RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 21/39

Avizul Comitetului Economic și Social European privind profesionalizarea muncilor casnice (aviz suplimentar)

2011/C 21/07

Raportor: dna OUIN

La 16 februarie 2010, în conformitate cu articolul 29 punctul A din normele de aplicare a Regulamentului său de procedură, Comitetul Economic și Social European a hotărât să elaboreze un aviz suplimentar privind

Profesionalizarea muncilor casnice.

Secțiunea pentru ocuparea forței de muncă, afaceri sociale și cetățenie, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 5 mai 2010.

În cea de-a 463-a sesiune plenară, care a avut loc la 26 și 27 mai 2010 (ședința din 26 mai 2010), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 133 de voturi pentru, 7 voturi împotrivă și 11 abțineri.

1. Recomandări

În cadrul celei de-a 301-a sesiuni, desfășurate în martie 2008, Consiliul de administrație al OIM a hotărât introducerea muncilor casnice pe agenda celei de-a 99-a sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii (prevăzută să aibă loc în iunie 2010), pentru a organiza o dublă dezbatere pe această temă. Scopul este găsirea celor mai bune mijloace de asigurare a drepturilor și a unor condiții adecvate de muncă pentru această categorie de lucrători. CESE dorește adoptarea unui instrument eficace, adaptat caracteristicilor specifice ale acestei munci. În plus, acesta solicită actorilor europeni, statelor membre și partenerilor sociali următoarele:

1.1 Mai multe activități de cercetare pentru a dispune de date privind reglementările, condițiile de lucru, de angajare și protecția socială a personalului casnic, precum și punerea în aplicare a acestor drepturi în statele membre. Studiile actuale sunt parțiale și nu permit comparații la nivel european, în condițiile în care situațiile sunt extrem de diverse.

1.2 Aplicarea în statele membre a unor soluții juridice conținând dispoziții referitoare la fiscalitate, la securitatea socială și la dreptul muncii și dreptul civil stimulează gospodăriile să angajeze în mod oficial personal casnic, iar pe potențialii lucrători din acest sector să opteze pentru un loc de muncă bazat pe un contract cu valoare juridică.

1.3 Întocmirea și difuzarea pe scară largă a unor sfaturi și recomandări pentru persoanele particulare care angajează și pentru personalul angajat; încurajarea acțiunilor de informare/formare cu privire la obligațiile și drepturile atât ale angajatorilor, cât și ale angajaților, în special când există sisteme de prime și de deduceri fiscale pentru angajatori.

1.4 Îmbogățirea cadrelor de referință existente, care descriu sarcinile, responsabilitățile, aptitudinile și competențele necesare realizării unei munci casnice și familiale de calitate, efectuarea unor comparații între diferitele situații naționale; încurajarea dialogului sectorial la nivel european privind aceste activități.

1.5 Compararea diferitelor tipuri de organizare (servicii publice, întreprinderi, asociații, cooperative, angajare directă) sub aspectul drepturilor salariaților și al calității serviciilor oferite.

1.6 Evoluția către o organizare a muncii care să permită înlocuirile la domiciliul angajatorului sau al clientului, condiție indispensabilă pentru ca dreptul la concediu de odihnă, de boală, de maternitate sau la formare să se poată aplica efectiv și care să permită remunerarea timpului de deplasare între două domicilii. De asemenea, este necesar ca angajații și angajatele să se poată organiza pentru a-și apăra drepturile, pentru a ieși din izolare și pentru a negocia cu angajatorii drepturi echivalente cu acelea de care beneficiază salariații din întreprinderi și administrații.

1.7 Certificarea competențelor dobândite prin experiență și formarea de-a lungul vieții, în vederea recunoașterii valorii acestei munci și pentru ca angajatorii sau clienții să dispună de garanții privind capacitățile profesionale ale angajaților și angajatelor.

1.8 Promovarea inovării în organizarea acestui sector, prin sprijinirea activităților de experimentare a ideilor noi și prin dezvoltarea de noi forme de organizare și de parteneriat pentru o realizare mai eficace și validată.

1.9 Identificarea, reducerea și prevenirea riscurilor profesionale specifice muncilor casnice, garantarea unor condiții care să nu fie mai puțin avantajoase decât cele de care beneficiază ceilalți angajați în materie de siguranță și sănătate la locul de muncă, de securitate socială, inclusiv pentru maternitate și pensie.

1.10 Combaterea muncii fără forme legale, care se manifestă pregnant în acest sector, protejarea lucrătoarelor migrante fără forme legale, victime ale abuzurilor: suprimarea „pedepsei duble” aplicată acestor femei, care sunt trimise în țara de origine atunci când fac plângere la poliție pentru că au fost tratate cu violență și chiar supuse abuzurilor sexuale sau pentru că nu au fost plătite. Ele trebuie protejate prin aplicarea convențiilor internaționale (1).

2. Observații generale

2.1 Observații

2.1.1 Femei de serviciu, bone, îngrijitoare, menajere etc., aceste activități efectuate exclusiv de femei nu constituie încă adevărate meserii, dat fiind că femeile casnice le efectuează fără a fi plătite. Într-un moment în care Organizația Internațională a Muncii examinează chestiunea asigurării „unui loc de muncă decent pentru personalul casnic”, Comitetul Economic și Social European a dorit să aprofundeze orientările cuprinse în avizul adoptat în octombrie 2009 în materie de egalitate de gen, creștere economică și rata de ocupare a forței de muncă (2). Acest aviz punea în evidență importanța, atât din perspectiva egalității de gen, cât și din cea a creșterii economice, a profesionalizării activităților din domeniul serviciilor la domiciliu.

2.1.2 Statele europene consideră serviciile la domiciliu ca o sursă de locuri de muncă ce nu se poate delocaliza. Multe dintre acestea au introdus măsuri de scutire fiscală sau prime prin care să legalizeze munca la negru și să incite la crearea de noi locuri de muncă, permițându-le beneficiarilor o mai bună conciliere a vieții familiale cu viața profesională.

2.1.3 Conform unui raport al OIM, elaborat în perspectiva conferinței din iunie 2010 (3), în țările industrializate, personalul casnic reprezintă între 5 și 9 % din totalul locurilor de muncă. În introducere, acest raport afirmă că „în multe țări, muncile casnice remunerate rămân o formă de activitate aproape invizibilă. Aceasta se efectuează nu într-o uzină sau un birou, ci la domiciliul unei persoane particulare. Angajații nu sunt bărbați care întrețin o familie, ci, în imensa majoritate a cazurilor, femei. Aceștia nu lucrează împreună cu alte persoane, ci singuri, între patru pereți. Munca lor nu are ca scop producerea de valoare adăugată, ci furnizarea de îngrijire sau de servicii de care beneficiază milioane de familii. Cel mai adesea, muncile casnice corespund sarcinilor neremunerate pe care femeile le execută, în mod tradițional, la propriul domiciliu. De aceea, această muncă este subevaluată financiar și este deseori efectuată neoficial și fără forme legale. Ea nu este percepută ca o muncă normală, care se înscrie în cadrul general al legislației muncii, avându-și originea în relația «stăpân-servitor». Prin urmare, numeroase dispoziții legale nu țin cont de caracterul specific al acestui tip de relație de muncă, ceea ce îi expune pe cei care o efectuează la un tratament inechitabil, nedrept și deseori abuziv” (4) .

2.1.4 Documentul adaugă: „Deseori, mass-media dă în vileag cazuri de rele tratamente și de abuz, de violență sexuală și de sclavie, în special în rândul femeilor migrante care locuiesc la angajator”. În timp ce numărul persoanelor angajate în sectorul casnic este în creștere constantă, această muncă se desfășoară în continuare în condițiile cele mai precare, este cea mai prost plătită, cea mai puțin protejată și una dintre cele mai riscante. Având în vedere că este un tip special de loc de muncă, neacoperit de legislația internațională, OIM are în vedere, încă din 1948, instituirea unei legislații adaptate.

2.1.5 Prezentul aviz privește muncile casnice remunerate efectuate la domiciliul unei familii și în beneficiul acesteia, printre care muncile menajere, îngrijirea copiilor și alte servicii destinate persoanelor. Acesta nu abordează problematica serviciilor sociale sau a întreprinderilor private, ci condițiile de muncă ale personalului casnic angajat de persoane particulare. Dat fiind că această muncă privește un număr din ce în ce mai mare de persoane – atât cele care o realizează, cât și beneficiarii – și având în vedere caracterul său specific, este necesar să fie încadrată de o legislație adaptată aspectelor sale specifice.

2.1.6 În Europa, majoritatea lucrătorilor și lucrătoarelor din domeniu au mai mulți angajatori. Numai un număr mic de femei, adeseori lucrătoare migrante, locuiesc la angajator. Munca neoficială este foarte frecventă. Lucrătoarele din acest sector sunt deseori persoane vulnerabile, care își cunosc prea puțin drepturile, care vin din mediul rural, cu un nivel scăzut de calificare ori sunt migrante care nu vorbesc bine limba țării-gazdă.

2.1.7 Oricare ar fi situația legislativă, dreptul muncii a fost conceput pentru întreprinderi și, cel mai adesea, nu se aplică în practică activităților desfășurate într-o locuință, unde controalele sunt dificile, chiar inexistente. În plus, nu se aplică nici regulile care funcționează în cazul activităților lucrative, generatoare de profit. Adam Smith (5) consideră că această muncă este neproductivă. Valoarea ei nu este recunoscută, deși este indispensabilă funcționării societății.

2.1.8 „Având în vedere că, precum în multe alte cazuri, legislația muncii nu definește cu claritate statutul acestor persoane, personalul casnic tinde să fie exclus din reglementările oficiale, din punct de vedere atât teoretic, cât și practic” (6). Deși dispozițiile în vigoare în statele membre ale UE nu exclud lucrătorii din sectorul casnic din dispozițiile generale ale dreptului muncii, în practică acestea nu li se aplică decât rareori. Angajatorii particulari sunt insuficient informați cu privire la obligațiile și responsabilitățile care le revin. Lucrătoarele din acest sector sunt izolate și, prin urmare, întâmpină dificultăți în a se organiza.

2.2 Definirea profesionalizării

2.2.1 Competențele la care trimite sintagma „munci casnice și familiale” se dobândesc într-un cadru informal, transmițându-se în cadrul familial. Acesta este diferit de la o generație la alta. În Europa, torsul lânii și hrănirea păsărilor de curte au fost înlocuite cu programele mașinii de spălat și alegerea alimentelor proaspete la supermarket. Această modalitate informală de dobândire a competențelor trebuie recunoscută, iar conținutul cunoștințelor și competențelor necesare trebuie definit. De asemenea, trebuie introdusă învățarea de-a lungul vieții. Inovația tehnologică trebuie să intervină în acest sector, ca și în toate celelalte, și trebuie integrate noile cunoștințe din domeniul nutriției sau noile exigențe din domeniul conservării mediului.

2.2.2 Crearea unor condiții mai bune pentru îndeplinirea acestor sarcini trece prin descrierea exactă a sarcinilor de îndeplinit, a responsabilităților asumate și a competențelor necesare, precum și prin dobândirea, într-un cadru oficial, a cunoștințelor necesare efectuării corecte a acestor sarcini în beneficiul oricărui client sau prin validarea competențelor dobândite prin experiență. Competențele dobândite prin învățare sau experiență ar trebui recunoscute printr-un certificat de aptitudini. Este în interesul angajatorilor sau al clienților să poată recurge la persoane ale căror competențe sunt recunoscute oficial.

2.2.3 Profesionalizare înseamnă a oferi salariatului posibilitatea de a beneficia de drepturi și de măsuri de protecție similare celor ale lucrătorilor din birouri sau ateliere: un salariu decent, care să includă timpul de deplasare între două domicilii, stabilirea timpului de lucru săptămânal, posibilitatea de a beneficia de concediu plătit, respectarea regulilor de igienă și de securitate, o pensie decentă, protejarea maternității (7), concedii de boală remunerate, indemnizații în caz de invaliditate, reguli pentru cazurile de concediere sau de încetare a contractului de muncă, căi de atac în justiție în caz de abuz, un acces real la formare profesională și la evoluție în carieră, ca în cazul altor profesii. Generalizarea unui contract ar permite protejarea angajaților și a angajatorilor.

2.2.4 Profesionalizare înseamnă transformarea acestor activități într-o meserie și combaterea stereotipurilor care doresc ca ele să fie efectuate exclusiv de femei. Progresele profesionalizării se pot măsura în funcție de progresele mixității.

2.3 Definirea muncii casnice

2.3.1 Principala caracteristică a muncii casnice este lipsa de vizibilitate. Sarcinile și mai ales responsabilitățile pe care le asumă lucrătorii și lucrătoarele din acest sector sunt rareori identificate, enumerate. Angajatorii nu au posibilitatea să verifice competențele unor persoane cărora își încredințează casa, copiii (8). Lucrările (9) pe tema valorii muncii realizate la domiciliu pentru a asigura viața de zi cu zi a familiilor (buget-timp) subliniază că aceasta este indispensabilă funcționării societății. Această valoare trebuie recunoscută.

2.3.2 Munca domestică și familială cuprinde activități efectuate de persoane angajate de servicii sociale publice, de asociații sprijinite de autoritățile publice, de întreprinderi private și de personal casnic angajat la mica înțelegere, declarat sau nedeclarat, angajatorii fiind persoane particulare. Deși, în toate cazurile, munca domestică este realizată aproape în exclusivitate de femei, condițiile de lucru și de angajare sunt în general mai favorabile în cadrul serviciilor sociale publice și în întreprinderi, unde salariații se pot organiza, partenerii sociali negociază convenții colective și se pot efectua controale administrative.

2.3.3 Conform raportului OIM (10), „în clasificarea internațională privind tipurile de profesii (CITP) realizată de Biroul Internațional al Muncii, muncile casnice se împart în două grupe (5 și 9), cărora le corespund anumite sarcini și un anumit nivel de calificare. O mare grupă 5 privește spațiile comerciale, instituțiile și locuințele particulare. Aceasta are în vedere două categorii: personalul pentru curățenie și personalul de bucătărie (subgrupa 512), din care fac parte menajerele, lucrătorii asimilați acestei categorii și bucătarii; personalul de îngrijire și personalul asociat acestei categorii, din care fac parte bonele și personalul de îngrijire la domiciliu (subgrupa 13). Sarcinile incluse sub titlul 5121 pun accentul pe încadrarea personalului casnic. În cadrul grupei 5131, bonele sunt definite ca persoane «care supraveghează copiii angajatorului, urmărindu-i în activitatea zilnică» iar sarcinile acestora constau în:

— a îi ajuta pe copii să își facă toaleta, să se îmbrace și să mănânce;

— a îi conduce pe copii la școală și a îi aduce de la școală, a îi însoți în ieșirile recreative;

— a se juca cu copiii și a le asigura activități de divertisment, citindu-le sau spunându-le povești;

— a menține ordinea în dormitorul copiilor și în spațiul de joacă;

— a se ocupa de copii la școală în timpul pauzei de masă sau în cursul altor întreruperi ale activității școlare;

— a se ocupa de copii la școală când merg în excursie, vizitează un muzeu sau desfășoară alte activități similare;

— a îndeplini alte sarcini conexe;

— a supraveghea alți lucrători.

De asemenea, persoanele însărcinate cu acordarea de îngrijiri la domiciliu (grupa 5133) «asigură satisfacerea nevoilor personale și, în general, acordă îngrijiri la domiciliu persoanelor care au nevoie de acestea pentru că sunt afectate de o boală fizică sau mintală, de o anumită incapacitate sau de infirmități cauzate de îmbătrânire». Sarcinile lucrătorilor din această categorie, din care face parte «personalul de îngrijire la domiciliu» constau în:

— a ajuta persoanele pe care le au în îngrijire să se culce și să se scoale și, prin urmare, să își schimbe îmbrăcămintea;

— a schimba lenjeria de pat și a ajuta persoanele respective să facă baie și să se spele;

— a servi masa – pe care au pregătit-o ei înșiși sau care a fost pregătită de altcineva – și a îi hrăni pe cei care au nevoie de ajutor;

— a administra medicamentele prescrise sau a veghea ca acestea să fie luate la timp;

— a observa orice semn de degradare a stării de sănătate și a anunța medicul sau serviciile sociale competente;

— a realiza alte sarcini conexe;

— a supraveghea alți lucrători.

Subgrupa 913 privește «menajerele și alte ajutoare casnice, personalul de curățenie și de întreținere a lenjeriei». Aceasta cuprinde sarcinile executate la domiciliul persoanelor particulare, în hoteluri, birouri, spitale și alte instituții, precum și în vehicule de orice tip pentru întreținerea curățeniei interioare și a mobilierului. Această subgrupă cuprinde menajerele și personalul de curățenie, precum și lucrătorii care spală și calcă rufele manual. Menajerele și personalul de curățenie la domiciliu, încadrate la titlul 9131, «mătură, dau cu aspiratorul, spală și lustruiesc pardoseala, întrețin lenjeria, cumpără produse necesare pentru întreținerea curățeniei, pregătesc mâncarea, servesc masa și îndeplinesc multe alte sarcini casnice»”.

2.3.4 Chiar dacă îngrijirile medicale nu intră în categoria muncii domestice, o menajeră sau o asistentă maternală trebuie să fie capabile să administreze medicamente persoanelor de care se ocupă și să reacționeze în cazul în care apar brusc probleme care pun în pericol viața persoanelor respective. Ea trebuie formată în acest scop.

2.3.5 Când angajatorul este absent sau în situație de dependență, persoanele care îndeplinesc aceste sarcini trebuie să fie autonome și să își poată organiza timpul, trebuie să inspire încredere, dat fiind că li se încredințează cheile casei, copiii, rudele vârstnice, cu alte cuvinte ceea ce fiecare are mai de preț, trebuie să dea dovadă de simț de răspundere, de spirit de inițiativă, de discreție, iar când își asumă întreaga responsabilitate pentru copii sau pentru persoanele dependente, trebuie să poată gestiona simultan mai multe sarcini, să fie vigilente, atente, convingătoare, răbdătoare, calme, capabile să se concentreze, să asculte, să manifeste autoritate, să știe cum să procedeze în caz de accident. Ele trebuie să dovedească empatie și să posede cunoștințe de psihologie, dietetică, igienă.

2.4 Caracteristicile muncilor casnice

Muncile casnice se desfășoară în condiții de precaritate și sunt prost plătite pentru că valoarea lor nu este recunoscută, deoarece sunt efectuate în același timp gratuit de femei la domiciliu, deoarece angajatorii sunt persoane particulare care nu își permit sau nu doresc să plătească mai mult, deoarece sunt realizate de femei care muncesc singure, cel mai adesea pentru mai mulți angajatori, și ca atare nu pot forma organizații colective, nu pot face grevă, nu pot bloca producția pentru a-și susține revendicările, așa cum fac salariații din întreprinderi, deoarece stereotipurile care grevează reprezentarea acestor meserii și imaginea femeii și a maternității disimulează realitatea calificărilor, deoarece locul de muncă este un domiciliu privat, imposibil de controlat, iar lucrătoarele sunt deseori migrante fără forme legale, fără drepturi.

2.4.1 Precaritatea este inerentă acestor activități, care depind de necesitățile unei familii: copiii cresc și devin autonomi, persoanele vârstnice dependente mor, iar când resursele financiare ale familiei scad, de exemplu din cauza șomajului, o lucrătoare la domiciliu își pierde locul de muncă.

3. Observații specifice

3.1 Obiectivele profesionalizării

3.1.1 O mai bună conciliere a vieții profesionale cu viața de familie

3.1.1.1 Munca salariată a femeilor, condiție a egalității dintre femei și bărbați, a impus crearea de servicii care să înlocuiască munca desfășurată la domiciliu de femeile casnice. De asemenea, familiile au dobândit astfel mijloace financiare mai importante, astfel încât unele dintre ele și-au putut permite să facă apel la aceste servicii, generând, în consecință, locuri de muncă.

3.1.1.2 Aceste servicii s-au dezvoltat întrucât au devenit indispensabile pentru găsirea unui echilibru între viața de familie și cea profesională. Bărbații și femeile trebuie să se poată angaja în viața profesională fără ca acest lucru să le afecteze viața personală și de familie, caz în care au nevoie să încredințeze altor persoane o parte din sarcinile casnice și familiale.

3.1.1.3 Pentru a se ajunge la un echilibru între participarea bărbaților și a femeilor pe piața forței de muncă și pentru a se lua în considerare noile necesități create de îmbătrânirea populației, va trebui ca aceste servicii să se dezvolte mai mult în viitor, necesitând, prin urmare, un număr din ce în ce mai mare de salariați.

3.1.2 Locuri de muncă și servicii de calitate

3.1.2.1 Pentru dezvoltarea acestor servicii, este necesar să li se asigure calitatea, să se generalizeze activitățile de formare deja existente, să se introducă activități de formare de-a lungul vieții pentru a se urmări evoluțiile din acest sector, să se lărgească posibilitățile de evaluare a competențelor. Profesionalizarea acestor activități determină îmbunătățirea calității lor, atât din perspectiva clienților și beneficiarilor, cât și a salariaților. Este mijlocul cel mai sigur de a găsi în viitor candidați dornici să le exercite.

3.1.3 Combaterea sărăciei

3.1.3.1 Este cunoscut faptul că, în Europa, sărăcia este mai răspândită în rândul femeilor. Salariile scăzute, precaritatea și munca la negru care caracterizează muncile casnice constituie factori de excluziune socială. În Europa, muncile casnice se află pe primul loc în ceea ce privește munca la negru, înaintea muncii în construcții sau în restaurante (11).

3.1.4 Combaterea muncii neoficiale și a imigrației clandestine

3.1.4.1 Cazurile de sclavie denunțate în Europa privesc lucrătoarele angajate pentru munci casnice fără forme legale, cărora angajatorul nu le plătește salariul, promițându-le regularizarea. Aceste lucrătoare sunt cele mai vulnerabile: de teama expulzării, ele nu îndrăznesc să se plângă de modul cum sunt tratate, de violențele și abuzurile sexuale cărora le cad victime. Muncile domestice ar trebui introduse în categoria imigrației selective, care vizează în prezent numai persoanele cu înaltă calificare. Situația demografică europeană impune cu necesitate recursul la imigrație pentru a se satisface, în special, nevoile determinate de dependența persoanelor în vârstă.

3.1.4.2 Munca fără forme legale privează atât personalul casnic de protecție socială, cât și comunitatea locală, de impozite și contribuții de asigurări sociale. Ea grevează imaginea și modul cum sunt percepute muncile casnice, ca o activitate de calitate inferioară, ceea ce alimentează stereotipurile și trage în jos toată această profesie. Aceasta duce la creșterea riscului de sărăcie.

3.1.4.3 Reducerea muncii nedeclarate efectuate la domiciliu necesită o serie de măsuri care să se integreze în sistemele juridice ale diferitelor state membre și să cuprindă dispoziții referitoare la fiscalitate, la securitatea socială și la dreptul muncii și dreptul civil. Tendința de a propune sau de a accepta un loc de muncă nedeclarat se explică de cele mai multe ori prin motive economice, în măsura în care acest tip de loc de muncă este mai avantajos pentru cele două părți decât un loc de muncă declarat. Acțiunea statelor membre ar trebui să vizeze reducerea diferențelor în termeni de avantaje și să se sprijine, în plus, pe măsuri adaptate la condițiile sociale și culturale locale (campanii mediatice, exemple date de personalități publice, informații despre riscurile legate de munca nedeclarată).

3.2 Condiții de angajare

3.2.1 Angajatorii care fac parte din organizații și salariații înscriși în sindicate au negociat contracte colective de muncă. Aceste progrese trebuie să stea la baza măsurilor de îmbunătățire a situației personalului casnic. Ar trebui să se realizeze studii privind contractele colective de muncă pe baza cărora se desfășoară la ora actuală muncile casnice în Europa și să se identifice cele mai bune practici pentru a le generaliza. De asemenea, trebuie comparate diferitele tipuri de organizare (întreprinderi, asociații, cooperative, angajare directă) sub aspectul drepturilor salariaților și al calității serviciilor oferite.

3.2.2 În numeroase țări europene, atât angajatorul persoană particulară, cât și personalul casnic sunt insuficient informați cu privire la drepturile și datoriile care le revin. Angajatorul nu se gândește la menajeră sau la bonă ca la o persoană salariată, căreia i se cuvin anumite drepturi. Din cauza stereotipurilor, aceasta este privită ca un ajutor, ca o persoană căreia i se face un serviciu propunându-i-se câteva ore de muncă. Deseori, cele două părți nu încheie niciun contract scris iar condițiile de angajare, salariile, concediile, orarele, descrierea sarcinilor, condițiile de încetare a contractului, indemnizațiile în caz de concediere și sarcinile de îndeplinit nu sunt clar definite. Este necesar să se determine cu claritate drepturile și obligațiile fiecăruia, ceea ce constituie o protecție și pentru angajator, care trebuie să fie mai conștient atât de riscurile angajării unei persoane pentru munca la domiciliu (furturi, accidente), cât și responsabilitățile care îi revin.

3.2.3 Igienă și securitate. Muncile casnice sunt greșit percepute ca fiind lipsite de riscuri. Arsuri, tăieturi, intoxicații cu produse menajere, căzături, electrocutarea cu aparatele de uz casnic constituie tot atâtea accidente frecvente, în special în cazul în care angajatorul nu este conștient de necesitatea respectării normelor de securitate, iar angajatul nu a fost avertizat cu privire la pericole și nu a fost format pentru a le evita.

3.2.4 Sănătate, protejarea maternității, pensie. Concediul de maternitate constituie deseori un motiv de concediere, întrucât angajatorul, având nevoie de cineva care să efectueze muncile casnice, va angaja în loc o altă persoană, fără a se simți obligat să o reangajeze pe cea plecată în concediu de maternitate. Absența unei organizații care să permită înlocuiri temporare nu permite aplicarea drepturilor, care rămân la stadiul de teorie. Deseori, sistemele de securitate socială și de pensii nu sunt adaptate pentru servicii de câteva ore oferite mai multor angajatori.

3.2.5 Calificare, formare. Competențele necesare au fost dobândite multă vreme într-un cadru informal. Se constată că, de câțiva ani, aceste competențe se transmit din ce în ce mai puțin în cadru familial. Tinerele mame sunt dezorientate la nașterea primului copil, tinerii părinți nu mai știu să gătească hrană echilibrată, preferând alimentele industriale, ceea ce constituie una dintre principalele cauze ale obezității infantile. Identificarea sarcinilor și a competențelor, precum și acțiunile de formare ar permite o mai bună difuzare a acestora și realizarea echilibrului de gen.

Bruxelles, 26 mai 2010 Președintele Comitetului Economic și Social European Mario SEPI

(1) A se vedea Convenția europeană privind statutul juridic al lucrătorilor migranți și Convenția Consiliului Europei privind lupta împotriva traficului de persoane.

(2) JO C 318, 23.12.2009, p. 15.

(3) A se vedea OIM – „Condiții de muncă decente pentru personalul casnic”, al patrulea raport pentru Conferința internațională a muncii, cea de-a 99-a ședință, 2010, http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/@ed_norm/@relconf/documents/meetingdocument/wcms_104701.pdf.

(4) Idem p. 1.

(5) Idem, p. 11.

(6) Ibidem.

(7) Revizuirea Directivei privind concediul de maternitate (Directiva 92/85/CEE a Consiliului, din 19 octombrie 1992) introduce dreptul personalului casnic la acest tip de concediu.

(8) JO C 277 din 17 noiembrie 2009, p. 102.

(9) Housework: priceless or valueless? (Muncile casnice: inestimabile sau fără valoare?) de Marianne A.Ferber și Bonnie G.Birnbaum (1977) http://www.roiw.org/1980/387.pdf.

Time Use in Child Care and Housework and the Total Cost of Children (Utilizarea timpului pentru îngrijirea copilului și pentru muncile casnice și costul total al copiilor), de Björn Gustafsson și Urban Kjulin © 1994 Springer http://www.jstor.org/pss/20007438.

(10) A se vedea nota de subsol 3, p. 31 și 32.

(11) A se vedea „Undeclared work in the European Union” (Munca nedeclarată în Uniunea Europeană), Eurobarometru special 284/67, 3 octombrie 2007, p. 21.