Planul de acțiune privind serviciile financiare de consum a descris o posibilă acțiune în domeniul atestărilor privind istoricul daunelor, în beneficiul cetățenilor care se deplasează peste frontiere. Pentru a facilita trecerea la un nou furnizor de asigurări, actuala directivă prevede că statele membre trebuie să se asigure că deținătorul de poliță are dreptul de a solicita o atestare privind istoricul daunelor din ultimii cinci ani. Cu toate acestea, nu există nicio cerință pentru ca asigurătorii să ia în considerare astfel de atestări în momentul calculării primelor. Evaluarea a arătat că, adesea, aceste atestări nu sunt luate în considerare de către asigurători, în special atunci când acestea sunt emise de către un asigurător dintr-un alt stat membru, iar uneori autenticitatea acestora este pusă sub semnul întrebării. Pentru a facilita autentificarea atestărilor privind istoricul daunelor de către asigurători, este benefic ca formatul și conținutul acestora să fie aceleași în întreaga UE. În plus, în cazul în care asigurătorii iau în considerare istoricul daunelor pentru stabilirea primelor, nu ar trebui să existe nicio diferențiere pe bază de naționalitate sau numai pe baza ultimului stat membru de reședință al deținătorului de poliță.

În special, modificarea propusă privind insolvența unui asigurător completează articolul 10 care se referă la protecția victimelor accidentelor în care au fost implicate vehicule neasigurate și neidentificate. Modificarea articolului 4 din directivă îmbunătățește posibilitățile statelor membre de a garanta conformitatea cu obligația de asigurare din directivă, menținând în același timp libera circulație a persoanelor și a vehiculelor. În plus, modificarea articolului 9 cu privire la sumele minime asigurate asigură o protecție minimă egală în toate statele membre. Modificarea referitoare la atestările privind istoricul daunelor completează cerințele existente prevăzute la articolul 16 și asigură facilitarea autentificării atestărilor privind istoricul daunelor și egalitatea de tratament pentru deținătorii de polițe. În plus, codificarea jurisprudenței CJUE clarifică domeniul de aplicare a directivei.

Propunerea este în concordanță cu obiectivele de simplificare și de reducere a costurilor. În ceea ce privește insolvabilitatea asigurătorilor, vor exista mai puține cheltuieli de judecată, întrucât directiva ar stabili roluri clare privind plata inițială către victimă și responsabilitatea finală pentru cererea de despăgubire. În plus, reducerea riscului de conducere fără asigurare prin intermediul controalelor discrete ar putea reduce cererile de despăgubire pentru organismele de despăgubire și contribuțiile pentru asigurători. În plus, un nivel mai mare de standardizare a atestărilor privind istoricul daunelor ar simplifica verificarea autenticității atestărilor privind istoricul daunelor furnizate de asigurătorii străini. În cele din urmă, propunerea nu implică noi cerințe de raportare pentru autoritățile publice.

În plus, în ceea ce privește evoluțiile tehnologice viitoare, evaluarea impactului explică faptul că obligația prevăzută de directivă de a încheia asigurare obligatorie de răspundere civilă auto se aplică, de asemenea, vehiculelor autonome sau semi-autonome. Principalul argument este necesitatea permanentă de a proteja și de a despăgubi victimele accidentelor care implică vehicule autonome care circulă în interiorul UE. Au avut loc mai multe accidente cauzate de vehicule autonome (și semi-autonome), ceea ce demonstrează necesitatea de a proteja cetățenii UE în caz de accident. În plus, evaluarea impactului arată că noile tipuri de autovehicule, cum ar fi bicicletele electrice, biciclele electrice, scuterele electrice, intră deja în domeniul de aplicare a directivei. Utilizarea acestor noi tipuri de vehicule cu motoare electrice în trafic are potențialul de a provoca accidente ale căror victime trebuie să fie protejate și rambursate rapid. Cu toate acestea, actuala directivă acordă, de asemenea, statelor membre competența de a scuti astfel de vehicule de la obligația de asigurare de răspundere civilă auto în cazul în care ar considera necesar acest lucru. În timpul consultării publice, o serie de asociații reprezentative ale industriei de biciclete electrice au solicitat ca o astfel de scutire să fie prevăzută chiar în directivă, susținând că obligativitatea asigurării de răspundere civilă ar putea submina adoptarea bicicletelor electrice. Acest lucru nu este considerat necesar având în vedere competența statelor membre de a scuti bicicletele electrice sau orice alte noi autovehicule electrice. În acest caz, fondurile naționale de garantare ar suporta costurile pe care le implică rambursarea victimelor accidentelor provocate de respectivele noi tipuri de vehicule. Astfel se asigură cel mai înalt nivel de protecție a victimelor, fără a fi necesară vreo acțiune suplimentară la nivelul UE.

(1)Asigurarea de răspundere civilă auto (asigurarea auto) are o importanță deosebită pentru cetățenii europeni, fie că sunt deținători de poliță de asigurare sau potențiale victime ale unui accident. Aceasta prezintă, de asemenea, o importanță deosebită pentru întreprinderile de asigurare, întrucât reprezintă un segment important al activității de asigurare generală în Uniune. Asigurarea auto are un impact, de asemenea, asupra liberei circulații a persoanelor, a bunurilor și a vehiculelor. Prin urmare, întărirea și consolidarea pieței interne pentru asigurările auto ar trebui să reprezinte un obiectiv fundamental al acțiunii Uniunii în domeniul serviciilor financiare.

(b) întreprinderea de asigurare face obiectul unei proceduri de lichidare, astfel cum este definită la articolul 268 litera (d) din Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului***;

(c) întreprinderea de asigurare sau reprezentantul său însărcinat cu soluționarea cererilor de despăgubire nu a furnizat un răspuns motivat la argumentele prezentate într-o cerere de despăgubire în termen de trei luni de la data la care partea vătămată și-a prezentat cererea respectivei întreprinderi de asigurare.

2. Părțile vătămate nu pot prezenta o cerere de despăgubire organismului menționat la alineatul (1) în cazul în care acestea au prezentat o cerere de despăgubire în mod direct întreprinderii de asigurare sau în cazul în care au inițiat o acțiune în justiție în mod direct împotriva întreprinderii de asigurare, iar această cerere de despăgubire sau acțiune în justiție este încă pendinte.

3. Organismul menționat la alineatul (1) acordă un răspuns la cererea de despăgubire în termen de două luni de la data la care persoana vătămată și-a prezentat cererea de despăgubire.

4. În cazul în care partea vătămată își are reședința într-un alt stat membru decât statul membru în care își are sediul întreprinderea de asigurare menționată la alineatul (1), organismul menționat la alineatul (1) care a despăgubit persoana vătămată în statul membru de reședință al persoanei vătămate are dreptul să ceară rambursarea sumei plătite cu titlu de despăgubire de la organismul menționat la alineatul (1) din statul membru în care își are sediul întreprinderea de asigurare care a emis polița de asigurare a părții responsabile.

5. Alineatele (1)-(4) se aplică fără a aduce atingere:

(a) dreptului statelor membre de a acorda despăgubirii plătite de organismul menționat la alineatul (1) un caracter subsidiar sau nu;

(b) dreptului statelor membre de a prevedea soluționarea cererilor de despăgubire pentru același accident între:

(i) organismul menționat la alineatul (1);

(ii) persoana sau persoanele responsabile de accident;

(iii) alte întreprinderi de asigurare sau organisme de asistență socială obligate să despăgubească persoana vătămată.

6. Statele membre nu autorizează organismul menționat la alineatul (1) să condiționeze plata despăgubirii de îndeplinirea altor cerințe decât cele stabilite în prezenta directivă și, în special, a cerinței ca persoana vătămată să demonstreze că partea responsabilă nu este în măsură sau refuză să plătească.

7. Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu procedura menționată la articolul 28b pentru a defini sarcinile procedurale și obligațiile procedurale ale organismelor instituite sau autorizate în temeiul articolului 10a în ceea ce privește rambursarea.”

*** Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II) (JO L 335, 17.12.2009, p. 1).”;

(5) Articolul 16 se modifică după cum urmează:

(a) la sfârșitul celui de al doilea paragraf se adaugă următoarea teză:

„Acestea utilizează în acest scop formularul de atestare privind istoricul daunelor”;

(b) se adaugă paragrafele următoare:

„Statele membre se asigură că întreprinderile de asigurare sau organismele menționate la al doilea paragraf, atunci când iau în considerare atestările privind istoricul daunelor emise de alte întreprinderi de asigurare sau de alte organisme menționate la al doilea paragraf, nu tratează deținătorii de polițe în mod discriminatoriu sau suprataxează primele acestora din cauza naționalității lor sau exclusiv pe baza statului membru în care aceștia au avut reședința anterioară.

Statele membre se asigură că întreprinderile de asigurare își publică politicile în ceea ce privește utilizarea de către acestea a atestărilor privind istoricul daunelor la calculul primelor.