanțării pentru combaterea schimbărilor climatice în favoarea țărilor în curs de dezvoltare. Examinarea Curții a urmărit să determine dacă gestionarea de către Comisie a cheltuielilor de la bugetul UE și de la Fondul european de dezvoltare (FED) efectuate pentru combaterea schimbărilor climatice a fost adecvată. Curtea a examinat, de asemenea, dacă Comisia a luat măsuri corespunzătoare pentru a promova coordonarea cu statele membre ale UE în ceea ce privește acordarea către țările în curs de dezvoltare a finanțării pentru combaterea schimbărilor climatice, precum și dacă această coordonare a fost adecvată.

III. Comisia a avut o performanță bună în ceea ce privește modul în care a gestionat ajutorul acordat pentru combaterea schimbărilor climatice și finanțat de la bugetul UE și de la FED. În concordanță cu angajamentele politice, aceasta a majorat în mod constant fondurile cheltuite de la bugetul UE și de la FED în acest scop. De asemenea, ea s-a axat pe o serie de priorități adecvate și și-a adaptat programele în funcție de circumstanțele specifice ale diferitelor țări partenere.

IV. Coordonarea dintre Comisie și statele membre în ceea ce privește acordarea către țările în curs de dezvoltare a finanțării pentru combaterea schimbărilor climatice nu este adecvată. Comisia nu și-a exercitat în mod suficient rolul de lider în anumite domenii, iar statele membre nu s-au arătat suficient de receptive la unele dintre inițiativele acesteia. Sunt necesare eforturi suplimentare considerabile pentru a asigura complementaritatea dintre programele de țară implementate de UE și cele derulate de statele membre. Comisia și statele membre nu au convenit asupra modalităților prin care să își îndeplinească angajamentul de a intensifica, până în 2020, finanțarea acordată pentru combaterea schimbărilor climatice. Nu a fost încă instituit un sistem solid de monitorizare, de raportare și de verificare care să furnizeze informații exhaustive și fiabile în legătură cu fondurile cheltuite de Comisie și de statele membre pentru combaterea schimbărilor climatice și cu ajutorul căruia să se monitorizeze măsura în care sunt respectate angajamentele care au fost asumate, iar gradul în care a fost îndeplinit angajamentul privind contribuția la finanțarea inițială rapidă nu este clar. Nu s-a făcut nicio încercare de a se reduce proliferarea fondurilor prin care se finanțează combaterea schimbărilor climatice. Este necesară intensificarea coordonării dintre Comisie și statele membre în vederea prevenirii și a combaterii corupției.

V. Curtea concluzionează că gestionarea de către Comisie a cheltuielilor de la bugetul UE și de la FED efectuate pentru combaterea schimbărilor climatice a fost adecvată. Totuși, pentru a se maximiza impactul pe care îl are UE pe plan internațional, este necesar să se amelioreze considerabil coordonarea dintre Comisie și statele membre pe tema finanțării acordate țărilor în curs de dezvoltare pentru combaterea schimbărilor climatice.

VI. Curtea recomandă:

(a) Comisiei:

- să propună o foaie de parcurs pentru intensificarea finanțării combaterii schimbărilor climatice în vederea atingerii țintei stabilite pentru 2020 în cadrul Acordului de la Copenhaga;

- să solicite efectuarea unei evaluări independente a Alianței mondiale împotriva schimbărilor climatice;

(b) Comisiei și SEAE:

- să raporteze cu privire la măsura în care este îndeplinită ținta pe care și-a stabilit-o UE de a direcționa, în perioada 2014-2020, în contextul ajutorului pentru dezvoltare, 20 % din totalul cheltuielilor finanțate de bugetul UE și de FED către acțiunile de combatere a schimbărilor climatice;

(c) Comisiei și statelor membre:

- să convină, în cadrul furnizat de Regulamentul privind mecanismul de monitorizare, asupra unor standarde comune de monitorizare, de raportare și de verificare a finanțării acordate țărilor în curs de dezvoltare pentru combaterea schimbărilor climatice;

- să își intensifice cooperarea în vederea punerii în aplicare, în domeniul finanțării combaterii schimbărilor climatice, a Codului de conduită al UE privind complementaritatea și diviziunea muncii.

INTRODUCERE

PROVOCĂRILE DETERMINATE DE SCHIMBĂRILE CLIMATICE

1. Este unanim recunoscut faptul că activitatea umană are un efect din ce în ce mai nefast asupra sistemului climatic al planetei, printre cauze numărându-se arderea combustibililor fosili, defrișările și creșterea animalelor. Temperaturile medii ale planetei sunt în creștere, iar fenomenele meteorologice extreme precum uraganele, inundațiile și perioadele de secetă devin din ce în ce mai frecvente. Schimbările climatice exercită un impact direct asupra sănătății umane, a vieților și a capacității persoanelor de a-și câștiga existența, precum și un impact indirect asupra securității alimentare și a viabilității economiilor care se bazează pe resursele naturale.

2. Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (CCONUSC) observă că acestea din urmă "au puterea de a compromite dezvoltarea sustenabilă, de a accentua sărăcia sau de a întârzia și de a împiedica îndeplinirea obiectivelor de dezvoltare ale mileniului" [1]. Multe dintre țările în curs de dezvoltare sunt vulnerabile în fața schimbărilor climatice: de multe ori, ele nu au resurse suficiente pentru a face față amenințărilor tot mai serioase privind aprovizionarea cu apă și cu energie și a celor la care sunt expuse solul, pădurile, zonele umede, fauna și stocurile de pește, de care sunt direct dependente pentru a avea asigurată câștigarea existenței.

AGENDA INTERNAțIONALĂ PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE șI FINANțAREA ACORDATĂ ÎN ACEST DOMENIU

3. CCONUSC constituie forumul mondial pentru acțiunile internaționale concertate întreprinse în vederea atenuării schimbărilor climatice și a adaptării la efectele acestora. Unul dintre principiile fundamentale ale CCONUSC este cel al "responsabilității comune, dar diferențiate": țările dezvoltate ar trebui să preia rolul principal în lupta împotriva schimbărilor climatice și în sprijinirea țărilor în curs de dezvoltare în eforturile lor de adaptare și de atenuare a acestor schimbări, întrucât țările în curs de dezvoltare au contribuit în cea mai mică măsură la acumularea de gaze cu efect de seră în atmosferă, însă vor fi cele mai afectate de schimbările climatice. Cu alte cuvinte, poluatorul ar trebui să plătească.

4. Părțile la CCONUSC s-au reunit în fiecare an, începând cu 1995, pentru a măsura progresele realizate în eforturile de a face față schimbărilor climatice. Aceste reuniuni sunt cunoscute sub denumirea de conferință a părților (COP – Conference of Parties). Cele mai recente conferințe ale părților au avut loc la Doha în luna noiembrie 2012 (COP 18) și la Varșovia în luna noiembrie 2013 (COP 19).

5. În cadrul COP 15 (Copenhaga, 2009), țările dezvoltate au convenit să își asume un angajament voluntar (Acordul de la Copenhaga) de a pune la dispoziție o finanțare "nouă și suplimentară" pentru a sprijini țările în curs de dezvoltare în eforturile acestora de a face față provocărilor determinate de schimbările climatice, prin acțiuni privind atenuarea, adaptarea, dezvoltarea și transferul de tehnologii, precum și consolidarea capacităților. Acordul a cuprins:

(a) un angajament pe termen scurt, denumit "finanțare inițială rapidă", în cuantum de circa 30 de miliarde de dolari americani, pentru perioada 2010-2012. Scopul finanțării inițiale rapide era de a ajuta țările în curs de dezvoltare să implementeze acțiuni imediate și urgente menite să combată schimbările climatice și de a le da posibilitatea de a absorbi ulterior un cuantum mai ridicat de finanțare pe termen lung;

(b) un angajament pe termen mai lung, cu scopul de a majora cuantumul finanțării combaterii schimbărilor climatice până la 100 de miliarde de dolari americani pe an până în 2020, dintr-o gamă diversă de surse de finanțare, publice și private, bilaterale și multilaterale, inclusiv surse inovatoare de finanțare.

6. COP 16 (Cancún, 2010) a dezvoltat direcțiile propuse în Acordul de la Copenhaga, aprobând crearea la nivel mondial a unui Fond verde pentru climă, prin care să fie canalizată cea mai mare parte a finanțării acordate pentru combaterea schimbărilor climatice. COP 16 a reafirmat angajamentele asumate anterior conform cărora acordarea de finanțare pentru adaptarea la schimbările climatice reprezintă o prioritate pentru cele mai vulnerabile țări în curs de dezvoltare, și anume țările cel mai puțin dezvoltate, statele insulare mici în curs de dezvoltare și țările din Africa (a se vedea anexa I).

POLITICA UE ÎN CEEA CE PRIVEșTE FINANțAREA ACORDATĂ PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE ÎN CONTEXTUL AJUTORULUI EXTERN

7. Politica UE privind schimbările climatice în țările în curs de dezvoltare datează din 2003 [2]. Între timp, s-au adus o serie de actualizări acestei politici, astfel că ea încorporează acum și subliniază anumite domenii precum adaptarea [3] (2004), reducerea riscului de dezastre [4] (2009) și sprijinirea dezvoltării capacităților și a transferului de tehnologie în sectorul agriculturii și cel al energiei durabile, inclusiv în strategiile de adaptare la schimbările climatice și de atenuare a efectelor acestora [5] (2011).

8. Schimbările climatice reprezintă o prioritate importantă pentru politica externă a UE. Documentul comun din 2011 elaborat de SEAE și de Comisie avertiza că schimbările climatice prezintă implicații considerabile pentru securitate. Acest document recunoștea rolul important pe care îl pot juca Înaltul Reprezentant, Comisia și SEAE în cooperarea cu statele membre în cadrul activităților diplomatice din domeniul schimbărilor climatice și susținea programarea în comun a ajutorului cu scopul maximizării sinergiei și al evitării duplicării eforturilor [6]. Consiliul a instituit, în 2003, o Rețea de diplomație ecologică a UE și a subliniat necesitatea unei "agende mai proactive și mai bine direcționate a diplomației UE din domeniul schimbărilor climatice, menită să maximizeze eforturile colective și să ofere un suflu mai puternic cuvântului pe care UE îl are de spus pe plan internațional în domeniul schimbărilor climatice" [7].

9. Coordonarea ajutorului pentru dezvoltare constituie o responsabilitate pe care UE o partajează cu statele membre. La articolul 210 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, se precizează că acest aranjament are ca scop să "favorizeze complementaritatea și eficacitatea", precum și că "Comisia poate adopta orice inițiativă" în acest sens [8]. Pentru a garanta această coordonare, Comisia a aderat la Declarația de la Paris privind eficacitatea ajutorului (2005), iar Consiliul a adoptat Consensul european privind dezvoltarea (2006): UE și statele membre ale acesteia se angajează să promoveze o mai bună coordonare și complementaritate între donatori și ar trebui să își asume rolul principal în ceea ce privește punerea în aplicare a Declarației de la Paris. În 2008, Comisia și statele membre au lansat inițiativa accelerată (Fast Track Initiative) a UE privind diviziunea muncii, destinată să amelioreze eficacitatea ajutorului prin punerea în aplicare a Codului de conduită al UE privind diviziunea muncii în cadrul politicii de dezvoltare (EU Code of Conduct on Division of Labour [9]).

FINANțAREA ACORDATĂ DE UE șI DE STATELE MEMBRE PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE ÎN CONTEXTUL AJUTORULUI EXTERN

10. UE și statele membre au promis să contribuie cu un cuantum de 7,2 miliarde de euro (10 miliarde de dolari americani) la inițiativa de finanțare inițială rapidă (a se vedea punctul 5), urmând ca fondurile să fie repartizate în mod echilibrat între măsurile de adaptare și cele de atenuare a schimbărilor climatice, așa cum o prevede acordul de la Cancún. Partea care îi revine Comisiei din acest angajament total s-a cifrat la 150 de milioane de euro pentru perioada 2010-2012.

11. Angajamentul pe termen mai lung asumat în cadrul Acordului de la Copenhaga avea în vedere mobilizarea unei sume de 100 de miliarde de dolari americani pe an până în 2020, dar repartizarea acesteia între țările dezvoltate nu a fost stabilită. Comisia estimează totuși că partea care le revine Uniunii Europene și statelor membre ale acesteia în cadrul acestui efort internațional se situează între 29 % și 38 % din total (adică între 22 de miliarde și 29 de miliarde de euro) [10].

12. Finanțarea pe care o acordă Comisia pentru combaterea schimbărilor climatice în contextul ajutorului extern provine de la bugetul UE și de la fondurile europene de dezvoltare (FED). În decursul perioadei 2003-2012, EuropeAid a angajat fonduri pentru combaterea schimbărilor climatice în valoare de aproximativ 4650 de milioane de euro, iar ECHO a angajat 155 de milioane de euro pentru a finanța acțiunile de pregătire pentru intervenție în caz de dezastre produse ca urmare a schimbărilor climatice. A se vedea anexa II pentru mai multe detalii.

13. Finanțarea pentru combaterea schimbărilor climatice se acordă atât în cadrul unor programe tematice [11], cât și în cadrul unor programe geografice. Finanțarea pentru combaterea schimbărilor climatice pe care o acordă Comisia este canalizată în principal prin intermediul unor programe bilaterale derulate cu țări și cu organizații regionale partenere. În anexa III se prezintă o imagine de ansamblu a acestor canale de furnizare a finanțării.

14. Sprijinul acordat pentru adaptare vizează să asiste țările partenere să își consolideze capacitatea de rezistență la efectele negative ale schimbărilor climatice. Programele din acest domeniu pun accentul pe protejarea infrastructurii, a industriei și a agriculturii împotriva condițiilor meteorologice în schimbare și a creșterii nivelului mărilor, precum și pe investițiile realizate în materie de gospodărire a apelor și în culturile rezistente la secetă. Sprijinul acordat pentru atenuarea schimbărilor climatice vizează să accelereze tranziția la o economie mondială cu emisii scăzute de carbon. Programele din acest domeniu pun accentul pe tehnologiile energetice ecologice, pe eficiența energetică și pe reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră prin gestionarea sustenabilă și conservarea pădurilor și a rezervelor de carbon forestier.

SFERA șI ABORDAREA AUDITULUI

15. Auditul care face obiectul prezentului raport examinează acordarea de către UE țărilor în curs de dezvoltare a finanțării pentru combaterea schimbărilor climatice. Raportul se axează pe următoarele două întrebări:

(a) A gestionat Comisia în mod adecvat sprijinul acordat pentru combaterea schimbărilor climatice finanțat de la bugetul UE și de la FED?

(b) A luat Comisia măsurile corespunzătoare pentru a promova coordonarea cu statele membre ale UE în ceea ce privește acordarea către țările în curs de dezvoltare a finanțării pentru combaterea schimbărilor climatice? A fost adecvată această coordonare?

16. Auditul a vizat inițiativele de finanțare a combaterii schimbărilor climatice care au fost lansate de Comisie în perioada 2007-2013 și al căror impact se extinde până în 2020. Auditul a presupus cercetări documentare, examinări ale documentației aferente programelor din 16 țări și din două regiuni, precum și interviuri și vizite de audit derulate la fața locului în patru țări: Bangladesh, Indonezia, Tanzania și Uganda. Criteriile de audit și metodele de colectare a probelor de audit sunt descrise în mai multe detalii în anexa IV.

OBSERVAȚII

COMISIA A GESTIONAT ÎN MOD ADECVAT SPRIJINUL ACORDAT PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE FINANțAT DE LA BUGETUL UE șI DE LA FED

17. Prezenta secțiune examinează dacă resursele financiare alocate de Comisie pentru soluționarea provocărilor determinate de schimbările climatice:

(a) reflectau în mod adecvat angajamentele asumate în cadrul acestei politici și

(b) erau adaptate în funcție de circumstanțele specifice ale țărilor și ale regiunilor partenere.

COMISIA A CRESCUT GRADUL DE PRIORITATE ACORDAT FINANțĂRII PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE

18. În cursul perioadei de zece ani 2003-2012 (a se vedea figura 1), Comisia a majorat în mod constant fondurile provenite de la bugetul general al UE și de la FED care au fost acordate țărilor în curs de dezvoltare pentru combaterea schimbărilor climatice, fonduri care au inclus o contribuție suplimentară în valoare de 155 de milioane de euro, furnizată în cadrul inițiativei de finanțare inițială rapidă. Pe parcursul perioadei de programare 2007-2013, a fost angajată, până la sfârșitul anului 2012, o sumă de aproximativ 3,7 miliarde de euro pentru programele destinate combaterii schimbărilor climatice, ceea ce reprezintă în jur de 8 % din totalul finanțării pentru dezvoltare provenite de la bugetul UE și de la FED (a se vedea tabelul 1 din anexa II).

19. Pentru perioada 2014-2020, Consiliul European [12] a adoptat obiectivul de a direcționa cel puțin 20 % din totalul cheltuielilor UE către acțiunile de combatere a schimbărilor climatice, reflectând astfel prioritatea strategică pe care o acordă UE soluționării problemei schimbărilor climatice. Această țintă de 20 % este cuprinsă în proiectul de regulament privind Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare (ICD) pentru perioada 2014-2020 [13], precum și în instrucțiunile referitoare la programarea celui de Al unsprezecelea FED [14]. În ipoteza în care această țintă de 20 % s-ar aplica totalității ajutorului extern, aceasta ar implica acordarea, în contextul ajutorului extern, a unei sume estimative de 11,6 miliarde de euro pentru combaterea schimbărilor climatice, ceea ce ar însemna o majorare de peste trei ori comparativ cu suma care a fost angajată în decursul perioadei 2007-2013.

20. Îndeplinirea unui astfel de angajament politic va presupune depunerea unor eforturi considerabile din partea Comisiei, a Serviciului European de Acțiune Externă (SEAE) și a țărilor partenere. Cu toate acestea, discuțiile desfășurate cu delegațiile UE din cele patru țări vizitate au revelat faptul că nu era luată în considerare în mod sistematic necesitatea de a ține seama, în cadrul programării viitoare, de obiectivele în materie de combatere a schimbărilor climatice: în Bangladesh, delegația nu avea în plan să sporească importanța acordată schimbărilor climatice în cadrul strategiei și al programelor de cooperare, în timp ce astfel de intenții au fost confirmate de către delegațiile din Uganda și din Tanzania [15].

FIGURA 1

ANGAJAMENTELE EUROPEAID ÎN MATERIE DE FINANțARE A COMBATERII SCHIMBĂRILOR CLIMATICE ÎN PERIOADA 2003-2012

+++++ TIFF +++++

Sursa: Comisia Europeană.

COMISIA A ADAPTAT FINANțAREA PE CARE O ACORDĂ PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE ÎN FUNCțIE DE CIRCUMSTANțELE SPECIFICE ALE țĂRILOR PARTENERE

21. În perioada 2007-2013, orientările Comisiei în materie de programare prevedeau realizarea, pentru fiecare țară parteneră, a unor analize ale riscurilor și ale oportunităților care pot apărea ca urmare a schimbărilor climatice [16]. În 2009, Comisia a publicat, în atenția delegațiilor UE, o serie de linii directoare care indicau modul în care trebuiau să fie luate în considerare schimbările climatice în cadrul fiecărui sector specific [17].

22. Așa cum s-a menționat la punctul 6, Acordul de la Copenhaga și COP 16 de la Cancún au subliniat necesitatea de a acorda prioritate măsurilor de adaptare la efectele schimbărilor climatice, în special pentru țările cel mai puțin dezvoltate, pentru statele insulare mici în curs de dezvoltare și pentru țările din Africa [18]. Consiliul și-a însușit aceste priorități, dar fără să stabilească ținte cuantificate în acest sens [19]. Angajamentele asumate de Comisie în legătură cu combaterea schimbărilor climatice reflectă însă aceste priorități.

23. În decursul perioadei 2003-2012, finanțarea acordată pentru măsurile de adaptare a reprezentat aproape jumătate din angajamentele asumate de Comisie în materie de finanțare a combaterii schimbărilor climatice (a se vedea figura 2), iar, din 2010, proporția corespunzătoare acestui tip de măsuri a fost chiar și mai mare. Pe toată durata acestei perioade, jumătate din angajamentele pentru măsurile de adaptare asumate în cadrul programelor specifice pentru țări [20] au sprijinit eforturile de adaptare din țările cel mai puțin dezvoltate, statele insulare mici în curs de dezvoltare și țările din Africa (a se vedea tabelul 4 din anexa II).

FIGURA 2

REPARTIZAREA ESTIMATIVĂ, ÎN CADRUL EUROPEAID, A ALOCĂRILOR FINANCIARE PENTRU ADAPTAREA LA SCHIMBĂRILE CLIMATICE șI A CELOR PENTRU ATENUAREA ACESTORA

+++++ TIFF +++++

Sursa: Comisia Europeană. Curtea a estimat repartizarea prin aplicarea procentajelor care le revin celor două tipuri de măsuri direct la suma totală (a se vedea tabelul 3 din anexa II).

24. Referitor la eșantionul de 16 țări și două regiuni care au făcut obiectul examinării, Curtea a constatat că, pentru cea mai mare parte a acestora, Comisia a reflectat în mod adecvat, în cadrul programării pe care a realizat-o pentru perioada 2007-2013, prioritățile în materie de schimbări climatice identificate [21]:

(a) Comisia a acordat o atenție specială problemei schimbărilor climatice în 13 țări și în regiunea Asia, unde această problemă fie a fost abordată în calitate de sector prioritar specific în cadrul strategiei sale de cooperare [22], fie a fost integrată în cadrul altui sector prioritar legat de mediu, de gestionarea resurselor naturale, de dezvoltarea rurală sau chiar de comerț și investiții [23];

(b) în cinci țări [24], evaluarea intermediară a programelor pe perioada 2007-2013 a antrenat adoptarea unor decizii destinate să întărească sprijinul acordat în legătură cu schimbările climatice, prin adăugarea unor noi domenii de intervenție sau prin majorarea cuantumului finanțării alocate.

25. Dintre aceste 16 țări incluse în eșantion, Curtea a selectat în continuare un eșantion mai mic de opt țări și două regiuni [25], pe care l-a analizat cu scopul de a verifica dacă intervențiile lansate de Comisie în domeniul schimbărilor climatice abordau prioritățile care fuseseră identificate chiar de către țările partenere. Constatarea Curții a fost că aceste programe erau în mod adecvat direcționate.

COORDONAREA DINTRE COMISIE șI STATELE MEMBRE ÎN VEDEREA OFERIRII DE ASISTENțĂ țĂRILOR ÎN CURS DE DEZVOLTARE PENTRU A FACE FAțĂ SCHIMBĂRILOR CLIMATICE NU ESTE ADECVATĂ

26. Articolul 210 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene oferă Comisiei rolul de a optimiza coordonarea dintre Uniunea Europeană și statele membre. Schimbările climatice reprezintă o prioritate importantă pentru politica externă a UE și Comisia a aderat la Declarația de la Paris privind eficacitatea ajutorului (a se vedea punctele 8 și 9).

27. Prezenta secțiune analizează progresele realizate, într-un număr de domenii, în direcția asigurării unei veritabile complementarități și eficiențe a acțiunilor întreprinse de UE și a celor întreprinse de statele membre. Secțiunea examinează, în special:

(a) dacă programele de țară ale Comisiei au fost coordonate de către aceasta cu programele derulate de statele membre;

(b) dacă coordonarea cu statele membre a fost promovată de Comisie, astfel încât să poată fi respectate angajamentele internaționale asumate pe termen lung în materie de finanțare a combaterii schimbărilor climatice, așa cum s-a convenit în Acordul de la Copenhaga din 2009;

(c) acțiunile întreprinse până acum în ceea ce privește monitorizarea, verificarea și raportarea cu privire la fondurile promise și cele plătite în domeniul combaterii schimbărilor climatice;

(d) în ce măsură progresele realizate în aceste domenii fac posibilă verificarea și analizarea contribuțiilor pe care le-au furnizat UE și statele membre la inițiativa de finanțare inițială rapidă și

(e) dacă UE a contribuit la simplificarea mecanismelor de furnizare a fondurilor destinate combaterii schimbărilor climatice ("reducerea fragmentării").

ESTE NECESARĂ ÎMBUNĂTĂțIREA COORDONĂRII DINTRE PROGRAMELE DE țARĂ ALE UE șI CELE ALE STATELOR MEMBRE

28. Diversele concluzii ale Consiliului adoptate de-a lungul anilor [26] au pus în mod repetat accentul pe necesitatea coordonării ajutorului extern între UE și statele membre ale acesteia. Conform Declarației de la Paris și Consensului european privind dezvoltarea, ajutorul ar trebui să fie concentrat în acele domenii în care donatorul care acordă acel ajutor dispune de un avantaj comparativ.

29. Comisia și SEAE consideră că diviziunea muncii și identificarea avantajelor comparative nu pot fi determinate decât la nivelul țărilor partenere și la nivelul contextului specific. Se așteaptă ca delegațiile UE să promoveze această diviziune a muncii. Nu se procedează la realizarea unei analize specifice în acest sens: avantajele comparative se măsoară, în mod normal, prin capacitatea unui donator de a integra problematica schimbărilor climatice într-un sector dat, neținându-se cont de resursele umane disponibile la nivelul regional sau la cel central. Comisia și statele membre nu fac schimb de informații privind alocările pe care le acordă diferitelor țări în cadrul inițiativelor lor de finanțare a combaterii schimbărilor climatice, ceea ce ar facilita în special identificarea țărilor în cazul cărora există o suprapunere substanțială (țările favorizate) sau a celor pentru care există un deficit (țările defavorizate) din punctul de vedere al activității donatorilor și/sau din punctul de vedere al nivelului alocărilor financiare. Codul de conduită al UE încurajează complementaritatea și diviziunea muncii în politica de dezvoltare [27].

30. Rezultatele obținute de cel de al treilea raport de monitorizare și de analiză a progreselor în ceea ce privește inițiativa accelerată (FTI) (a se vedea punctul 9) erau eterogene [28]. A fost lansată o schemă-pilot în care erau implicate delegațiile UE și ambasadele statelor membre dintr-un număr de țări selectate (printre care Bangladesh), dar rezultatele au fost dezamăgitoare din mai multe motive, legate atât de donatori, cât și de țările partenere [29]. Constatările Curții coincid cu concluziile Comitetului de asistență pentru dezvoltare din cadrul OCDE exprimate în cadrul Evaluării inter pares a UE (European Union Peer Review) (2012), și anume că existența unei combinații de obstacole tehnice și politice a împiedicat realizarea de către instituțiile UE a unor progrese pe măsura așteptărilor care au fost formulate în cadrul programării în comun [30].

31. Diviziunea efectivă a muncii și complementaritatea efectivă a acțiunilor donatorilor depind de mai mulți factori, printre care:

voința donatorilor de a coopera în materie de eficacitate a ajutorului și de combatere a corupției;

voința autorităților naționale de a coopera;

existența unei strategii naționale privind schimbările climatice.

Acestea sunt examinate mai pe larg la punctele 33-39.

32. Calitatea coordonării dintre donatori în domeniul schimbărilor climatice varia în cele patru țări care au fost vizitate de Curte. Ea era mai bună în Bangladesh, în Tanzania și în Uganda decât în Indonezia, dar Curtea a constatat că este în continuare necesar să se aducă îmbunătățiri, în toate cele patru țări, la nivelul calității acțiunilor pe care le întreprind delegațiile UE pentru a intensifica coordonarea donatorilor din cadrul UE. Caseta 1 oferă un exemplu care ilustrează coordonarea inadecvată pe care a constatat-o Curtea în timpul inspecției la fața locului efectuate în Bangladesh.

CASETA 1

BANGLADESH: EXEMPLU DE PROGRAME NECOORDONATE

În Bainpara, au fost implementate aproape concomitent două programe de alimentare cu apă. Unul dintre ele, finanțat de UNICEF, Regatul Unit și Oxfam, a fost finalizat în 2011. Celălalt, finanțat de UE și de Regatul Unit prin intermediul Programului global de gestionare a dezastrelor și de agenția pentru dezvoltare din Germania [31], a fost finalizat în 2012. Coordonarea a fost inadecvată, deoarece nu a fost luată în considerare posibilitatea de a combina sprijinul oferit de mai mulți donatori în cadrul unui program unic, astfel încât să se obțină o abordare cu un raport costuri-beneficii mai bun.

33. Disponibilitatea donatorilor de a-și coordona eforturile variază într-o foarte mare măsură în rândul celor patru țări vizitate:

(a) în Bangladesh, în Tanzania și în Uganda, finanțarea acordată pentru combaterea schimbărilor climatice face obiectul unor dezbateri în cadrul unor grupuri de lucru tematice, însă implementarea programelor nu este întotdeauna bine coordonată (a se vedea punctul 32) [32]. Anumiți șefi ai misiunilor diplomatice ale statelor membre ale UE în Bangladesh și-au exprimat îndoiala cu privire la programarea comună promovată în cadrul Concluziilor Consiliului [33];

(b) în Indonezia, există o anumită concurență între donatori, iar rolurile și responsabilitățile administrației publice în legătură cu schimbările climatice nu sunt clar conturate. Există și alți factori care determină o serie de provocări suplimentare: dimensiunea țării, resursele naturale considerabile ale acesteia și o capacitate financiară care atrage un număr mare de donatori [34], fiecare cu o agendă națională diferită; câteva țări donatoare sunt "liderii firești", având o poziție dominantă prin faptul că furnizează sume foarte substanțiale de fonduri [35].

34. Ca și alte forme de ajutor extern, finanțarea acordată pentru combaterea schimbărilor climatice este vulnerabilă în fața corupției [36]. Bangladesh, Indonezia, Tanzania și Uganda sunt toate puternic afectate de această problemă [37]. Cooperarea dintre donatori este esențială pentru a putea minimiza riscurile pe care le prezintă corupția.

35. În Uganda, donatorii internaționali au elaborat, în 2009, o reacție comună la problema corupției (Joint Response to Corruption). După ce Auditorul General al Ugandei (instituția supremă de audit a acestei țări) a descoperit în 2012 că dispăruseră fonduri primite de la donatori în valoare de mai multe milioane de dolari americani, un număr de donatori au suspendat ajutorul pe care îl ofereau Ugandei, printre care Comisia și statele membre ale UE. În Tanzania, fusese lansat un dialog la nivel înalt pe tema corupției, în cadrul Parteneriatului pentru sprijin bugetar general.

36. În Bangladesh, unde corupția a fost descrisă Curții de către un donator important ca fiind "flagrantă", au fost create două fonduri fiduciare – unul de către guvernul acestei țări (Fondul fiduciar din Bangladesh pentru combaterea schimbărilor climatice), celălalt de către donatorii internaționali, printre care se numără și UE, cu scopul de a limita riscurile fiduciare (Fondul din Bangladesh pentru flexibilitatea climatică). În Indonezia, majoritatea donatorilor, printre care și UE, au optat să nu participe la Fondul fiduciar din Indonezia pentru combaterea schimbărilor climatice, motivul invocat fiind insuficiența mecanismelor instituite pentru guvernanță.

37. Cu toate acestea, în Bangladesh și în Indonezia nu a fost inițiat un dialog instituționalizat similar cu demersurile care există în Uganda și în Tanzania și nici Comisia nu a venit cu vreo propunere în această direcție. Donatorii implantați în aceste țări trebuie să își intensifice coordonarea pe tema combaterii corupției [38].

38. Voința guvernelor naționale de a juca un rol important în sprijinirea coordonării dintre donatori și a diviziunii muncii între aceștia are o influență puternică asupra eficacității ajutorului acordat. Imaginea obținută pentru cele patru țări vizitate este una eterogenă:

(a) Guvernul din Bangladesh ia parte în mod activ la grupurile formate din partenerii pentru dezvoltare, precum și la grupurile de lucru subsidiare din cadrul acestora. Bangladesh a fost, pe plan mondial, prima țară care a publicat o strategie comună de cooperare ca reacție la Declarația de la Paris și la Agenda pentru acțiune de la Accra, acestea contribuind la garantarea unei mai bune complementarități între programele donatorilor [39].

(b) Guvernele respective ale Ugandei și Tanzaniei participă la grupurile comune tematice de lucru în care sunt reuniți partenerii pentru dezvoltare, cu toate că anumite ministere preferă să păstreze contacte bilaterale, astfel încât să folosească în avantajul lor potențialele diferențe de opinie dintre acești parteneri.

(c) În Indonezia, responsabilitatea pentru coordonarea din domeniul combaterii schimbărilor climatice este partajată între mai multe organisme [40], consecința fiind că nu este clar cui îi aparține obligația de a răspunde de această coordonare.

39. Existența unei strategii naționale unice și clare în materie de combatere a schimbărilor climatice ar avea puterea de a impulsiona asumarea responsabilității la nivel național și de a facilita coordonarea dintre donatori. Bangladesh constituie un exemplu de bună practică, în timp ce Indonezia dispune de mai multe strategii și politici care susțin a fi cele oficiale. Cu toate acestea, simpla existență a unei strategii nu este suficientă pentru a garanta obținerea unor rezultate mai bune [41]. Curtea a constatat, în toate cele patru țări vizitate, că lipsa unei prioritizări la nivelul guvernului a fragilizat strategiile și planurile de acțiune în materie de combatere a schimbărilor climatice.

COMISIA șI STATELE MEMBRE NU AU CONVENIT ASUPRA MODALITĂțII DE INTENSIFICARE A FINANțĂRII ACORDATE PE TERMEN LUNG PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE

40. După Acordul de la Copenhaga, Comisia și-a intensificat eforturile în vederea majorării cuantumului total al finanțării pe care o acordă UE și statele membre ale acesteia pentru combaterea schimbărilor climatice, identificând potențiale surse inovatoare astfel încât să se poată îndeplini angajamentul asumat pentru 2020 (a se vedea punctele 5 și 11) [42]:

veniturile realizate în urma licitațiilor organizate în cadrul schemei UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU ETS);

stabilirea unor prețuri pentru emisiile de dioxid de carbon în domeniul transporturilor aeriene și maritime internaționale;

un nou mecanism privind piața carbonului;

o taxă impusă sectorului financiar și

accesul la finanțare pentru combaterea schimbărilor climatice prin intermediul unor bănci de dezvoltare multilaterale și de alt tip.

41. Comisia a lansat un număr de inițiative, coordonate cu statele membre, care sunt menite să valorifice aceste potențiale surse inovatoare de finanțare și care au înregistrat mai mult sau mai puțin succes (a se vedea anexa V), însă rămân în continuare aspecte semnificative de soluționat:

(a) Se preconizează că finanțarea din surse private va constitui sursa cea mai importantă a fondurilor care se vor pune la dispoziție pentru combaterea schimbărilor climatice în vederea îndeplinirii angajamentelor asumate în cadrul Acordului de la Copenhaga. Cu toate acestea, nu s-a ajuns la un acord, pe plan mondial, cu privire la care anume dintre fondurile cheltuite în acest domeniu vor putea fi considerate ca finanțare din surse private [43]. În pofida multiplelor concluzii adoptate de Consiliu [44] și a unui număr de inițiative ale Comisiei [45], aceasta din urmă și statele membre nu au adoptat o poziție comună.

(b) În pofida angajamentului luat de Consiliu de a "identifica o modalitate de intensificare a finanțării combaterii schimbărilor climatice în perioada 2013-2020" [46], Comisia nu a propus încă o foaie de parcurs în acest sens. Nu s-a luat o decizie cu privire la cuantumul finanțării care s-ar putea utiliza pentru țările în curs de dezvoltare și cu privire la valoarea pe care o vor avea contribuțiile diferitelor state membre.

NU EXISTĂ ÎNCĂ UN SISTEM EFICACE DE MONITORIZARE, DE RAPORTARE șI DE VERIFICARE

42. Un sistem eficace de monitorizare, de raportare și de verificare ar putea ameliora eficacitatea utilizării fondurilor din surse publice și private. O raportare de bună calitate are o importanță crucială pentru instaurarea unei atmosfere de încredere între țările donatoare și țările beneficiare, prin consolidarea obligației de a răspunde de gestiune și prin sporirea credibilității și a transparenței.

43. Intrarea în vigoare, în iunie 2013, a mecanismului [47] de monitorizare și de raportare a emisiilor de gaze cu efect de seră a survenit la scurt timp după adoptarea cadrului de raportare bienală al CCONUSC, în februarie 2013 [48]. Acest mecanism de monitorizare și de raportare merge mai departe decât cadrul de raportare al CCONUSC, deoarece impune statelor membre să raporteze cu privire la modul în care veniturile generate în cadrul schemei de comercializare a certificatelor de emisii sunt utilizate în scopul finanțării combaterii schimbărilor climatice, precum și cu privire la totalitatea finanțării din surse publice (deci nu private) care este furnizată țărilor în curs de dezvoltare pentru combaterea schimbărilor climatice.

44. Cu toate acestea, deși s-a convenit cu privire la anumite formate comune de raportare, nu același lucru se poate spune despre standarde și definiții, în cazul cărora nu s-a ajuns la un numitor comun. În consecință, nici acest nou mecanism nu reușește să asigure o comparabilitate suficientă a datelor. În special, printre problemele care nu au fost încă soluționate se numără divergențele existente între definițiile naționale a ceea ce constituie finanțare "nouă și suplimentară", aplicarea "markerilor Rio" și distincția între promisiunile de finanțare și plățile efective – toate aceste probleme având capacitatea de a compromite măsura în care este intensificată finanțarea acordată pe plan internațional pentru combaterea schimbărilor climatice.

FINANțARE "NOUĂ șI SUPLIMENTARĂ"

45. Acordul de la Copenhaga din 2009 a pus accentul pe necesitatea de a se dispune de resurse "noi și suplimentare", însă nu s-a oferit o definiție a ceea ce constituie "nou și suplimentar". Parlamentul European a solicitat ca resursele cu care contribuie UE la adaptarea la efectele schimbărilor climatice și la atenuarea acestora să vină în completarea obiectivului de 0,7 % pentru asistența oficială pentru dezvoltare [49]. Până în prezent, nu s-a convenit asupra unei definiții cu privire la ceea ce constituie finanțare "nouă și suplimentară", iar donatorii (inclusiv diferitele state membre) au aplicat propriile abordări [50].

46. În iunie 2010, Comisia a propus o abordare comună privind definiția finanțării "suplimentare". Unele state membre s-au opus însă acestui demers. Un sondaj efectuat de Comisie în 2011 în rândul statelor membre a relevat diversitatea definițiilor utilizate. Curtea poate confirma că, în cazul a patru state membre pe care le-a examinat [51], s-au aplicat abordări foarte divergente pentru ceea ce se consideră "nou și suplimentar" (a se vedea anexa VI).

47. Anumite contribuții substanțiale la inițiativa de finanțare inițială rapidă pe care le-au raportat statele membre includ angajamente care fuseseră deja asumate anterior [52]. În viziunea unora dintre statele membre (de exemplu, Belgia, Spania și Suedia), finanțarea furnizată Fondului global pentru mediu (GEF) face parte din angajamentele pe care și le-au asumat pentru inițiativa de finanțare inițială rapidă, în timp ce alte state membre (precum Franța, Finlanda și Regatul Unit) nu înglobează decât parțial această finanțare, iar Danemarca și Germania nu o înglobează deloc în angajamentele pentru inițiativa de finanțare inițială rapidă [53].

MARKERII RIO

48. Combaterea schimbărilor climatice reprezintă de obicei un element care este integrat în programe de ajutor ce abordează și alte obiective de dezvoltare [54]. Identificarea programelor care au implicații pentru combaterea schimbărilor climatice presupune o anumită marjă de apreciere: metoda acceptată pe scara cea mai largă pentru identificarea cheltuielilor cu impact asupra combaterii schimbărilor climatice o reprezintă metodologia Comitetului de asistență pentru dezvoltare din cadrul OCDE (OCDE-DAC) bazată pe "markerii Rio" [55].

49. Cu toate că fondurile furnizate pentru finanțarea inițială rapidă din partea Uniunii Europene sunt acordate aproape în totalitate de statele membre, care au obligația de a aplica "markerii Rio" în rapoartele pe care le transmit către OCDE-DAC [56], Comisia și statele membre nu au convenit asupra unui ansamblu comun de parametri cu ajutorul cărora să cuantifice componenta care corespunde combaterii schimbărilor climatice în cadrul programelor care au fost deja clasificate în funcție de "markerii Rio". Drept rezultat, Comisia aplică propria sa clasificare a "markerilor Rio", însă deține puține informații privind practicile pe care le aplică statele membre, deci nu poate avea siguranța că datele raportate sunt comparabile și că totalurile pot fi reconciliate.

ANGAJAMENTE, PROMISIUNI șI PLĂțI EFECTIVE

50. Acordul de la Copenhaga nu a precizat care trebuie să fie semnificația efectivă a angajamentelor donatorilor de a contribui cu fonduri pentru combaterea schimbărilor climatice. În consecință, sumele pe care donatorii (printre care se numără și statele membre) le raportează ca reprezentând contribuția lor la finanțarea inițială rapidă se bazează mai degrabă pe promisiunile pe care le-au făcut (alocări) decât pe plățile efective de numerar (transferurile efective de fonduri). Această problemă nu se limitează doar la UE [57]. Multe dintre fondurile multilaterale specializate prin care Comisia și statele membre canalizează finanțarea pentru combaterea schimbărilor climatice nu raportează într-un mod consecvent cu privire la transferul efectiv de fonduri. OCDE a semnalat, în mai 2013, incertitudinile care există cu privire la semnificația termenului de "a mobiliza" în contextul finanțării acordate pe plan internațional pentru combaterea schimbărilor climatice, precum și implicațiile pe care aceste incertitudini le pot avea asupra climatului de încredere și a transparenței [58].

51. Pentru finanțarea inițială rapidă, Curtea estimează, pe baza analizei pe care a realizat-o, că, până la jumătatea anului 2013, Comisia angajase 155 de milioane de euro și plătise 38 de milioane de euro.

NU ESTE CLAR GRADUL ÎN CARE A FOST ÎNDEPLINIT ANGAJAMENTUL PRIVIND CONTRIBUțIA LA FINANțAREA INIțIALĂ RAPIDĂ

52. Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia au raportat anual către CCONUSC care a fost contribuția lor la inițiativa de finanțare inițială rapidă în fiecare dintre cei trei ani de existență a acesteia. Sarcina compilării datelor a revenit Comisiei, aceste date incluzând atât contribuția Comisiei, cât și contribuțiile statelor membre. Fiecare raport anual a fost apoi adoptat de Consiliu și transmis în comun de Președinția UE și de Comisie către CCONUSC.

53. Ultimul raport [59], transmis către CCONUSC la 29 mai 2013, afirmă că UE și statele membre ale acesteia au mobilizat 7,34 miliarde de euro în perioada 2010-2012. Această sumă depășește angajamentul de 7,2 miliarde de euro asumat în mod colectiv de UE și de statele membre ale acesteia în 2009 (a se vedea figura 3). Consiliul a concluzionat că a fost atins angajamentul asumat în mod colectiv.

54. Curtea nu a putut pune de acord suma raportată de 7,34 miliarde de euro cu datele din "lista intervențiilor"59. Conform estimării Curții, suma totală a intervențiilor s-a ridicat la aproximativ 5,48 miliarde de euro, rezultând o diferență de 1,86 miliarde de euro (25 % din totalul raportat). Comisia nu a verificat exactitatea datelor puse la dispoziție de statele membre și se află în imposibilitatea de a explica această diferență.

55. Date fiind aceste diferențe și lipsa unor definiții și a unor metode comune pentru identificarea sumelor care au fost cheltuite în scopul combaterii schimbărilor climatice, nu este clar gradul în care UE și statele membre ale acesteia și-au îndeplinit angajamentul privind contribuția la finanțarea inițială rapidă.

FIGURA 3

ANGAJAMENTELE PRIVIND CONTRIBUțIA LA FINANțAREA INIțIALĂ RAPIDĂ, PE DONATORI

(în milioane de euro [60])

+++++ TIFF +++++

Sursa: http://climateanalytics.org/sites/default/files/attachments/news/20101005_FastStartFinance_update.pdf

COMISIA șI STATELE MEMBRE NU AU ACțIONAT ÎN MOD SOLIDAR PENTRU A REDUCE FRAGMENTAREA CARE CARACTERIZEAZĂ FONDURILE PRIN CARE SE FURNIZEAZĂ FINANțARE PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE

56. În ultimii ani, s-a înregistrat apariția, pe plan mondial, a unei multitudini de fonduri cu implicații pentru combaterea schimbărilor climatice. Această proliferare a mecanismelor de finanțare are efectul de a crea un sistem extraordinar de fragmentat, care atrage o serie de provocări importante la nivelul coordonării, al implicării factorilor locali și al răspunderii de gestiune.

57. Programul Organizației Națiunilor Unite pentru Dezvoltare (PNUD) a estimat că există peste 50 de fonduri publice internaționale, 45 de piețe ale carbonului și 6000 de fonduri de capital privat (fonduri de investiții în societăți necotate) care furnizează finanțare pentru combaterea schimbărilor climatice [61], fiecare cu propria structură de guvernanță. Așa cum a remarcat Banca Mondială, fragmentarea de acest gen riscă să reducă eficacitatea la nivel mondial a finanțării combaterii schimbărilor climatice [62]. Declarația de la Paris afirmă [63] că donatorii ar trebui să urmărească aplicarea unor proceduri comune și simplificate astfel încât să se evite duplicarea eforturilor și să se reducă costurile tranzacțiilor, iar Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE) a avertizat că ar fi indicat să se furnizeze o definire mai clară a rolurilor care le revin diferitelor fonduri multilaterale, să se asigure o mai bună coordonare sau să se procedeze la consolidarea unora dintre fonduri [64].

58. Comisia și statele membre fac apel atât la canale bilaterale, cât și la canale multilaterale pentru a furniza finanțare pentru combaterea schimbărilor climatice. În 2010, au fost utilizate nu mai puțin de 22 de canale multilaterale [65].

59. La elaborarea propriilor programe, Comisia nu a acordat un statut prioritar reducerii fragmentării care caracterizează fondurile pentru finanțarea combaterii schimbărilor climatice și nici nu a supus această problemă unei discuții cu statele membre.

60. Comisia a propus crearea Alianței mondiale împotriva schimbărilor climatice (AMSC), care să reprezinte "răspunsul UE la dimensiunea care corespunde dezvoltării în cadrul combaterii schimbărilor climatice" [66]. Consiliul și-a dat aprobarea pentru această propunere în noiembrie 2007, dar a remarcat că este necesară o "utilizare optimă" a mecanismelor deja existente la nivelul UE și la nivel mondial și a subliniat natura "strict complementară" a AMSC cu procesele și cadrele care se află deja în curs de desfășurare [67]. Doar cinci dintre statele membre au acordat contribuții (în mare parte modeste) către AMSC [68] și, în pofida mai multor tentative de a încuraja o participare mai amplă, Comisia nu a reușit să obțină o bază mai largă de sprijin din partea statelor UE pentru inițiativa sa emblematică.

61. AMSC nu a fost integrat nici în activitățile desfășurate de statele membre, nici în programarea pe care o realizează Comisia. Aceasta nu a reușit să convingă statele membre de valoarea adăugată pe care ar aduce-o inițiativa. Statele membre au dat dovadă de inconsecvență, fiind de acord în primă fază cu propunerea Comisiei de a lansa AMSC, dar arătându-se ulterior reticente față de sprijinirea activă a inițiativei. Această lipsă de consecvență a contribuit în egală măsură la decalajul considerabil dintre ambițiile inițiale și realizările efective ale AMSC.

62. Înființarea AMSC în 2007-2008 a premers atât concluziilor adoptate în 2009 de Comisia pentru schimbările climatice și dezvoltare, conform cărora nu ar trebui să mai fie create alte fonduri verticale în scopul adaptării la schimbările climatice, cât și acordului la care a ajuns COP 16 în 2010 la Cancún de a înființa Fondul verde pentru climă. Cu toate acestea, Comisia nu a încercat să reevalueze necesitatea de a menține AMSC în raport cu aceste evoluții. În plus, statele membre au dat și ele dovadă de reticență în ceea ce privește fuzionarea sau desființarea fondurilor lor naționale pentru combaterea schimbărilor climatice sau obținerea unei sinergii mai mari între aceste fonduri, ca modalitate de reducere a costurilor tranzacțiilor sau a sarcinii administrative pentru țările în curs de dezvoltare.

63. Fondul verde pentru climă a fost creat cu scopul de a contribui la atingerea obiectivelor Acordului de la Copenhaga, urmărind să majoreze, până în 2020, finanțarea acordată anual pe plan internațional pentru combaterea schimbărilor climatice până la suma de 100 de miliarde de dolari americani. Lansarea fondului a fost pregătită de un comitet de tranziție. Anumite state membre au furnizat contribuții în comun (de exemplu, Danemarca și Țările de Jos); Comisia și alte state membre (de exemplu, Germania și Regatul Unit) au contribuit separat. Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia nu au acționat în mod solidar.

64. Responsabilitatea pentru deciziile de finanțare, inclusiv pentru modalitățile de furnizare a ajutorului, revine Consiliului de administrație al Fondului verde pentru climă. Atunci când s-a ajuns la un acord, în mai 2012, cu privire la reprezentanții țărilor dezvoltate care urmau să fie numiți în acest consiliu, șapte din cele 12 locuri au fost alocate unor state membre ale UE. Deși Consiliul și-a exprimat sprijinul pentru alocarea unui loc Comisiei ca reprezentant al Uniunii Europene [69], statele membre nu au fost de acord să se procedeze astfel [70]. Comisia este negociatorul principal al Uniunii Europene la conferințele părților (COP) și, conform tratatului și Consensului european privind dezvoltarea, are rolul de promotor al coordonării finanțării în acest domeniu, însă este absentă de la masa celor care au putere de decizie cu privire la cel mai mare fond conceput să abordeze problema schimbărilor climatice.

CONCLUZII șI RECOMANDĂRI

65. Curtea concluzionează că gestionarea de către Comisie a cheltuielilor de la bugetul UE și de la FED efectuate pentru combaterea schimbărilor climatice a fost adecvată. Totuși, pentru a se maximiza impactul pe care îl are UE pe plan internațional, este necesar să se amelioreze considerabil coordonarea dintre Comisie și statele membre pe tema finanțării acordate țărilor în curs de dezvoltare pentru combaterea schimbărilor climatice.

66. Comisia a avut o performanță bună în ceea ce privește modul în care a gestionat ajutorul acordat pentru combaterea schimbărilor climatice și finanțat de la bugetul UE și de la FED. În concordanță cu angajamentele politice, Comisia a majorat în mod constant, din 2007, fondurile cheltuite în legătură cu combaterea schimbărilor climatice și intenționează să intensifice substanțial finanțarea furnizată în acest scop în perioada 2014-2020 (a se vedea punctele 18-20). A pus accentul pe o serie de priorități adecvate de pe plan mondial și și-a adaptat programele în funcție de circumstanțele specifice ale diferitelor țări partenere (a se vedea punctele 21-25).

67. Coordonarea dintre Comisie și statele membre în ceea ce privește acordarea către țările în curs de dezvoltare a finanțării pentru combaterea schimbărilor climatice nu este adecvată. Comisia nu și-a exercitat în mod suficient rolul de lider în anumite domenii, iar statele membre nu s-au arătat suficient de receptive la unele dintre inițiativele acesteia. În pofida anumitor îmbunătățiri constatate în coordonarea dintre Comisie și statele membre în decursul perioadei care a făcut obiectul examinării, sunt necesare eforturi suplimentare considerabile pentru a asigura complementaritatea dintre programele de țară implementate de UE și cele derulate de statele membre, precum și pentru a preveni și a combate corupția (a se vedea punctele 28-39). În cazul unui număr de probleme importante, nu au fost convenite poziții și practici comune. Comisia și statele membre nu au ajuns la un acord privind modalitățile prin care să își îndeplinească angajamentele asumate în ceea ce privește intensificarea, până în 2020, a finanțării acordate combaterii schimbărilor climatice; nu există o definiție comună a ceea ce constituie finanțare "nouă și suplimentară" pentru combaterea schimbărilor climatice sau a ceea ce constituie finanțare din surse private; și nu există o abordare uniformă în ceea ce privește aplicarea "markerilor Rio" pentru identificarea programelor destinate combaterii schimbărilor climatice (a se vedea punctele 40 și 41).

68. Nu a fost încă instituit un sistem de raportare solid care să furnizeze informații exhaustive și fiabile în legătură cu fondurile cheltuite de Comisie și de statele membre pentru combaterea schimbărilor climatice și cu ajutorul căruia să se monitorizeze măsura în care sunt respectate angajamentele care au fost asumate în materie de finanțare a combaterii schimbărilor climatice (a se vedea punctele 42-51), iar gradul în care a fost îndeplinit angajamentul privind contribuția la finanțarea inițială rapidă nu este clar (a se vedea punctele 52-55). Nu s-a făcut nicio încercare de a se reduce proliferarea fondurilor prin care se finanțează combaterea schimbărilor climatice, proliferare care antrenează existența unor riscuri serioase de ineficiență, de incertitudini privind cui îi revine răspunderea de gestiune și de fragmentare a ajutorului (a se vedea punctele 56-64).

69. Curtea formulează următoarele recomandări:

RECOMANDAREA 1

Comisia ar trebui să propună în atenția Consiliului o foaie de parcurs pentru intensificarea finanțării combaterii schimbărilor climatice în vederea atingerii țintei stabilite pentru 2020 în cadrul Acordului de la Copenhaga, precum și o definiție a ceea ce constituie finanțarea din surse private.

RECOMANDAREA 2

În vederea sporirii transparenței și a consolidării obligației de a răspunde de gestiunea finanțării acordate de UE pentru combaterea schimbărilor climatice, Comisia și statele membre ar trebui să convină, în cadrul furnizat de Regulamentul privind mecanismul de monitorizare, asupra unor standarde comune de monitorizare, de raportare și de verificare, în special în ceea ce privește definiția a ceea ce constituie finanțare "nouă și suplimentară", aplicarea "markerilor Rio" și raportarea cu privire la fondurile vărsate efectiv.

RECOMANDAREA 3

Comisia și SEAE ar trebui să raporteze cu privire la măsura în care este îndeplinită ținta pe care și-a stabilit-o UE de a direcționa, în perioada 2014-2020, în contextul ajutorului pentru dezvoltare, 20 % din totalul cheltuielilor finanțate de bugetul UE și de FED către acțiunile de combatere a schimbărilor climatice, specificând sumele care au fost angajate și sumele care au fost plătite efectiv.

RECOMANDAREA 4

Comisia ar trebui să solicite efectuarea unei evaluări independente a Alianței mondiale împotriva schimbărilor climatice, evaluare care să analizeze, printre altele, motivele pentru care cea mai mare parte a statelor membre au ales să nu participe la cofinanțarea acesteia.

RECOMANDAREA 5

Comisia și statele membre ar trebui să își intensifice cooperarea în vederea punerii în aplicare, în domeniul finanțării combaterii schimbărilor climatice, a Codului de conduită al UE privind complementaritatea și diviziunea muncii, în special în ceea ce privește schimbul de informații privind alocările pe țări, programarea în comun și prevenirea și combaterea corupției în acest domeniu.

Prezentul raport a fost adoptat de Camera III, condusă de domnul Karel PINXTEN, membru al Curții de Conturi, la Luxemburg, în ședința sa din 10 decembrie 2013.

Pentru Curtea de Conturi

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Președinte

[1] CCONUSC, Climate Change: Impacts, vulnerabilities and adaptation in developing countries (Schimbările climatice: impacturile, punctele vulnerabile și adaptarea în țările în curs de dezvoltare), 2007, p. 42.

[2] COM(2003) 85 final din 11 martie 2003.

[3] Council Conclusions No 15164/04 of 24 November 2004 on Climate Change in the Context of Development Cooperation (Concluziile nr. 15164/04 ale Consiliului din 24 noiembrie 2004 privind schimbările climatice în contextul cooperării pentru dezvoltare) (http://consilium.europa.eu).

[4] COM(2009) 84 final din 23 februarie 2009.

[5] COM(2011) 637 final din 13 octombrie 2011.

[6] http://eeas.europa.eu/environment/docs/2011_joint_paper_euclimate_diplomacy_en.pdf

[7] http://consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/ docs/pressdata/EN/foraff/137587.pdf

[8] Articolul 210 alineatul (1): "Pentru a favoriza complementaritatea și eficacitatea acțiunilor lor, Uniunea și statele membre își coordonează politicile în domeniul cooperării pentru dezvoltare și se pun de acord cu privire la programele de asistență, inclusiv în cadrul organizațiilor internaționale și al conferințelor internaționale. Acestea pot întreprinde acțiuni comune. Statele membre contribuie, în cazul în care este necesar, la punerea în aplicare a programelor Uniunii de asistență." Articolul 210 alineatul (2): "Comisia poate adopta orice inițiativă utilă pentru promovarea coordonării menționate la alineatul (1)."

[9] Consiliul de Miniștri din 15 mai 2007, documentul nr. 9558/07.

[10] SEC(2011) 487 final din 8 aprilie 2011, p. 18. (http://ec.europa.eu/economy_finance/articles/financial_operations/pdf/sec_2011_487_final_en.pdf).

[11] În principal, Programul tematic pentru mediu și gestionarea durabilă a resurselor naturale, inclusiv energia, și Programul tematic pentru securitate alimentară.

[12] Punctul 10 din Concluziile Consiliului European din 7- 8 februarie 2013 privind cadrul financiar multianual 2014-2020 (EUCO 37/13): "[…] Obiectivele legate de acțiunea împotriva schimbărilor climatice vor reprezenta cel puțin 20 % din cheltuielile Uniunii în perioada 2014-2020 […]".

[13] COM(2011) 840 final din 7 decembrie 2011.

[14] Instructions for the programming of the 11th EDF and the DCI 2014-2020 (Instrucțiuni privind programarea celui de Al unsprezecelea FED și a ICD 2014-2020), publicate de SEAE și de Comisia Europeană la 15 mai 2012 (a se vedea nota de subsol 2 de la p. 3).

[15] Indonezia reprezintă una dintre cele 19 economii emergente care vor intra sub incidența Instrumentului de parteneriat recent creat, astfel încât, din 2014, ea nu va mai fi eligibilă pentru a primi ajutor bilateral în cadrul ICD.

[16] Profiluri de mediu ale țărilor (Country Environmental Profiles) și profiluri de mediu ale regiunilor (Regional Environmental Profiles).

[17] Au fost adoptate linii directoare pentru integrarea în cadrul ajutorului pentru dezvoltare a aspectelor de mediu și a celor legate de combaterea schimbărilor climatice. Au fost emise, de asemenea, linii directoare pentru opt sectoare de intervenție: sănătate, infrastructură, agricultură și dezvoltare rurală, alimentarea cu energie electrică, educație, alimentarea cu apă și salubritate, comerț și investiții și gestionarea deșeurilor solide.

[18] http://unfccc.int/cooperation_support/financial_mechanism/fast_start_finance/items/5646.php

[19] Concluziile nr. 15265/1/09 REV1 ale Consiliului din 1 decembrie 2009, Concluziile nr. 9437/1/10 REV1 ale Consiliului din 12 mai 2010, Concluziile nr. 14957/10 ale Consiliului din 14 octombrie 2010 și Concluziile nr. 15353/11 ale Consiliului din 10 octombrie 2011 (http://consilium.europa.eu).

[20] Datele disponibile la nivelul Comisiei nu fac posibilă determinarea proporției care le revine țărilor cel mai puțin dezvoltate, statelor insulare mici în curs de dezvoltare și țărilor din Africa în cadrul programelor regionale.

[21] A se vedea anexa IV.

[22] În China, în Ucraina și în programarea regională pentru Asia.

[23] În Bangladesh, Bolivia, Brazilia, Etiopia, Guyana, Indonezia, Mali, Maroc și Uganda.

[24] Indonezia, Bolivia, China, Ucraina și Maroc.

[25] Bangladesh, Etiopia, Indonezia, Mauritius, Nicaragua, Tanzania, Ucraina și Uganda și regiunile Africa de Est și Asia.

[26] A se vedea, de exemplu, Concluziile Consiliului din 14.10.2010 [Pregătirea celei de a 16-a sesiuni a Conferinței părților (COP 16) la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (CCONUSC) și a celei de a 6-a sesiuni a Reuniunii părților la Protocolul de la Kyoto (Cancún, 29 noiembrie – 10 decembrie 2010)].

[27] A se vedea EU Code of Conduct on Complementarity and the Division of Labour in Development Policy (Codul de conduită al UE privind complementaritatea și diviziunea muncii în cadrul politicii de dezvoltare) http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/07/st09/st09558.en07.pdf A se vedea, de asemenea, Concluziile Consiliului privind cea de a 3166-a reuniune a Consiliului Afaceri Externe din 14 mai 2012.

[28] Anexa 5 la SEC(2011) 502 final din 19 aprilie 2011.

[29] Printre aceste motive, se pot enumera: slaba capacitate a țării partenere sau lipsa de interes din partea acesteia; lipsa unor norme corespunzătoare referitoare la guvernanță; existența unor circumstanțe complexe în țara respectivă; existența altor mecanisme de coordonare; lipsa de sincronizare dintre agendele sau ciclurile de programare ale diverșilor donatori; lipsa de transparență din partea anumitor donatori; interese bilaterale puternice; și, în unele cazuri, predominanța clară a Uniunii Europene ca donator principal.

[30] http://www.oecd.org/dac/peer-reviews/50155818.pdf (p. 22).

[31] Deutsche Gesellschaft für Technische Zusammenarbeit.

[32] De exemplu, în Uganda, Banca Mondială intenționează să finanțeze un nou program de alimentare cu apă și acces la instalații sanitare, cu toate că există deja un program care este cofinanțat de alți donatori, printre care UE, care funcționează bine.

[33] Concluziile nr. 16773/11 ale Consiliului din 14 noiembrie 2011.

[34] Potrivit delegației UE, în jur de 50 de donatori sunt implantați în această țară.

[35] De exemplu, în timp ce asistența oficială pentru dezvoltare furnizată în 2009-2010 de UE în Indonezia s-a ridicat în medie la 109 milioane de dolari americani, Japonia a oferit 1505 milioane de dolari americani, Franța, 326 de milioane de dolari americani, SUA, 269 de milioane de dolari, iar Germania, 172 de milioane de dolari americani. (Sursa: http://www.oecd.org/dac/stats/IDN.gif).

[36] Transparency International, Global Corruption Report:Climate Change (Raportul privind corupția pe plan mondial: combaterea schimbărilor climatice) (2011).

[37] Potrivit Indicelui de percepție a corupției publicat de organizația Transparency International, toate aceste patru țări ocupă locuri în partea de jos a clasamentului care reunește 176 de țări și teritorii: Tanzania (102); Indonezia (118); Uganda (130) și Bangladesh (144) (Sursa: http://cpi.transparency.org/cpi2012/results/).

[38] Curtea a atras atenția în repetate rânduri, anterior, asupra necesității Comisiei de a acorda mai multă atenție riscurilor pe care le prezintă corupția în ajutorul extern. A se vedea, de exemplu, Raportul special nr. 11/2010 "Gestiunea sprijinului bugetar general, asigurată de Comisie, în țările ACP și în țările din Asia și din America Latină" și Raportul special nr. 4/2013 "Cooperarea Uniunii Europene cu Egiptul în domeniul guvernanței" (http://eca.europa.eu).

[39] Strategia comună de cooperare a fost însă suspendată în 2011 ca urmare a acuzațiilor de corupție în legătură cu un program major finanțat de Banca Mondială.

[40] Cum ar fi Bappenas (Ministerul planificării naționale în materie de dezvoltare), Consiliul național pentru schimbările climatice sau Grupul operativ pentru reducerea emisiilor cauzate de despăduriri și de degradarea pădurilor în țările în curs de dezvoltare (Grupul operativ REDD).

[41] De exemplu, Indonezia a produs, din 2007, mai multe planuri de acțiune și foi de parcurs naționale privind combaterea schimbărilor climatice, dar acestea nu facilitează coordonarea dintre donatori.

[42] SEC(2010) 409 final din 1 aprilie 2010 și SEC(2011) 487 final din 8 aprilie 2011.

[43] OCDE, Comparing Definitions and Methods to Estimate Mobilised Climate Finance (Comparație între definițiile și metodele utilizate pentru estimarea finanțării mobilizate pentru combaterea schimbărilor climatice), mai 2013.

[44] A se vedea Concluziile Consiliului privind cea de a 3167-a reuniune a Consiliului Afaceri Economice și Financiare din 15 mai 2012 sau Concluziile Consiliului privind cea de a 3198-a reuniune a Consiliului Afaceri Economice și Financiare din 13 noiembrie 2012.

[45] În august 2011, Comisia a lansat un chestionar adresat statelor membre cu privire la definiția finanțării din surse private a combaterii schimbărilor climatice și la rolul acesteia, dar mai puțin de jumătate dintre statele membre (plus BEI) au răspuns. Această temă face obiectul unor discuții aflate în curs la nivelul grupului de lucru și la nivelul grupurilor de experți din cadrul Consiliului. În ciuda unor progrese realizate grație schimbului de lecții învățate între statele membre din experiența referitoare la mobilizarea finanțării private, încă nu s-a ajuns la un acord în acest sens.

[46] Comunicatul de presă privind cea de a 3088-a reuniune a Consiliului Afaceri Economice și Financiare din 17 mai 2011 și Concluziile Consiliului cu privire la schimbările climatice adoptate în cadrul celei de a 3115-a reuniune a Consiliului Afaceri Economice și Financiare din 4 octombrie 2011.

[47] Regulamentul (UE) nr. 525/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 mai 2013 privind un mecanism de monitorizare și de raportare a emisiilor de gaze cu efect de seră, precum și de raportare, la nivel național și al Uniunii, a altor informații relevante pentru schimbările climatice și de abrogare a Deciziei nr. 280/2004/CE (JO L 165, 18.6.2013, p. 13).

[48] http://unfccc.int/resource/docs/2012/cop18/eng/ 08a03.pdf

[49] Rezoluția Parlamentului European referitoare la Conferința privind schimbările climatice de la Durban, P7_TA(2011)0504 ( 16.11.2011).

[50] EU Accountability Report 2011 on Financing for Development:Review of progress of the EU and its Member States (Raportul privind răspunderea UE privind finanțarea pentru dezvoltare: Examinarea progreselor Uniunii Europene și ale statelor membre), p. 44 (http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=SEC:2011:0500:FIN:EN:PDF). A se vedea, de asemenea, Raportul OCDE Development Perspectives for a Post-2012 Climate Financing Architecture (Perspectivele pentru dezvoltare pentru o arhitectură post-2012 a finanțării combaterii schimbărilor climatice), p. 8.

[51] Germania, Franța, Italia și Regatul Unit. Curtea a selectat aceste patru state membre luând drept criteriu sumele mai mari cu care au contribuit acestea la finanțarea inițială rapidă din partea UE.

[52] De exemplu, lista programelor sprijinite cu finanțare inițială rapidă din partea UE include contribuții pe care le acordă statele membre Fondului pentru tehnologii curate, Programului-pilot pentru flexibilitatea climatică sau Fondului global pentru mediu. Rapoartele administratorilor de active ale acestor fonduri nu reflectă însă aceste majorări.

[53] J. Brown, M. Stadelmann, L. Hörnlein, Fast-start finance to address climate change: what we know at the mid-point, Overseas Development Institute, 2011.

[54] Cum ar fi agricultura, energia sau educația.

[55] Din 2007, "markerii Rio" au devenit obligatorii pentru membrii OCDE-DAC, ceea ce le conferă statutul de metodologie acceptată pe scara cea mai largă.

[56] 14 state membre nu sunt membre ale OCDE-DAC: Bulgaria, Republica Cehă, Estonia, Croația, Cipru, Letonia, Lituania, Luxemburg, Ungaria, Malta, Polonia, România, Slovenia și Slovacia.

[57] În perioada 2003-2011, valoarea totală, la nivel mondial, a fondurilor care au fost angajate, care au fost aprobate pentru plată și care au fost plătite efectiv către fondurile mondiale pentru combaterea schimbărilor climatice a fost de 30,88 miliarde de dolari americani, de 9,34 miliarde de dolari americani și, respectiv, de 1,92 miliarde de dolari americani. Sursa: The Atlas of Climate Change, Dow & Downing, 2011. Cifrele sunt preluate de pe site-ul www.ClimateFundsUpdate.org

[58] "Lipsa de claritate în legătură cu ce înseamnă "a mobiliza" fonduri pentru combaterea schimbărilor climatice și în legătură cu ce ar putea constitui orientări adecvate pentru măsurare, raportare și verificare are implicații politice importante în contextul CCONUSC, întrucât această claritate este necesară pentru a construi un climat de încredere și pentru a consolida transparența, precum și pentru a spori responsabilitatea reciprocă". OECD Climate Change Expert Group Paper No 2013(2) [Documentul nr. 2013(2) al Grupului de experți pentru schimbările climatice din cadrul OCDE], mai 2013.

[59] Fiecare dintre aceste rapoarte se fundamentează pe date agregate și conține o anexă în care figurează o listă detaliată a acțiunilor individuale ("lista intervențiilor") pentru care Comisia și statele membre au acordat sprijin. Lista intervențiilor nu precizează însă suma care a fost acordată diferitelor acțiuni. (http://ec.europa.eu/clima/policies/finance/international/faststart/documentation_en.htm)

[60] Angajamentele asumate de țările dezvoltate s-au cifrat la 31,2 miliarde de dolari americani. Suma aceasta a fost calculată în euro pe baza cursului valutar de schimb care a fost utilizat de UE și de statele membre pentru a converti angajamentul lor în cuantum de 10 miliarde de dolari americani în 7,2 miliarde de euro.

[61] PNUD, Blending Climate Finance through National Climate Funds (Finanțarea combaterii schimbării climatice prin înglobarea și combinarea mai multor fonduri naționale pentru combaterea schimbărilor climatice), 2011, p. 6. Pentru o analiză a mecanismelor multilaterale de finanțare, a se vedea OCDE, Perspectivele pentru dezvoltare pentru o arhitectură post-2010 a finanțării combaterii schimbărilor climatice (http://www.oecd.org/dataoecd/ 47/52/47115936.pdf).

[62] Banca Mondială, World Development Report 2010: Development and Climate Change (Raportul privind dezvoltarea la nivel mondial pentru 2010: Dezvoltarea și schimbările climatice), 2009.

[63] OCDE, The Paris Declaration on Aid Effectiveness (Declarația de la Paris privind eficacitatea ajutorului), 2005, p. 6.

[64] OCDE, Perspectivele pentru dezvoltare pentru o arhitectură post-2012 a finanțării combaterii schimbărilor climatice, 2011, p. 23.

[65] EU Fast start finance Report for Cancún (Raportul privind finanțarea inițială rapidă din partea UE pentru conferința de la Cancún), Documentul nr. 15889/10 al Consiliului.

[66] Comisia Europeană (2008): Documentul de lucru al serviciilor Comisiei: Implementation Framework of the Global Climate Change Alliance (Cadrul de implementare al Alianței mondiale împotriva schimbărilor climatice), p. 4.

[67] A se vedea Concluziile Consiliului Afaceri Generale și Relații Externe din 20 noiembrie 2007 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/ro/07/st15/st15103.ro07.pdf).

[68] AMSC înglobează contribuții de la bugetul UE (166 de milioane de euro), de la FED (40 de milioane de euro) și de la statele membre: Irlanda (31 de milioane de euro), Suedia (5,1 milioane de euro), Estonia (0,8 milioane de euro), Cipru (0,6 milioane de euro) și Republica Cehă (0,2 milioane de euro).

[69] Cea de a 3167-a reuniune a Consiliului (Afaceri Economice și Financiare), 15 mai 2012.

[70] Federația Rusă și Statele Unite ale Americii s-au opus acordării unui loc Uniunii Europene, invocând argumentul că aceasta ar echivala cu o reprezentare dublă pentru unele state membre.

--------------------------------------------------

ANEXA I

ȚĂRILE CEL MAI PUȚIN DEZVOLTATE, STATELE INSULARE MICI ÎN CURS DE DEZVOLTARE ȘI ȚĂRILE DIN AFRICA

+++++ TIFF +++++

1 Doar țări membre ale ONU.

Surse: http://www.un.org/special-rep/ohrlls/ohrlls/allcountries-regions.pdf și

http://en.wikipedia.org/wiki/List_of_sovereign_states_and_dependent_territories_in_Africa

--------------------------------------------------

ANEXA II

FINANțAREA FURNIZATĂ DE EUROPEAID PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE ÎN PERIOADA 2003-2012

Fondurile cu care Comisia finanțează combaterea schimbărilor climatice în contextul ajutorului extern provin din următoarele surse principale:

(a) Fondul european de dezvoltare (FED), care reprezintă principalul instrument de cooperare pentru dezvoltare cu statele din Africa, zona Caraibilor și Pacific (ACP) și cu țările și teritoriile de peste mări (TTPM);

(b) Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare (ICD), care cuprinde programe geografice ce acoperă America Latină, Asia și Asia Centrală, Orientul Mijlociu și Republica Africa de Sud, precum și programe tematice;

(c) Instrumentul european de vecinătate și parteneriat (IEVP) [1], care acoperă țările incluse în politica europeană de vecinătate [2] și Rusia;

(d) ajutorul umanitar acordat în urma unor dezastre naturale, cum ar fi inundațiile din Pakistan sau tsunamiul din Oceanul Indian.

În decursul perioadei 2003-2012, angajamentele asumate pentru finanțarea combaterii schimbărilor climatice în contextul ajutorului extern gestionat de EuropeAid s-au ridicat la o sumă estimativă de 4650 de milioane de euro. În tabelele prezentate în continuare se furnizează o defalcare mai detaliată a acestei sume.

TABELUL 1 – REPARTIZAREA FINANțĂRII ACORDATE DE EUROPEAID PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE, ÎN PERIOADA 2003-2012, PE INSTRUMENTE DE FINANțARE

Notă: Suma cifrelor detaliate poate să difere față de totaluri ca urmare a rotunjirii.

(în milioane de euro) |

Ani | ICD | IEVP | FED | Total |

2003 | 82 | 5 | 33 | 120 |

2004 | 247 | 27 | 26 | 300 |

2005 | 118 | 5 | 74 | 196 |

2006 | 147 | 20 | 94 | 261 |

2007 | 125 | 162 | 205 | 492 |

2008 | 283 | 63 | 56 | 402 |

2009 | 269 | 39 | 436 | 745 |

2010 | 267 | 163 | 245 | 675 |

2011 | 337 | 123 | 166 | 626 |

2012 | 341 | 258 | 234 | 833 |

Total | 2216 | 864 | 1570 | 4650 |

TABELUL 2 – REPARTIZAREA FINANțĂRII ACORDATE DE EUROPEAID PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE, PE REGIUNI GEOGRAFICE

(în milioane de euro) |

An | Africa | Asia | America Latină | Zona Caraibilor | Europa de Est și Rusia | Bazinul mediteranean și Orientul Mijlociu | Oceania și Pacific | Programe multiregionale | Total |

2003 | 22 | 22 | 31 | 17 | 5 | - | 4 | 19 | 120 |

2004 | 24 | 82 | 152 | 3 | 4 | 22 | 7 | 6 | 300 |

2005 | 88 | 41 | 27 | 1 | 5 | - | 15 | 20 | 196 |

2006 | 103 | 25 | 67 | 10 | 15 | 7 | 6 | 28 | 261 |

2007 | 118 | 18 | 14 | 62 | 101 | 86 | 19 | 74 | 492 |

2008 | 98 | 85 | 13 | 0 | 114 | 41 | 3 | 47 | 402 |

2009 | 117 | 55 | 45 | 32 | 1 | 48 | 27 | 419 | 745 |

2010 | 204 | 104 | 32 | 9 | 45 | 126 | 32 | 123 | 675 |

2011 | 186 | 101 | 28 | 28 | 72 | 47 | 4 | 160 | 626 |

2012 | 236 | 100 | 96 | 26 | 98 | 160 | 27 | 90 | 833 |

Total | 1197 | 633 | 504 | 189 | 460 | 537 | 145 | 986 | 4650 |

TABELUL 3 – REPARTIZAREA ESTIMATIVĂ, ÎN CADRUL EUROPEAID, A ALOCĂRILOR FINANCIARE PENTRU ADAPTAREA LA SCHIMBĂRILE CLIMATICE șI A CELOR PENTRU ATENUAREA ACESTORA ÎN țĂRILE ÎN CURS DE DEZVOLTARE

Notă: Suma cifrelor detaliate poate să difere față de totaluri ca urmare a rotunjirii.

Sursa: Baza de date a EuropeAid.

(în milioane de euro) |

An | Adaptare | Atenuare | Total [9999] |

Cuantum | % | Cuantum | % | Cuantum |

2003 | 68 | 41 % | 100 | 59 % | 120 |

2004 | 205 | 41 % | 289 | 59 % | 300 |

2005 | 117 | 42 % | 160 | 58 % | 196 |

2006 | 117 | 33 % | 233 | 67 % | 261 |

2007 | 279 | 39 % | 433 | 61 % | 492 |

2008 | 103 | 21 % | 388 | 79 % | 402 |

2009 | 269 | 31 % | 588 | 69 % | 745 |

2010 | 424 | 54 % | 366 | 46 % | 675 |

2011 | 401 | 45 % | 490 | 55 % | 626 |

2012 | 621 | 50 % | 618 | 50 % | 833 |

Total | 2603 | 42 % | 3664 | 58 % | 4650 |

TABELUL 4 – PONDEREA CARE CORESPUNDE țĂRILOR CEL MAI PUțIN DEZVOLTATE, STATELOR INSULARE MICI ÎN CURS DE DEZVOLTARE șI țĂRILOR DIN AFRICA ÎN CADRUL ALOCĂRILOR ACORDATE DE EUROPEAID PENTRU FINANțAREA COMBATERII SCHIMBĂRILOR CLIMATICE PRIN INTERMEDIUL PROGRAMELOR DE țARĂ

Notă: Suma cifrelor detaliate poate să difere față de totaluri ca urmare a rotunjirii.

Sursa: Baza de date a EuropeAid.

(în milioane de euro) |

An | Total adaptare | Total finanțare pentru combaterea schimbărilor climatice |

Țările cel mai puțin dezvoltate, statele insulare mici în curs de dezvoltare și țările din Africa | Alte țări | Total | Țările cel mai puțin dezvoltate, statele insulare mici în curs de dezvoltare și țările din Africa | Alte țări | Total [8888] |

Cuantum | % | Cuantum | % | Cuantum | Cuantum | % | Cuantum | % | Cuantum |

2003 | 15 | 38 % | 24 | 62 % | 39 | 24 | 32 % | 51 | 68 % | 75 |

2004 | 13 | 7 % | 175 | 93 % | 188 | 27 | 10 % | 235 | 90 % | 262 |

2005 | 50 | 78 % | 14 | 22 % | 64 | 64 | 71 % | 26 | 29 % | 90 |

2006 | 40 | 56 % | 32 | 44 % | 72 | 66 | 52 % | 62 | 48 % | 128 |

2007 | 69 | 67 % | 34 | 33 % | 104 | 160 | 65 % | 87 | 35 % | 247 |

2008 | 41 | 60 % | 28 | 40 % | 69 | 97 | 33 % | 195 | 67 % | 291 |

2009 | 93 | 93 % | 6 | 7 % | 99 | 179 | 87 % | 26 | 13 % | 206 |

2010 | 142 | 58 % | 105 | 42 % | 248 | 148 | 40 % | 225 | 60 % | 373 |

2011 | 87 | 67 % | 42 | 33 % | 129 | 127 | 57 % | 94 | 43 % | 221 |

2012 | 149 | 69 % | 68 | 31 % | 217 | 162 | 56 % | 125 | 44 % | 287 |

Total | 701 | 57 % | 529 | 43 % | 1230 | 1054 | 48 % | 1125 | 52 % | 2179 |

[1] Acesta va deveni Instrumentul european de vecinătate (IEV) începând cu 2014.

[2] Algeria, Armenia, Azerbaidjan, Belarus, Egipt, Georgia, Israel, Iordania, Liban, Libia, Moldova, Maroc, Teritoriile Palestiniene Ocupate, Siria, Tunisia și Ucraina.

[9999] Unele dintre intervenții pot fi calificate ca fiind atât pentru atenuare, cât și pentru adaptare. Din acest motiv, cuantumul total nu este suma celor două coloane.

[8888] Unele dintre intervenții pot fi calificate ca fiind atât pentru atenuare, cât și pentru adaptare. Din acest motiv, cuantumul total nu este suma celor două coloane.

--------------------------------------------------

ANEXA III

FLUXURILE DE FONDURI ACORDATE DE UE ȚĂRILOR ÎN CURS DE DEZVOLTARE PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE ÎN PERIOADA 2007-2013

+++++ TIFF +++++

--------------------------------------------------

ANEXA IV

METODOLOGIA DE AUDIT ȘI COLECTAREA PROBELOR DE AUDIT

În continuare este prezentată o imagine de ansamblu schematică a abordării de audit.

STUDIUL PRELIMINAR

1. Înainte de a fi demarate activitățile de audit propriu-zise, a fost realizat un studiu preliminar cu scopul de a identifica principalele riscuri la care este expusă finanțarea acordată de UE pentru combaterea schimbărilor climatice. Aceste activități exploratorii s-au bazat pe cercetări documentare și pe interviuri cu personalul implicat în domeniile principale ale finanțării acordate țărilor în curs de dezvoltare pentru combaterea schimbărilor climatice; personalul intervievat a provenit din cadrul Comisiei, al SEAE, al unor ONG-uri și al Secretariatului Consiliului.

INTERVIURILE

2. Auditorii au realizat interviuri cu șefi ai unor unități responsabile de sarcini administrative și/sau ai unor unități responsabile de sarcini financiare și cu funcționarii responsabili de țări din cadrul a 17 servicii, precum și cu cadrele superioare din cadrul a șase organizații neguvernamentale. Serviciile din cadrul Comisiei au fost selectate pe criteriul responsabilităților specifice care le revin în domeniile care au intrat în sfera auditului, în timp ce ONG-urile au fost selectate în scopul obținerii unor puncte de vedere exterioare care să vină din partea altor factori implicați în finanțarea combaterii schimbărilor climatice.

Din partea Comisiei:

Direcția Generală Dezvoltare și Cooperare (DEVCO [1])

Direcția C – Creșterea și dezvoltarea durabilă

Direcția Generală Combaterea Schimbărilor Climatice (CLIMA)

Direcția A – Strategia internațională și strategia privind schimbările climatice

Direcția B – Piața europeană a carbonului și piața internațională a carbonului

Direcția C – Integrarea măsurilor de adaptare și a tehnologiei cu emisii reduse de dioxid de carbon

Direcția Generală Ajutor Umanitar și Protecție Civilă (ECHO)

Direcția A Unitatea 4 – Politici tematice specifice

Direcția B Unitatea 5 – Asia, America Latină, zona Caraibilor, Pacific

Direcția C Unitatea 2 – Buget, audit extern, informatică

Direcția Generală Afaceri Economice și Financiare (ECFIN)

Direcția D Unitatea 4 – Globalizare – Comerț – Dezvoltare

Din partea Serviciului European de Acțiune Externă (SEAE):

Direcția executivă I – Aspecte orizontale – Asia și Pacific

Direcția executivă I.B.1 – China, Hong Kong, Macao, Taiwan, Mongolia

Direcția executivă V.A.4 – Țările Mercosur

Direcția executivă VI.B1 – Probleme de dimensiune mondială și combaterea terorismului

Direcția executivă pentru resurse A – Sprijin financiar și sprijin oferit de întreprinderi private

Din partea Băncii Europene de Investiții (BEI):

Direcția de proiecte – Biroul pentru mediu, schimbări climatice și afaceri sociale

Direcția pentru operațiuni în afara Uniunii Europene și a țărilor candidate

Direcția de control financiar

Din partea Secretariatului Consiliului:

Direcția E, Unitatea 1B – Schimbări climatice, coordonare și aspecte orizontale

Din partea organizațiilor neguvernamentale (ONG-uri):

Oxfam International (Bruxelles) și birourile Oxfam din Bangladesh și din Uganda

CAN Europa și CAN Tanzania (Forumul Societății Civile din Tanzania pentru Schimbări Climatice și Rețeaua de Acțiune pentru Schimbări Climatice)

WWF (birourile din Bruxelles)

Concern Worldwide (Bangladesh)

Shushilan (Bangladesh)

World Agroforestry Centre (Indonezia)

CHESTIONAR

3. Un chestionar care trebuia completat în scris a fost transmis către patru state membre ale UE cu scopul de a obține punctele de vedere ale acestora, precum și informații de la acestea.

SELECȚIA ȚĂRILOR ȘI A REGIUNILOR

4. Au fost selectate, în vederea examinării documentare, 16 țări și două regiuni. Criteriile care au fost aplicate pentru selectarea lor au fost următoarele:

Coordonarea: țări în care sunt implantați suficienți donatori pentru a putea evalua modul în care este realizată diviziunea muncii între aceștia;

Nivelul finanțării acordate pentru combaterea schimbărilor climatice: țări care, din 2002, au primit din partea Comisiei sume substanțiale de fonduri pentru combaterea schimbărilor climatice;

Caracteristicile legate de dezvoltare și vulnerabilitatea față de schimbările climatice: țări aflate în situații foarte diverse, cum ar fi țări dintre țările cel mai puțin dezvoltate, state insulare mici în curs de dezvoltare, țări BRICS [2], precum și o țară care beneficiază de o finanțare substanțială pentru combaterea schimbărilor climatice în pofida faptului că are un indice al dezvoltării umane (IDU) relativ ridicat;

Distribuția geografică: țări din diferite zone geografice: Africa, Asia și Pacific, America Latină și țări învecinate cu Uniunea Europeană.

5. Țările care au fost selectate sunt Bangladesh, Bolivia, Brazilia, Republica Centrafricană, China, Etiopia, Guyana, Indonezia, Mali, Maroc, Mauritius, Nicaragua, Tanzania, Uganda, Ucraina și Vanuatu.

6. Regiunile care au fost selectate în vederea analizei sunt Africa de Est și Asia, întrucât acestea au beneficiat de volumurile cele mai ridicate de finanțare acordate de Comisie pentru combaterea schimbărilor climatice.

EȘANTIONARE

7. Pentru a testa aplicarea "markerilor Rio" în conformitate cu angajamentul asumat de Comisie privind participarea la finanțarea inițială rapidă, a fost analizat un eșantion de zece programe (dintr-un total de 19).

8. Alegerea de către Comisie a canalelor de furnizare a finanțării a fost testată pe baza unui eșantion aleatoriu de 20 de programe legate de combaterea schimbărilor climatice (aceste canale de furnizare a finanțării incluzând atât canale bilaterale, cât și canale multilaterale).

VIZITE EFECTUATE ÎN PATRU ȚĂRI PARTENERE

9. Dintre cele 16 țări examinate, au fost selectate patru (Bangladesh, Indonezia, Tanzania și Uganda) în vederea efectuării unor vizite la fața locului, luând drept criteriu sumele ridicate de fonduri pe care le-au primit și diferitele tipuri de efecte ale schimbărilor climatice și de necesități cărora trebuie să le facă față.

10. În timpul vizitelor, efectuate în perioada 13- 25 ianuarie 2013, echipa de audit a desfășurat interviuri cu personalul delegațiilor UE, cu reprezentanți ai autorităților naționale competente, cu principalii parteneri în materie de dezvoltare (atât din cadrul, cât și din afara UE) și cu reprezentanți ai organizațiilor neguvernamentale și ai societății civile. S-au efectuat vizite pe teren la o serie de programe selectate.

+++++ TIFF +++++

[1] Cunoscută și sub numele de "EuropeAid".

[2] Brazilia, Rusia, India, China, Africa de Sud.

--------------------------------------------------

ANEXA V

PRINCIPALELE SURSE POTENțIALE DE VENITURI IDENTIFICATE DE COMISIE ÎN VEDEREA INTENSIFICĂRII FINANțĂRII PENTRU COMBATEREA SCHIMBĂRILOR CLIMATICE

Sursa: SEC(2011) 487 final și SEC(2010) 409 final.

Sursa veniturilor | Descriere | Evoluție | Venituri anuale estimate |

Venituri realizate în urma licitațiilor organizate în cadrul schemei UE de comercializare a certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră (EU ETS) | - Schema EU ETS este, în prezent, una dintre cele mai evoluate scheme de comercializare pe piață [1] și constituie cea mai importantă sursă ușor cuantificabilă, fiind derivată din stabilirea unor prețuri pentru emisiile de dioxid de carbon. - Schema EU ETS a fost lansată în 2005 și a intrat în faza a treia de la 1 ianuarie 2013, licitațiile devenind metoda standard pentru repartizarea cotelor de emisii de dioxid de carbon. - Intenția este ca, până în 2020, să fie comercializate anual aproape un miliard de certificate de emisii de gaze cu efect de seră, care să genereze venituri pentru statele membre. - Veniturile provenite din licitarea certificatelor pentru aviație au fost incluse în schema EU ETS începând cu 1 ianuarie 2012 (a se vedea mai jos). | Cea de a treia fază a schemei EU ETS a debutat la 1 ianuarie 2013. Prevederile cer ca statele membre să aloce cel puțin 50 % din veniturile obținute din licitarea certificatelor de emisii de gaze cu efect de seră în scopul abordării obiectivelor legate de schimbările climatice, inclusiv în țările în curs de dezvoltare. Potrivit estimărilor Comisiei, această sursă ar putea genera 20 de miliarde de euro pe an. Totuși, o estimare validă și fiabilă nu este posibilă având în vedere caracterul recent al inițiativei, scăderea din ultimul timp a prețurilor pentru emisiile de dioxid de carbon și respingerea de către Parlamentul European a unei propuneri a Comisiei de a stabiliza nivelul prețurilor. Mai mult, dat fiind că modul în care sunt utilizate aceste venituri este la latitudinea statelor membre, nu se cunoaște proporția din aceste venituri care va fi alocată finanțării pe termen lung a combaterii schimbărilor climatice în țările în curs de dezvoltare. | între 20 și 30 de miliarde de euro |

Stabilirea unor prețuri pentru emisiile de dioxid de carbon în domeniul transporturilor aeriene și maritime internaționale | - Impunerea unui preț (unei taxe) pentru emisiile produse în domeniul transporturilor aeriene și maritime internaționale, cu scopul de a obține într-un mod eficient reduceri mai semnificative ale emisiilor. - Ipoteza pe care se bazează acest sistem este că impunerea unui preț pentru impactul negativ pe care îl au emisiile permite corectarea disfuncționalității pieței și creează stimulente adecvate, cu un bun raport costuri-beneficii, pentru reducerea și mai mult a emisiilor. | În 2008, au fost introduse sancțiuni, în legislația UE, pentru emisiile de dioxid de carbon generate de cursele aeriene, sancțiuni care vor intra în vigoare din 2013 [2]. Această măsură a declanșat o puternică opoziție din partea țărilor care nu fac parte din UE, precum Statele Unite ale Americii sau China, care au contestat legalitatea măsurii în cauză. În noiembrie 2012, în urma declarației Organizației Aviației Civile Internaționale (OACI) prin care aceasta și-a exprimat intenția de a începe cooperarea în vederea găsirii unei soluții comune, UE a luat decizia de a amâna cu un an punerea în aplicare a schemei EU ETS pentru transporturile aeriene internaționale, în așteptarea găsirii unui acord global sub egida OACI. Dacă nu se înregistrează progrese satisfăcătoare în direcția unui acord global, UE va reintroduce sancțiunile. Stabilirea modalităților în care vor fi utilizate veniturile care sunt obținute din schema care se aplică aviației va rămâne la latitudinea fiecărui stat membru. În ceea ce privește stabilirea unui preț pentru emisiile de dioxid de carbon generate de transporturile maritime, procesul a fost unul mai lent. În iunie 2013, Comisia a propus o serie de măsuri vizând să aducă emisiile generate de transporturile maritime sub incidența ETS începând cu 2018, dacă este posibil sub egida Organizației Maritime Internaționale (OMI). Până în prezent, nu s-a luat nicio decizie privind modalitatea de utilizare a veniturilor provenite din schema care se aplică transporturilor maritime. Prin urmare, nu există nicio certitudine privind sumele care pot fi alocate în mod special pentru finanțarea combaterii schimbărilor climatice în țările în curs de dezvoltare. | până la 24 de miliarde de dolari americani [3] |

Noul mecanism privind piața carbonului | - Reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră pentru a compensa emisiile produse de către alții sau în alte părți ale lumii. - Există deja o piață a carbonului, care generează fluxuri financiare importante în favoarea țărilor în curs de dezvoltare, prin intermediul mecanismului de dezvoltare nepoluantă (Clean Development Mechanism – CDM). - Intenția este să se instituie un nou mecanism mai ambițios privind piața carbonului care să se bazeze pe stabilirea expresă a unui preț pentru emisiile de dioxid de carbon, lucru care ar pune la dispoziție o nouă sursă de venituri publice, în special în țările aflate într-un stadiu mai avansat de dezvoltare și în sectoarele competitive pe plan mondial. | În noiembrie 2012, Comisia a publicat un studiu referitor la diversele opțiuni disponibile pentru concepția noului mecanism privind piața carbonului convenit în cadrul CCONUSC, opțiuni menite să constituie un punct de plecare pentru negocierile care urmau să se poarte în cadrul conferinței de la Doha (COP 18 din noiembrie 2012), precum și un document de reflecție privind intensificarea finanțării REDD+ bazate pe rezultate (finanțarea pentru reducerea emisiilor cauzate de despăduriri și de degradarea pădurilor în țările în curs de dezvoltare). | date nedisponibile |

Taxarea sectorului financiar | - Sunt analizate diferite opțiuni de taxare a sectorului financiar (de exemplu, taxele pe tranzacțiile financiare, cu accentul pus sau nu pe tranzacțiile valutare), dintre care unele sunt deja puse în aplicare în anumite state membre. | Comisia Europeană a propus, la 28 septembrie 2011, o directivă a Consiliului privind o taxă armonizată pe tranzacțiile financiare care să fie aplicabilă la nivelul UE. Consiliul nu a adoptat propunerea și, la 22 ianuarie 2013, 11 state membre au solicitat Comisiei să formuleze o nouă propunere privind perceperea unei taxe pe tranzacționarea cu acțiuni, obligațiuni și instrumente derivate în cadrul procedurii de "cooperare consolidată". Noua propunere a Comisiei a fost prezentată la 14 februarie 2013. Se preconizează că perceperea acestei taxe va genera între 30 și 35 de miliarde de euro pe an, dar nu există niciun indiciu care să arate că o anumită parte din veniturile obținute grație acestei taxe va fi direcționată către acțiuni destinate să răspundă necesităților țărilor în curs de dezvoltare [4]. | între 30 și 35 de miliarde de euro |

Intensificarea în continuare a finanțării din surse private | - Stimularea finanțării private provenite din țările dezvoltate pentru a veni în completarea ofertei de pe plan intern de finanțare privată din țările în curs de dezvoltare. - S-ar putea obține un efect de multiplicare a acestei finanțări dacă mediul general de afaceri ar dobândi un caracter mai atractiv pentru investițiile realizate pe plan intern și pentru investițiile internaționale. - Subvenționarea ratei dobânzii ar putea contribui, în egală măsură, la îmbunătățirea profilului de risc și de randament al investițiilor. - Parteneriate public-privat pentru a distribui costurile și riscurile pe care le implică finanțarea. - Acordarea unor garanții pentru a sprijini emisiunea de titluri de creanțe pentru proiectele de combatere a schimbărilor climatice. - Furnizarea de asistență tehnică destinată să ofere informații privind proiectele și să ajute la elaborarea acestora, cu scopul de a trezi interesul investitorilor privați. | În prezent, nu există nicio abordare care să fi fost convenită la nivel internațional privind modul în care să fie monitorizate și cuantificate beneficiile nete care rezultă din fluxurile financiare internaționale provenite din sectorul privat și canalizate către acțiuni cu implicații pentru combaterea schimbărilor climatice în țările în curs de dezvoltare. Consiliul a solicitat Comisiei și statelor membre, în mai și în noiembrie 2012, să ajungă la un acord comun privind definiția finanțării din surse private a combaterii schimbărilor climatice. Potrivit personalului Comitetului pentru politică economică/Comitetului economic și financiar, un grup subsidiar grupului de lucru pentru combaterea schimbărilor climatice (Grupul de lucru pentru chestiuni de mediu la nivel internațional) s-a oferit voluntar să examineze conceptul de "finanțare din surse private", dar discuțiile se află încă într-un stadiu incipient. Prin urmare, pentru moment nu există nicio estimare a veniturilor potențiale care ar proveni din această sursă, și nici a proporției din acestea care ar putea fi alocată pentru combaterea schimbărilor climatice în țările în curs de dezvoltare. | date nedisponibile |

Accesul la finanțare pentru combaterea schimbărilor climatice prin intermediul unor bănci de dezvoltare multilaterale și de alt tip | - Aceste bănci reprezintă elementul catalizator pentru canalizarea fondurilor din surse publice și private către proiecte importante de investiții. - În rândul băncilor de dezvoltare multilaterale și de alt tip sunt incluse Banca Europeană de Investiții (BEI) și o serie de instituții financiare bilaterale mai importante precum Agence Française de Développement (AFD), Kreditanstalt für Wiederaufbau (KfW) din Germania și Nordic Environment Finance Corporation (NEFCO). | Comisia și statele membre ale UE au creat șapte facilități de investiții regionale ale UE [5], care acoperă toate țările incluse în sfera cooperării externe a UE și toate sectoarele de activitate. Obiectivul acestora este de a combina sumele acordate sub formă de ajutor nerambursabil de la bugetul UE, de la FED și din contribuțiile statelor membre cu resurse suplimentare care nu iau forma unui ajutor nerambursabil (fonduri de capital privat, garanții, credite etc.), provenite în principal de la BEI și de la alte bănci de dezvoltare. În noiembrie 2010, Comisia a anunțat crearea unor "ferestre" de finanțare pentru combaterea schimbărilor climatice în cadrul celor șapte facilități de investiții regionale ale UE, cu scopul de a stimula programele de adaptare la efectele schimbărilor climatice și de investiții într-un viitor cu emisii reduse de dioxid de carbon ale țărilor în curs de dezvoltare [6]. Nu se face nicio referire, în legătură cu facilitățile de investiții gestionate de BEI, la obiective sau la ținte privind intensificarea finanțării combaterii schimbărilor climatice în țările în curs de dezvoltare. În plus, este prea devreme pentru a se observa existența unei tendințe în ceea ce privește finanțarea combaterii schimbărilor climatice în cadrul acestor facilități de investiții, deoarece "ferestrele" specifice pentru schimbările climatice au fost create abia la sfârșitul anului 2010, iar unele dintre facilitățile de investiții au fost lansate foarte recent. | date nedisponibile |

[1] A se vedea studiile elaborate de OCDE (http://www.oecd.org/environment/cc/39725657.pdf) și de anumite ONG-uri (http://www.mcc-berlin.net/fileadmin/data/pdf/Publikationen/Tuerk_Sterk_Haites_Mehling_Flachsland_Kimura_Betz_Jotzo_2009_Linking_Emissions_Trading_Schemes.pdf).

[2] Directiva 2008/101/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 de modificare a Directivei 2003/87/CE pentru a include activitățile de aviație în sistemul de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității (JO L 8, 13.1.2009, p. 3).

[3] Pe baza raportului elaborat de Grupul consultativ la nivel înalt al Secretarului General al Organizației Națiunilor Unite privind finanţarea combaterii schimbărilor climatice, 5 noiembrie 2010.

[4] http://ec.europa.eu/taxation_customs/taxation/other_taxes/financial_sector/.

[5] Fondul fiduciar al UE pentru infrastructura din Africa (FFI) în 2007; Facilitatea de investiții pentru vecinătate (FIV) în 2008; Cadrul de investiții pentru Balcanii de Vest (CIBV) în 2010; Facilitatea de investiții pentru America Latină (LAIF) în 2010; Facilitatea de investiții pentru Asia Centrală (IFCA) în 2010; Facilitatea de investiții pentru zona Caraibilor (CIF) în 2012; Facilitatea de investiții pentru Asia (AIF) în 2012; Facilitatea de investiții pentru Pacific (IFP) în 2012.

[6] A se vedea comunicatul de presă al Comisiei din 29.11.2010 (http://europa.eu/rapid/press-release_IP-10-1621_ro.htm), în care se afirmă că: "Această inițiativă […] va asigura, totodată, o mai bună informare și o mai mare transparență cu privire la fondurile UE destinate acțiunii climatice."

--------------------------------------------------

ANEXA VI

DEFINIțIILE APLICATE PENTRU FINANțAREA "NOUĂ șI SUPLIMEN