[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 15.12.2009

COM(2009)674 final

PROIECT DE RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU

Proiect de raport comun privind ocuparea forței de muncă (RCOFM) 2009/2010

PROIECT DE RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU

Proiect de raport comun privind ocuparea forței de muncă (RCOFM) 2009/2010

1. Situația în privința ocupării forței de muncă în 2009 și perspective pentru 2011

În pofida unor indicii de redresare economică în UE, perspectivele de ocupare a forței de muncă rămân, în general, defavorabile, șomajul, în ansamblu, continuând să progreseze, deși într-un ritm mai lent. După o perioadă de ameliorare considerabilă a rezultatelor pieței muncii până la începutul anului 2008, criza financiară și economică mondială a amenințat o bună parte a acestui succes anterior. În timp ce unele state membre au înregistrat rezultate cu mult mai proaste decât altele, evoluția de la jumătatea anului 2008 este marcată de diminuarea cererii de noi lucrători (aproximativ -30%), reducerea ocupării forței de muncă (-1,9% = 4,3 milioane de locuri de muncă) și creșterea șomajului , mai ales în rândul grupurilor care, pe piața muncii, se găseau deja într-o situație relativ precară înaintea crizei (tinerii, lucrătorii slab calificați, migranții). Această deteriorare gravă a situației reflectă scăderea activității în sectoarele/activitățile cele mai afectate de recesiune, dar și intensificarea recurgerii la condiții de muncă flexibile, în special pentru lucrătorii cu mai puțină experiență, care au fost, prin urmare, primii care și-au pierdut locurile de muncă (între al doilea trimestru din 2008 și al doilea trimestru din 2009 au dispărut 1,7 milioane de locuri de muncă temporare, dintre care 1 milion în Spania).

Creșterea șomajului în UE nu a fost atât de importantă pe cât se putea aștepta ca urmare a scăderii rapide a PIB-ului. Mai multe țări au adoptat măsuri în vederea evitării licențierilor în masă, cuprinzând subvenționarea salariilor și adaptarea orarelor de muncă. Moderația salarială precum și alte concesii referitoare la salarii în schimbul stabilității ocupării forței de muncă au contribuit, de asemenea, la păstrarea locurilor de muncă în mai multe sectoare[1].

Ultimele previziuni ale Comisiei prefigurează o redresare economică treptată în cursul următorilor doi ani (PIB-ul Uniunii Europene ar trebui să crească cu + 0,7% în 2010 și cu + 1,6% în 2011)[2]. Cu toate acestea, incidența pozitivă asupra pieței muncii va avea nevoie de timp pentru a se manifesta, datorită intervalului de timp necesar pentru ca ocuparea forței de muncă să reacționeze la o schimbare în activitatea economică. Cu un regres al ocupării forței de muncă estimat la 2,3% în 2009 și la 1,2% în 2010 (ceea ce corespunde unei reduceri a ocupării forței de muncă de aproximativ 7,5 milioane pe durata acestor doi ani), șomajul ar putea să progreseze în aproape toate statele membre și ar putea atinge 10,3% în 2010, pentru a se menține la 10,2% în 2011, adică o creștere de peste 3 puncte față de 2008.

Faptul că redresarea economică va duce la crearea de locuri de muncă în număr considerabil sau că va lua forma unei „creșteri fără locuri de muncă” va depinde în mare măsură de succesul strategiilor de ieșire din criză adoptate care pregătesc indivizii și întreprinderile să abordeze schimbările structurale, și de eficacitatea politicilor publice de modernizare a piețelor muncii pentru a atinge un nivel crescut de flexibilitate și de securitate. Va trebui ca statele membre să evalueze în mod regulat eficacitatea măsurilor de combatere a crizei în cadrul unui dialog constructiv cu partenerii sociali. și cu sprijinul învățării reciproce la nivelul întregii UE.

2. Măsurile adoptate de statele membre pentru ocuparea forței de muncă în 2009

Pentru a oferi un stimulent imediat economiei și a proteja grupurile vulnerabile de impactul crizei asupra piețelor muncii, statele membre și-au ameliorat în mod considerabil politicile privind ocuparea forței de muncă și politicile sociale în sensul celor trei priorități ale Strategiei europene privind ocuparea forței de muncă[3].

2.1. Creșterea ofertei de mână de lucru și modernizarea sistemelor de protecție socială

Din cauza riscului de sporire a șomajului, este în continuare necesar să se depună eforturi suplimentare pentru evitarea șomajului de lungă durată și a lipsei permanente de activitate, în vederea protejării capitalului uman. Mai mult, este esențială continuarea eforturilor de sporire a ofertei de mână de lucru, mai ales pentru grupurile a căror participare pe piața muncii este în mod structural redusă, pentru restabilirea unei creșteri economice durabile și întărirea coeziunii sociale. În ciuda eforturile depuse pentru a răspunde preocupărilor stringente ale grupurilor specifice (tineri, migranți, slab calificați, persoane cu dizabilități), instaurarea unor dispozitive adecvate de incitare la muncă a acestor grupuri se dovedește a fi dificilă, îndeosebi în perioadă de criză. Statele membre au adoptat măsuri de ameliorare a stimulentelor la muncă și de creștere a rentabilității financiare a muncii prestate prin reducerea impozitelor sau prin ameliorarea beneficiilor provenite din muncă: ridicarea nivelului plafoanelor de neimpozitare sau ajustarea la un nivel superior a tranșelor de impozitare (AT, BE, DE, DK, FI, LV, MT, SE, SK); sporirea suplimentelor de venituri și stimulente fiscale pentru anumite activități (BE, ES, FR, LT, LV, NL, SE, SK); precum și scăderea ratei impozitului pe venituri, care vizează, deseori, persoanele cu venituri modeste (AT, DK, FI, FR, HU, LT, LU, LV, PL, SE, UK). Alte reduceri fiscale vizează stimularea mamelor pentru reluarea unei activități (MT) sau sprijinirea familiilor (AT). Aceste reforme au intensificat stimulentele la muncă pentru persoanele cu venituri modeste și ar trebui depuse mai multe eforturi pentru a atinge o participare ridicată și echilibrată la piața muncii, din punct de vedere al competențelor profesionale, al sexului (excluderea constituie un risc deosebit pentru femei, în special pentru cele responsabile de îngrijirea copiilor) și al vârstei.

Situația ocupării forței de muncă a tinerilor

Creșterea șomajului în rândul tinerilor (în vârstă de 15 până la 24 de ani) a fost considerabilă în 2009, necesitând o întărire a acțiunii politice, îndeosebi prin ameliorarea căilor de tranziție între învățământ și activitate profesională și prin consolidarea cantitativă și calitativă a educației și formării profesionale (EFP), inclusiv mulțumită sprijinului financiar al UE și național pentru întreprinderi. Sistemele de EFP pot atenua efectul crizei asupra tineretului (DE), iar promovarea stagiilor de ucenicie (FIN, FR, UK) are capacitatea de a deveni un element permanent al EFP. Dispozitivele de subvenționare a locurilor de muncă (BG, EL, FR, IT, UK) stimulează cererea de lucrători tineri.

Segmentarea pieței muncii constituie o problemă structurală în mai multe state membre, iar criza a demonstrat în ce măsură impune, mai ales tinerilor, sarcina flexibilității mâinii de lucru, prin recurgerea mai frecventă la contracte de muncă atipice. Este nevoie de eforturi considerabile pentru a reduce incidența abandonului școlar timpuriu și a segregării și discriminării tinerilor proveniți din rândul imigranților sau al unei minorități sau suferind de o dizabilitate. S-au făcut, totuși, progrese și mai multe proiecte recente se îndreaptă în direcția cea bună: Garanția educației sau a formării (AT, DE), asistență imediată din partea serviciilor de ocupare a forței de muncă pentru tinerii cu probleme (DK), sprijinul acordat tinerilor de Fundația Muncii după pierderea locului de muncă (AT) sau servicii de proximitate pentru tinerii fără calificare și fără loc de muncă (MT, SI).

Perspectivele actuale ale pieței muncii îmbină urgența punerii în aplicare a unor strategii generale de incluziune activă , cu o acțiune echilibrată și integrată prin intermediul următorilor trei piloni: piețe ale muncii axate pe incluziune, acces la servicii de calitate și suplimente de venituri adecvate. Reformele fiscale, inclusiv reducerea impozitării muncii (a se vedea p.6) pot favoriza integrarea pe piața muncii. Mai multe state membre au adoptat măsuri pozitive pentru sprijinirea persoanelor celor mai îndepărtate de piața muncii : subvenții pentru ocuparea forței de muncă focalizate (FI, FR, HU, IT, LT, PL, SE) și stimulente pentru recrutarea persoanelor cu dizabilități (ES, IE, RO). Măsurile complementare includ programe de formare sporite și/sau mai accesibile în majoritatea statelor membre și promovarea locurilor de muncă din economia socială și din sectorul fără scop lucrativ (AT, ES, PL, PT, SI), precum și dispozitive de sprijin pentru ocuparea forței de muncă (LV). Crearea directă de locuri de muncă în sectorul public nu a fost luată în considerare decât în câteva țări (ES, CY, HU, SK), fie ca o consecință a constrângerilor bugetare sau a dubiilor privind eficacitatea unor astfel de măsuri. Majoritatea statelor membre au integrat acțiunile în favoarea grupurilor defavorizate în politicile lor. Pentru soluționarea problemelor specifice care afectează romii și alte grupuri marginalizate, unele țări au optat pentru o abordare „explicită dar nu exclusivă”. Este important ca progresele obținute în aplicarea acestor măsuri să fie monitorizate și evaluate în mod continuu, inclusiv în ceea ce privește interacțiunea lor cu alte politici.

Lucrătorii mai în vârstă nu au fost expuși în mod deosebit la riscul de a-și pierde locul de muncă din cauza crizei până acum, dar aceștia întâmpină dificultăți considerabile pentru regăsirea unui loc de muncă. Mai multe state membre au adoptat măsuri specifice pentru a favoriza participarea pe piața muncii a lucrătorilor mai în vârstă (NL, PL, PT) și pentru a stimula cererea de lucrători mai vârstnici (NL). Deși necesitatea de a evita pensionarea anticipată este, în general, acceptată, există indicii că anumite țări ar recurge la această opțiune. Această practică ar trebui evitată prin ameliorarea perspectivelor de angajare a lucrătorilor mai vârstnici, prin favorizarea îmbunătățirii competențelor lor pentru a facilita reintegrarea lor pe piața muncii și prin intensificarea stimulării de a continua viața activă, cu ajutorul sistemelor de pensii și al altor dispozitive fiscale sau al altor prestații.

În ciuda diminuării generale a cererii de noi lucrători, unele țări (BE, DE, FI, FR, LT) care se confruntă cu o penurie de mână de lucru și de competențe continuă să promoveze în mod activ oferta de mână de lucru prin intermediul migrației economice . Măsuri specifice pentru atragerea persoanelor cu înaltă calificare (DE, FI, FR, LT), simplificarea procedurilor de prelungire a vizelor și de obținere a unui permis de ședere (FI, PT) și crearea de vize și de permise de ședere speciale pentru lucrătorii înalt calificați (FR, IE). Cu toate acestea, statele membre trebuie să-și intensifice acțiunile de integrare pe termen lung a imigranților deja instalați în UE și a descendenților acestora, în rândul cărora șomajul a progresat în mod substanțial în timpul crizei. Politicile actuale vizează, în principal, ridicarea nivelului de competențe și facilitarea integrării globale. Societățile trebuie să fie încurajate în continuare să angajeze o mână de lucru mai diversificată, de exemplu, prin intermediul unor carte privind diversitatea (BE, DE, ES, FR).

Serviciile publice pentru ocuparea forței de muncă (SPOFM) trebuie să facă față sporirii numărului șomerilor și modernizarea lor constituie un mijloc eficace de a răspunde noilor provocări. Într-adevăr, printre măsurile adoptate în acest sens se numără fuziunile de organizare/cooperarea intensificată între serviciile de integrare și cele de asigurări de șomaj (DK, EE, EL, FI, FR, HU, NL, SI), noi tipuri de prestări de servicii care îmbină serviciile online cu serviciile personalizate (EE, EL, IE, MT, RO, UK/Scoția), servicii speciale de consiliere pentru întreprinderi în domeniul formării angajaților și servicii de intervenție rapidă în caz de licențiere (AT, BG, DK, EE, IE, MT, NL) și servicii de consiliere pentru angajați și pentru angajatori în materie de reorientare profesională (DE, BE, FI, IE, LU, PT, UK). Unele SPOFM-uri au intensificat cooperarea cu agențiile private de ocupare a forței de muncă (AT, FR, NL). Aceste abordări ar putea inspira reforme ulterioare în alte țări și o evaluare mai sistematică ar putea reuni mai multe elemente concrete pentru a determina procedurile și programele cele mai eficace și mai eficiente, mai ales într-o perioadă de constrângeri bugetare tot mai importante.

Sistemele de protecție socială au fost puse la grea încercare de creșterea puternică a șomajului. Stabilizatorii automatici au permis atenuarea impactului social imediat al recesiunii, deși nu în măsură egală în interiorul UE; prin urmare, mai multe state membre au considerat necesar să adapteze durata (CZ, ES, LT, RO), nivelul (BE, BG, CZ, EL) sau acoperirea (IT, PT) prestațiilor, sau să stabilească dispozitive noi sau lărgite de suplimentare a veniturilor pentru persoanele care nu pot cere alocații de șomaj (de exemplu, FR, LV). În afara grupului de persoane care au dreptul la prestații de șomaj, unele state membre au consolidat, de asemenea, ajutorul acordat grupurilor vulnerabile (BE, CY, FR, PL) și pensionarilor cu venituri reduse (CY, RO). Capacitatea de a răspunde cererii tot mai mari de securitate socială diferă mult între statele membre; această provocare va crește, în mod inevitabil, cu timpul și evidențiază necesitatea de a aplica politici de activare eficace.

Ocuparea forței de muncă feminine

Potrivit datelor privind piața muncii, în 2009 femeile au fost, în general, mai puțin afectate de șomaj decât bărbații. Cu toate acestea, în multe state membre persistă dezechilibre importante, femeile având o activitate mai redusă și rate ale șomajului mai ridicate. Din cauza crizei, anumite măsuri pentru egalitatea între bărbați și femei au fost amânate sau anulate și, cu excepția sprijinirii unor noi locuri de muncă în sectorul îngrijirii medicale (FI, NL, UK), nu s-a adoptat nicio nouă măsură. Aspectele privind egalitatea între bărbați și femei trebuie să fie luate în considerație în mod mai activ în politicile pentru ocuparea forței de muncă, îndeosebi în contextul elaborării și aplicării strategiilor de redresare. Multe state membre au continuat să promoveze reconcilierea vieții profesionale, a vieții private și a celei familiale, în special prin ameliorarea accesului la serviciile de îngrijire a copiilor și/sau a calității acestora, pentru copiii foarte mici sau copiii de vârstă preșcolară și prin asistență pentru îngrijirea celorlaltor persoane dependente (ES, PT). Reformele recente ale sistemelor de concedii și/sau de prestații de maternitate vizează sporirea participării/reintegrării pe piața muncii a femeilor (AT, DE, HU) și ameliorarea drepturilor la concediu parental/de paternitate sau a protecției lucrătorilor care iau astfel de concedii (BG, NL, PT). Drepturile de a opta pentru orare de muncă flexibile (HU, RO, SK, UK) și protecția lucrătorilor care recurg la aceste opțiuni (LT, SK) au fost îmbunătățite. Chiar dacă problema diferenței de remunerație între bărbați și femei este prea puțin abordată în majoritatea statelor membre, au fost, totuși, adoptate câteva noi măsuri: ameliorarea transparenței (DE, UK), revizuirea sistemelor de evaluare a locurilor de muncă (BE), intervenția inspectorilor muncii și noile cercetări (NL) și o nouă strategie tripartită (FI).

2.2. Îmbunătățirea capacității de adaptare a lucrătorilor și a întreprinderilor

În cursul ultimilor doi ani, statele membre s-au concentrat asupra dezvoltării flexicurității și au început să elaboreze, în acest sens trasee cuprinzătoare, coerente cu provocările structurale individuale și cu pozițiile de pornire. Odată cu instalarea crizei, nevoia de adaptabilitate a devenit tot mai stringentă și a deplasat atenția asupra măsurilor pe termen relativ scurt destinate favorizării adaptării la noul context. Principalele măsuri adoptate în acest sens sunt adaptări temporare la scăderea producției prin orare de muncă flexibile , mai ales șomaj parțial, ceea ce permite evitarea licențierilor și a pierderii capitalului uman[4].

Unele state membre, în care presiunea economică este enormă, au introdus sau prevăd introducerea unor măsuri de moderare a salariilor din sectorul public (BG, EL, LT, LV, RO). În Țările de Jos, s-a adoptat moderarea pe termen mediu a salariilor din ansamblul economiei, în schimbul unei reduceri a cotizațiilor sociale .

Costurilor salariale indirecte ridicate și presiunea fiscală importantă constituie un impediment major în calea ocupării forței de muncă. În pofida progreselor obținute în ultimii ani, fiscalitatea medie a costurilor muncii continuă să reprezinte, pentru cele 27 de state ale UE, aproximativ 40,5%, adică nivelul ei din anul 2000. Printre măsurile adoptate pentru reducerea obligațiilor fiscale asupra muncii se numără reducerea cotizațiilor de securitate socială (BE, BG, CZ, DE, ES, FI, HU, SE) și revizuirea sistemului fiscal în vederea reducerii costurilor salariale. Pentru păstrarea locurilor de muncă și/sau favorizarea angajărilor, costurile salariale au fost reduse în mai multe state membre pentru salariile joase (CZ), IMM-uri (NL), profesiunile liberale (SK) sau, sub o altă formă, prin stimulente fiscale care încurajează șomerii să creeze o afacere (PT). O abordare alternativă testată în Suedia permite angajatorilor să amâne până la 12 luni plata cotizațiilor sociale și a impozitelor, pentru a favoriza fluxurile de numerar și a diminua constrângerile legate de credite.

Segmentarea pieței muncii continuă să reprezinte o provocare. În timp ce, în ultimii ani, câteva țări (BG, CY, EE, HU, LT, PT) și-au revizuit legislația privind protecția muncii , într-un mod coerent cu principiul de flexicuritate, sunt necesare mai multe măsuri de prevenire a segmentării piețelor muncii, fenomen prejudiciabil pentru rezultatele acestora pe termen lung, îndeosebi pentru grupuri vulnerabile specifice. Deja, în 2008, majoritatea statelor membre au cunoscut un declin a proporției de contracte cu durată determinată, inclusiv în cadrul agențiilor de muncă temporară, deoarece criza a afectat în primul rând acest tip de contracte de muncă. Evoluțiile din 2009 revelă faptul că segmentarea pieței muncii își concentrează „flexibilitatea” în primul rând pe lucrătorii aflați sub contracte cu durată determinată; Această inegalitate este dăunătoare și ineficace și necesită o mai bună repartiție a echilibrului flexicuritate/securitate între toți lucrătorii.

Activitatea nedeclarată reprezintă o caracteristică persistentă; În mai multe state membre, munca nedeclarată reprezintă aproximativ o cincime din economia națională și se iau anumite măsuri. În Portugalia, recurgerea nedeclarată la lucrători independenți este, de acum înainte, pedepsită cu severitate. Câteva țări (BG, CY, EL, HU, MT) și-au ameliorat sistemele de inspecție și au sporit sancțiunile sau au introdu , cu succes, sisteme de cecuri pentru servicii (BE). În ansamblu, demersul de a transforma activitatea nedeclarată în muncă oficială necesită măsuri mai susținute.

Mobilitatea geografică în UE rămâne scăzută. Doar câteva state membre au adoptat noi măsuri în acest sens, care includ saloanele regionale de locuri de muncă (BG), acordarea de ajutoare speciale pentru mobilitatea interregională (DE, ES, LT), precum și investițiile în infrastructurile de transport (LT, SK). Încurajarea forței de muncă la mobilitate, prin scutiri fiscale ale navetiștilor, a sporit în AT, DE, ES, LT, NL și SK.

2.3. Creșterea investițiilor în competențe și în capital uman

Recesiunea economică subliniază urgența reformării sistemelor de învățământ și de formare, a creșterii investițiilor în ameliorarea competențelor forței de muncă și a asigurării unei concordanțe sporite între educație, competențe și nevoile pieței muncii, precum și a unei mai mari mobilități, de exemplu, cu ajutorul unor competențe lingvistice mai bune. În această privință, majoritatea statelor membre se confruntă cu o serie de provocări structurale. Unele reforme au fost concepute și puse în aplicare, dar rezultatele sunt încă mediocre și rămân multe de făcut în domeniul politicilor în favoarea creșterii economice (educație, inovare și tehnologii ecologice).

În mai multe state membre, adesea cu sprijinul FSE, au fost puse în aplicare politici de ameliorare a competențelor , sub formă de măsuri pe termen scurt. Pentru a menține potențialul de ocupare al forței de muncă, a fost consolidată formarea la locul de muncă (AT, BG, CY, EL, IT, LU, MT, PT, SE, UK). Aceste măsuri sunt cu atât mai eficace cu cât sunt axate pe identificarea de noi locuri de muncă și a competențelor necesare pentru acestea. Mai multe state membre au elaborat noi strategii în materie de competențe, concepute pentru a răspunde mai bine necesităților pieței muncii (AT, BE, DK, MT, RO, SK). În plus, cooperarea sporită între partenerii sociali pentru determinarea nevoilor viitoare și elaborarea de programe de învățământ a fost întărită (BE, BG, MT, SI), partenerii sociali jucând un rol-cheie în anumite state membre (BG, DK, FI, LU).

Capacitatea de previziune și de anticipare a nevoilor în materie de competențe variază de la un stat membru la altul. Un nou sistem avansat a fost elaborat în Finlanda cu ajutorul FSE. Previziunile pe termen scurt sunt necesare pentru a preveni blocajele. Unele state membre descriu studii și metode interesante referitoare la anticiparea competențelor (analize ale pieței muncii, anchete în rândul angajatorilor în CY, IE, LT, RO), deseori cu sprijin din partea FSE. Ar trebui ca, pe viitor, să fie consolidate atât previziunea, cât și anticiparea competențelor, inclusiv prin intermediul evaluării nevoilor viitoare de către întreprinderi și de către formatori.

Anumite state membre (AT, BE, DE, EE, ES, IE, MT, NL, PT) au elaborat mai multe planuri specifice pe termen lung pentru dobândirea de calificări . Există o tendință clară în favoarea unui învățământ și a unei formări bazate pe competențe, în special în cadrul programelor școlare. Punerea în aplicare a Cadrului european al calificărilor ( CEC ) care promovează o mai mare transparență a calificărilor pe baza rezultatelor dobândite prin formare, intră într-o etapă crucială. În majoritatea statelor membre se înregistrează progrese considerabile în privința elaborării cadrelor naționale de calificare, care acoperă toate gradele și tipurile de educație și formare profesională și în privința conformării cadrelor naționale cu CEC până în anul 2010. Unele state membre au luat măsuri pentru a facilita validarea formării non-formale și informale (AT, ES, FR, IE, LT, LU, NL, SE, SI)[5]. Unele țări au adoptat inițiative pentru întărirea rolului învățământului superior în formarea profesională continuă sau în dezvoltarea personală pentru cei care ocupă deja un loc de muncă (BE, EL, FI, IT, LT, NL). Cu toate acestea, instituțiile de învățământ superior au încă nevoie de stimulente pentru a elabora programe de studiu și forme de frecventare mai flexibile și pentru a extinde validarea formelor de învățământ frecventate anterior.

Finanțarea învățării de-a lungul vieții constituie un aspect crucial, mai ales în contextul în care finanțele publice și cele private sunt afectate în mod considerabil. Multe state membre și-au mărit cheltuielile pentru învățarea de-a lungul vieții în favoarea persoanelor slab calificate și a șomerilor. Unele au pus în aplicare ajutoare pentru combinarea muncii în orar parțial cu formarea continuă (BE, CZ, DE, FR, IE, LU, LV, PT). Măsurile privind formarea și reconversia adulților includ și măsurile care vizează concentrarea resurselor pentru învățământul superior (DE, IE, UK). S-au pus în aplicare mecanisme de finanțare destinate sprijinirii IMM-urilor pentru a-și forma lucrătorii (DE, HU, SI).

2.4. Utilizarea ajutoarelor financiare ale UE în sprijinul acțiunilor prioritare

Pentru a sprijini statele membre să-și finanțeze acțiunile împotriva crizei cu ajutorul resurselor financiare ale UE destinate ajutorării persoanelor, Comisia a modificat modalitățile de programare și de gestionare ale Fondului Social European (FSE) pentru a ameliora capacitatea acestuia de a accelera realizarea programelor și a le destina sectoarelor și grupurilor care au cel mai mult nevoie de ajutor. Unele state membre (AT, DE, HU, IE, LT, LV, NL, UK) s-au folosit de posibilitatea de a-și modifica propriile programe operaționale pentru a le adapta crizei, în timp ce altele s-au folosit de flexibilitatea deja existentă a programelor FSE pentru a-și concentra intervențiile asupra celor afectați de criză.

Statele membre s-au folosit, de asemenea, de FSE pentru punerea în aplicare a priorităților europene pentru redresare economică , de exemplu pentru extinderea acoperirii alocațiilor de șomaj (IT), pentru extinderea beneficiarilor potențiali ai FSE la toate categoriile de vârstă (AT), pentru extinderea sistemelor de muncă în orar parțial (DE, EL) și combinarea lor cu formarea (CZ) sau pentru întărirea sprijinului acordat antreprenoriatului (PT). Alte state membre și-au modificat programele FSE adoptând măsuri pe termen scurt de luptă împotriva crizei, axate în mod specific pe șomeri, precum transferul de resurse către acțiuni de ameliorare a potențialului de angajare a șomerilor (UK/Țara Galilor), reorientarea priorităților către șomeri (IE) sau adaptarea la schimbări socioeconomice majore într-o anumită regiune (ES/Navara). Polonia a modificat criteriile de selecție pentru ca proiectele FSE să fie accesibile lucrătorilor din sectoarele deosebit de afectate de criză.

Numărul de cereri de ajutor adresate de statele membre Fondului european de ajustare la globalizare (FEG) a crescut în mod considerabil în 2009 (20 prin comparație cu 5 în 2008). În total, 12 țări au solicitat ajutor pentru 24 300 de lucrători care și-au pierdut locul de muncă în sectoare cum sunt industria metalurgică și cea a automobilelor, industria manufacturieră, construcțiile și aeronautica, în valoare totală de 152,7 milioane EUR.

3. Direcții de dezvoltare viitoare

Măsurile privind ocuparea forței de muncă adoptate de statele membre în fața crizei au contribuit în mod semnificativ la stabilizarea economiilor și, în multe cazuri, au atenuat incidența negativă a crizei asupra ocupării forței de muncă în 2009. Cu toate acestea, mai sunt multe provocări de întâmpinat: criza a accentuat problemele structurale , îndeosebi riscul de creștere a șomajului de lungă durată și a șomajului structural, de persistență a decalajului între cererea și oferta de competențe și de excludere a grupurilor cele mai defavorizate de pe piața muncii. Mai mult, coeziunea socială și teritorială din UE este amenințată deoarece criza a afectat țările și regiunile în moduri foarte diferite și cu intensitate diferită, ducând la efecte diferite pe piețele muncii

Ținând cont de previziunile de creștere în continuare a șomajului și de penurie de locuri de muncă în 2010, este esențial să se adopte în continuare măsuri serioase privind piața muncii pe termen scurt. În acest cadru, aspectul principal constă într-o mai mare coerență între măsurile pe termen scurt și reformele structurale pe termen mai lung.

Prelungirea excesivă a anumitor măsuri luate în cursul ultimelor luni pentru a face față crizei privind ocuparea forței de muncă ar putea avea o incidență negativă pe termen mai lung asupra productivității, a rezultatelor pieței muncii și a situației bugetare a statelor membre Ameliorarea securității ocupării forței de muncă, ajutoarele pentru tranziție, reducerea segmentării pieței și păstrarea echilibrului bugetar sunt elemente deosebit de importante, care scot în evidență nevoia de răspunsuri strategice de ansamblu, conforme principiului flexicurității. Prin urmare, ținând seama de semnalele pozitive care lasă să se întrevadă o redresare moderată a activității economice în 2010, obiectivul principal al următoarelor luni va fi acela de a determina momentul și modalitățile de suprimare progresivă a măsurilor de combatere a crizei . Suprimarea prematură a măsurilor stimulative ar putea avea un efect negativ asupra ocupării forței de muncă și cererii de mână de lucru în timp ce suprimarea lor tardivă ar putea avea un efect negativ asupra redresării și ar putea periclita obiectivele de creștere economică pe termen mediu din cauza unei încetiniri a reducerii șomajului, a unei productivități scăzute sau a unei situații bugetare greu de susținut.

Deși constrângerile și situațiile sunt diferite și necesită strategii diferite, statele membre au un anumit număr de obiective strategice comune în materie de ocupare a forței de muncă : creșterea șomajului trebuie să fie inversată și nu trebuie să devină structurală; tranzițiile profesionale, îndeosebi concordanța între competențe și locuri de muncă, trebuie să fie ameliorate; tinerii și celelalte grupuri cele mai afectate de criză trebuie să fie sprijiniți mai mult; ameliorarea competențelor trebuie să fie mai bine adaptată exigențelor pieței muncii; iar participarea la piața muncii trebuie să fie ameliorată în continuare, în special pentru femei, lucrători vârstnici și migranți O abordare coordonată la scară europeană , care se sprijină activ pe partenerii sociali, poate contribui la atingerea acestor obiective.

În acest context, există trei mari tipuri de provocări pentru viitoarele politici pentru ocuparea forței de muncă în care măsurile de criză trebuie să fie ajustate în cadrul reformelor structurale în curs:

- Necesitatea de a consolida măsurile de criză existente . Cazul se va prezenta în mod special, deși nu în mod exclusiv, pentru acele state membre în care șomajul este susceptibil să crească în mod considerabil anul viitor. În acest caz, este esențial să se amelioreze eficacitatea acestor măsuri. În mod particular, sistemele de șomaj parțial pot fi justificate de manieră temporară pentru locurile de muncă durabile, atâta timp cât șomajul continuă să crească – dar criteriile de eligibilitate trebuie să fie mult mai stricte decât cele aplicate în 2009. Aceste măsuri, care pot atenua incidența socială a crizei pe termen scurt, permit întreprinderilor să economisească costurile considerabile ale licențierilor și ale angajărilor și previn pierderea capitalului uman specific firmei în cauză, pot genera probleme de supraefectiv majore pe termen mai lung și riscă să producă întârzierea unei restructurări necesare. Statele membre care se confruntă cu o creștere a șomajului ar trebui să ia în considerare, de asemenea, acordarea unei importanțe mai mari unor altor măsuri, care s-au dovedit a avea o incidență favorabilă asupra pieței muncii, precum creșterea capacității serviciilor publice pentru ocuparea forței de muncă de a oferi un sprijin mai personalizat pentru căutarea unui loc de muncă înaintea unei licențieri. Mai mult, un anumit număr de schimbări temporare efectuate în timpul crizei ar putea constitui ocazia de a iniția reforme structurale mai stabile pentru a ameliora eficacitatea și eficiența instituțiilor specifice ale pieței muncii. Acesta este, îndeosebi, cazul schimbărilor introduse în anumite țări cu privire la concepția regimurilor de asigurări de șomaj sau a politicilor active pentru ocuparea forței de muncă. În sfârșit, măsurile pe termen scurt care respectă principiului flexicurității, inclusiv stimulentele la muncă corespunzătoare pot reprezenta un instrument important în lupta împotriva segmentării pieței muncii.

- Necesitatea de a reorienta măsurile de criză . Cazul se va prezenta în mod special în țările unde consolidarea fiscală este deosebit de stringentă. În acest caz problema constă, în esență, în reducerea capcanelor inactivității și ale șomajului (îndeosebi pentru a spori participarea femeilor) întărind, în același timp, securitatea veniturilor pentru persoanele cu mai puține resurse și pentru cele aflate în fază de tranziție. Este, de asemenea, adevărat că, deși ar trebui evitate măsurile pasive introduse în cursul recesiunilor anterioare (pensionare timpurie, recurgerea la soluții precum sistemele de alocații de invaliditate și de boală ca „portițe de ieșire”), suplimentele de venituri au constituit un ajutor pentru multe persoane fără resurse de la instalarea crizei și au contribuit în mod considerabil la prevenirea sărăciei. Mai mult, experiența ne arată că este deosebit de dificil pentru persoanele cele mai îndepărtate de piața muncii să beneficieze în mod efectiv de măsurile active cum sunt formarea sau consilierea profesională. Statele membre ar trebui să ia în considerație, de asemenea, ameliorarea atât a flexibilității interne, cât și a celei externe . Un obiectiv prioritar îl constituie soluționarea problemei segmentării crescânde a pieței muncii în vederea ameliorării situației persoanelor care nu beneficiază de contracte standard și sunt adeseori acoperite în mod necorespunzător de regimurile de asigurări de șomaj și de măsurile active pentru ocuparea forței de muncă (dat fiind că furnizarea acestora este, de obicei, legată de prestații). Obiectivul final este tranziția de la protecția locurilor de muncă la securitatea pieței muncii.

- Necesitatea de a suprima măsurile de criză . Aceasta va constitui o preocupare imediată pentru țările în care perspectivele economice și de ocupare a forței de muncă sunt cele mai favorabile iar preocuparea va fi axată în întregime pe reformele structurale . În acest caz se vor exercita presiuni suplimentare asupra măsurilor de reformare pe termen mai lung a pieței muncii, confruntată de acum cu un număr mai mare de șomeri; un obiectiv prioritar îl va constitui sporirea eficacității acestor măsuri. Reformele inspirate de principiul flexicurității, care ameliorează flexibilitatea și securitatea piețelor muncii sunt binevenite, inclusiv găsirea unui echilibru între protecția ocupării forței de muncă și securitatea pieței, completarea decalajului între cererile emergente și competențele disponibile în prezent pe piața muncii, promovarea mobilității transfrontaliere și profesionale a lucrătorilor și sporirea capacității de adaptare a salariilor la evoluția productivității. Obiectivul final este de a crește rezistența economiei la șocurile viitoare specifice din anumite sectoare sau din anumite țări.

[1] O analiză detaliată a tendințelor și a soluțiilor politice pentru criza ocupării forței de muncă este oferită de documentul de bază al Comisiei către Consiliul Ocuparea Forței de Muncă, Politică Socială, Sănătate și Consumatori (Consiliul EPSCO) din 30.11.2009 Pentru informații detaliate, a se vedea, de asemenea, Monitorul Lunar al Pieței Muncii al Direcției Generale Ocuparea Forței de Muncă a Comisiei și Raportul privind ocuparea forței de muncă în Europa pentru anul 2009.

[2] Previziunile pentru toamnă ale Comisiei Europene din 3.11.2009.

[3] A se vedea raportul Comisiei din decembrie 2009 cu privire la planul european de redresare economică.

[4] Detalii suplimentare privind acest aspect sunt disponibile în documentul de informare al Comisiei destinat Consiliului EPSCO (conform notei de subsol nr. 1)

[5] A se vedea COM(2009) 640, 24.11.2009.