RO    RO RO 
 
RO    RO  COMISIA EUROPEAN Ă 
Bruxelles, 26.10.2010 
SEC(2010) 1243 final 
  
DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI 
REZUMATUL EVALU ĂRII IMPACTULUI 
  
Document de înso țire a comunic ării 
 
Consolidarea r ăspunsului UE în caz de dezastre: rolul protec ției civile și al asisten ței 
umanitare 
  
COM(2010) 600 
SEC(2010) 1242  
 
 
 
RO 2   RO DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI 
REZUMATUL EVALU ĂRII IMPACTULUI 
  
Document de înso țire a comunic ării 
 
Consolidarea r ăspunsului UE în caz de dezastre: rolul protec ției civile și al asisten ței 
umanitare  
 
RO 3   RO A. Introducere 
Raportul privind evaluarea impactului î și propune s ă furnizeze Comisiei informa țiile 
necesare pentru a elabora comuni carea privind capacitatea de r ăspuns a UE în caz de 
dezastre, a c ărei adoptare este prev ăzută în noiembrie 2010. Raportul urm ărește, în 
special, s ă informeze Comisia cu privire la viabilitatea unei game de op țiuni de 
politică ce pot fi explorate în con tinuare pentru dezvoltarea r ăspunsului UE la 
dezastre, pe teritoriul UE și în afara acestuia. 
Evaluarea efectuat ă în raport nu urm ărește să fie exhaustiv ă. Dimpotriv ă, analiza 
efectuată este propor țională cu obiectivele urm ărite. Având în vedere c ă această 
comunicare nu va propune solu ții, ci va prezenta doar op țiuni pentru a se dezvolta în 
continuare capacitatea de r ăspuns a UE în caz de dezastre, eventual punând în 
evidență alternativa preferat ă, o evaluare complet ă a impactului nu pare nici 
necesară, nici solicitat ă în acest stadiu. În cazul în  care sunt prezentate propuneri 
legislative concrete, va fi necesar ca acestea s ă fie înso țite de o evaluare mai 
exhaustiv ă a impactului op țiunilor alese. 
Raportul se concentreaz ă în primul rând asupra acelor elemente ale comunic ării în 
care poate fi identificat un impact specific și care necesit ă, prin urmare, o evaluare a 
impactului, cum ar fi noile op țiuni de politic ă și modurile diferite de a organiza și 
structura cooperarea UE în domeniul protec ției civile. Trebuie remarcat faptul c ă 
viitoarea comunicare va trata, de asemenea, sinergiile cu asisten ța umanitar ă, însă, 
dat fiind faptul c ă aceasta din urm ă va conduce doar la declara ții politice referitoare 
la necesitatea de a consolida practicile și politicile UE existente, o evaluare specific ă 
a impactului nu pare a fi necesar ă pentru aceste chestiuni. 
B. Definirea problemei și obiective 
i. Definirea problemei 
Valoarea actualului mecanism UE de protec ție civilă este pe deplin recunoscut ă. 
Sistemul a func ționat bine în practic ă: și-a îndeplinit integral misiunea și a avut 
rezultate care au dep ășit așteptările. Prin urmare, o serie de factori externi au 
provocat preocup ări cu privire la modul în care și dacă actuala misiune a sistemului 
ar trebui prelungit ă pentru a face fa ță provocărilor viitoare într-un mod eficient din 
punct de vedere al costurilo r, asigurându-se în acela și timp o coordonare mai eficace, 
mai rapid ă și mai previzibil ă. Situația financiar ă mondială și constrângerile bugetare, 
de exemplu, accentueaz ă necesitatea ca orice ac țiune întreprins ă să fie cât mai 
eficientă din punct de vedere al costur ilor. În plus, la nivelul UE și la nivel mondial, 
asistăm la o cre ștere a frecven ței dezastrelor naturale și provocate de om (de 
exemplu, tehnologice și de mediu), care are ca rezultat un num ăr mai mare de 
operațiuni de protec ție civilă ale UE în cadrul mecanismului. Intensitatea și 
gravitatea dezastrelor sunt, de asemenea, în cre ștere și sunt influen țate aparent de 
factori precum schimb ările climatice, tero rismul, urbanizarea și intensificarea 
activității industriale. Pentru a se evita l ărgirea decalajului între nevoi și capacități, 
este esențial ca UE s ă maximizeze eficacitatea r ăspunsului s ău, fapt care, conform 
experienței din trecut, poate fi realizat cu resurse suplimentare limitate. 
Principalul inconvenient ineren t mecanismului UE de protec ție civilă este că, în 
măsura în care a fost înfiin țat pentru a sprijini și coordona propunerile de asisten ță 
voluntare și ad hoc  din partea statelor membre, de care, prin urmare, depinde, nu 
poate să garanteze disponibilitatea asisten ței în cazul unui dezastru major. Caracterul 
 
RO 4   RO ad hoc al actualului sistem implic ă în mod obligatoriu faptul c ă mecanismul UE de 
protecție civilă are un caracter mai degrab ă reactiv decât proac tiv. Imposibilitatea de 
a prevedea exact ce tip de asisten ță și măsura în care aceasta va fi acordat ă pentru 
orice urgen ță dată înseamn ă că MIC nu este în m ăsură să elaboreze planuri de 
contingen ță care să fie puse în aplicare, ceea ce duce inevitabil la un grad de 
improviza ție în faza de r ăspuns imediat și afecteaz ă în mod negativ eficacitatea  
generală. De asemenea, rezult ă că deciziile privind mobilizarea asisten ței-cheie sunt 
uneori întârziate și că timpul de r ăspuns depinde de cel al statelor membre, care pot 
sau nu să ofere asisten ță în timp util. Op țiunile de a face sistemul mai previzibil și 
capabil de o mai bun ă coordonare a asisten ței acordate de statele membre ar 
constitui, cu siguran ță, o valoare ad ăugată. 
De-a lungul anilor, a devenit, de asemenea, evident c ă sistemul prin care statele 
membre ofer ă asistență în natură duce de asemenea la un element de fragmentare. 
Având în vedere c ă statele membre propun asisten ță ca răspuns la o anumit ă urgență, 
fără a lua în mod necesar în c onsiderare efortul global de r ăspuns al UE, propunerile 
primite pot fi lipsite de coerență. De fapt, nu este pu țin probabil ca MIC s ă constate 
că asistența oferită de statele membre satisface pe deplin anumite nevoi ale statului 
care solicit ă asistență, în timp ce trece cu vederea alte le. Un sistem mai robust care 
asigură un răspuns coerent al UE și care maximizeaz ă sinergiile dintre diver șii actori 
implicați ar garanta, cu siguran ță, beneficii în termeni de coeren ță și eficiență din 
punct de vedere al costurilor. 
ii. Obiective 
Obiectivul general este de a dezvolta și de a consolida capacitatea de r ăspuns a UE în 
caz de dezastre, prin valorificarea tuturor instrumentelor, capacit ăților și experien ței 
disponibile și prin maximizarea sinergiilor și a complementarit ăților dintre acestea. 
Opțiunile propuse au în vedere crearea unui sistem mai solid și mai robust capabil s ă 
asigure o mai bun ă protecție a cetățenilor, a mediului și a bunurilor, în perioada 
imediat urm ătoare dezastrelor. 
În acest context, evolu țiile care decurg din Tratatul de la Lisabona sunt, de asemenea, 
un aspect important. Articolul 196 din Tratatul privind func ționarea Uniunii 
Europene confer ă Uniunii un temei juridic explicit în domeniul protec ției civile, inter 
alia, pentru sprijinirea și completarea ac țiunii întreprinse de statele membre la nivel 
național, regional și local pentru a reac ționa la dezastrele naturale sau provocate de 
om pe teritoriul Un iunii. Clauza de solidaritate consacrat ă la articolul 222 din TFUE, 
care prevede o obliga ție legală pentru statele membre de a se sprijini reciproc și 
pentru UE de a mobiliza toate mijloacele aflate la dispozi ția sa pentru a r ăspunde în 
cazul unei situa ții de urgen ță, subliniaz ă în continuare necesi tatea de a se depune 
eforturi pentru o capacitate consolidat ă de răspuns în caz de dezastre. 
Obiectivul general va fi atins prin îndeplinirea urm ătoarelor obiective specifice: 
• îmbunătățirea eficacit ății răspunsului UE în caz de dezastre, inclusiv a eficien ței 
din punct de vedere al costurilor; 
• consolidarea coeren ței răspunsului UE în caz de dezastre; 
• sporirea vizibilit ății. 
Astfel de obiective nu necesit ă crearea vreunui mecanism nou ci, mai degrab ă, 
presupun necesitatea dezvolt ării și valorific ării instrumentelor deja existente. Având 
în vedere aceste lucruri, eventualele cost uri suplimentare sunt susceptibile de a fi 
realiste și nu dispropor ționate în raport cu cele suportate în prezent. 
 
RO 5   RO C. Subsidiaritate 
Gestionarea dezastrelor este în principal o responsabilitate a statelor membre. Rolul 
Uniunii în domeniul protec ției civile este prev ăzut la articolul 196 alineatul (1) din 
Tratatul privind func ționarea Uniunii Europene, potrivit c ăruia Uniunea trebuie, inter 
alia, să susțină și să completeze ac țiunea statelor membre la nivel na țional, regional 
și local cu privire la r ăspunsul în caz de d ezastre naturale sau provocate de om în 
cadrul Uniunii și să promoveze coeren ța acțiunilor întreprinse la nivel interna țional 
în materie de protec ție civilă. Prin urmare, r ăspunsul în caz de dezastre în materie de 
protecție civilă pare a fi un domeniu în care competen țele se sus țin și se completeaz ă, 
în conformitate cu principiul subsidiarit ății. 
Pentru a se solu ționa problemele prezentate în ev aluarea impactului este necesar ă o 
acțiune și o coordonare la nivelul UE. Cu toate c ă responsabilitatea primar ă de a 
răspunde în cazul unor dezastre revi ne statelor membre, experien ța din trecut în 
cadrul mecanismului a ar ătat că resursele na ționale de protec ție civilă pot fi cople șite 
de amploarea dezastrelor. În astfel de cazuri, este necesar ă asistența din partea altor 
state membre. Ac țiunea UE în acest domeniu implic ă în mod clar gestionarea unor 
situații cu o component ă trans/multina țională important ă, unde exist ă necesitatea 
unei coordon ări de ansamblu și a unei ac țiuni concertate di ncolo de nivelul na țional. 
Acțiunile pur na ționale nu pot garanta un r ăspuns coerent, eficient și eficace al UE în 
cazul unor dezastre. Pentru a îmbun ătăți predictabilitatea, eficien ța și vizibilitatea 
mecanismului UE de protec ție civilă este necesar ă luarea de m ăsuri la nivelul UE, în 
conformitate cu obiectivele și procedura legislativ ă consacrate la articolul 196 din 
TFUE. Aceast ă interpretare este confirmat ă de clauza de solidaritate instituit ă prin 
articolul 222 din TFUE.  În perspectiva celor de mai sus, se poate trage concluzia c ă principiul subsidiarit ății 
este respectat, întrucât obiectivele politice în cauz ă nu pot fi realizate de c ătre statele 
membre ac ționând individual, ci necesit ă participarea tuturor statelor membre, prin 
acțiuni la nivel comunitar. 
D. Opțiuni identificate și opțiuni evaluate în detaliu 
i. Opțiuni de politic ă identificate 
Comisia a identificat urm ătoarele op țiuni de politic ă: 
• Opțiunea 1: întreruperea politicilor existente  
Întreruperea politicilor ex istente în domeniul r ăspunsului UE în caz de dezastre ar 
implica desfiin țarea instrumentelor aflate  în vigoare în prezent și, în acela și timp, 
încheierea tuturor activit ăților conexe.  Această opțiune ar implica, de asemenea, 
necesitatea de a reconsidera viitoarea abordare care urmeaz ă să fie adoptat ă în 
domeniu.   
 
• Opțiunea 2: men ținerea statu-quo-ului 
Menținerea statu-quo-ului pres upune continuarea politic ilor actuale ale UE în 
domeniul r ăspunsului UE în caz de dezastre.  Activitățile și instrumentele prezentate 
în raportul de evaluare a impactului ar continua s ă existe.  Finanțarea ar fi garantat ă în 
conformitate cu perspect ivele financiare 2007-2013. 
• Opțiunea 3: dezvoltarea unei capacit ăți de răspuns a UE în caz de dezastre 
pe baza punerii în comun voluntare a capacit ăților în stare de alert ă (resurse 
umane și mijloace tehnice) ale statelor membre 
 
RO 6   RO Echipele și mijloacele tehnice ar continua s ă se supun ă ordinelor și controlului 
național, îns ă cu un angajament mai puternic din partea statelor membre de a le 
mobiliza pentru ac țiune imediat ă în operațiunile de protec ție civilă ale UE, la cererea 
MIC. Decizia final ă privind mobilizarea ar r ămâne o prerogativ ă a statelor membre, 
care ar putea avea nevoie de resurse pentru a r ăspunde în cazul unor situa ții de 
urgență naționale. În plus, trebuie remarcat c ă, în ceea ce prive ște capacit ățile în stare 
de alertă, nu ar fi nevoie ca acestea s ă fie rezervate sau s ă stea inactive între 
operațiunile UE, întrucât statel e membre ar avea dreptul s ă le utilizeze pe plan intern. 
Mobilizarea capacit ăților în stare de alert ă ale statelor membre ar forma nucleul 
răspunsului UE în materie de protec ție civilă în cazul unor dezastr e pe teritoriul UE 
și în afara acestuia și ar fi completat ă de ajutoare suplimentare din partea statelor 
membre, furnizate în acela și mod în care este organizat ă în prezent asisten ța în 
domeniul protec ției civile. Mai mult decât atât, ar  putea fi depuse, de asemenea, 
eforturi suplimentare pentru a se asigura vizibilitatea dual ă (națională și european ă) a 
mijloacelor protec ției civile mobilizate prin intermediul mecanismului UE de 
protecție civilă, care a reprezentat o lacun ă în eforturile depuse de UE în Haiti. 
Ajutorul militar și resursele de transport, în spec ial capacitatea transportului aerian 
strategic, ar trebui s ă fie incluse în rezerva de capacit ăți disponibile care pot fi 
asigurate prin intermediul MIC, în conformitate cu Consensul european privind ajutorul umanitar și orientările interna ționale (îndeosebi, directivele de la Oslo). 
Punerea în comun voluntar ă a capacit ăților statelor membre ar trebui s ă fie 
completat ă de dezvoltarea și angajamentul continuu cu privire la form ări, exerciții și 
activități desfășurate în comun pe baza experien ței dobândite. În plus, ar fi de 
asemenea necesar s ă se dezvolte planuri și scenarii de contingen ță, pentru a se face 
uz de poten țialul deplin al resurselor  puse în comun. Ar fi esen țial să se poată conta 
pe astfel de activit ăți, pentru a se garanta eficacitatea și coerența sistemului. 
• Opțiunea 4: dezvoltarea unei capacit ăți de răspuns a UE în caz de dezastre, 
care dispune de resurse la nivel european  
Pentru anumite nevoi specifice pentru  care sunt identificate deficien țe în reacția UE 
și pentru care o ac țiune la nivel european ar putea fi considerat ă mai eficient
ă din 
punct de vedere al costurilo r, ar putea fi dezvoltate  resurse complementare finan țate 
de UE . Ar fi necesar ă o examinare specific ă a resurselor care îndeplinesc sarcini 
orizontale, cum ar fi evalua rea (module de evaluare rapid ă a impactului asupra 
mediului), logistica și coordonarea [în special echipele de asisten ță tehnică și de 
sprijin (TAST), precum și echipamentele de telecomunica ții]. Aceast ă abordare ar 
putea fi dezvoltat ă în continuare într- un centru complex de coordonare în domeniu al 
UE, care s ă ofere, de asemenea, servicii pentru ONU. În mod similar, dezvoltarea de 
resurse complementare finan țate de UE ar putea fi luat ă în considerare în ceea ce 
privește resursele specializate de r ăspuns cu valoare ridicat ă, unde resursele comune 
și acordurile de repartizare a sarc inilor ar conduce la o eficien ță mai sporit ă, precum 
și acolo unde resursele na ționale se dovedesc a fi  de obicei insuficiente. 
Cu toate c ă sunt finan țate de Uniune, capacit ățile la nivelul UE ar fi încredin țate 
statelor membre interesate pe baza unei gestion ări delegate. Disponi bilitatea acestora 
ar fi garantat ă pentru opera țiunile UE, fiind în acela și timp accesibile în scopuri 
naționale statelor membre  care le gestioneaz ă, atunci când nu sunt utilizate. Punerea 
în comun a capacit ăților la nivelul UE ar putea fi de mic ă anvergur ă, orientată de 
exemplu c ătre acoperirea celor mai importante deficien țe, sau mare, de exemplu, 
când acoper ă un număr substan țial de resurse în domenii-cheie, permi țând astfel 
 
RO 7   RO statelor membre s ă diminueze capacit ățile naționale și, în acela și timp, să crească 
eficiența din punct de vedere al costurilor a r ăspunsului UE. 
• Opțiunea 5: dezvoltarea unei for țe de protec ție civilă a UE 
Dezvoltarea unei for țe europene independente care dispune de propriile sale 
capacități, mijloace, for țe și coordonare, asociat ă cu mecanismul de organizare a 
pregătirii și de mobilizare a resurselor  existente ar asigura, f ără îndoială, coerența și 
eficacitatea r ăspunsului UE în caz de dezastre. O for ță european ă bazată pe astfel de 
principii ar trebui s ă poată avea acces la resurse identificate în prealabil de statele 
membre și ar trebui, de asemenea, s ă fie în măsură să obțină resurse suplimentare, 
indiferent dac ă există sau nu deficien țe identificate în prealabil în capacitatea de 
răspuns a UE. Aceasta din urm ă ar fi încredin țată statelor membre voluntare pentru a 
fi gestionat ă pe o baz ă de delegare, în conformitate  cu principiil e explicate în 
opțiunea 4. 
Pentru a dezvolta un mecan ism de dezvoltare a preg ătirii în mod credibil, for ța 
europeană ar necesita, de asemenea, înfiin țarea unui centru opera țional care s ă 
elaboreze scenarii și protocoale, care s ă dispună de un institut propriu de formare 
pentru protec ție civilă și ajutor umanitar, pentru a oferi instruire personalului, 
echipelor na ționale și regionale care fac parte din for ța european ă și experților în 
materie de evaluare care lucreaz ă pentru UE. 
ii. Opțiuni de politic ă analizate 
În urma unei examin ări preliminare a op țiunilor, s-a ajuns la concluzia c ă 
inconvenientele so ciale, economice și politice care decurg din op țiunile 1 și 5 nu 
puteau fi sus ținute. Mai mult decât atât, având în vedere c ă opțiunea 2 reprezint ă 
continuarea politicilor UE existente și reflectă, prin urmare, scenariul de baz ă față de 
care trebuie comparate alte op țiuni, analiza de impact propor țională s-a concentrat 
asupra op țiunilor 3 și 4. 
E. Principalul impact economic, social și de mediu al op țiunilor selectate 
Trebuie men ționat faptul c ă toate opțiunile vor necesita o consolidare a Centrului de 
monitorizare și de informare al Comisiei Europene în materie de coordonare și 
capacități de analiz ă. O astfel de evolu ție va avea loc indiferent de op țiunea urmat ă, 
întrucât se preconizeaz ă că, în viitorul apropi at, celulele de criz ă ale ECHO și MIC 
vor fi unite într-un veritabil centru de r ăspuns, care func ționează 24 de ore din 24 și 
este responsabil pentru coordonarea r ăspunsului civil al UE în caz de dezastre. 
• Impactul economic 
i. Impactul economic al op țiunii 3 
Este puțin probabil ca trecerea de la statu-quo la un model bazat pe punerea în comun 
să aibă un impact semnificativ asupra costurilor de achizi ționare a echipamentelor. 
De fapt, este mai sigur s ă se porneasc ă de la premisa c ă statele membre nu vor fi 
înclinate s ă angajeze resurse pentru rezerva comun ă dacă nu sunt sigure c ă pot 
răspunde în continuare pr opriilor nevoi de protec ție civilă. Prin urmare, punerea în 
comun voluntar ă ar reprezenta doar o mic ă parte din ceea ce exist ă deja. În plus, dac ă 
se consider ă că termenii care reglementeaz ă angajarea de resurse ar permite în mod 
expres ca acestea s ă fie retrase într-un moment în car e este nevoie de acestea pe plan 
 
RO 8   RO intern, este clar c ă nu va fi necesar ca statele membre s ă suporte costurile 
suplimentare pentru echipamente. 
De îndată ce este pe deplin dezvoltat și funcțional, acest tip de acord ar putea reduce 
nevoia de investi ții suplimentare în noi capacit ăți de răspuns la nivel na țional. În 
timp ce fiecare stat membru are res ponsabilitatea de a se asigura c ă este suficient 
echipat pentru a r ăspunde la riscurile previzibile sau recurente, se pot asigura 
câștiguri economice prin punerea în comun și schimbul de capacit ăți suplimentare de 
rezervă, completându-se resursele de r ăspuns de baz ă ale statelor membre. Prin 
păstrarea unor astfel de capacit ăți de rezerv ă la nivelul UE și repartizarea sarcinilor 
globale între statele membre, ar putea fi ob ținute economii de scar ă și garantate 
economii. 
De asemenea, ca regul ă generală, se poate presupune c ă opțiunea 3 nu ar crea costuri 
suplimentare de mobilizare. Cu toate c ă dezvoltarea unei rezerve pe baz ă voluntară ar 
garanta, cu siguran ță, disponibilitatea în perioada imediat urm ătoare unui dezastru, 
acest lucru nu ar trebui s ă afecteze nici costul deplas ării resurselor, nici pe cel al 
utilizării acestora la fa ța locului. Dimpotriv ă, în special în ceea ce prive ște 
transportul, poate exista chiar posibilitatea ca resursele s ă fie mobilizate într-un mod 
mai eficient din punct de vedere al costur ilor decât ar fi fo st altfel posibil. R ăspunsul 
colectiv facilitat de aco rdul de punere în comun și planificarea prealabil ă asociată ar 
garanta o identificare mai rapid ă a opțiunilor de transport și ar permite ca resursele 
situate în mod corespunz ător să fie colectate și transportate împreun ă, reducând 
durata călătoriei și costurile. În plus, alocarea re surselor între aeronave ar putea 
deveni mai eficient ă, maximizând utilizarea capacit ății de transport aerian și 
reducând costurile marginale.  
Dimpotriv ă, opțiunea 3 poate avea consecin țe asupra costurilor totale de operare 
anuale în cazul în care mobilizarea anual ă a capacit ăților statelor membre a crescut 
ca urmare a includerii acestora printre re sursele puse în comun. O astfel de evolu ție 
ar putea avea, de asemenea, consecin țe importante pentru anumite state membre în 
ceea ce prive ște costurile de personal. La un nivel mai general, anumite state membre 
cu structuri organizatorice speciale ar put ea suporta costuri în efectuarea tranzi ției 
organizatorice și juridice relevant e de la statu-quo. 
Impactul negativ men ționat mai sus este puternic influen țat de modul în care sunt 
alese resursele din rezerv ă și de dimensiunea acestei rezerve  în sine. Impactul care 
are legătură cu cererea asupra unui anumit stat  membru ar putea, de exemplu, s ă fie 
atenuat prin intermediul unei politici de selec ție rotative, mai degrab ă decât printr-o 
selecție preferen țială. În plus, o rezerv ă mai mare ar putea duce la o cerere mai mic ă 
a capacităților „înscrise”.  
Impactul ar putea fi ameliorat, de asemenea, prin asigurarea de finan țare UE pentru 
anumite costuri eligibile pr edefinite. Ar rezulta un nou model de repartizare a 
sarcinilor, transferând o parte din costuri de la statele membre c ătre Uniune. Acest 
lucru nu numai c ă ar permite statelor membre s ă acopere o parte din costurile anuale 
totale care decurg din participarea voluntar ă la rezerv ă, ci ar servi, de asemenea, ca 
un stimulent pentru statele membre mai mici de a spori implicarea acestora în eforturile de r ăspuns ale UE în caz de d ezastre. Capacitatea crescut ă de răspuns a UE 
care decurge din aceasta ar reduce în  continuare presiunea exercitat ă asupra acelor 
 
RO 9   RO state membre care poart ă o sarcină mai mare de r ăspuns în caz de dezastre și ar 
consolida capacitatea UE de a r ăspunde la situa ții de urgen ță majoră în afara UE.  
ii. Impactul economic al op țiunii 4 
Principalul impact economic al acestei op țiuni ar fi evitarea costurilor de 
achiziționare de echipamente de c ătre statele membre. Achizi ționarea de resurse 
complementare finan țate de UE și capacitatea transportului aerian ar garanta faptul 
că statele membre ar putea solicita capacit ăți colective substan țiale care lipseau 
anterior la nivel na țional, fără a suporta costuri suplimentare de investi ții. Aceast ă 
disponibilitate garantat ă ar reprezenta un beneficiu major care le dep ășește pe cele 
care ar putea rezulta din punerea în aplicare a unei asocieri voluntare de resurse. În 
special, o investi ție global ă la nivelul UE pentru a se achizi ționa resurse 
complementare, care ar putea fi împ ărțite și utilizate de toate statele membre este de 
natură să implice o investi ție substan țial mai redus ă pentru UE ca un întreg, decât 
dacă fiecare stat membru ar achizi ționa individual astfel de capacit ăți. În mod 
similar, în ceea ce prive ște resursele pentru care se are în vedere o cre ștere în 
capacitate, aceast ă opțiune ar oferi beneficii mari în termeni de eficien ță din punct de 
vedere al costurilor și utilizare ra țională a resurselor, reducând necesitatea ca statele 
membre s ă investeasc ă pe plan intern.  
Un alt beneficiu economic major al op țiunii 4 este poten țialul pentru solu ții mai 
eficiente din punct de vedere  al costurilor. Resursele la nivelul UE care pot fi 
solicitate de toate statele membre ar spori în mod considerabil eficien ța din punct de 
vedere al costurilor opera țiunilor de r ăspuns în caz de dezastre prin reducerea 
costurilor de mobilizare (în compara ție cu închirierea unor astfel de capacit ăți) și prin 
creșterea rapidit ății și eficienței răspunsului. Câ știguri semnificative în termeni de 
eficiență ar putea decurge, de asemenea, din transportul și logistica în comun, 
precum și alte economii de scar ă. 
Pe lângă cele de mai sus, achizi ționarea de resurse UE suplimentare care vor fi 
utilizate de statele membre ar spor i, de asemenea, eficacitatea mobiliz ării și eficiența 
din punct de vedere al costurilor la nivel opera țional în mare m ăsură în același mod 
ca și cel prezentat pentru op țiunea 3. Mai mult decât atât, toate costurile de men ținere 
în stare de alert ă/mobilizare a resurselor complementare finan țate ar fi acoperite de 
UE, garantând astfel „noul model de repartizare a sarcinilor” men ționat mai sus și 
permițând ca toate costurile s ă fie transferate c ătre Uniune. 
În ceea ce prive ște costurile, dezvoltarea de capacit ăți la nivelul UE va necesita o 
anumită formă de licitație și gestionare.  
• Impactul social 
Opțiunile examinate în raport nu au declan șat un impact social în sensul tradi țional al 
cuvântului, îns ă au avut un impact societal important. 
Posibilitatea de a r ăspunde prompt și eficace prin intermediul unei rezerve a 
resurselor statelor membre (op țiunea 3) sau la nivelul UE (op țiunea 4) ar reduce f ără 
îndoială numărul daunelor, ar alina suferin ța și ar reduce la minimum prejudiciile 
aduse persoanelor și comunit ăților în ansamblu. Impactul pozitiv pentru societ ățile 
afectate de dezastre ar fi astfel incontestabil.  
 
RO 10   RO Mai mult decât atât, un r ăspuns mai coerent și eficace ar cre ște, cu siguran ță, 
încrederea cet ățenilor în capacitatea UE de a r ăspunde în caz de catastrofe. 
Consecințele acestui lucru ar fi duble. În primul rând, popula țiile afectate de dezastre 
ar fi mai dispuse s ă colaboreze cu UE, putând influen ța posibilitatea de continuare a 
cooperării cu țările terțe. În al doilea râ nd, încrederea crescut ă în răspunsul UE în caz 
de dezastre ar contribui la câ știgarea sus ținerii din partea cet ățenilor a politicilor UE.  
Trebuie remarcat faptul c ă dezvoltarea de resurse UE (op țiunea 4), care ar fi 
încredințată statelor membre pe o baz ă de gestionare delegat ă, ar constitui expresia 
maximă a solidarit ății UE, în conformitate cu  articolul 222 din TFUE și dorințele și 
așteptările cetățenilor UE.  
• Impactul asupra mediului 
Atât punerea în comun de resurse pe o baz ă voluntară (opțiunea 3), cât și resursele la 
nivelul UE (op țiunea 4) ar permite UE s ă garanteze disponibilitatea asisten ței în 
perioada imediat urm ătoare oric ărei situații de urgen ță. Coerența și eficacitatea 
crescute care decurg din aceste evolu ți i  a r  p e r m i t e  U E  s ă răspundă mai rapid în 
situații de urgen ță, reducând astfel în mod semnificativ impactul negativ al 
dezastrelor asupra mediului (de exemplu, reac ția prompt ă și eficace la un incendiu 
forestier poate reduce substan țial daunele asupra mediului). 
F. Compararea op țiunilor 
Pentru compararea op țiunilor au fost utilizate urm ătoarele criterii: 
• eficacitatea op țiunii în raport cu obiectivele sale; 
• eficiența opțiunii din punct de ve dere al costurilor; 
• coerența opțiunii în raport cu ob iectivele, strategiile și prioritățile generale ale UE. 
Opțiunile au fost comparate în  raport cu scenariul de baz ă (și anume, statu-quo-ul din 
opțiunea 2). Pentru a rezuma și reprezenta grafic concluziile au fost folosite diagrame 
și grafice.  
Comparativ cu scenariul de baz ă, atât opțiunea 3, cât și opțiunea 4 au prezentat 
avantaje clare, compensând dezavantajele stat u-quo-ului cu privire la toate criteriile. 
S-a ajuns la concluzia c ă aceste op țiuni ar trebui s ă fie preferate scenariului de baz ă. 
Comparația a eviden țiat, în special, avantajele op țiunii 3 cu privire la 
compatibilitatea acesteia cu principiile subsidiarit ății și proporționalității, precum și 
avantajele op țiunii 4 în termeni de eficacitate și (posibil) eficien ță din punct de 
vedere al costurilo r (în special cu privire la capacit ățile la nivelul UE care 
îndeplinesc sarcini orizontale și resursele specifice de mare valoare). Avantajele și 
inconvenientele celor dou ă opți u n i  a u  f o s t  c â n t ărite, cu scopul de a concepe un 
sistem care maximizeaz ă eficacitatea și coerența, asigurând în acela și timp un impact 
negativ minim, precum și costuri minime. 
În fuzionarea celor mai atractive dou ă opțiuni s-a acordat prioritate op țiunii 3, în 
măsura în care aceasta a demonstrat cel ma i ridicat nivel de compatibilitate cu 
principiile subsidiarit ății și proporționalității. Cu toate acestea, au fost, de asemenea, 
luate în considerare anumite elemente ale op țiunii 4, care asigurau câ știguri 
economice importante pentru UE în ansamblu. 
Punctele forte relative ale op țiunilor avute în vedere au indicat c ătre un sistem hibrid 
alcătuit din urm ătoarele elemente: 
 
RO 11   RO • o punere în comun voluntar ă a resurselor angajate de statele membre în 
operațiunile UE. Aceasta ar trebui s ă constituie elementul central al sistemului. 
Amploarea și componen ța acesteia vor fi stabilite ulterior; 
• oferte ad hoc complementar e ale statelor membre în conformitate cu principiile 
urmărite de actualul mecanism UE de protec ție civilă;  
• resurse suplimentare la nivelul UE , unde eficien ța din punct de vedere al 
costurilor dep ășește inconvenientul pol itic care rezult ă din faptul c ă nu se 
contează pe resursele statelor membre.  
Acest sistem ar putea fi conso lidat în continuare prin men ținerea sprijinului acordat 
organizațiilor umanitare care dezvolt ă și gestioneaz ă furnizarea în avans a ajutoarelor 
de urgență pentru opera țiunile umanitare interna ționale și ar putea fi sprijinit de 
mijloace militare în anumite cazuri specifice.