RO    RO RO 
 
RO    RO  COMISIA EUROPEAN Ă 
Bruxelles, 10.5.2010 
SEC(2010) 411 final 
  
COMUNICARE A COMISIEI 
Orientări privind restric țiile verticale 
 
RO 2   RO COMUNICARE A COMISIEI 
Orientări privind restric țiile verticale 
(Text cu relevan ță pentru SEE) 
 
CUPRINS Puncte Pagina
I. INTRODUCERE 1-7  
1. Obiectul prezentelor orient ări 1-4  
2. Aplicabilitatea articolului 101 la acordurile verticale 5-7  
II. ACORDURILE VERTICALE CARE NU INTR Ă, ÎN 
GENERAL, ÎN SFERA DE APLICARE A ARTICOLULUI 101 ALINEATUL (1) 8-22  
1. Acordurile de importan ță minoră și IMM-urile 8-11  
2. Contractele de agen ție 12-21  
2.1. Defini ţia contractelor de agen ţie  12-17  
2.2. Aplicarea articolului 101 alinea tul (1) contractelor de agen ţie 18-21  
3. Acorduri de subcontractare 22  
III. APLICAREA REGULAMENT ULUI DE EXCEPTARE PE 
CATEGORII 23-73  
1. Zona de securitate creat ă prin Regulamentul de exceptare pe 
categorii 23  
2. Sfera de aplicare a Regulament ului de exceptare pe categorii 24-46  
2.1. Defini ţia acordurilor verticale 24-26  
2.2. Acordurile verticale între concuren ţi 27-28  
2.3. Asocia ţiile de comercian ţi cu amănuntul  29-30  
2.4. Acorduri verticale care con
ţin dispozi ţii cu privire la dreptul 
proprietăţii intelectuale (DPI) 31-45  
2.5. Leg ătura cu alte regulamente de exceptare pe categorii 46  
3. Restric țiile grave prev ăzute de Regulamentul de exceptare pe 
categorii 47-59  
 
RO 3   RO 4. Cazuri individuale de restric ții grave ale vânz ărilor care pot s ă 
nu intre sub inciden ța articolului 101 alineatul (1) sau care pot 
îndeplini condi țiile de la articolul 101 alineatul (3) 60-64  
5. Restric ții excluse în conformitate cu Regulamentul de 
exceptare pe categorii 65-69  
6. Separabilitatea 70-71  
7. Gama de produse distribuite prin aceea și rețea de distribu ție 72-73  
IV. RETRAGEREA EXCEPT ĂRII PE CATEGORII ȘI 
EXCLUDEREA DIN SFERA DE APLICARE A REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII 74-85  
1. Procedura de retragere a except ării 74-78  
2. Excluderea din sfera de apli care a Regulamentului de 
exceptare pe categorii 79-85  
V. DEFINIREA PIE
ȚEI ȘI CALCULAREA COTELOR DE 
PIAȚĂ 86-95  
1. Comunicarea Comisiei privind definirea pie ței relevante 86  
2. Definirea pie ței relevante în vederea calcul ării pragului de 
30 % prev ăzut de Regulamentul de exceptare pe categorii 87-92  
3. Calcularea cotei de pia ță în temeiul Regulamentului de 
exceptare pe categorii 93-95  
VI. POLITICA DE APLICA RE A NORMELOR UNIUNII DE 
CONCUREN ȚĂ ÎN CAZURI INDIVIDUALE 96-229  
1. Cadrul de analiz ă 96-127  
1.1. Efectele negative ale restric țiilor verticale 100-105  
1.2. Efectele pozitive ale restric țiilor verticale 106-109  
1.3. Metodologia de analiz ă 110-127  
1.3.1. Factorii lua ți în considerare în vederea evalu ării în temeiul 
articolului 101 alineatul (1) 111-121  
1.3.2. Factorii lua ți în considerare în vederea evalu ării în temeiul 
articolului 101 alineatul (3) 122-127  
2. Analiza restric țiilor verticale specifice 128-229  
2.1. Impunerea m ărcii unice 129-150  
 
RO 4   RO 2.2. Distribu ția exclusiv ă 151-167  
2.3. Alocarea exclusiv ă a clientelei 168-173  
2.4. Distribu ția selectiv ă 174-188  
2.5. Franciza 189-191  
2.6. Furnizarea exclusiv ă 192-202  
2.7. Redeven țe de acces ini țial  203-208  
2.8. Acorduri de gestiune pe categorii  209-213  
2.9. Vânzarea legat ă 214-222  
2.10. Restric ții privind pre țul de vânzare 223-229  
 
RO 5   RO I. INTRODUCERE 
1. Obiectul prezentelor linii directoare 
(1) Prezentele orient ări stabilesc principiile de eval uare a acordurilo r verticale în 
conformitate cu articolul 101 din Tratatul privind func ționarea Uniunii Europene∗ 
(denumit în continuare „articolul 101”)1. Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din 
Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisi ei din 20 aprilie 2010 privind aplicarea 
articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind func ționarea Uniunii Europene 
categoriilor de acorduri verticale și practici concertate2 (denumit în continuare 
Regulamentul de exceptare pe  categorii) (a se  vedea punctele 24-46) definesc 
noțiunea de „acord vertical”. Prezentele orient ări nu aduc atingere eventualei aplic ări 
în paralel a articolului 102 din Tratatul privind func ționarea Uniunii Europene 
(denumit în continuare „ar ticolul 102”) acordur ilor verticale. Prezentele orient ări 
sunt structurate dup ă cum urmeaz ă: 
– secțiunea II (punctele 8-22) descri e acordurile verticale care nu intr ă, în 
general, sub inciden ța articolului 101 alineatul (1); 
– secțiunea III (punctele 23-73) clarific ă aplicarea Regulamentului de exceptare 
pe categorii; 
– secțiunea IV (punctele 74-85) descrie pr incipiile referitoare la retragerea 
exceptării pe categorii și la excluderea din sfera de  aplicare a Regulamentului 
de exceptare pe categorii; 
– secțiunea V (punctele 86-95) prevede orient ări privind definirea pie ței 
relevante și calcularea cotelor de pia ță; 
– secțiunea VI (punctele 96-229) de scrie cadrul gene ral de analiz ă și politica de 
urmat de Comisie în aplicarea normelor de concuren ță ale Uniunii, în cazuri 
individuale, acor durilor verticale. 
(2) În prezentele linii directoare, analiza se aplic ă atât la bunuri, cât și la servicii, cu toate 
că anumite restric ții verticale se utilizeaz ă mai ales în distribu ția de bunuri. De 
asemenea, acordurile verticale se  pot încheia atât pentru bunuri și servicii 
intermediare, cât și pentru bunuri și servicii finale. În cazul în care nu se prevede 
altfel, analiza și argumentele din prezentele orient ări se aplic ă tuturor tipurilor de 
bunuri și servicii și în toate etapele de comercializ are. Astfel, termenul „produse” 
înglobeaz ă atât bunuri cât și servicii. Termenii „furnizor” și „cumpărător” se 
                                                 
∗ De la 1 decembrie 2009, articolele 81 şi 82 din Tratatul CE devin articolele 101 şi, respectiv, 102 din 
Tratatul privind func ţionarea Uniunii Europene („TFUE”). Cele dou ă articolele sunt, pe fond, identice. 
În sensul prezentelor orient ări, acolo unde este cazul, tr imiterile la articolele 101 şi 102 din TFUE, 
trebuie în ţelese ca trimiteri la articolele 81 şi, respectiv, 82 din Tratatul CE . Tratatul TFUE a introdus de 
asemenea anumite schimb ări terminologice, precum înlocuirea „Comunit ăţii” cu „Uniunea” şi „piaţa 
comună” cu „piaţa internă”. Terminologia din Tratatul TFUE va fi folosit ă pe tot cuprinsul prezentelor 
orientări.  
1 Prezentele orient ări înlocuiesc Comunicarea Comisiei – Liniile directoare privind restric țiile verticale, 
JO C 291, 13.10.2000, p. 1. 
2 JO L 102, 23.4.2010, p.1.  
 
RO 6   RO utilizează pentru toate etapele de comerc ializare. Cum articolul 101 se aplic ă numai 
acordurilor între întreprinderi, Regula mentul de exceptare pe categorii și prezentele 
orientări nu se aplic ă acordurilor cu consumatorii fi nali în cazurile în care ace știa nu 
reprezintă întreprinderi. 
(3) Prin publicarea prezentelor orient ări, Comisia inten ționează să ajute întreprinderile 
să-și evalueze singure acordurile vertical e în temeiul normelor de concuren ță ale UE. 
Standardele stabilite în prezentele orient ări nu pot fi aplicate mecanic, ci trebuie 
aplicate luând în considerare circumstan țele specifice fiec ărui caz. Fiecare caz 
trebuie evaluat din perspectiva faptelor care îi sunt proprii. 
(4) Prezentele orient ări nu aduc atingere jurispruden ței Tribunalului și Curții de Justi ție a 
Uniunii Europene cu privire la aplicar ea articolului 101 aco rdurilor verticale. 
Comisia va continua s ă monitorizeze aplicarea Regul amentului de exceptare pe 
categorii şi a orient ărilor pa baza informa ţiilor de la p ărţile interesate şi de la 
autorităţile naţionale de concuren ţă şi poate revizui prezenta comunicare, în temeiul 
unor evolu ții ulterioare și a unor noi elemente. 
2. Aplicabilitatea articolului 101 acordurilor verticale 
(5) Articolul 101 se aplic ă acordurilor verticale care  pot aduce atingere comer țului dintre 
statele membre și care împiedic ă, restrâng sau denatureaz ă concuren ța („restric ții 
verticale”)3. Articolul 101 prevede un cadru juridic de evaluare a restric țiilor 
verticale, care ia în considerare distinc ția între efectele anticoncuren țiale și cele 
favorabile concuren ței. Articolul 101 alineatul (1) interzice acordurile care restrâng 
sau denatureaz ă semnificativ concuren ța, în timp ce articolul 101 alineatul (3) 
permite exceptarea acordurilor care produc av antaje suficiente pentru a compensa 
efectele anticoncuren țiale4. 
(6) Pentru majoritatea restric țiilor verticale, pot ap ărea probleme de concuren ță numai 
atunci când concuren ța între m ărci este insuficient ă, într-una sau mai multe etape 
comerciale, și anume atunci când exist ă o anumit ă putere de pia ță la nivelul 
furnizorului, al cump ărătorului sau la ambele niveluri. Restric țiile vertical e sunt, în 
general, mai pu țin dăunătoare decât restric țiile orizontale și pot crea posibilit ăți 
importante de sporire a eficien ței.  
(7) Obiectivul articolului 101 este de a garanta c ă întreprinderile nu folosesc acordurile – 
în acest context, acordurile verticale – pentru a restrânge concuren ța pe piață în 
detrimentul consumatorilor. Evaluarea restric țiilor verticale este, de asemenea, 
deosebit de important ă în contextul obiectivului mai larg de realizare a unei pie țe 
interne integrate. Integrarea pie țelor întărește concuren ța în Uniunea European ă. Nu 
trebuie să se permit ă întreprinderilor s ă restabileasc ă obstacolele de natur ă privată 
între statele membre, acolo unde s-a reu șit eliminarea barierelor dintre state. 
                                                 
3 A se vedea, inter alia , hotărârea Cur ții de Justi ție a Comunit ăților Europene în cauzele conexe 56/64 și 
58/64 Grundig-Consten/Comisia  [1966] Rec 299; Cauza 56/65 Technique Minière/Maschinenbau Ulm  
[1966] Rec 235; și hotărârea Tribunalului de Prim ă Instanţă în cauza T-77/92 Parker Pen/Comisia  
[1994] Rec II 549. 
4 A se vedea Comunicarea Comisiei – Comunicare - Orient ări privind aplicarea articolului 81 
alineatul (3) din tratat, JO 101, 27.4.2004, p. 97, în contextul metodologiei și interpret ării generale a 
condițiilor pentru aplicarea articolului 101 alineatul (1) și în special a articolului 101 alineatul (3). 
 
RO 7   RO II. ACORDURILE  VERTICALE  CARE  NU INTRĂ, ÎN GENERAL,  ÎN SFERA  
DE APLICARE  A ARTICOLULUI  101  ALINEATUL  (1) 
1. Acordurile de importan ță minoră și IMM-urile 
(8) Acordurile care nu pot aduce a tingere în mod semnificativ comer țului dintre statele 
membre sau care nu pot restrânge în mod semnificativ concuren ța, prin obiectul sau 
efectul lor, nu intr ă în sfera de aplicare a articolu lui 101 alineatul (1). Regulamentul 
de exceptare pe categorii se aplic ă numai acordurilor care intr ă în sfera de aplicare a 
articolului 101 alineatul (1). Prezentele linii directoare nu aduc atingere aplic ării 
Comunicarii Comisiei privind acordurile de importan ță minoră care nu restrâng în 
mod semnificativ concuren ța în temeiul articolului 81 al ineatul (1) din Tratatul de 
instituire a Comunit ății Europene („ de minimis ”)5 sau oricărei comunic ări viitoare 
privind Comunicarea „ de minimis ”. 
(9) Sub rezerva condi țiilor prev ăzute de Comunicarea „ de minimis ” privind aspectele 
referitoare la restric țiile grave și la efectul cumulativ, se consider ă, în general, c ă 
acordurile verticale încheiate de întreprinderi neconcurente a c ăror cotă de piață 
individual ă nu dep ășește 15% din pia ța relevant ă nu intr ă sub inciden ța 
articolului 101 alineatul (1)6. Nu exist ă nicio prezum ție potrivit c ăreia acordurile 
verticale încheiate de întreprinderi a c ăror cotă de piață depășește 15% încalc ă 
automat articolul 101 alineatul (1). Acordurile dintre întreprinderi a c ăror cotă de 
piață depășește 15 % pot s ă nu aibă un efect semnificativ asupra comer țului dintre 
statele membre sau pot s ă nu constituie o restrângere semnificativ ă a concuren ței7. 
Aceste acorduri trebuie evaluate în contextul lor juridic și economic. Criteriile de 
evaluare individual ă a acordurilor sunt prev ăzute la punctele 96-229. 
(10) În ceea ce prive ște restric țiile grave men ționate în Comunicarea „ de minimis ”, 
articolul 101 alineatul (1 ) se poate aplica sub pragul de 15 %, cu condi ția ca acestea 
să aibă un efect semnificativ asupra comer țului dintre statele membre și asupra 
concurenței. Jurispruden ța aplicabil ă a Curții de Justi ție și a Tribunalului este 
relevantă în aceast ă privință8. Trebuie s ă se țină seama, de asemenea, de posibilitatea 
necesității evaluării efectelor pozitive și negative ale restric țiilor grave astfel cum 
sunt descrise în special la punctul 47 din prezentele orient ări.  
(11) De asemenea, Comisia consider ă că, sub rezerva efect ului cumulativ și al restric țiilor 
grave, acordurile verticale di ntre întreprinderile mici și mijlocii, astfel cum sunt 
definite de anexa la Recomandarea Comisiei din 6 mai 2003 privind defini ţia 
microîntreprinderilor si a întreprinderilor mici si mijlocii9, sunt rareori în m ăsură să 
aducă atingere în mod semnificativ comer țului dintre statele membre sau s ă restrângă 
semnificativ concuren ța în sensul articolului 101 alineatul (1) și, prin urmare, nu 
                                                 
5 JO C 368, 22.12.2001, p.13. 
6 În cazul acordurilor între întreprinderile concurente pragul cotei de pia ță „de minimis ” este de 10 % 
pentru cota de pia ță colectivă a acestora pe fiecare pia ță relevantă afectată. 
7 A se vedea hot ărârea Tribunalului de Prim ă Instanţă în cauza T-7/93, Langnese-Iglo/Comisia  [1995] 
Rec II-1533, punctul 98. 
8 A se vedea hot ărârea Cur ții de Justi ție în cauza T5/69, Völk/Vervaecke  [1969] Rec 295. 
Cauza 1/71 Cadillon/Höss  [1971] Rec 351 și cauza C-306/96 Javico/Yves Saint Laurent  [1998] 
Rec I-1983, punctele 16 și 17. 
9 JO L 124, 20.5.2003, p.36 
 
RO 8   RO intră, în general, în sfera de ap licare a articolului 101 alineatul (1). În  cazurile în care 
astfel de acorduri îndeplinesc totu și condițiile pentru aplicar ea articolului 101 
alineatul (1), Comisia se va ab ține, în mod normal, de la ini țierea procedurii, datorit ă 
lipsei unui interes suficient pentru Uniunea European ă, cu excep ția cazului în care 
aceste întreprinderi de țin, în mod colectiv sau individual, o pozi ție dominant ă pe o 
parte semnificativ ă a pieței interne. 
2. Contractele de agen ție 
2.1. Defini ția contractelor de agen ție 
(12) Agentul este o persoan ă fizică sau juridic ă împuternicit ă să negocieze și/sau să 
încheie contracte pe seama altei persoane (comitentul), fie în nume propriu, fie în 
numele comitentului, în vederea: 
– achiziționării de bunuri sau servicii de c ătre comitent sau 
– vânzării de bunuri sau servicii furnizate de comitent. 
(13) Factorul determinant în de finirea unui contract de agen ție în temeiul articolului 101 
alineatul (1) este riscul financiar sau comercial suportat de agent în leg ătură cu 
activitățile pentru care a fost desemnat ca agent de c ătre comitent10. În acest sens, 
faptul că agentul ac ționează pe seama unuia sau al mai multor comiten ți este 
irelevant. La fel de irelevant ă este evaluarea calificativului dat acordului acestora de 
către părți sau de legisla ția națională. 
(14) Trei tipuri de risc fi nanciar sau comercial sunt re levante pentru definirea unui 
contract de agen ție în temeiul articolului 101 alineatul (1). În primul rând, sunt 
riscurile direct legate de contractele încheiate și/sau negociate de agent pe seama 
comitentului, cum ar fi finan țarea stocurilor. În al doilea râ nd, sunt riscurile legate de 
investiții specifice pie ței. Acestea sunt investi țiile cerute în mod special de tipul de 
activitate pentru care agentul a fost desemnat de c ătre comitent, și anume care sunt 
necesare pentru a permite agentului s ă încheie și/sau să negocieze acest tip de 
contract. Astfel de investi ții sunt în general irecuperabile, ceea ce înseamn ă că, la 
abandonarea domeniului respectiv de ac tivitate, ele nu pot servi altor activit ăți sau în 
cazul în care nu pot fi vândute f ără a înregistra pierderi cons iderabile. În al treilea 
rând, exist ă riscuri legate de alte activit ăți desfășurate pe aceea și piață de produse, în 
măsura în care comitentul cere agentului s ă întreprind ă astfel de activit ăți, dar nu ca 
agent în numele comitent ului, ci pe propriul s ău risc. 
(15) În sensul aplic ării articolului 101 alineatul (1), acordul  este considerat un contract de 
agenție propriu-zis în cazul în  care agentul nu suport ă niciun risc sau suport ă numai o 
parte nesemnificativ ă a acestor riscuri în ceea ce prive ște contractele încheiate și/sau 
negociate pe seama comitentului, în ceea ce prive ște investițiile specifice pie ței din 
domeniul de activitate respectiv, și în legătură cu alte activit ăți, solicitate de 
comitent, pe aceea și piață de produse. Cu toate cestea,  riscurile aferente activit ății de 
                                                 
10 A se vedea hot ărârea Tribunalului de Prim ă Instanţă în Cauza T-325/01 Daimler Chrysler/Comisia ; 
[2005] II-3319; hot ărârile Cur ţii de Justi ţie în Cauza C-217/05 Confederación Espanola de Empresarios  
de Estaciones de Servicio/CEPSA  [2006] Rec. I-11987; și Cauza C-279/06 CEPSA Estaciones de 
Servicio SA/LV Tobar e Hijos SL [2008] Rec. I-6681. 
 
RO 9   RO prestare a serviciilor de agen ție în general, cum ar fi riscul ca venitul agentului s ă fie 
subordonat reu șitei sale în calitate de agent sau investi țiile generale în incinte și 
personal, de exemplu, nu s unt relevante pentru aceast ă evaluare. 
(16) În sensul aplic ării articolului 101 alineatul  (1) un acord este consid erat un contract de 
agenție propriu-zis în cazul în care proprietatea b unurilor contractuale cump ărate sau 
vândute nu apar ține agentului, sau în cazul în care agentul nu presteaz ă el însuși 
serviciile contractuale și în cazul în care agentul: 
(a) nu contribuie la costurile legate de furnizarea/achizi ția bunurilor sau serviciilor 
contractuale, inclusiv cost urile de transport aferen te bunurilor. Aceasta nu 
împiedică agentul s ă efectueze serviciul de  transport, cu condi ția ca 
respectivele costuri s ă fie suportate de comitent; 
(b) nu de ține, pe cheltuiala proprie sau pe  propriul risc, stocuri de bunuri 
contractuale și, în special, nu suport ă costurile de finan țare a stocurilor și 
costurile ocazionate de pierdere a stocurilor și poate returna comitentului, f ără 
cheltuieli, bunurile nevândute, cu excep ția cazurilor în care este angajat ă 
răspunderea pentru culp ă a agentului (de exemplu, pentru neluarea unor m ăsuri 
de securitate suficiente pentru  a evita pierderea stocurilor); 
(c) nu î și asumă responsabilitatea fa ță de terți pentru prejudicii provocate de 
produsul vândut (r ăspundere civil ă pentru prejudiciile cauzate de produsele 
defecte), cu excep ția cazului în care, în calitate de agent, este angajat ă 
răspunderea pentru culp ă în acest sens; 
(d) nu î și asumă răspunderea pentru neexecuta rea contractului de c ătre clienți, mai 
puțin pierderea comisionului s ău, cu excep ția cazului în care este angajat ă 
răspunderea pentru culp ă a agentului (de exemplu, pentru neluarea unor m ăsuri 
suficiente de securitate sau antifurt sau prin  neluarea unor m ăsuri rezonabile de 
semnalare a unui furt comitentului sau poli ției sau pentru necomunicarea c ătre 
comitent a tuturor informa țiilor necesare pe care le are la dispozi ție privind 
fiabilitatea financiar ă a clientului); 
(e) nu este obligat, di rect sau indirect, s ă investeasc ă în acțiuni de promovare a 
vânzărilor, cum ar fi contribu țiile la bugetul de public itate al comitentului; 
(f) nu realizeaz ă investiții specifice pie ței în echipamente, incinte sau formarea 
personalului, cum ar fi, de exemplu, un rezervor de benzin ă în cazul vânz ării cu 
amănuntul de benzin ă sau un program de calculator specializat pentru vânzarea 
polițelor de asigurare în cazul agen ților de asigur ări, cu excep ția cazului în care 
aceste costuri sunt rambursate în totalitate de comitent; 
(g) nu întreprinde alte activit ăți pe aceea și piață de produse, solicitate de c ătre 
comitent, cu excep ția cazului în care aceste activit ăți sunt rambursate în 
totalitate de c ătre comitent. 
(17) Aceast ă listă nu este exhaustiv ă. Cu toate acestea, în cazul în care agentul î și asumă 
unul sau mai multe din riscurile sau costurile men ționate la punctele 14, 15 şi 16, 
acordul între agent și comitent nu se consider ă contract de agen ție. Problema riscului 
trebuie analizat ă de la caz la caz, ținând seama mai degrab ă de realitatea economic ă a 
 
RO 10   RO situației decât de forma juridic ă. Din motive opera ționale, analiza de risc poate 
începe cu evaluarea riscurilor specifice contractului. În cazul în care riscurile 
specifice contractului sunt suportate de c ătre agent, este suficient pentru a 
concluziona c ă agentul este un di stribuitor independent.  În caz contrar, dac ă agentul 
nu suport ă riscurile specifice contra ctului, trebuie continuat ă analiza prin evaluarea 
riscurilor legate de investi țiile specifice pie ței. În cele din urm ă, în cazul în care 
agentul nu suport ă niciun risc specific contractului și investițiilor specifice pie ței, 
este posibil s ă fie necesar ă analizarea riscurilor legate de alte activit ăți necesare pe 
aceeași piață de produse.  
2.2. Aplicarea articolului 101 alineatul (1) contractelor de agen ție 
(18) În cazul contractelor de agen ție definite în sec ţiunea 2.1., func ția de vânzare sau 
cumpărare a agentului face parte din activit ățile comitentului. Deoarece comitentul 
suportă riscurile comerciale și financiare legate de vânzarea și cumpărarea bunurilor 
și serviciilor contractuale toate obliga țiile impuse agentului în ceea ce prive ște 
contractele încheiate și/sau negociate pe seama comitentului nu intr ă sub inciden ța 
articolului 101 alineatul (1). Urm ătoarele obliga ții care revin agentului sunt 
considerate ca fiind ineren te unui contract de agen ție, întrucât fiecare dintre acestea 
este legat ă de capacitatea comitentului de a stabili sfera de activitate a agentului în 
ceea ce prive ște bunurile sau serviciile c ontractuale, un aspect esen țial în cazul în 
care comitentul trebuie s ă-și asume riscurile și să fie, prin urmare, în m ăsură să 
determine strategia comercial ă: 
(a) limitarea teritoriului în care agentul poate s ă vândă aceste bunuri sau servicii; 
(b) limitarea clientelei c ăreia agentul poate s ă-i vândă aceste bunuri sau servicii; 
(c) prețurile și condițiile în care agentul trebuie s ă vândă sau să cumpere aceste 
bunuri sau servicii. 
(19) În afar ă de reglementarea condi țiilor de vânzare sau de achizi ție a bunurilor sau a 
serviciilor contractuale de c ătre agent pe seama comitentului, contractele de agen ție 
conțin adesea dispozi ții cu privire la rela țiile dintre agent și comitent. În special, 
acestea pot s ă conțină o dispozi ție care interzice comitentului s ă desemneze al ți 
agenți pentru un anumit tip de tranzac ție, de clien ți sau de teritoriu (clauza de 
exclusivitate) și/sau o dispozi ție care interzice agentului s ă acționeze în calitate de 
agent sau distribuitor al unor întreprinderi  concurente cu comitentul (clauze de 
impunere a unei m ărci unice). Deoarece agentul reprezint ă o întreprindere separat ă 
față de comitent, dispozi țiile care privesc rela ția dintre agent și comitent pot înc ălca 
prevederile articolului 101 a lineatul (1). Clauzele de exclusivitate nu conduc, în 
general, la efecte anticoncuren țiale. Cu toate acestea, obliga țiile de impunere a unei 
mărci unice și obligația de neconcuren ță după expirarea acordului, care se refer ă la 
concurența intermarc ă pot să încalce articolul 101 alinea tul (1) în cazul în care 
contribuie la un efect (cum ulativ) de blocare a pie ței relevante pe ca re se vând sau se 
achiziționează bunurile sau serviciile contract uale (a se vedea în special 
secțiunea VI.2.1). Asemenea dispozi ții pot beneficia de prevederile Regulamentului 
de exceptare pe categorii, în special în cazul în care condi țiile stipulate la articolul 5 
din acest Regulament sunt înde plinite. Acestea pot fi de asemenea justificate în mod 
individual prin cre șteri ale eficien ței în sensul articolului 101 alineatul (3), astfel cum 
se descrie mai jos, de exemplu la punctele 144-148. 
 
RO 11   RO (20) Un contract de agen ție poate, de asemenea, s ă intre în sfer a de aplicare a 
articolului 101 alineatul (1) chiar și în cazul în care comitentul suport ă toate riscurile 
financiare și comerciale aferente, atunci când acesta faciliteaz ă coluziunea. Aceast ă 
situație poate fi întâlnit ă atunci când un anumit num ăr de comiten ți utilizeaz ă aceiași 
agenți, împiedicând în mod colectiv al ți comiten ți să utilizeze ace ști agenți, sau 
atunci când ei utilizeaz ă acești agenți pentru a ajunge la o coluziune asupra unei 
strategii comerciale sau pentru a schimba informa ții delicate privind pia ța între 
comitenți. 
(21) În cazul în care agentul î și asumă unul sau mai multe di n riscurile relevante 
menționate la punctul 16, acordul între agent și comitent nu reprezint ă un contract de 
agenție, în sensul aplic ării articolului 101 alinea tul (1). În acea situa ție agentul este 
tratat ca o întreprindere independent ă, iar acordul dintre agent și comitent intr ă sub 
incidența articolului 101 alineatul (1 ) ca orice acord vertical. 
3. Acorduri de subcontractare 
(22) Prin subcontractare contractantul furnizeaz ă tehnologie sau echipament unui 
subcontractant care se oblig ă să fabrice anumite produse (în exclusivitate) pentru 
contractant pe baza acestei tehnologii.  Subcontractarea este reglementat ă de 
Comunicarea Comisiei din 18 decembrie 1978 privind evaluarea anumitor acorduri 
de subcontractare in temeiul articolul ui 85 alineatul (1) din Tratatul CEE11 (denumit ă 
în continuare „Comunicarea privind subc ontractarea”). Potrivit acestei comunic ări, 
care rămâne aplicabil ă, acordurile de subcontractare pr in care subcontractantul se 
angajează să producă anumite produse exclusiv pentru contractant nu intr ă, în 
general, în sfera de aplicare a ar ticolului 101 alineatul (1), cu condi ția ca tehnologia 
sau echipamentul s ă fie necesare subcontractantului pentru fabricarea acestor 
produse. Cu toate acestea, alte restric ții impuse subcontractantului, cum ar fi 
obligația de a nu desf ășura sau exploata propriile activit ăți de cercetare și dezvoltare 
pot, în general, intra în sfera de aplicare a articolului 10112. 
III. APLICAREA  REGULAMENTULUI  DE EXCEPTARE  PE CATEGORII 
1. Zona de securitate creat ă prin Regulamentul de exceptare pe categorii 
(23) Pentru majoritatea restric țiilor verticale, pot ap ărea probleme de concuren ță numai 
atunci când concuren ța între m ărci este insuficient ă, într-una sau mai multe etape 
comerciale, și anume atunci când exist ă o anumit ă putere de pia ță la nivelul 
furnizorului, al cump ărătorului sau la ambele niveluri. Cu condi ția ca acestea s ă nu 
conțină restricții grave ale concuren ței, care sunt restric ții de concuren ță prin obiect, 
Regulamentul de excepta re pe categorii creeaz ă o prezum ție de legalitate pentru 
acordurile verticale, în func ție de cota de pia ță a furnizorului și a cumpărătorului. În 
temeiul articolului 3 din Regulamentul de  exceptare pe categorii, cota de pia ță pe 
care o deține furnizorul pe pia ța pe care î și vinde bunurile sau serviciile contractuale 
și cota de pia ță deținută de cumpărător pe pia ța pe care î și achiziționează bunurile sau 
serviciile contractuale  este cea care determin ă aplicabilitatea except ării pe categorii. 
Pentru aplicarea except ării pe categorii, cota de pia ță a furnizorului, cât și cea a 
                                                 
11 JO C 1, 3.1.1979, p. 2. 
12 A se vedea punctul 3 din Com unicarea privind subcontractarea. 
 
RO 12   RO cumpărătorului trebuie s ă fie inferioar ă sau egală cu 30%. Sec țiunea V din prezentele 
orientări oferă asistență privind definirea pie ței relevante și calcularea cotelor de 
piață. Peste pragul cotei de pia ță de 30%, nu exist ă nicio prezum ție că acordurile 
verticale intr ă în sfera de aplicare a articolului 101 alineatul (1) sau c ă nu îndeplinesc 
condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3), dar nu exist ă, de asemenea, nicio 
prezumție, că acordurile verticale care intr ă în sfera de aplicare a articolul 101 
alineatul (1) vor respecta, de obicei, condi țiile articolului 101 alineatul (3). 
2. Sfera de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii 
2.1. Defini ția acordurilor verticale 
(24) Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul de exceptare pe categorii 
definește „acordul vertical” ca fiind „un acord  sau o serie de practici concertate 
convenite între dou ă sau mai multe întreprinderi care activeaz ă fiecare, în sensul 
acordului sau al practicilor concertate, la niveluri diferite al e procesului de produc ție 
sau de distribu ție, și care se refer ă la condițiile în care p ărțile pot cump ăra, vinde sau 
revinde anumite bunuri sau servicii”. 
(25) Defini ţia „acordului vertical ” de la punctul 24 ar e patru elemente esen ţiale: 
(a) Regulamentul de exceptare pe categorii se aplic ă acordurilor și practicilor 
concertate. Regulamentul de excep tare pe categorii nu se aplic ă 
comportamentului unilateral al  întreprinderilor în cauz ă. Asemenea 
comportamente unilaterale pot intra sub inciden ța articolului 102, care interzice 
abuzurile de pozi ție dominant ă. Pentru a exista un acord în sensul 
articolului 101, este suficient ca p ărțile să-și fi exprimat inten ția lor comun ă de 
a se comporta pe pia ță într-un anumit mod. Forma în care este exprimat ă 
intenția este lipsit ă de relevan ță, atât timp cât aceasta constituie o expresie 
fidelă a intenției părților. În cazul în care nu exist ă niciun acord explicit care s ă 
exprime voin ța concordant ă, Comisia va trebui s ă dovedeasc ă faptul că politica 
unilateral ă a uneia dintre p ărți primește consim țământul celeilalte p ărți. Pentru 
acordurile verticale, exist ă două moduri în care consim țământul cu o anumit ă 
politică unilateral ă poate fi stabilit ă. În primul rând, consim țământul poate fi 
dedus din competen țele conferite p ărților printr-un acord general întocmit în 
prealabil. În cazul în care clauzele acordului încheiat în prealabil prev ăd sau 
autorizeaz ă o parte să adopte ulterior o politic ă specifică unilateral ă, obligatorie 
pentru cealalt ă parte, acceptarea acelei politici de c ătre cealalt ă parte poate fi 
stabilită pe aceast ă bază13. În al doilea rând, în absen ța unui acord explicit, 
Comisia poate sus ține existen ța unui acord tacit. În acest scop este necesar s ă 
se demonstreze mai întâi c ă o parte solicit ă explicit sau implicit cooperarea 
celeilalte p ărți în scopul punerii în aplicare a politicii unilaterale și apoi că 
cealaltă parte a executat solicitar ea prin punerea în practic ă a acelei politici 
unilaterale14. De exemplu, dac ă, în cazul în care un furnizor anun ță reducerea 
unilateral ă a livrărilor în scopul de a împiedica comer țul paralel, distribuitorii 
își reduc imediat comenzile și nu se mai implic ă în comer țul paralel, atunci 
acești distribuitori î și exprimă acordul tacit privind politica unilateral ă a 
                                                 
13 Hot ărârea Curţii de Justi ţie în cauza C-74/04 P, Comisia/Volkswagen AG , [2006] ECR I-6585 .  
14 Hot ărârea Tribunalului de Prim ă Instanţă în cauza T-41/96, Bayer AG/Comisia , [2000] Rec. II-3383. 
 
RO 13   RO furnizorului. Totu și, acest lucru nu este posibil în  cazul în care distribuitorii 
continuă să se angajeze în comer țul paralel sau încearc ă să găsească noi 
modalități de a se angaja în comer țul paralel. În mod similar, în cazul 
acordurilor verticale, acordul  tacit poate fi dedus din gradul de constrângere 
exercitat de o parte în scopul impunerii politicii uni laterale celeilalte sau 
celorlalte p ărți ale acordului, împreun ă cu numărul de distribuitori care pun 
efectiv în practic ă politica unilateral ă a furnizorului. De exemplu un sistem de 
monitorizare și de penalit ăți, stabilit de furnizor în scopul penaliz ării 
distribuitorilor care nu respect ă politica unilateral ă a acestuia, indic ă un acord 
tacit cu aceast ă politică dacă acest sistem permite furnizorului punerea în 
practică a politicii sale. Cele dou ă moduri de stabilire a acordului descrise la 
acest punct pot fi folosite împreun ă; 
(b) acordul sau practica concertat ă are loc între dou ă sau mai multe întreprinderi. 
Acordurile verticale încheiate cu consumatorii finali care nu opereaz ă ca 
întreprinderi nu intr ă sub inciden ța Regulamentului de exceptare pe categorii. 
Într-un sens mai larg, acorduril e cu consumatorii finali nu intr ă sub inciden ța 
articolului 101 alineatul (1), întrucât acest articol se aplic ă numai acordurilor 
dintre întreprinderi, deci ziilor luate de asocia țiile de întreprinderi și practicilor 
concertate. Prezentul regulam ent nu aduce atingere aplic ării articolului 102; 
(c) acordul sau practica concertat ă are loc între întreprinderi care ac ționează 
fiecare, în sensul acordului, la un nivel diferit al lan țului de produc ție sau de 
distribuție. Aceasta înseamn ă, de exemplu, c ă o întreprindere produce o 
materie prim ă pe care cealalt ă întreprindere o utilizeaz ă ca bun intermediar sau 
că prima este un produc ător, a doua un comerciant cu ridicata, iar a treia un 
comerciant cu am ănuntul. Aceasta nu exclude cazul în care o întreprindere este 
prezentă la mai multe niveluri ale lan țului de produc ție sau de distribu ție; 
(d) acordurile sau practicile concertate se refer ă la condi țiile în care p ărțile la 
acord, furnizorul și cumpărătorul, „pot s ă cumpere, s ă vândă sau să revândă 
anumite bunuri sau servicii”. Aceasta reflect ă obiectivul Regulamentului de 
exceptare pe categorii, și anume reglementarea acordurilor de achizi ție și de 
distribuție. Acestea sunt acorduri care se refer ă la condi țiile de achizi ție, 
vânzare sau revânzare a bunurilor sa u serviciilor furnizate de c ătre furnizor 
și/sau care se refer ă la condițiile de vânzare de c ătre cumpărător a bunurilor sau 
serviciilor care încorporeaz ă aceste bunuri sau se rvicii. În sensul 
Regulamentului de exceptare pe categor ii, sunt considerate bunuri sau servicii 
contractuale atât bunurile sa u serviciile furnizate de c ătre furnizor, cât și 
bunurile sau serviciile care rezult ă din acestea. Sunt cupr inse aici acordurile 
verticale care se refer ă la toate bunurile și serviciile finale și intermediare.  
Singura excep ție o constituie sectorul automobilelor, atâta timp cât acest sector 
rămâne reglementat de o exceptare pe categorie sectorial ă cum este cea 
acordată de Regulamentul (CE) nr. 1400/2002 al Comisiei din 31 iulie 2002 
privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri 
verticale și practici concertate în  sectorul autovehiculelor 15 sau de 
regulamentul care îi va succede. Bunuril e sau serviciile furnizate de c ătre 
furnizor pot fi revândute de c ătre cumpărător sau pot fi utilizate de acesta ca 
                                                 
15 JO L 203, 1.8.2002, p. 30. 
 
RO 14   RO bunuri sau servicii intermediare în vedere a producerii propriilor sale bunuri sau 
servicii. 
(26) Regulamentul de excepta re pe categorii se aplic ă și bunurilor vândute și cumpărate 
pentru a fi închiriate ter ților. Cu toate acestea, contractele de închiriere sau de 
locațiune ca atare nu sunt reglementate de regulament, deoarece niciun bun sau 
serviciu nu este vândut de c ătre furnizor cump ărătorului. În sens mai general, 
Regulamentul de exceptare pe categorii nu reglementeaz ă restricțiile sau obliga țiile 
care nu se refer ă la condițiile de cump ărare, de vânzare sau de revânzare, cum ar fi, 
de exemplu, o obliga ție care interzice p ărților la contract s ă desfășoare activit ăți 
independente de cercetare și dezvoltare, pe care p ărțile ar fi introdus-o într-un acord 
altminteri vertical. De asemenea, articolul 2 alineatele (2)-(5) din Regulamentul de exceptare pe categorii exclude anumite acordur i verticale, direct sau indirect, de la 
aplicarea acelui regulament. 
2.2. Acordurile verticale între concuren ți 
(27) Articolul 2 alineatul (4) din Regulamentul de exceptare pe categorii exclude în mod 
expres din sfera sa de aplicare „acorduril e verticale încheiate între întreprinderi 
concurente”. Acordurile ve rticale dintre concuren ți sunt analizate, în ceea ce prive ște 
eventualele efecte de coluziune ale acestora, în Orient ările Comisiei privind 
aplicabilitatea arti colului 81 din Tratatul CE acor durilor de cooperare orizontal ă 
16. 
Cu toate acestea, aspectele verticale ale ace stor acorduri trebuie evaluate în temeiul 
prezentelor orient ări. Articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de 
exceptare pe categorii define ște o întreprindere concurent ă ca „un concurent existent 
sau poten țial”. Dou ă întreprinderi sunt considerate concuren ți reali, în cazul în care 
sunt active pe aceea și piață relevantă. O întreprindere este considerat ă concurent 
potențial al unei alte întreprinderi dac ă, în absen ța unui acord, în cazul unei cre șteri 
mici, dar permanente a pre țurilor relative, es te probabil ca aceast ă primă 
întreprindere, într-o perioad ă scurtă de timp, în mod normal nu mai mult de un an, ar 
întreprinde investi țiile suplimentare necesare sau ar suporta alte costuri de 
transformare necesare pentru a intra pe pia ța relevant ă pe care este activ ă cealaltă 
întreprindere. Aceast ă evaluare trebuie s ă se bazeze pe considerente realiste; 
posibilitatea pur teoretic ă a intrării pe piață nu este suficient ă17. Un distribuitor care 
furnizează unui produc ător caracteristici tehnice în vederea producerii anumitor 
bunuri sub marca distribuitorului nu trebuie considerat produc ător al acestor bunuri 
sub propria marc ă. 
(28) Articolul 2 alineatul (4) din Regul amentul de exceptare pe categorii con ține două 
excepții la excluderea general ă a acordurilor verti cale dintre concuren ți. Aceste 
excepții se refer ă la acordurile nereciproce. Acor durile nereciproce dintre concuren ți 
sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii atunci când (a) furnizorul este produc ător și distribuitor de bunuri, în timp ce cump ărătorul este 
numai distribuitor, nefiind și o întreprindere concurent ă care acționează în etapa de 
fabricație sau (b) furnizorul este un prestator de servicii în mai multe etape de 
                                                
 
16 JO C 3, 6.1.2001. Se prevede o revizuire a acelor orient ări.  
17 A se vedea Comunicarea comi siei privind definirea pie ței relevante în sensul dreptului comunitar al 
concurenței, JO C 372, 9.12.1997, p. 5, punctele 20-24, al treisprezecel ea raport al Comisiei privind 
politica în domeniul concuren ței, punctul 55, și Decizia 90/410/CEE a Comisi ei în cauza nr. IV/32.009 
— Elopak/Metal Box-Odin , JO L 209, 8.8.1990, p. 15. 
 
RO 15   RO comercializare, în timp ce cump ărătorul acționează la nivelul vânz ării cu amănuntul 
și nu este o întreprindere concurent ă în etapa de comercializare în care cump ără 
serviciile contractuale. Prima excep ție reglementeaz ă situațiile de distribu ție duală, și 
anume acelea în care produc ătorul anumitor produse este și distribuitor al acelor 
produse, concurând cu di stribuitorii independen ți ai produselor sale. În caz de 
distribuție duală se consider ă că, în general, orice impact poten țial asupra concuren ței 
directe între produc ător și distribuitor, la nivelul vânz ării cu am ănuntul, are o 
importanță mai mică decât impactul poten țial al acordului verti cal de aprovizionare 
asupra concuren ței în general la nivel de fabrica ție sau de vânzare cu am ănuntul. Cea 
de-a doua excep ție reglementeaz ă situații similare de distribu ție duală, însă, în acest 
caz, de servicii, atunci când furnizorul este și prestator de servicii în etapa de 
comercializare cu am ănuntul, în care cump ărătorul cump ără serviciile. 
2.3. Asocia țiile de comercian ți cu amănuntul 
(29) Articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul de exceptare pe categorii include în sfera 
sa de aplicare acordurile verticale încheiate de o asocia ție de întreprinderi care 
îndeplinește anumite condi ții și exclude astfel, din sfera Regulamentului de exceptare 
pe categorii, acordurile verticale încheiate de toate celelalte asocia ții. Acordurile 
verticale încheiate între o asocia ție și membrii acesteia sau între o asocia ție și 
furnizorii acesteia sunt reglementate de  Regulamentul de exceptare pe categorii 
numai în cazul în care to ți membrii sunt comercian ți cu amănuntul de bunuri (nu de 
servicii) și în cazul în care niciun membru al asocia ției nu realizeaz ă individual o 
cifră de afaceri care dep ășește 50 de milioane de euro. Comercian ții cu amănuntul 
sunt distribuitori care revând bunuri consum atorilor finali. În cazul în care doar un 
număr limitat de membri ai asocia ției depășesc pragul de 50 de milioane de euro al 
cifrei de afaceri , și dacă acești membri reprezint ă împreună mai puțin de 15% din 
cifra de afaceri combinat ă a tuturor membrilor, în mod normal, evaluarea în temeiul 
articolului 101 nu va fi afectat ă. 
(30) O asocia ție de întreprinderi poate s ă presupun ă coexisten ța unor acorduri orizontale 
și a unor acorduri verticale. Ac ordurile orizontale trebuie ev aluate în conformitate cu 
principiile prev ăzute de Orient ările Comisiei privind aplicabilitatea articolului 81 din 
Tratatul CE acordurilor de cooperare orizontal ă18 . În cazul în care acea evaluare 
duce la concluzia c ă o cooperare între întrep rinderi în domeniul cump ărării sau 
vânzării este acceptabil ă, este necesar ă o evaluare suplimentar ă în vederea analiz ării 
acordurilor verticale încheiate de asocia ție cu furnizorii sau cu fiecare din membrii 
săi. Aceast ă evaluare suplimentar ă se realizeaz ă în conformitate cu dispozi țiile 
Regulamentului de exceptare pe categorii și cu prezentele orient ări. De exemplu, 
acordurile orizontale încheiate între membrii asocia ției sau deciziile adoptate de 
asociație, cum ar fi decizia ca re impune membrilor obliga ția de a cump ăra de la 
asociație sau decizia de a aloca teritorii exclusive membrilor, trebuie evaluate, în 
primul rând, ca acorduri orizontale. De îndat ă ce acea evaluare duce la concluzia c ă 
acordul orizontal este a cceptabil, este necesar ă o evaluare a acordurilor verticale 
dintre asocia ție și fiecare dintre membrii s ăi sau dintre asocia ție și furnizori. 
                                                 
18 A se vedea punctul 27.  
 
RO 16   RO 2.4. Acorduri verticale care con țin dispozi ții privind drepturile de proprietate 
intelectual ă (DPI) 
(31) Articolul 2 alineatul (3) din Regulamentul de exceptare pe categorii include în sfera 
sa de aplicare acordurile verticale care con țin anumite dispozi ții privind cesiunea 
drepturilor de proprietate intelectual ă sau utilizarea acestora de c ătre cumpărător și 
exclude astfel din sfera de aplicare a Regul amentului de exceptare pe categorii toate 
celelalte acorduri verticale care con țin dispozi ții privind DPI. Regulamentul de 
exceptare pe categorii se aplic ă acordurilor verticale care con țin dispozi ții privind 
drepturile de proprietate intelectual ă, atunci când sunt îndeplinite cinci condi ții: 
(a) dispozi țiile privind DPI trebuie s ă facă parte integrant ă dintr-un acord vertical, 
adică un acord cu privire la condi țiile în care p ărțile pot să cumpere, s ă vândă 
sau să revândă anumite bunuri sau servicii; 
(b) DPI trebuie cesionate cump ărătorului sau utilizate de c ătre acesta; 
(c) dispozi țiile privind DPI nu trebuie s ă constituie obiectul principal al acordului; 
(d) dispozi țiile privind DPI trebuie s ă fie direct legate de utilizarea, vânzarea sau 
revânzarea bunurilor sau serviciilor de c ătre vânzător sau clien ții acestuia. În 
cazul francizei, unde comercializarea constituie obiectul exploat ării drepturilor 
de proprietate intelectual ă, bunurile sau serviciile se distribuie de c ătre 
francizatul principal sau de c ătre franciza ți; 
(e) dispozi țiile privind DPI nu trebuie s ă conțină, în legătură cu bunurile sau 
serviciile contractuale, restrângeri ale concuren ței având acela și obiect ca și 
restricțiile verticale care nu sunt exceptate în temeiul Regulamentului de 
exceptare pe categorii. 
(32) Astfel de condi ții asigură aplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii 
acordurilor verticale în cadrul c ărora utilizarea, vânzarea sau revânzarea bunurilor 
sau serviciilor se poate efectua mai eficient datorit ă faptului c ă drepturile de 
proprietate intelectual ă sunt cesionate cump ărătorului sau transferate cump ărătorului 
în vederea utiliz ării. Cu alte cuvinte, restric țiile referitoare la cesiunea sau utilizarea 
drepturile de proprietate intelectual ă pot fi incluse în sfera except ării atunci când 
obiectul principal al acordului este achizi ția sau distribu ția de bunuri sau servicii. 
(33) Potrivit primei condi ții, contextul în care drepturile de proprietate intelectual ă sunt 
cesionate este un acord de achizi ție sau de distribu ție de bunuri sau un acord de 
achiziție sau de prestare de servicii, și nu un acord privind cesiunea sau acordarea 
sub licență a drepturilor de proprietate intelectual ă în vederea producerii bunurilor, și 
niciun acord de licen ță propriu-zis. Regulamentul de exceptare pe categorii nu 
reglementeaz ă, de exemplu: 
(a) acordurile în cadrul c ărora o parte furnizeaz ă altei părți o rețetă și îi acordă o 
licență pentru producerea unei b ăuturi pe baza acestei re țete; 
(b) acordurile în temeiul c ărora o parte furnizeaz ă celeilalte p ărți o matriță sau un 
original și îi acordă o licență pentru producerea și distribuirea de copii; 
 
RO 17   RO (c) licen țele propriu-zise de marc ă sau de semne comerciale în vederea 
comercializ ării; 
(d) contractele de sponsorizare referitoare la dreptul de a- și face publicitate în 
calitate de sponsor oficia l al unui anumit eveniment; 
(e) licen țele de drepturi de autor, cum ar fi  contractele de radiodifuzare care prev ăd 
dreptul de a înregistra și/sau dreptul de a difuza un eveniment. 
(34) Cea de-a doua condi ție precizeaz ă faptul că Regulamentul de exceptare pe categorii 
nu se aplic ă atunci când drepturile de proprietate intelectual ă sunt cesionate de c ătre 
cumpărător furnizorului, indiferent dac ă drepturile de proprietate intelectual ă se 
referă la modalitatea de produc ție sau de distribu ție. Un acord privind transferul 
drepturilor de proprietate intelectual ă către furnizor care con ține eventuale restric ții 
cu privire la vânz ările realizate de furnizor nu este  reglementat de Regulamentul de 
exceptare pe categorii. Aceasta înseamn ă, în special, c ă subcontractarea care implic ă 
transferul de know-how c ătre subcontractant19 nu intră în sfera de aplicare a 
Regulamentului de exceptare pe categorii (a  se vedea, de asem enea punctul 22). Cu 
toate acestea, acordurile verticale în temeiul c ărora cump ărătorul ofer ă furnizorului 
numai caracteristici tehnice ca re descriu bunurile sau servic iile care trebuie furnizate 
intră în sfera de aplicare a Regulamen tului de exceptare pe categorii. 
(35) Cea de-a treia condi ție precizeaz ă faptul că, pentru a fi reglementat de Regulamentul 
de exceptare pe categorii, obiectul principal al acordul ui nu trebuie s ă fie cesiunea 
drepturilor de proprietate intelectual ă sau acordarea de licen țe de drepturi de 
proprietate intelectual ă. Obiectul principal al  acordului trebuie s ă fie achizi ția, 
vânzarea sau revânzarea de bunuri sau servicii, iar dispozi țiile în domeniul 
drepturilor de proprietate intelectual ă trebuie s ă serveasc ă punerii în aplicare a 
acordului vertical. 
(36) Cea de-a patra condi ție prevede ca dispozi țiile privind drepturile de proprietate 
intelectual ă să faciliteze utiliz area, vânzarea sau revânzar ea bunurilor sau serviciilor 
de către cumpărător sau clien ții acestuia. Bunurile sau se rviciile destinate utiliz ării 
sau revânz ării sunt, de obicei, furnizate de c ătre licențiator, îns ă ele pot fi 
achiziționate și de către licențiat de la un furnizor ter ț. Dispozi țiile cu privire la 
drepturile de proprietate intelectual ă se refer ă, în general, la comercializarea 
bunurilor sau serviciilor. Un exempl u ar fi acordurile de franciz ă prin care 
francizorul vinde francizatului bunuri destinate revânz ării și acordă acestuia o licen ță 
de utilizare a m ărcii sale și a know-how-ului s ău pentru comercializarea bunurilor 
sau atunci când este reglementat ă situația în care furnizorul unui extract concentrat 
concesioneaz ă cumpărătorului o licen ță care să-i permită diluarea și îmbutelierea 
extractului înainte de a-l vinde sub form ă de băutură. 
(37) Cea de-a cincea condi ție subliniaz ă faptul că dispozițiile privind DPI nu trebuie s ă 
aibă același obiect ca restric țiile grave prev ăzute la articolul 4 din Regulamentul de 
exceptare pe categorii sau ca restric țiile care nu sunt reglem entate de Regulamentul 
de exceptare pe categorii în temeiul articolului 5 din acel regulament (a se vedea punctele 47-69 din prezentele orient ări). 
                                                
 
19 A se vedea Comunicarea privind subcontractarea (men ţionată la punctul 22). 
 
RO 18   RO (38) Drepturile de proprietate intelectual ă relevante pentru punerea în aplicare a 
acordurilor verticale, în se nsul articolului 2 alineatul (3) din Regulamentul de 
exceptare pe categorii, se refer ă, în general, la trei domenii principale: m ărci 
comerciale, drepturi de autor și know-how. 
Marca comercial ă 
(39) O licen ță de marc ă de comer ț acordată unui distribuitor poate s ă se refere la 
distribuția produselor licen țiatorului pe un teritoriu determinat. În cazul în care 
licența este exclusiv ă, acordul echivaleaz ă cu o distribu ție exclusiv ă. 
Dreptul de autor 
(40) Revânz ătorii bunurilor protejate prin drept de autor (c ărți, programe de calculator 
etc.) pot fi obliga ți de către titularul dreptului de autor s ă revândă bunurile respective 
numai cu condi ția ca cump ărătorul, indiferent dac ă este vorba de un alt revânz ător 
sau de utilizatorul final, s ă nu încalce dreptul de autor. Astfel de obliga ții impuse 
revânzătorului, în m ăsura în care intr ă sub inciden ța articolului 101 alin eatul (1), sunt 
reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii. 
(41) Acordurile prin care se furnizeaz ă copii pe suport hard ale unui program de 
calculator în vederea revânz ării acestora și potrivit c ărora revânz ătorul nu prime ște o 
licență asupra drepturilor care protejeaz ă programul de calculator, având numai 
dreptul s ă revândă copiile pe suport hard, treb uie considerate, în sensul 
Regulamentului de exceptare pe categorii,  ca acorduri de furnizare de bunuri în 
vederea revânz ării. În cadrul acele i forme de distribu ție, acordarea unei licen țe 
asupra programului de calculator intervine numai între titularul dreptului de autor și 
utilizatorul programului de calculator.  Aceasta poate fi sub forma unei licen țe 
„shrink rap”, și anume un set de condi ții introduse în ambalaju l copiei pe suport hard, 
care sunt considerate a fi acceptate de utilizatorul final prin deschiderea ambalajului. 
(42) Cump ărătorilor de hardware care înglobeaz ă programe de calculator protejate prin 
dreptul de autor li se poate interzice, de c ătre titularul dreptului de autor, înc ălcarea 
dreptului de autor, şi în consecin ţă, realizarea de copii și revânzarea programului de 
calculator sau realizarea de copii și utilizarea programului de calculator pe alt 
hardware. Astfel de restric ții referitoare la utilizare, în m ăsura în care intr ă sub 
incidența articolului 101 alineatul (1), sunt  reglementate de Regulamentul de 
exceptare pe categorii. 
Know-how 
(43) Acordurile de franciz ă, cu excep ția acordurilor de franciz ă industrial ă, sunt exemplul 
cel mai clar de comunicare a know-how-ului c ătre cump ărător20 în scopuri 
comerciale. Acordurile de franciz ă conțin licențe de drepturi de proprietate 
intelectual ă cu privire la m ărci de comer ț sau semne distinctive și know-how pentru 
utilizarea și distribuția bunurilor sau pentru furnizarea serviciilor. În afar ă de licența 
de drepturi de proprietate intelectual ă, francizorul furnizeaz ă, de obicei, francizatului 
                                                 
20 Punctele 43-45 se aplic ă prin analogie altor tipuri de acorduri de distribu ție care implic ă transferul de 
know-how-substan țial de la furnizor la cump ărător. 
 
RO 19   RO asistență comercial ă sau tehnic ă pe toată durata acordului, cum ar fi: servicii de 
aprovizionare, formare, consiliere imobiliar ă, planificare financiar ă etc. 
(44) Acordarea licen ței, prevăzută de acordurile de franciz ă, este reglementat ă de 
Regulamentul de exceptare pe categorii în c azul în care sunt îndeplinite toate cele 
cinci condi ții prevăzute la punctul ( 31). Aceste condi ţii sunt, in general, îndeplinite 
dat fiind c ă, în majoritatea acordurilor de franciz ă, inclusiv în acordurile de franciz ă 
principală, francizorul furnizeaz ă francizatului bunuri și/sau servicii, în special 
servicii de asisten ță comercial ă sau tehnic ă. Drepturile de proprietate intelectual ă 
ajută francizatul s ă revândă produsele pe care i le furnizeaz ă francizorul sau un 
furnizor desemnat de acesta din urm ă sau să utilizeze aceste produse și să vândă 
bunurile sau servici ile care rezult ă din acestea. În cazul în  care acordul de franciz ă 
prevede, exclusiv sau în primul rând, acordarea unei licen țe de DPI, nu este 
reglementat de Regulamentul de  exceptare pe categorii, îns ă Comisia, va aplica unui 
asemenea acord, de regul ă, principiile prev ăzute de Regulamentul de exceptare pe 
categorii și prezentele orient ări. 
(45) Urm ătoarele obliga ții legate de drepturile de proprietate intelectual ă sunt, în general, 
considerate necesare pentru protec ția drepturilor de proprietate intelectual ă ale 
francizorului și, în cazul în care aceste obliga ții intră sub inciden ța articolului 101 
alineatul (1), sunt și ele reglementate de Regulamen tul de exceptare pe categorii: 
(a) o obliga ție impusă francizatului de a nu exercita , direct sau indirect, nicio 
activitate comercial ă similară; 
(b) o obliga ție impusă francizatului de a nu dobândi particip ări financiare la 
capitalul unei întreprinderi concurente, care i-ar putea acor da capacitatea de a 
influența comportamentul economic al unei astfel de întreprinderi; 
(c) o obliga ție impusă francizatului de  a nu divulga ter ților know-how-ul furnizat 
de către francizor, atâta timp cât acest know-how nu apar ține domeniului 
public; 
(d) o obliga ție impusă francizatului de a comunica francizorului orice experien ță 
dobândită în cadrul exploat ării francizei și de a acorda francizorului, precum și 
celorlalți franciza ți, o licen ță non-exclusiv ă pentru know-how -ul rezultat în 
urma acestei experien țe; 
(e) o obliga ție impus ă francizatului de a informa francizorul cu privire la 
încălcările drepturilor de proprietate intelectual ă acordate sub licen ță, de a 
intenta o ac țiune împotriva f ăptuitorilor sau de a asista francizorul în orice 
acțiune în justi ție angajat ă împotriva unui f ăptuitor; 
(f) o obliga ție impusă francizatului de a nu util iza know-how-ul acordat sub 
licență de către francizor în alte scopuri decât exploatarea francizei; 
(g) o obliga ție impusă francizatului de a nu cesiona drepturile și obligațiile care 
rezultă din acordul de franciz ă fără consimțământul francizorului. 
 
RO 20   RO 2.5. Raportul cu alte regulamente  de exceptare pe categorii 
(46) Articolul 2 alineatul (5) prevede c ă Regulamentul de exceptare pe categorii „nu se 
aplică acordurilor verticale care fac obiectul unui alt regulament de exceptare pe 
categorii, cu excep ția cazului în care se prevede altfel într-un astfel de regulament”. 
În consecin ţă, Regulamentul de exceptare pe categorii nu se aplic ă acordurilor 
verticale reglementate de Regulamen tul (CE) nr. 772/2004 al Comisiei din 
27 aprilie 2004 privind aplicarea articolului  81 alineatul (3) din tratat anumitor 
categorii de acorduri de transfer de tehnologie21, Regulamentul (CE) nr. 1400/2002 
privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat cate goriilor de acorduri 
verticale și practici concertate în sectorul autovehiculelor22, sau de 
Regulamentul (CE) nr. 2658/2000 al Comisi ei din 29 noiembrie 2000 de aplicare a 
articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri de specializare23 şi 
Regulamentul (CE) nr. 2659/2000 al Comi siei din 29 noiembrie 2000 privind 
aplicarea articolului 81 alineatul (3) din trat at unor categorii de acorduri de cercetare 
și dezvoltare24 privind exceptarea acordurilor vert icale încheiate în conexiune cu 
acorduri orizontale sau prin oricare regulamente ulteri oare în domeniu, cu excep ția 
cazului în care se prevede altfel  într-un astfel de regulament. 
3. Restric țiile grave prev ăzute de Regulamentul de exceptare pe categorii 
(47) Articolul 4 din Regulamentul de exceptare pe categorii con ține o listă a restricțiilor 
grave care conduc la  excluderea integral ă a acordului vertical di n sfera de aplicare a 
Regulamentului de exceptare pe categorii25. În cazul în care o astfel de restric ție 
gravă este inclus ă într-un acord, acel acord este prezumat ca intrând în sfera de 
aplicare a articolului 101 a lineatul (1). Se prezum ă, de asemenea, c ă există 
posibilitatea ca acordul s ă nu îndeplineasc ă condițiile articolului 101 alineatul (3), iar 
ca urmare exceptarea pe categorii s ă nu fie aplicabil ă. Cu toate acestea, 
întreprinderile au posibilitatea s ă demonstreze efectele favorabile concuren ței în 
conformitate cu articolul 101 al ineatul (3) într-un caz individual26. În cazul în care 
întreprinderile sus țin că posibilele cre șteri ale eficien ței rezultă din includerea 
restricțiilor grave în acord și demonstrez ă că, în general, toate condi țiile 
articolului 101 alineatul (3) sunt îndeplinite, Comisia va trebui efectiv s ă evalueze 
                                                 
21 JO L 123, 27.4.2004, p. 11. 
22 A se vedea punctul 25. 
23 JO L 304, 5.12.2000, p. 3. 
24 JO L 304, 5.12.2000, p. 7. 
25 Aceast ă listă de restric ții grave se aplic ă acordurilor verticale referitoar e la schimburile intracomunitare. 
În măsura în care acordurile verticale se refer ă la exporturi în afara Uniu nii sau importuri/re-importuri 
din afara Uniunii, a se vedea hot ărârea Cur ţii de Justi ţie în cauza C-306/96 Javico/Yves Saint Laurent  
[1998] Rec I-1983. În aceast ă hotărâre Curtea de Justi ţie a decis, la punctul 20, c ă „un acord în care 
revânzătorul dă producătorului o asigurare c ă va vinde produsele contractuale pe o pia ță din afara 
Comunității, nu poate fi considerat ca având ca obiect restrângerea concuren ței în cadrul pie ței comune 
sau ca fiind de natur ă să afecteze, ca atare, schimburile come rciale dintre statele membre.” 
26 A se vedea în special punctele 106-109 ca re descriu, în general, eventualele cre șteri ale eficien ței 
aferente acordurilor verticale și secțiunea VI.2.10 Restric ții privind pre țul de vânzare. A se vedea în 
acest sens Comunicarea Comisiei – Comunicare - Orient ări privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) 
din tratat, JO C 101, 27.4.2004, p. 97. 
 
RO 21   RO posibilele efecte negative asupra concuren ței înainte de a efect ua o evaluare final ă 
privind respectarea27 condițiilor articolului 101 alineatul (3). 
(48) Restric ția gravă prevăzută la articolul 4 litera (a) din Regulamentul de exceptare pe 
categorii se refer ă la impunerea pre țurilor de revânzare, adic ă la acordurile sau 
practicile concertate al c ăror obiect direct sau indir ect este stabilirea unui pre ț de 
revânzare fix sau minim sau a unui nivel fix sau minim al pre țului pe care 
cumpărătorul este obligat s ă îl aplice. În cazul dispozi țiilor contractuale sau al 
practicilor concertate car e stabilesc direct pre țul de revânzare, restric ția este 
flagrantă. Cu toate acestea, impunerea pre țului de revânzare se poate realiza și prin 
mijloace indirecte. Ca exemple ale acestora din urm ă, se pot men ționa acordurile care 
stabilesc marja de distribu ție sau nivelul maxim al redu cerilor pe care le poate acorda 
un distribuitor fa ță de un nivel predefinit al pre țului, acordurile care condi ționează 
acordarea de rabaturi sau rambursarea cheltuielilor promo ționale de c ătre furnizor de 
respectarea unui anumit nivel de pre ț, cele care condi ționează prețul de vânzare 
prevăzut de pre țul de revânzare ale concuren ților, precum și amenin țările, 
intimidările, avertiz ările, penaliz ările, întârzierea sa u suspendarea livr ărilor ori 
rezilierea acordului în cazul nerespect ării unui anumit nivel de pre ț. Eficacitatea 
mijloacelor directe sau indirecte de stabilire a pre țului poate s ă crească în cazul în 
care acestea sunt combinate cu m ăsuri de identificare a dist ribuitorilor care vând sub 
preț, cum ar fi punerea în aplicare a unui  sistem de monitorizare a pre țurilor sau 
obligația comercian ților cu am ănuntul de a denun ța alți membri ai re țelei de 
distribuție care se abat de la nivelul de pre ț standard. În mod similar, stabilirea 
directă sau indirect ă a prețurilor poate deveni mai efi cace în cazul în care este 
combinată cu măsuri care ar putea reduce motiva ția cumpărătorului pentru sc ăderea 
prețului de revânzare, cum ar fi imprimarea de c ătre furnizor a unui pre ț de revânzare 
recomandat pe produs sau obliga ția impusă cumpărătorului de c ătre furnizor de a 
aplica o clauz ă a „clientului celui mai favorizat”. Acelea și mijloace indirecte și 
aceleași măsuri de acompaniere pot fi utilizate pentru a face dintr-un pre ț maxim sau 
recomandat echivalentul unui pre ț de revânzare impus. Cu toate acestea, nu se 
consideră că, în sine, utilizarea unei m ăsuri de sprijin speciale sau comunicarea de 
către furnizor a unei liste de pre țuri recomandate sau de pre țuri maxime c ătre 
cumpărător conduce la un pre ț de revânzare impus. 
(49) În cazul contractelor de agen ţie, comitentul stabile ște, în mod normal, pre țul de 
vânzare, deoarece agentul nu devine propr ietar al bunurilor. Cu toate acestea, în 
cazul în care un contract de agen ţie intră în sfera de aplicare a articolului 101 
alineatul (1) (a se vedea punctele 12-21), o obliga ție care interzice agentului 
împărțirea comisionului cu clientul sau restric ționează, indiferent c ă acest comision 
este fix sau variabil, ar constitui o restric ție gravă, în temeiul articolului 4 litera (a) 
din Regulamentul de exceptare pe categorii. În scopul evit ării includerii acestei 
restricții grave în contract, agentul ar trebui, prin urmare, s ă fie liber s ă scadă prețul 
plătit efectiv de c ătre client, f ără reducerea venitului comitentului28. 
                                                 
27 Cu toate c ă, din punct de vedere juridic, este vorba de dou ă etape distincte, în practic ă, acestea pot 
reprezenta un proces iterativ, în care p ărțile și Comisia î și consolideaz ă și își îmbunătățesc, în câteva 
etape, argumentele. 
28 A se vedea, de exemplu, Decizia 91/562 /CEE a Comisiei în ca uza nr. IV/32.737 — Eirpage , JO L 306, 
7.11.1991, p. 22, în special punctul 6. 
 
RO 22   RO (50) Restric ția gravă prevăzută la articolul 4 litera (b) din Regulamentul de exceptare pe 
categorii se refer ă la acordurile și practicile concertate al c ăror obiect direct sau 
indirect îl constituie restric ționarea vânz ărilor realizate de cump ărător, în măsura în 
care aceste restric ții se refer ă la teritoriul pe care sau la clien ții cărora cump ărătorul 
poate vinde bunurile sau servic iile contractuale. Aceast ă restricție gravă este legat ă 
de împărțirea pieței pe teritorii sau pe clien ți. Aceasta poate fi rezultatul unor 
obligații directe, cum ar fi obliga ția de a nu revinde anumitor clien ți sau unor clien ți 
situați pe anumite teritorii ori obliga ția de a retransmite altor distribuitori comenzile 
acestor clien ți. Aceasta poate fi, de asemenea, rezultatul unor m ăsuri indirecte menite 
să descurajeze distribuitorul s ă revândă acestor clien ți, cum ar fi refuzarea sau 
diminuarea bonusurilor sau a remizelor, re fuzul de a livra, reducerea volumului 
livrărilor sau limitarea volumului livr ărilor la cererea aferent ă teritoriului sau 
grupului de clien ți alocat, amenin țarea cu denun țarea acordului, aplicarea unui pre ț 
mai mare pentru produsele care urmeaz ă să fie exportate, limitarea propor ției 
vânzărilor care pot fi exportate sau obliga țiilor de transfer al pr ofitului. Aceasta poate 
proveni, în continuare, din faptul c ă furnizorul nu asigur ă service în perioada de 
garanție la nivelul întregii Uniuni, garan ție în temeiul c ăreia toți distribuitorii sunt 
obligați să asigure acest service și sunt remunera ți pentru aceasta de c ătre furnizor, 
chiar și în ceea ce prive ște produsele vândute de al ți distribuitori pe teritoriul lor29. 
Aceste practici au chiar mai multe șanse de a fi considerate ca o restric ționare a 
vânzărilor realizate de cump ărător atunci când sunt asociate  cu punerea în aplicare de 
către furnizor a unui sistem de monitorizare destinat verific ării destina ției reale a 
mărfurilor livrate, de exemplu, prin utiliz area de etichete sau numere de serie 
diferențiate. Cu toate acestea, obliga țiile impuse revânz ătorului cu privire la 
prezentarea m ărcii furnizorului nu sunt considerate restric ții grave. Deoarece 
articolul 4 litera (b) se aplic ă numai restric țiilor de vânzare aferente cump ărătorului 
sau clienților acestuia, aceasta înseamn ă că restricțiile privind vânz ările furnizorului 
nu sunt, nici acestea, considerate restric ții grave, în sensul men țiunilor de la 
punctul 59 privind vânzarea pieselor de schimb  în contextul articolul 4 litera (e) din 
Regulamentul de exceptare pe categorii. Articolul 4 litera (b) se aplic ă fără a aduce 
atingere restric ției privind locul de stabilire al cump ărătorului. Prin urmare, 
beneficiul aplic ării Regulamentului de exceptare pe categorii nu se pierde în cazul în 
care se ob ține un acord prin care cump ărătorul va restric ționa punctul sau punctele de 
distribuție și depozitul sau depozitele s ău (sale) relative la o anumit ă adresă, loc sau 
teritoriu. 
(51) Exist ă patru excep ții la restric țiile grave prev ăzute la articolul 4 litera (b) din 
Regulamentul de exceptare pe categorii. Prima excep ție de la articolul 4 litera (b) 
punctul (i) permite unui furnizor s ă restricționeze vânz ările active ale unui 
cumpărător, parte la acord, pe un teritoriu sau c ătre un grup de clien ți pe care 
furnizorul le-a alocat exclusiv unui alt cump ărător sau și le-a rezervat pentru sine. Un 
teritoriu sau un grup de clien ți este alocat exclusiv atunci când furnizorul accept ă să-
și vândă produsul unui singur distri buitor în vederea distri buirii acestu ia într-un 
                                                 
29 În cazul în care furnizorul hot ărăște să nu își ramburseze distribuitorii pentru  serviciile prestate în cadrul 
garanției la nivelul Uniunii, se poate ob ține un acord cu ace ști distribuitori, prin care un distribuitor care 
face o vânzare în afara teritoriului alocat acestuia, va trebui s ă plătească distribuitorului numit în 
teritoriul de destina ție o taxă pe baza costului serviciilor (care urmeaz ă să fie) prestate, inclusiv o marj ă 
de profit rezonabil ă. Acest tip de sistem nu poate fi privit ca o restric ție a vânzărilor distribuitorilor în 
afara teritoriului acestora (a se vedea hot ărârea Tribunalului de Prim ă Instanţă în cauza T-67/01, JCB 
Service/Comisia  [2004] Rec. II-49, punctele 136-145). 
 
RO 23   RO anumit teritoriu sau c ătre un anumit grup de clien ți și distribuitorul exclusiv este 
protejat împotriva vânz ării active în teritoriul s ău ori către grupul s ău de clien ți și de 
către toți ceilalți cumpărători ai furnizorului din interi orul Uniunii, indiferent de 
vânzările furnizorului. Furnizorul poate s ă combine alocarea unui  teritoriu exclusiv și 
a unui grup de clien ți exclusiv, de exemplu prin desemnarea unui distribuitor 
exclusiv pentru un grup de clien ți determinat dintr-un anumit teritoriu. O astfel de 
protecție a teritoriilor sau a grupurilor de clien ți alocate exclusiv trebuie, cu toate 
acestea, s ă permită vânzările pasive în aceste teritorii sau c ătre aceste grupuri de 
clienți. Pentru aplicarea articolului 4 litera (b) din Regulamentul de exceptare pe 
categorii, Comisia interpreteaz ă „vânzările active” și „vânzările pasive” dup ă cum 
urmează:  
– vânzări „active” înseamn ă abordarea activ ă a clien ților individuali prin 
intermediul marketingului direct prin coresponden ță, inclusiv trimiterea de 
email-uri nesolicitate sau vizite propriu-zise; sau abordarea activ ă a unui 
anumit grup de clien ți sau a anumitor clien ți dintr-un teritoriu determinat, prin 
publicitate în mass media, pe internet sau prin alte ac țiuni de promovare 
adresate în mod special acestui grup de clien ți sau clien ților din acest teritoriu. 
Publicitate sau promovarea, care este atractiv ă numai pentru cump ărător dacă 
ajunge, de asemenea, la un grup specific de clien ți sau la clien ții dintr-un 
anumit teritoriu, se consider ă vânzare activ ă pentru acel grup de clien ți sau 
pentru acei clien ți din teritoriul în cauz ă; 
– vânzări „pasive” înseamn ă a răspunde la cereri nesolic itate de la clien ți 
individuali, inclusiv liv rarea de bunuri sau servic ii unor astfel de clien ți; orice 
publicitate sau ac țiune de promovare general ă care intră în atenția clienților din 
teritoriile exclusive al e altor distribuitori sa u din grupurile de clien ți ale altor 
distribuitori, care este îns ă un mod rezonabil de a aborda clien ții situați în afara 
acestor teritorii sau a grupurilor de clien ți, de exemplu pentru a aborda clien ți 
situați pe teritoriul propriu, este considerat ă vânzare pasiv ă. Publicitatea 
generală sau promovarea este considerat ă o variant ă rezonabil ă pentru a ajunge 
la astfel de clien ți, dacă ar fi atractiv ă pentru cump ărător de a efectua aceste 
investiții, de asemenea, în cazul în care nu s-ar ajunge la clien ți în alte teritorii 
(exclusive) ale distribuitor ilor sau grupurilor de clien ți. 
(52) Internetul este un instrument puterni c, utilizat pentru a ajunge la un num ăr şi o 
varietate mai mare de clien ți decât în cazul utiliz ării doar a metodelor tradi ționale de 
vânzare ceea ce explic ă motivul pentru care anumite restric ții privind utilizarea 
internetului sunt tratate ca restric ții de (re)vânzare. În pr incipiu, fiecare distribuitor 
trebuie să aibă dreptul de a folosi internetul pent ru a vinde produse. În general, atunci 
când un distribuitor folose şte un site web pentru a vi nde produse, acest lucru este 
considerat o form ă de vânzare pasiv ă, deoarece este un mod rezonabil de a permite 
clienților să ajungă la distribuitor. Folo sirea unui site web poate avea efecte în afara 
teritoriului distribuitorului şi grupului s ău de clien ţi; totuşi, astfel de efecte sunt o 
consecinţă a tehnologiei ce ofer ă posibilit ăţi de a avea acces la distribuitor de 
oriunde. În cazul în care un client viziteaz ă site-ul web al unui distribuitor și 
contacteaz ă distribuitorul, iar acest contact conduce la o vânzare, inclusiv la o livrare, 
este vorba de vânzare pasiv ă. Același lucru este valabil în cazul în care un client 
decide să fie (automat) informat de c ătre distribuitor și acest lucru duce la o vânzare. 
Opțiunile de limb ă pe site-ul web nu schimb ă, în sine, caracterul de vânzare pasiv ă al 
unei astfel de vânz ări. Astfel, Comisia consider ă, următoarele situa ții ca fiind 
 
RO 24   RO exemple de restric ții grave de vânzare pasiv ă, având în vedere capacitatea acestor 
restricții de a împiedica accesul distribuitorului la un num ăr şi o varietate mai mare 
de clienți: 
(a) acordul ca distri buitorii (exclusivi) s ă împiedice clien ții situați într-un alt 
teritoriu (exclusiv) s ă vizualizeze site-ul web al acestora sau de a instala pe 
site-ul web al acestora redirec ționarea automat ă a clienților către site-ul web al 
producătorului sau al altor distribuitori (exc lusivi). Aceasta nu exclude acordul 
ca site-ul web al distribuitorului, s ă ofere de asemenea, o serie de link-uri c ătre 
site-uri web ale altor distribuitori și / sau ale furnizorului; 
(b) acordul ca distribuitorul (exclusiv) s ă anuleze tranzac țiile consumatorilor pe 
internet, odat ă ce cartea de credit furnizeaz ă o adresă care nu se afl ă în 
teritoriul (exclusiv) al distribuitorului; 
(c) acordul ca distribuitorul s ă limiteze procentajul vânz ărilor totale efectuate prin 
internet. Aceasta nu exclude posibilit atea pentru furnizor de a cere 
cumpărătorului, fără limitarea vânz ărilor online ale distribuitorului, s ă vândă 
cel puțin o anumit ă cantitate absolut ă (ca valoare sau ca volum) de produse off-
line pentru a asigura gestionarea eficient ă a magazinului s ău tradițional (punct 
fizic de vânz ări), nici să împiedice furnizorul s ă se asigure c ă activitatea online 
a distribuitorului r ămâne coerent ă cu modelul de distribu ție al furnizorului (a se 
vedea punctele 54 și 56). Aceast ă cantitate absolut ă aferentă vânzărilor offline 
poate fi aceea și pentru to ți cumpărătorii, sau stabilit ă individual pentru fiecare 
cumpărător pe baza unor criterii obiective, cum ar fi importan ța cumpărătorului 
în contextul de re țelei sau loca ţiei sale geografice; 
(d) acordul ca distribuitorul s ă plătească un preț mai mare pentru produsele 
destinate a fi revândute de c ătre distribuitor online, decât pentru produsele 
destinate a fi revândute off-line; acest lucru nu exclude acordul dintre furnizor 
și cumpărător asupra unei taxe fixe (adic ă nu o taxă variabilă în cazul în care 
suma cre ște cu cifra de afaceri realizat ă off-line deoarece acest lucru ar 
reprezenta în mod indirect o politic ă de preț dublu) pentru a sprijini eforturile 
acestuia din urm ă în ceea ce prive ște vânzările off-line sau online. 
(53) O restric ție privind utilizarea  internetului de c ătre distribuitorii parte la acord este 
compatibil ă cu Regulamentul de exceptare pe categorii numai în m ăsura în care 
promovarea pe internet sau utilizarea intern etului ar conduce la  efectuarea de vânz ări 
active, de exemplu în teritoriile exclusive sau c ătre grupurile de clien ți exclusive ale 
altor distribuitori. Comisia consider ă publicitatea online adresat ă în mod specific 
anumitor clien ți o formă de vânzare activ ă către acești clienți. De exemplu, banierele 
de pe site-urile web ale ter ților sunt o form ă de vânzare activ ă în teritoriul în care 
aceste baniere sunt accesibile. În general, eforturile de a fi g ăsit în mod specific într-
un anumit teritoriu sau de c ătre un anumit grup de clien ți reprezint ă vânzare activ ă în 
acel teritoriu sau c ătre acel grup de clien ți. De exemplu, pl ătind pentru un motor de 
căutare sau un furnizor de publicitate online, pentru a afi șa publicitate în mod special 
pentru utilizatorii dintr-un anumit teritoriu, reprezentat ă vânzare activ ă pe acel 
teritoriu. 
 
RO 25   RO (54) Cu toate acestea,  în cadrul unei except ări pe categorii, furnizorul poate impune 
respectarea anumitor standard e de calitate pentru utilizarea site-ului internet în 
vederea revânz ării produselor sale, a șa cum o poate face pentru un magazin sau 
pentru vânzarea prin catalog, sau pentru anun țuri publicitare sau ac țiuni de 
promovare în general. Acest lucru poate fi relevant în special pentru distribu ția 
selectivă. În cadrul except ării pe categorii furnizorul poate, de exemplu, solicita ca 
distribuitorii s ăi să aibă unul sau mai multe magazine tradi ționale sau s ăli de 
expoziție ca o condi ție pentru a deveni me mbri ai sistemului s ău de distribu ție. 
Modificări ulterioare la o astfel de condi ție sunt, de asemenea, posibile în temeiul 
exceptării pe categorii, cu excep ția cazului în care acele modific ări au ca obiect s ă 
limiteze direct sau indirect vânz ările online ale distribuitorilor. În mod similar, un 
furnizor le poate cere distribuitorilor s ăi să utilizeze platforme ale unei p ărți terțe 
pentru a distribui produsele contractuale  numai în conformita te cu standardele și 
condițiile convenite între furnizor și distribuitorii s ăi pentru utilizarea internetului de 
către distribuitori. De exemplu, în cazul în care site-ul web al distribuitorului este 
găzduit de o platform ă a unei părți terțe, furnizorul ar putea cere clien ților să nu intre 
pe web site-ul distribuitorului prin intermediul unui site care poart ă numele sau logo-
ul platformei p ărții terțe. 
(55) Exist ă alte trei excep ții la cea de a doua restric ție gravă prevăzută la articolul 4 
litera (b) din Regulamentul de exceptar e pe categorii. Toate cele trei excep ții permit 
restricționarea vânz ărilor active și a vânzărilor pasive. În cadrul primei excep ții poate 
fi permis ă restricționarea vânz ărilor unui comerciant cu ridicata c ătre utilizatorii 
finali, ceea ce permite unui furnizor  separarea dintre  nivelul comer țului cu ridicata și 
nivelul comer țului cu am ănuntul. Cu toate acestea, aceast ă excepție nu exclude 
posibilitatea vânz ării de către comerciantul cu ridicata a numitor utilizatori finali, de 
exemplu utilizatorilor finali mai mari, dar în acela și timp interzicând vânz ările către 
(toți) ceilalți utilizatori finali. Cea de-a doua excep ție permite unui furnizor s ă 
restricționeze vânz ările unui distribuitor numit în tr-un sistem de distribu ție selectiv ă, 
la orice nivel de comercializare, c ătre distribuitori neautoriza ți situați în orice 
teritoriu în care sistemul este în prezent exploatat sau în care furnizorul nu vinde înc ă 
produsele contractuale [denumit „teritoriul rezervat de furnizor pentru aplicarea 
sistemului” la articolul 4 litera (b) punctul (iii)]. Cea de-a treia excep ție permite unui 
furnizor restric ționarea dreptului unui cump ărător de componente destinate 
încorporării într-un produs de a revinde aceste componente unor concuren ți ai 
furnizorului. Termenul „component ă” se referă la orice bun intermediar, iar termenul 
„asamblare” se refer ă la utilizarea oric ărui bun intermediar în vederea producerii de 
bunuri. 
(56) Restric ția gravă prevăzută la articolul 4 litera (c) din Regulamentul de exceptare pe 
categorii exclude restric ționarea vânz ărilor active sa u pasive c ătre utilizatorii finali, 
indiferent dac ă aceștia sunt utilizatori finali profes ionali sau consumatori finali, de 
către membrii unui sistem de distribu ție selectiv ă, fără a aduce atingere posibilit ății 
de a interzice unui membru al sistemului s ă își desfășoare activit ățile într-un loc de 
stabilire neautorizat. Prin urmare, distri buitorilor care sunt membri ai unei re țele de 
distribuție selectiv ă, astfel cum sunt defini ți la articolul 1 alineatul (1) litera (e) din 
Regulamentul de exceptare pe categorii,  nu li se poate impune nicio restric ție în ceea 
ce privește alegerea utilizatorilor c ărora le pot vinde sau agen ților de cump ărare care 
acționează în numele acestor utilizatori, cu excep ția cazului în care protejeaz ă un 
sistem de distribu ție exclusiv ă exploatat în alt ă parte (a se vedea punctul 51). Într-un 
 
RO 26   RO sistem de distribu ție selectiv ă, distribuitorii ar trebui s ă fie liberi s ă vândă, atât activ 
cât și pasiv, c ătre toți utilizatorii finali, inclusiv cu  ajutorul internetului. În 
consecință, Comisia consider ă restricție gravă orice obliga ții care descurajeaz ă 
distribuitorii desemna ți să utilizeze internetul pentru a ajunge la clien ți mai numero și 
și mai diferi ți, prin impunerea de criterii vânz ărilor online care nu sunt echivalente, 
în general, cu criteriile impuse vânz ărilor prin intermediul magazinelor tradi ționale. 
Aceasta nu înseamn ă că aceste criterii impuse vânz ărilor online trebuie s ă fie identice 
cu cele impuse vânz ărilor prin intermediul magazinelor tradi ționale, ci ar trebui s ă 
urmărească aceleași obiective și să obțină rezultate comparabile, iar diferen ța dintre 
criterii trebuie s ă fie justificat ă prin natura diferit ă a acestor dou ă moduri de 
distribuție. De exemplu, pentru a împiedica vânz ările către distribuitorii neautoriza ți, 
un furnizor poate restric ţiona distribuitorilor s ăi selectați vânzarea unui utilizator 
final individual a produse lor contractuale care dep ășesc o anumit ă cantitate. Este 
posibil să fie necesar ca o astfel de obliga ție să fie mai strict ă în cazul vânz ărilor 
online dac ă este mai u șor pentru un distribuitor neautorizat s ă obțină acele produse 
prin intermediul internetului. În mod similar, poate fi necesar ca aceast ă obligație să 
fie mai strict ă pentru vânz ările off-line dac ă este mai u șor să se obțină acele produse 
dintr-un magazin tradi țional. Pentru a asigura livrarea la timp a produselor 
contractuale, un furnizor poa te impune livrarea imediat ă a produselor în cazul 
vânzărilor offline. Întruc ât nu poate fi impus ă o condiție identic ă în cazul vânz ărilor 
online, furnizorul poate impune anumite termen e de livrare realiste pentru astfel de 
vânzări. Poate fi necesar s ă se formuleze condi ții specifice pentru un serviciu online 
de asisten ță post-vânzare, cu scopul de a acope ri costurile relative la produsele 
returnate de c ătre clienți și la aplicarea sistemelor de pl ăți sigure. 
(57) Pe teritoriul pe care furnizorul exploateaz ă distribuția selectiv ă, acest sistem nu poate 
fi combinat cu distribu ția exclusiv ă în cazul în care a ceasta ar conduce la 
restricționarea grav ă a vânzărilor active sau pasive de c ătre distribuitori, în 
conformitate cu articolul 4 litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii, cu excepția cazului în care restric țiile pot limita capacitatea distribuitorului de a stabili 
locația propriilor spa ții comerciale. Distribuitorilor selec ționați li se poate interzice 
exercitarea activit ății în incinte diferite sau desc hiderea unui nou punct de vânzare 
într-o loca ție diferită. În acest context, utilizarea propriei pagini web de c ătre un 
distribuitor nu poate fi considerat ă ca fiind acela şi lucru cu deschiderea unui nou 
punct de vânzare într-o loca ție diferită. În cazul în care punctul de vânzare al 
distribuitorului este mobil, poate fi desemnat ă o zonă în afara c ăreia punctul de 
vânzare mobil nu poate func ționa. În plus, furnizorul poate s ă se angajeze s ă 
aprovizioneze un singur di stribuitor sau un num ăr limitat de distribuitori într-o 
anumită parte dintr-un teritoriu dat, în care se aplic ă sistemul de distribu ție selectiv ă. 
(58) Restric ția gravă prevăzută la articolul 4 litera (d) din Regulamentul de exceptare pe 
categorii se refer ă la restric ționarea livr ă
rilor încruci șate între distribuitori desemna ți 
din interiorul unui sistem de distribu ție selectiv ă. Prin urmare, un acord sau o 
practică concertat ă nu poate s ă aibă ca obiect direct sau in direct împiedicarea sau 
restricționarea vânz ărilor active sau pasive de produse contractuale între distribuitorii 
selecționați. Distribuitorii selec ționați trebuie s ă rămână liberi să achiziționeze 
produsele contractuale de la al ți distribuitori desemna ți din cadrul re țelei, care 
funcționează la același nivel de comercializare sau la  un nivel diferit. În consecin ță, 
distribuția selectiv ă nu poate fi combinat ă cu restric ții verticale menite s ă oblige 
distribuitorii s ă achiziționeze produsele contractuale exclusiv de la o surs ă dată. De 
 
RO 27   RO asemenea, aceasta înseamn ă că, în interiorul unei re țele de distribu ție selectiv ă, nu 
pot fi impuse restric ții comercian ților cu ridicata desemna ți în ceea ce prive ște 
vânzarea produsului c ătre comercian ți cu amănuntul desemna ți. 
(59) Restric ția gravă prevăzută la articolul 4 litera (e) din Regulamentul de exceptare pe 
categorii se refer ă la acordurile care împiedic ă sau restric ționează utilizatorii finali, 
reparatorii sau furnizorii de servicii independen ți în ceea ce prive ște obținerea 
pieselor de schimb direct de la produc ătorul acestor piese de schimb. Un acord 
încheiat între un produc ător de piese de schimb și un cump ărător care încorporeaz ă 
aceste piese în propriile sale produse (produc ător de echipamente ini țiale) nu poate 
împiedica sau restric ționa, direct sau indi rect, vânzarea de c ătre produc ător a acestor 
piese de schimb c ătre utilizatorii finali, reparato ri sau furnizori de servicii 
independen ți. Pot apărea restric ții indirecte, în special at unci când furnizorul pieselor 
de schimb este restric ționat în ceea ce prive ște furnizarea de informa ții tehnice și 
echipamente speciale care sunt  necesare în vederea utiliz ării acestor piese de schimb 
de către utilizatori, reparatori sau fu rnizori de servicii independen ți. Cu toate acestea, 
acordul poate s ă prevadă restricții cu privire la furnizarea de piese de schimb c ătre 
reparatorii sau furnizorii de servicii c ărora produc ătorul de echipamente ini țiale le-a 
încredințat repara ția sau între ținerea propriilor sa le bunuri. Cu alte cuvinte, 
producătorul de echipamente ini țiale poate s ă impună propriei sale re țele de repara ții 
și întreținere să cumpere piesele de schimb de la el. 
4. Cazuri individuale de restric ții grave ale vânz ărilor care pot s ă nu intre în sfera 
de aplicare a articolului 101 alineatul (1) sau care pot îndeplini condi țiile de la 
articolul 101 alineatul (3) 
(60) Restric țiile grave pot fi în mod obiectiv necesare în cazuri excep ţionale în ceea ce 
priveşte un acord de un anumit tip sau natur ă30 și prin urmare s ă nu intre sub 
incidența articolului 101 alineatul (1). De exemplu, atunci când este necesar s ă se 
asigure respectarea unei interdic ții publice privind vânzarea de substan țe periculoase 
pentru anumi ți clienți din motive de siguran ță sau de sănătate, o restric ţie gravă poate 
fi în mod obiectiv necesar ă. În plus, întreprinderile pot s ă invoce o ap ărare pe baz ă de 
argumente de eficien ță în conformitate cu articolul 101 alineatul (3) într-un caz 
individual. Aceast ă secțiune oferă câteva exemple pentru restric ții de (re)vânzare, în 
timp ce pentru IPR acest lucru este men ționat la sec țiunea VI.2.10. 
(61) Un distribuitor ca re va fi primul vânz ător al unei m ărci noi sau al unei m ărci 
existente pe o pia ță nouă, asigurând astfel o intrare real ă pe piața relevant ă, poate fi 
obligat să facă investiții substan țiale în cazul în care nu exista o cerere prealabil ă de 
produse de acest tip în general sau de  acest tip de produse de la produc ătorul în 
cauză. Se întâmpl ă destul de frecvent ca asemenea cheltuieli s ă fie irecuperabile și se 
poate ca distribuitorul s ă nu încheie un acord de distribu ție fără a i se garanta, pentru 
o anumit ă perioadă de timp, o protec ție împotriva vânz ărilor (active și) pasive 
efectuate de c ătre alți distribuitori pe teritoriul s ău sau către grupul s ău de clien ți. De 
exemplu, o astfel de situa ţie este aceea în care un produc ător stabilit pe o anumit ă 
piață națională intră pe o altă piață națională și introduce produsele sale cu ajutorul 
unui distribuito r exclusiv și în cazul în care acest distribuitor trebuie s ă investeasc ă în 
                                                 
30 A se vedea punctul 18 din Comunicarea Comisiei – Comunicare - Orient ări privind aplicarea 
articolului 81 alineatul (3) din tratat, JO 101, 27.4.2004, p. 97. 
 
RO 28   RO lansarea și stabilirea m ărcii pe aceast ă nouă piață. Atunci când sunt necesare 
investiții substan țiale din partea unui distribuitor pentru a crea sau dezvolta o pia ță 
nouă, restricționarea vânz ărilor pasive de c ătre alți distribuitori pe teritoriul în cauz ă 
sau către grupul de clien ți în cauză, necesare pentru ca distribuitorul s ă își recupereze 
aceste investi ții, nu intră, în general, în sfera de aplicare a articolului 101 alineatul (1) 
în primii doi ani în care acest distribuitor vinde bunurile sau servic iile contractuale pe 
teritoriul în cauz ă sau către grupul de clien ți în cauză, deși asemenea restric ții grave 
sunt considerate, în gene ral, ca fiind în sfera de  aplicare a articolului 101 
alineatul (1). 
(62) În cazul test ării reale a unui nou produs într-un te ritoriu limitat sau cu un grup limitat 
de clienți și, în cazul unei introduceri e șalonate a unui produs nou, distribuitorii 
numiți să vândă produsul nou pe pia ța de testare sau s ă participe la primul sau 
primele etape ale introducerii e șalonate pot fi restric ționați în ceea ce prive ște 
vânzările lor active în afara pie ței de testare sau a pie ței (piețelor) în cazul în care 
produsul este introdus pentru prima oar ă, fără a intra în sfer a de aplicare a 
articolului 101 alineatul (1) pentru perioada necesar ă testării sau introducerii 
produsului. 
(63) În cazul unui sistem de distribu ție selectiv ă, aprovizion ările încruci șate între 
distribuitorii desemna ți trebuie s ă rămână în mod normal, grat uite (a se vedea 
punctul 58). Cu toate acestea,  în cazul în care comercian ții cu ridicata numi ți, situați 
în teritorii diferite, trebuie s ă investeasc ă în activit ăți de promovare pe „teritoriile 
lor”, pentru a sus ține vânzările de către comercian ții cu amănuntul numi ți și nu este 
practic să se specifice în contract activit ăţile de promovare necesare, restric țiile 
privind vânz ările active impuse comercian ților cu ridicata la comercian ţii cu 
amănuntul localiza ţi în teritoriile altor comercian ți cu ridicata, cu scopul de a dep ăși 
problema parazitismului poten țial, pot, într-un caz i ndividual, îndeplini condi țiile de 
la articolul 101 alineatul (3). 
(64) În general, acordul ca distribuitorul s ă plătească un preț mai mare pentru produsele 
destinate revânz ării online de c ătre distribuitor, decât pe ntru produsele destinate 
revânzării offline („pre ţ dual”) reprezint ă o restricție gravă (a se vedea punctul 52). 
Cu toate acestea, în cazu ri specifice, un astfel de acord poate îndeplini condi ţiile 
articolului 101 alineatul (3). Astfel de cazuri pot fi acelea în care un produc ător 
convine cu distribuitorii s ăi o asemenea politic ă de preț dublu, deoarece vânz ările 
online duc la costuri considerabil mai mari pentru produc ător decât vânz ările 
realizate offline. De exemplu, atunci când vânz ările offline includ, în mod normal, 
instalarea la domiciliu de c ătre distribuitor, dar pentru vânz ările online nu este cazul, 
acestea din urm ă pot genera mai multe plângeri din partea clien ților și pretenții de 
garanție pentru produc ător. În acest context, Comisia va  aprecia, de asemenea, în ce 
măsură restricția poate conduce la limitarea vânz ărilor pe internet și la împiedicarea 
distribuitorului s ă ajungă la clienți mai mul ți și diverși.  
5. Restric țiile excluse în conformitate cu Re gulamentul de exceptare pe categorii 
(65) Articolul 5 din Regulamentul de exceptare pe categorii exclude anumite obliga ții din 
sfera de aplicare a Regulamentului de exceptare pe categorii, chiar dac ă nu se 
depășește pragul cotei de pia ță. Cu toate acestea, Regulamentul de exceptare pe 
categorii continu ă să se aplice celorlalte dispozi ții ale acordului vertical în cazul în 
care acestea sunt se parabile de obliga țiile care nu sunt exceptate. 
 
RO 29   RO (66) Prima excludere este prev ăzută la articolul 5 alineatul (1 ) litera (a) din Regulamentul 
de exceptare pe categorii și se refer ă la obliga țiile de neconcuren ță. Obligațiile de 
neconcuren ță sunt acorduri în urma c ărora exist ă obligații impuse cump ărătorului de 
a achiziționa de la furnizor sau de la o alt ă întreprindere desemnat ă de furnizor peste 
80 % din totalul achizi țiilor sale de bunuri sau servicii contractuale și de bunuri și 
servicii substituibile acestora efectuate în anul calendaristic precedent [astfel cum este definit la articolul 1 alineatul (1) l itera (d) din Regulament ul de exceptare pe 
categorii], împiedicând astfel cump ărătorul să achiziționeze bunuri sau servicii 
concurente sau limitând aceste achizi ții la mai pu țin de 20 % din totalul achizi țiilor. 
În cazul în care, în primul an al acordului, nu exist ă date disponibile cu privire la 
achizițiile realizate de cump ărător în anul precedent închei erii contractului, se poate 
utiliza cea mai precis ă estimare realizat ă de cump ărător cu privire la necesarul s ău 
anual total. Acest tip de obliga ții de neconcuren ță nu sunt reglementate de 
Regulamentul de exceptare pe categorii atunci când durata lor este nedeterminat ă sau 
depășește cinci ani. De asemenea, nici obliga țiile de neconcuren
ță care pot fi 
reînnoite tacit dup ă expirarea unei pe rioade de cinci ani nu fac obiectul 
Regulamentului de exceptare pe categorii [a  se vedea articolul 5 alineatul (1) al 
doilea paragraf]. În general, obliga țiile de neconcuren ță beneficiaz ă de exceptare în 
temeiul respectivului regulament atunci când durata lor nu dep ășește cinci ani și când 
nu există niciun obstacol care s ă împiedice cump ărătorul să pună capăt efectiv 
obligațiilor de neconcuren ță la sfârșitul perioadei de cinci ani. În cazul în care, de 
exemplu, un acord prevede o obliga ție de neconcuren ță cu durata de cinci ani și 
furnizorul acord ă un împrumut cump ărătorului, rambursarea acestui împrumut nu 
trebuie să împiedice cump ărătorul să pună capăt efectiv obliga ției de neconcuren ță la 
sfârșitul perioadei de cinci ani. În mod si milar, atunci când furnizorul furnizeaz ă 
cumpărătorului echipamente care nu sunt specifice rela ției contractuale  dintre ei, 
cumpărătorul trebuie s ă aibă posibilitatea de a prelua echipamentele, la valoarea lor 
de piață, odată cu expirarea obliga ției de neconcuren ță. 
(67) Limitarea duratei la cinci ani nu se aplic ă atunci când bunurile sau serviciile sunt 
revândute de c ătre cump ărător „din spa ții și terenuri aflate în proprietatea 
furnizorului sau închiriate  de furnizor de la ter ți care nu au leg ătură cu 
cumpărătorul”. În acest caz, obliga ția de neconcuren ță poate să aibă aceeași durată cu 
perioada de ocupare a punctului de vânzare de c ătre cump ărător [articolul 5 
alineatul (2) din Regulamentul de excepta re pe categorii]. Motivul acestei excep ții îl 
reprezintă faptul c ă, în mod normal, nu este rezonabil s ă se aștepte din partea 
furnizorului s ă permită vânzarea, f ără consimțământul său, de produse concurente 
din incinte și terenuri aflate în proprietatea sa. Prin analogie, acelea și principii se 
aplică în cazul în care cump ărătorul opereaz ă de la un punct de vânzare mobil, aflat 
în proprietatea furnizorului sau în chiriat de furnizor de la ter ți care nu au leg ătură cu 
cumpărătorul. Artificiile în materie de proprietate, cum ar fi un transfer din partea 
distribuitorului, a drepturilor sale de proprietate asupra terenului și a sediilor c ătre 
furnizor, doar pentru o perioad ă limitată, destinate evit ării limitei de cinci ani, nu pot 
beneficia de aceast ă excepție. 
(68) Cea de-a doua excludere de la aplicarea except ării pe categorii este prev ăzută la 
articolul 5 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de exceptare pe categorii și se 
referă la obliga țiile de neconcuren ță ale cump ărătorului care subzist ă după expirarea 
acordului. În mod normal, aceste obliga ții nu fac obiectul Regulamentului de 
exceptare pe categorii, cu excep ția cazului în care obliga ția este indispensabil ă în 
 
RO 30   RO vederea protej ării know-how-ului transferat cump ărătorului de c ătre furnizor, este 
limitată la punctul de vânzare în care cump ărătorul a func ționat pe durata 
contractului și este limitat ă la o perioad ă maximă de un an [a se vedea articolul 5 
alineatul (3) din Regulamentul de exceptare pe categorii]. Potrivit defini ției de la 
articolul 1 alineatul (1) lite ra (g) din Regulamentul de exceptare pe categorii, know-
how-ul trebuie s ă fie „substan țial”, ceea ce înseamn ă că „know-how-ul include 
informații care sunt semnificative și utile cump ărătorului pentru utilizarea, vânzarea 
sau revânzarea bunurilor sau se rviciilor contractuale”. 
(69) Cea de-a treia exclude re de la aplicarea except ării pe categorii este prev ăzută la 
articolul 5 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii și se 
referă la vânzarea de bunuri concurente în cadrul unui sistem de distribu ție selectiv ă. 
Regulamentul de exceptare pe categorii reglementeaz ă combinarea distribu ției 
selective cu o obliga ție de neconcuren ță, care interzice distribuitorilor s ă revândă 
mărci concurente în general.  Cu toate acestea, în cazul în care furnizorul î și 
împiedică distribuitorii desemna ți, direct sau indirect, s ă cumpere produse în vederea 
revânzării de la anumi ți furnizori concuren ți, această obligație nu poate beneficia de 
aplicarea except ării pe categorii. Obiectivul ex cluderii unei astfel de obliga ții îl 
reprezintă evitarea situa ției în care un num ăr de furnizori care utilizeaz ă aceleași 
puncte de distribu ție selectiv ă împiedic ă un anumit concurent sau anumi ți concuren ți 
să utilizeze aceste puncte de  vânzare pentru distribu ția produselor lor (blocarea pie ței 
pentru un furnizor concurent,  care ar constitui o form ă de boicot colectiv)31. 
6. Separabilitatea 
(70) Regulamentul de exceptare pe categorii excepteaz ă acordurile verticale cu condi ția ca 
acestea să nu conțină nicio restric ție gravă prevăzută la articolul 4 din respectivul 
regulament și ca nicio astfel de restric ție să nu fie exercitat ă prin aceste acorduri. În 
cazul în care exist ă una sau mai multe restric ții grave, beneficiul aplic ării except ării 
pe categorii se pierde pentru  acordul vertical respectiv în întregime. Nu este posibil ă 
nicio separabilitate pentru restric țiile grave. 
(71) Regula de sepa rabilitate se aplic ă totuși restricțiilor excluse prev ăzute la articolul 5 
din Regulamentul de exceptare pe cat egorii. Astfel, beneficiul except ării pe categorii 
se pierde numai în ceea ce prive ște dispozi țiile acordului vertical  care nu îndeplinesc 
condițiile prevăzute la articolul 5. 
7. Gama de produse distribuite prin aceea și rețea de distribu ție 
(72) În cazul în care un furnizor utilizeaz ă același acord de distribu ție pentru distribuirea 
mai multor bunuri/servicii, unele dintre acest ea pot fi reglementate de Regulamentul 
de exceptare pe categorii, în  timp ce altele nu, în func ție de criteriul cotei de pia ță. În 
acest caz, Regulamentul de exceptare pe categorii se aplic ă bunurilor și serviciilor 
pentru care sunt îndeplinite condi țiile de aplicare. 
(73) În ceea ce prive ște bunurile sau serviciile care nu sunt reglementate de Regulamentul 
de exceptare pe categorii, se aplic ă normele de concuren ță obișnuite, și anume: 
                                                 
31 Un exemplu de m ăsuri indirecte care produc astfel de efecte de excludere poate fi g ăsit în 
Decizia 92/428/CEE în cazul nr. IV/33.542 — Parfum Givenchy , JO L 236, 19.8.1992, p. 11. 
 
RO 31   RO (a) nu exist ă exceptare pe categorii, îns ă nu există nici prezum ție de ilegalitate; 
(b) în cazul în care exist ă o încălcare a articolului 101 alin eatul (1) care nu este 
exceptată, se poate analiza dac ă există măsuri corective adecvate care pot fi 
luate pentru rezolvarea problemei de concuren ță în cadrul sistemului de 
distribuție existent; 
(c) în cazul în care nu exist ă asemenea m ăsuri corective adecva te, furnizorul în 
cauză va trebui s ă adopte alte modalit ăți de distribu ție. 
O astfel de situa ție poate ap ărea, de asemenea, atunci când articolul 102 se aplic ă cu 
privire la anumite produse dintr-o gam ă și nu se aplic ă la altele. 
IV. RETRAGEREA  EXCEPT ĂRII  PE CATEGORII  ȘI EXCLUDEREA  DIN  
SFERA  DE APLICARE  A REGULAMENTULUI  DE EXCEPTARE  PE 
CATEGORII 
1. Procedura de retragere a except ării 
(74) Prezum ția de legalitate conferit ă de Regulamentul de exceptare pe categorii poate fi 
retrasă în cazul în care un acord verti cal, luat separat sau în combina ție cu acorduri 
similare puse în aplicare de furnizori sau cump ărători concuren ți, intră în sfera de 
aplicare a articolului 101 alineatul (1) și nu îndepline ște toate condi țiile prevăzute la 
articolul 101 alineatul (3).  
(75) Condi țiile de exceptare prev ăzute la articolul 101 alineatul (3) pot s ă nu fie 
îndeplinite în special atunci când accesul pe pia ța relevant ă sau concuren ța de pe 
aceasta sunt restrânse semnificativ prin efectul cumulativ al unor re țele paralele de 
acorduri verticale similare practicate de furnizori sau de cump ărători concuren ți. 
Rețelele paralele de acorduri verticale sunt considerate similare în cazul în care 
acestea con țin restricții care produc efecte similare pe pia ță. O astfel de situa ție poate 
apărea în cazul în care, de exemplu, pe o anumit ă piață, anumiți furnizori practic ă o 
distribuție selectiv ă bazată pe criterii exclusiv calitative, în timp ce al ți furnizori 
utilizează un sistem de distribu ție selectiv ă bazat pe criterii cantitative. O astfel de 
situație poate ap ărea, de asemenea, atunci când pe o anumit ă piață, utilizarea 
cumulativ ă a criteriilor calitative, blocheaz ă distribuitorii mai eficien ți . În acest caz, 
evaluarea trebuie s ă țină seama de efectele anticoncuren țiale care pot fi atribuite 
fiecărei rețele de acorduri luate separat. Dup ă caz, retragerea poate s ă se refere numai 
la un anumit criteriu calitativ sau numai la restric țiile cantitative impuse 
distribuitorilor autoriza ți.  
(76) R ăspunderea pentru efectul cumulativ anticoncuren țial poate fi atribuit ă numai 
întreprinderilor care contribuie în mo d semnificativ la acest efect. Acordurile 
încheiate de întreprinderi a c ăror contribu ție la efectul cumulativ este nesemnificativ ă 
nu intră sub inciden ța interdic ției prevăzute la articolul 101 alineatul (1)32 și, prin 
urmare, nu sunt supuse mecanismului de re tragere a beneficiului de aplicare a 
                                                 
32 Hotărârea Cur ții de Justi ție din 28 februarie 1991 în cauza C-234/89, Stergios Delimitis/Henninger 
Bräu AG  [1991] Rec. I-935. 
 
RO 32   RO exceptării. Evaluarea unei astfel de contribu ții se realizeaz ă în conformitate cu 
criteriile prev ăzute la punctele 128-229. 
(77) În cadrul aplic ării procedurii de retragere, Comisiei  îi revine sarcina de a demonstra 
că acordul intr ă în sfera de aplicare a articolului 101 alineatul (1) și că acordul nu 
îndeplinește toate cele patru condi ții prevăzute la articolul 101 alineatul (3). O 
decizie de retragere a except ării poate s ă aibă numai efect ex nunc, ceea ce înseamn ă 
că statutul de acord exceptat nu este afectat decât de la da ta la care retragerea intr ă în 
vigoare. 
(78) Astfel cum se men ționează la considerentul 14 din Re gulamentul de exceptare pe 
categorii, autoritatea de concuren ță a unui stat membru poate s ă retragă beneficiul 
exceptării pe categorii în ceea ce prive ște acordurile verticale ale c ăror efecte 
anticoncuren țiale se fac sim țite în statul membru în cauz ă sau într-o parte a acestuia, 
care prezint ă toate caracteristicile unei pie țe geografice distincte. Comisia are 
competen ță exclusivă pentru retragerea beneficiului except ării pe categorii  în ceea ce 
privește acordurile verticale care restrâng concuren ța pe o pia ță geografic ă relevantă, 
mai extins ă decât teritoriul unui singur stat membru. Atunci când teritoriul unui 
singur stat membru sau o parte din acest teritoriu constituie pia ța geografic ă 
relevantă, Comisia și statul membru în cauz ă au competen țe concurente de retragere 
a beneficiului de aplicare a except ării.  
2. Excluderea din sfera de aplicare a Regu lamentului de exceptare pe categorii 
(79) Articolul 6 din Regulamentul de  exceptare pe categorii împuternice ște Comisia s ă 
excludă din sfera de aplicare a Regulamentului  de exceptare pe categorii, printr-un 
regulament, re țelele paralele de restric ții verticale similare, atunci când acestea 
acoperă peste 50 % dintr-o pia ță relevantă. O astfel de m ăsură nu este destinat ă 
întreprinderilor individuale, ci se refer ă la toate întreprinderile ale c ăror acorduri sunt 
definite de regulamentul prin care se declar ă inaplicabil Regulam entul de exceptare 
pe categorii. 
(80) În timp ce retragerea beneficiului except ării pe categorii implic ă adoptarea unei 
decizii de stabilire a existen ței unei înc ălcări a articolului 101 de c ătre o anumit ă 
întreprindere, efectul unui regulament adoptat în conformitate cu articolul 6 se 
limitează la retragerea, în ceea ce prive ște restricțiile și piețele în cauz ă, beneficiului 
aplicării Regulamentului de ex ceptare pe categorii și la restabilirea aplic ării depline 
și integrale a articolului 101 alineatele (1) și (3). În urma adopt ării unui regulament 
prin care se declar ă inaplicabil Regulamentul de exceptare pe categorii la anumite 
restricții verticale de pe o anumit ă piață, criteriile elaborate de jurispruden ța în 
domeniu a Cur ții de Justi ție și a Tribunalului și de comunic ările și deciziile 
anterioare adoptate de Comisie vor ghida  aplicarea articolulu i 101 la acordurile 
individuale. Dup ă caz, Comisia va lua o decizie înt r-un caz determinat, care va servi 
drept referin ță tuturor întreprinderilor care func ționează pe piața respectiv ă. 
(81) Pentru a determina dep ășirea pragului de 50 % de acoperire a pie ței trebuie s ă se ia în 
considerare fiecare re țea individual ă de acorduri verticale care con ține restric ții sau 
combinații de restric ții ce produc efecte similare pe pia ță. Articolul 6 din 
Regulamentul de exceptare pe categor ii nu impune Comisiei nicio obliga ție de a 
acționa în cazul în care nivelu l de acoperire de 50 % a pie ței este dep ășit. În general, 
excluderea din sfera de aplicare a except ării pe categorii se justific ă atunci când 
 
RO 33   RO accesul pe pia ța relevant ă sau concuren ța pe aceast ă piață pot fi limitate semnificativ. 
Această situație poate ap ărea în special atunci când re țelele paralele de distribu ție 
selectivă care acoper ă peste 50% dintr-o pia ță sunt susceptibile s ă blocheze accesul 
pe piață prin utilizarea unor criterii de selec ție care nu sunt necesare prin natura 
bunurilor în cauz ă sau care genereaz ă o discriminare fa ță de anumite forme de 
distribuție care au capacitatea de a vinde aceste bunuri. 
(82) Atunci când va trebui s ă evalueze necesitatea aplic ării articolului 6 din Regulamentul 
de exceptare pe categorii, Comisia va examina dac ă o retragere individual ă nu ar 
constitui o solu ție mai potrivit ă. Răspunsul la aceast ă întrebare poat e depinde, în 
special, de num ărul de întreprinderi concurente car e contribuie la un efect cumulativ 
pe o piață sau de num ărul de pie țe geografice afectate di n interiorul Uniunii. 
(83) Sfera de aplicare a oric ărui regulament men ţionat la articolul 6 din Regulamentul de 
exceptare pe categorii trebuie s ă fie clar definit ă. Prin urmare, Comisia trebuie mai 
întâi să defineasc ă piața (piețele) produselor și piața (piețele) geografic ă (geografice) 
relevantă (relevante) și, în al doilea rând, trebuie s ă precizeze tipul de restric ție 
verticală în cazul c ăreia nu se va mai aplica Regulame ntul de exceptare pe categorii. 
În ceea ce prive ște cel de-al doilea aspect, Comisia poate s ă adapteze sfera de 
aplicare a regulamentului s ău în func ție de problema de concuren ță pe care 
intenționează să o abordeze. De exemplu, cu toate c ă trebuie luate în considerare 
toate rețelele paralele de acorduri de tipul impunerii unei m ărci unice pentru a stabili 
dacă pragul de 50 % de acoperire a pie ței este atins, Comisia va putea totu și să 
limiteze sfera de aplicare a regulamentului de excludere numai la obliga țiile de 
neconcuren ță care dep ășesc o anumit ă durată. Astfel, acordurile cu o durat ă mai 
scurtă sau cu un caracter mai pu țin restrictiv ar putea s ă nu fie afectate de 
regulamentul adoptat, datorit ă efectului redus de blocare a pie ței care poate fi atribuit 
acestor restric ții. În mod similar, atunci când, pe o anumit ă piață, sistemul de 
distribuție selectiv ă este practicat în combina ție cu unele restric ții suplimentare, cum 
ar fi obliga ția de neconcuren ță sau impunerea unor cote de achizi ție cumpărătorului, 
regulamentul de excludere poate s ă se refere numai la aceste restric ții suplimentare. 
După caz, Comisia poate s ă furnizeze și îndrumări, specificând nive lul cotei de pia ță 
care, în contextul specific pie ței relevante, poate fi cons iderat insuficient pentru a 
genera o contribu ție semnificativ ă a unei întreprinde ri date la efectul cumulativ. 
(84) În conformitate cu Regulamentul nr . 19/65/CEE al Consiliului din 2 martie 1965 
privind aplicarea articolului 85 alineatul (3) din tratat anumito r categorii de acorduri 
și practici concertate33, Comisia va trebui s ă stabileasc ă o perioad ă de tranzi ție de 
minim șase luni înainte de intrarea în vigoare  a unui regulament prin care se declar ă 
inaplicabil Regulamentul de exceptare pe categorii. Acest lucru ar trebui s ă permită 
întreprinderilor implicate s ă-și adapteze acordurile pentru a ține seama de 
regulamentul prin care se declar ă inaplicabil Regulamentul de  exceptare pe categorii.  
(85) Un regulament prin care se declar ă inaplicabilitatea Regulamentului de exceptare pe 
categorii nu va afecta statutul de aco rd exceptat al acordurilor în cauz ă din perioada 
anterioară punerii sale în aplicare. 
                                                 
33 JO 36, 6.3.1965, p. 533/65. 
 
RO 34   RO V. DEFINIREA  PIEȚEI ȘI CALCULAREA  COTELOR  DE PIAȚĂ 
1. Comunicarea Comisiei privind definirea pie ței relevante 
(86) Comunicarea Comisiei  privind definirea pie ței relevante în sensul dreptului 
comunitar al concuren ței34 prezintă normele, criteriile și elementele de prob ă de care 
se folose ște Comisia atunci când examineaz ă aspectele referitoare la definirea 
piețelor. Aceast ă comunicare, care nu va fi explicat ă mai amănunțit în prezentele linii 
directoare, va trebui s ă reprezinte baza examin ării aspectelor legate de aceast ă 
definiție. Prezentele orient ări se vor referi numai la as pectele specifice care apar în 
contextul restric țiilor verticale și care nu sunt abordate în respectiva comunicare. 
2. Definirea pie ței relevante în vederea calcul ării pragului de 30 % prev ăzut de 
Regulamentul de exceptare pe categorii 
(87) În temeiul articolului 3 din Regulamentul de exceptare pe categorii, cota de pia ță atât 
a furnizorului, cât și a cumpărătorului este esen țială pentru a determina dac ă se aplică 
exceptării pe categorii. În scopul aplic ării except ării pe categorii, cota de pia ță a 
furnizorului pe pia ță în care acesta vinde produsele contractuale c ătre cumpărător și 
cota de pia ță a cumpărătorului pe pia ța pe care cump ără produsele contractuale, 
trebuie să fie, pentru fiecare în parte, mai mic ă sau egală cu 30 %. În general, pentru 
acordurile între întreprinderile mici și mijlocii nu este necesar ă calcularea cotelor de 
piață (a se vedea punctul 11). 
(88) În vederea calcul ării cotei de pia ță, trebuie s ă se determine pia ța relevant ă în care 
întreprinderea vinde, respectiv achizi ționează produsele contractuale . Prin urmare, ar 
trebui definite pia ța produselor și piața geografic ă relevante. Pia ța produselor 
relevantă cuprinde toate bunurile sa u serviciile pe care cump ărătorul le consider ă 
substituibile, în virtutea caracteristicilor, a pre țurilor și a utilizării căreia acestea îi 
sunt destinate. Pia ța geografic ă relevantă cuprinde teritoriul pe care întreprinderile 
implicate sunt angajate în oferta și cererea de bunuri și servicii relevante, pe care 
condițiile de concuren ță sunt suficient de omogene și care se poate di stinge de zonele 
geografice învecinate datorit ă, în principal, condi țiilor de concuren ță care sunt în 
mod semnificativ diferite în aceste zone. 
(89) Definirea pie ţei produselor depinde, în primul rând, de caracterul substituibil al 
produselor, privit di n perspectiva cump ărătorilor. Atunci când produsul furnizat este 
utilizat ca bun intermediar în vederea fabric ării altor produse și, în general, nu poate 
fi identificat în produsul final, pia ța produselor se define ște, în mod normal, prin 
preferințele cump ărătorilor direc ți. Clienții cumpărătorilor nu au, în mod obi șnuit, 
preferințe clare în ceea ce prive ște bunurile intermediare pe care le folosesc 
cumpărătorii. De obicei, restric țiile verticale convenite între furnizorul și 
cumpărătorul bunului intermediar se refer ă numai la vânzarea și cumpărarea 
produsului intermediar, nu și la vânzarea produsului final. În cazul distribu ției 
bunurilor finale, produsele s ubstituibile pentru cump ărătorii direc ți sunt, de regul ă, 
influențate sau determinate de preferin țele consumatorilor finali . Un distribuitor, în 
calitate de revânz ător, nu poate ignora preferin țele consumatorilor finali atunci când 
achiziționează bunuri finale. De asemenea, la nivelul distribu ției, restric țiile verticale 
                                                 
34 JO C 372, 9.12.1997, p. 5. 
 
RO 35   RO se referă, în mod obi șnuit, nu numai la vânzarea produselor între furnizor și 
cumpărător, ci și la revânzarea acestora. Întrucât diferitele modalit ăți de distribu ție 
sunt, în mod normal, concurente, pie țele nu se definesc, în general, prin forma de 
distribuție utilizat ă. În cazul în care furnizorii vând, în mod normal, o gam ă de 
produse, întreaga gam ă poate să determine pia ța produselor atunci când aceast ă 
gamă, și nu fiecare produs în parte, este considerat ă substituibil ă de către 
cumpărători. Întrucât distribuitorii sunt cump ărători profesionali, pia ța geografic ă a 
comerțului cu ridicata este, în general, mai larg ă decât pia ța comerțului cu am ănuntul 
pe care produsul este revândut consumator ilor finali. Acest lu cru conduce adesea la 
definirea pie țelor naționale sau a pie țelor geografice mai extinse. Dar și piețele cu 
amănuntul pot fi mai mari decât zona de c ăutare a consumatorilor finali în cazul în 
care condi țiile de pia ță sunt omogene și în care zonele locale sau regionale de 
atragere se suprapun. 
(90) În cazul în care un acord vertical implic ă trei părți, fiecare func ționând la un nivel 
diferit de comercializare, cota de pia ță a fiecărei părți nu trebuie s ă depășească pragul 
de 30 % pentru a putea beneficia de aplicarea except ării pe categorii. Dup ă cum se 
specifică la articolul 3 alineatul (2) din Regul amentul de exceptare pe categorii, în 
cazul unui acord între mai multe p ărți, în care o întreprindere cump ără bunurile sau 
serviciile contractuale de la o întreprindere parte la acord și vinde bunurile sau 
serviciile contractuale la o alt ă întreprindere parte la acord, exceptarea pe categorii se 
aplică numai în cazul în care cota sa de pia ță nu depășește pragul de 30 %, atât în 
calitate de cump ărător, cât și de furnizor. În cazul în  care, de exemplu, un acord 
încheiat între un produc ător, un comerciant cu ridicata (sau o asocia ției de 
comercian ți cu amănuntul) și un comerciant cu am ănuntul prevede o obliga ție de 
neconcuren ță, atunci cota de pia ță a produc ătorului și a comerciantului cu ridicata 
(sau a asocia ției de comercian ți cu amănuntul) pe pie țele lor respective din aval nu 
trebuie să depășească 30 %, iar cota de pia ță a comerciantului cu ridicata (sau a 
asociației de comercian ți cu amănuntul) și a comerciantului cu am ănuntul nu trebuie 
să depășească 30 % pe pie țelor lor respective de achizi ționare pentru ca acest acord 
să poată beneficia de aplicarea except ării pe categorii. 
(91) În cazul în care un furnizor produce atât echipamente ini țiale, cât și piese de schimb 
sau de repara ție pentru aceste echipamente, acest furnizor va fi adesea singurul sau 
principalul furnizor de pe pia ța post-vânzare a acestor piese de schimb sau de 
reparație. Aceast ă situație poate s ă apară și atunci când furnizorul (produc ătorul de 
echipamente ini țiale) subcontracteaz ă fabricarea pieselor de  schimb sau de repara ție. 
Piața relevant ă în sensul aplic ării Regulamentului de exceptare pe categorii poate s ă 
fie piața echipamentului ini țial, inclusiv piesele de schimb, sau o pia ță separată a 
echipamentului ini țial și o piață post-vânzare, în func ție de circumstan țele cazului, 
cum ar fi efectele restric țiilor în cauz ă, durata de via ță a echipamentului și nivelul 
costurilor de repara ție sau înlocuire35. În practic ă, problema de l ămurit este dac ă o 
proporție semnificativ ă de cump ărători își face alegerea, luând în considerare 
                                                 
35 A se vedea, de exemplu Decizia Comisiei în Pelikan/Kyocera  (1995), COM(96) 126 (nepublicat înc ă), 
punctul 87, și Decizia 91/595/CEE a Comisi ei în cazul nr. IV/M.12 — Varta/Bosch , JO L 320, 
22.11.1991, p. 26, Decizia Comisiei în cazul nr. IV/M.1094 — Caterpillar/Perkins Engines , JO C 94, 
28.3.1998, p. 23, și Decizia Comisiei în  cazul nr. IV/M.768 — Lucas/Varity , JO C 266, 13.9.1996, p. 6. 
A se vedea, de asemenea, punctul 56 din Comunicarea Comisiei privind definirea pie ței relevante în 
sensul dreptului comunitar al concuren ței (a se vedea punctul 86). 
 
RO 36   RO costurile pe durata de via ță a produsului. În acest caz, aceasta indic ă faptul că există 
o singură piață care combin ă echipamentul original și piesele de schimb. 
(92) Atunci când acordul  vertical, pe lâng ă dispozițiile privind furnizarea bunurilor 
contractuale, con ține și dispoziții referitoare la drepturile de proprietate intelectual ă, 
cum ar fi dispozi țiile cu privire la utilizarea m ărcii furnizorului, care îl ajut ă pe 
cumpărător să comercializeze bunurile contractuale, cota de pia ță a furnizorului de pe 
piața pe care acesta vinde bunurile cont ractuale este cea care determin ă aplicarea 
Regulamentului de exceptare pe categorii. În  cazul în care un francizor nu furnizeaz ă 
bunuri în vederea revânz ării, ci furnizeaz ă o serie de servicii înso țite de dispozi ții 
referitoare la drepturile de proprietate intelectual ă, care formeaz ă împreună metoda 
comercial ă care face obiectul fran cizei, acesta trebuie s ă ia în considerare cota sa de 
piață în calitate de furnizor al unei met ode comerciale. În acest sens, francizorul 
trebuie să-și calculeze cota de pia ță de pe pia ța pe care este exploatat ă metoda 
comercial ă, și anume pia ța pe care franciza ții exploateaz ă metoda comercial ă în 
vederea furniz ării de bunuri sau de servicii utilizat orilor finali. Francizorul trebuie s ă 
își calculeze cota de pia ță pe baza valorii bunurilor sau serviciilor furnizate pe 
această piață de către franciza ții săi. Pe o astfel de pia ță, concuren ții pot fi furnizori 
ai altor metode comerciale sub franciz ă, dar și furnizori de bunuri sau servicii 
substituibile care nu utilizeaz ă franciza. De exemplu, f ără a aduce atingere defini ției 
acestei pie țe, în cazul în care s-ar presupune existen ța unei pie țe a serviciilor fast-
food, un francizor care func ționează pe o astfel de pia ță ar trebui s ă își calculeze cota 
de piață pe baza vânz ărilor realizate de c ătre franciza ții săi pe aceast ă piață.  
3. Calcularea cotei de pia ță în temeiul Regulamentului de exceptare pe categorii 
(93) Calcularea cotei de pia ță trebuie s ă se bazeze, în principiu, pe date valorice. În cazul 
în care aceste date nu sunt disponibile, se pot utiliza estim ări motivate corespunz ător. 
Aceste estim ări se pot efectua pe baza altor informa ții fiabile cu privire la pia ță, cum 
ar fi datele exprimate în volum [a se ve dea articolul 7 litera (a) din Regulamentul de 
exceptare pe categorii]. 
(94) Produc ția internă, și anume produc ția de bunuri intermediare destinate uzului 
propriu, poate fi foarte important ă într-o analiz ă a concuren ței, ca restrângere 
concurențială sau ca factor de consolidare a pozi ției unei întreprinderi pe pia ță. Cu 
toate acestea, în vederea definirii pie ței și calculării cotei de pia ță pentru bunurile și 
serviciile intermediare, produc ția internă nu va fi luat ă în considerare. 
(95) În schimb, în cazul distribu ției duale de bunuri finale, și anume atunci când 
producătorul bunurilor finale joac ă și rolul de distribuitor pe pia ță, definirea pie ței și 
calcularea cotei de pia ță trebuie s ă ia în considerare bunurile vândute de produc ător 
și de produc ătorii concuren ți prin intermediul distribuitorilor și agenților integra ți ai 
acestora [a se vedea articolul 7 litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii]. 
„Distribuitorii integra ți” sunt întreprinderi legate în sensul articolului 1 alineatul (2) 
din Regulamentul de exceptare pe categorii36. 
                                                 
36 Pentru definirea acestei pie ți și calculul cotelor de pia ță, nu este relevant ă vânzarea de c ătre 
distribuitorul integrat a produselor concuren ților. 
 
RO 37   RO VI. POLITICA  DE PUNERE  ÎN APLICARE  A NORMELOR  DE CONCUREN ȚĂ 
ALE  UNIUNII  ÎN CAZURI  INDIVIDUALE 
1. Cadrul de analiz ă 
(96) În afara sferei de aplicare a Regulament ului de exceptare pe cat egorii, este necesar a 
se examina dac ă în anumite cazuri acordul intr ă în sfera de aplicare a articolului 101 
alineatul (1) și, în aceast ă situație, dacă acele condi ții prevăzute la articolul 101 
alineatul (3) sunt îndeplinite. Cu condi ția de a nu con ține restrângeri ale concuren ței 
prin natura lor, și în special restrângeri grave ale concuren ței, nu exist ă nicio 
prezumție că acordurile verticale care nu beneficiaz ă de exceptarea pe categorii din 
cauza dep ășirii pragului cotei de pia ță intră în sfera de aplicare a articolului 101 
alineatul (1) sau c ă nu îndeplinesc condi țiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3). 
Este necesar ă o evaluare individual ă a efectelor posibile ale acordului. Întreprinderile 
sunt încurajate s ă-și evalueze singure acordurile. Acordurile care, fie nu restrâng 
concurența în sensul articolului 101 alineatul (1), fie îndeplinesc condi țiile prevăzute 
la articolul 101 alineatul  (3) sunt valabile și aplicabile. În conformitate cu articolul 1 
alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 
privind punerea în aplicare a normelor de concuren ță prevăzute la articolele 81 și 82 
din tratat37, nu este necesar ă nicio notificare pentru a put ea beneficia de exceptarea 
individual ă în sensul articolului 101 alineatul (3). În cazul unei examin ări individuale 
de către Comisie, îi revine acesteia din urm ă sarcina de a demonstra c ă acordul în 
cauză încalcă articolul 101 alineatul (1).  Întreprinderile care invoc ă beneficiul 
articolului 101 alineatul (3) au sarcina de a dovedi c ă sunt îndeplinite condi țiile din 
respectivul alineat. Atunci când se demonstreaz ă că acordul poate produce efecte 
anticoncuren țiale, întreprinderile pot s ă demonstreze existen ța creșterilor eficien ței și 
să expună motivele pentru care un anumit sistem de distribu ție este indispensabil 
pentru a putea aduce avantaje consumatorilor, f ără eliminarea concuren ței, înainte de 
decizia Comisiei privind respectarea de c ătre acord a condi țiilor prev ăzute la 
articolul 101 alineatul (3). 
(97) Evaluarea efectelor unui acord ve rtical privind re strângerea concuren ței se va realiza 
prin compararea situa ției actuale sau probabile în viitor pe pia ța relevant ă cu 
restricțiile verticale existente cu situa ția care ar exista în absen ța restricțiilor verticale 
din acord. În evaluarea cazurilor individuale , Comisia va lua în considerare atât 
efectele reale cât și cele probabile. Pentru ca acordurile verticale s ă restrâng ă 
concurența prin efectul lor, ele trebuie s ă afecteze concuren ța actuală sau poten țială 
într-o măsură îndeajuns de mare, încât s ă poată produce, cu un grad rezonabil de 
probabilitate, efecte negative asupra pre țurilor, produc ției, inovației sau variet ății, sau 
calității bunurilor și serviciilor pe pia ța relevant ă. Efectele negative probabile asupra 
concurenței trebuie s ă fie semnificative38. Un acord este susceptibil s ă aibă efecte 
anticoncuren țiale semnificative atunci când cel pu țin una dintre p ărți are sau ob ține 
un anumit grad de putere de pia ță și acordul contribuie la crearea, men ținerea sau 
consolidarea acestei puteri de pia ță sau permite p ărților să exploateze aceast ă putere 
de piață. Puterea de pia ță este capacitatea de a men ține prețurile la un nivel superior 
celui al pre țurilor concuren țiale sau produc ția la un nivel inferior celui al unei 
producții competitive din punct de vedere al cantit ății, calității și varietății 
                                                 
37 JO L 1, 4.1.2003, p. 1. 
38 A se vedea sec țiunea II.1. 
 
RO 38   RO produselor, precum și al inova ției, pe o perioad ă semnificativ ă de timp. Gradul de 
putere de pia ță necesar, în mod normal, pent ru a se putea constata o înc ălcare a 
articolului 101 alineatul (1) este mai mic decât gradul de putere de pia ță necesar 
pentru se constata o pozi ție dominant ă în temeiul articolului 102. 
(98) Restric țiile verticale sunt, în general, mai pu țin dăunătoare decât restric țiile 
orizontale. Principalul considerent care justific ă o atenţie sporită în cazul restric țiilor 
orizontale este c ă aceste restric ţii pot să se refere la un acord încheiat între concuren ți 
care produc bunuri sau servicii identice sa u substituibile. În astfel de rela ții 
orizontale, exercitarea unei puteri de pia ță de către o întreprindere (care și-ar vinde 
produsele la pre țuri mai ridicate) ar putea s ă aducă beneficii concuren ților săi. Acest 
lucru ar putea s ă stimuleze concuren ții să se încurajeze reciproc pentru adoptarea 
unui comportament anticoncuren țial. În rela țiile verticale, produsul uneia din p ărți 
este un factor de produc ție pentru cealalt ă parte, cu alte cuvinte, activit ățile părților 
acordului sunt complementare. Prin urmare, exercitarea puterii de pia ță fie de către 
întreprinderea din amonte, fie de c ătre cea din aval ar prej udicia, în mod normal, 
cererea pentru produsul celeilalte întreprinderi. În consecin ță, întreprinderile între 
care a fost încheiat acordul au, de obicei , un motiv întemeiat pentru a împiedica 
exercitarea puterii de pia ță de către cealalt ă întreprindere. 
(99) Acest caracter de autorestric ționare nu trebuie, totu şi, supraestimat. Atunci când o 
întreprindere nu de ține putere de pia ță, ea nu poate încerca s ă-și mărească profiturile 
decât optimizându- și procesele de produc ție și de distribu ție, cu sau f ără ajutorul 
restricțiilor verticale. Mai general, datorit ă complementarit ății rolurilor p ărților la un 
acord vertical în introducerea unui produs pe pia ță, restricțiile verticale pot crea 
posibilități importante de cre ștere a eficien ței. În schimb, atunci  când o întreprindere 
deține putere de pia ță, poate încerca s ă-și crească profiturile și pe seama 
concurenților săi direcți, ridicându-le costurile, și pe seama cump ărătorilor săi și, în 
ultimă instanță, a consumatorilor, încercând s ă-și însușească o parte din surplusul 
acestora. Aceast ă situație poate s ă apară atunci când întreprinderea din amonte și 
întreprinderea din aval î și împart profiturile suplimentare sau atunci când una dintre 
ele utilizeaz ă restricții verticale pentru a- și însuși toate profiturile suplimentare. 
1.1. Efectele negative ale restric țiilor verticale 
(100) Efectele negative pe car e le pot produce restric țiile verticale asupra pie ței și pe care 
legislația UE în domeniul concuren ței își propune s ă le împiedice sunt urm ătoarele: 
(a) blocarea pie ței pentru al ți furnizori sau al ți cumpărători prin introducerea unor 
bariere la intrare; 
(b) atenuarea concuren ței dintre furnizor și concuren ții săi și/sau facilitarea 
coluziunii între ace ști furnizori, considerat ă adesea ca reprezen tând reducerea 
concurenței dintre m ărci39.  
(c) atenuarea concuren ței dintre cump ărător și concuren ții săi și/sau facilitarea 
coluziunii între ace ști concuren ți, considerat ă adesea ca reprezentând reducerea 
                                                 
39 Prin coluziune se în țelege atât coluziunea explicit ă, cât și coluziunea tacit ă (comportament paralel 
conștient). 
 
RO 39   RO concurenței dintre m ărci în cazul în care se refer ă la concuren ța distribuitorilor 
pe baza m ărcii sau produsului aceluia și furnizor; 
(d) crearea unor obstacole în calea integr ării pieței, inclusiv, în primul rând, 
restrângerea libert ății consumatorilor de a achizi ționa bunuri sau servicii în 
orice stat membru doresc. 
(101) Blocarea pie ței, atenuarea concuren ței și coluziunea la nivelul produc ătorilor pot 
dăuna consumatorilor în special prin cre șterea prețurilor cu ridicata ale produselor, 
limitarea variet ății produselor, reducerea calit ății sau a gradului de inova ție al 
produselor. Blocarea pie ței, atenuarea concuren ței și coluziunea la nivelul 
distribuitorilor pot d ăuna consumatorilor în special prin cre șterea pre țurilor cu 
amănuntul ale produselor, limitarea variet ății combina țiilor preț-serviciu și a 
formelor de distribu ție, reducerea disponibilit ății și calității serviciilor cu am ănuntul 
și reducerea gradului de inova ție aferent distribu ției.  
(102) Pe o pia ță în care distribuitorii individuali comercializeaz ă marca/mărcile unui singur 
furnizor, restrângerea concuren ței dintre distri buitorii aceleia și mărci va duce la 
reducerea concuren ței în cadrul m ărcii între ace ști distribuitori, dar este posibil s ă nu 
aibă efecte negative asupra concuren ței între distribuitori în general. Într-un 
asemenea caz, dac ă există o concuren ță acerbă între mărci, este pu țin probabil ca 
reducerea concuren ței în cadrul m ărcii să aibă efecte negative as upra consumatorilor. 
(103) Acordurile exclusive sunt, în general, mai anticoncuren ţiale decât acordurile 
neexclusive. Acordurile exclusive, fie pe calea limbajului contractual, fie prin efectele lor practice, conduc la acoperirea integral ă sau aproape integral ă a 
necesarului de aprovizionare al unei p ărţi de la cealalt ă parte . De exemplu, în 
temeiul unei obliga ții de neconcuren ță, cumpărătorul nu poate s ă cumpere decât o 
singură marcă. Pe de alt ă parte, cotele de achizi ție lasă cumpărătorului libertatea de a 
achiziționa bunuri concurente. Gr adul de blocare a pie ței poate fi, prin urmare, mai 
scăzut în cazul co telor de achizi ție. 
(104) Restric țiile verticale referitoare la  bunurile sau serviciile f ăr
ă marcă sunt, în general, 
mai puțin dăunătoare decât restric țiile care afecteaz ă distribuția de bunuri și servicii 
de marcă. Marca are tendin ța de a intensifica diferen țierea produselor și a reduce 
posibilitățile de substituire a unui produs cu altul,  reducând astfel el asticitatea cererii 
și facilitând cre șterea prețurilor. Distinc ția dintre bunurile sau serviciile de marc ă și 
cele fără marcă va coincide adesea cu distinc ția dintre bunurile și serviciile 
intermediare și bunurile și serviciile finale. 
(105) În general, o combina ție de restric ții verticale agraveaz ă efectele negative individuale 
ale acestora. Cu toate acestea, anumite combina ții de restric ții verticale sunt mai 
puțin anticoncuren ţiale decât acelea și restricții utilizate separat. De exemplu, într-un 
sistem de distribu ție exclusiv ă, distribuitorul poate fi tentat s ă crească prețul 
produselor pe considerentul reducerii concuren ței intramarc ă. Impunerea cotelor sau 
stabilirea unui pre ț maxim de revânzare poate s ă limiteze aceste cre șteri de pre țuri. 
Eventualele efecte negative ale restric țiilor verticale sunt amplificate atunci când mai 
mulți furnizori și cumpărătorii acestora î și organizeaz ă rețelele comerciale într-un 
mod similar, ceea ce duce la efecte cumulative.  
 
RO 40   RO 1.2. Efectele pozitive ale restric țiilor verticale 
(106) Este important s ă se recunoasc ă faptul c ă restricțiile verticale pot avea efecte 
pozitive, în special pr in încurajarea concuren ței pe alte criterii decât cel al pre țului și 
prin stimularea cre șterii calit ății serviciilor. Atunci când o întreprindere nu de ține 
putere de pia ță, ea poate încerca s ă își crească profiturile numai optimizându- și 
procesele de produc ție sau de distribu ție. Într-un anumit num ăr de situații, restricțiile 
verticale se pot dovedi utile în acest sens, întrucât rela țiile obișnuite dintre furnizor și 
cumpărător, în cadrul c ărora se stabile ște numai pre țul și cantitatea aferente unei 
anumite tranzac ții, pot să conducă la un nivel insuficient al investi țiilor și al 
vânzărilor. 
(107) Cu toate c ă încearcă să ofere o prezentare general ă a diverselor motive care pot 
justifica aplicarea restric țiilor verticale, prezentele orient ări nu au preten ția de a fi 
complete sau exhaustive. Urm ătoarele motive pot s ă justifice aplicarea anumitor 
restricții verticale: 
(a) „Rezolvarea problemei paraziti smului”. Un distribuitor poate s ă deturneze în 
favoarea sa eforturile de promovare ale altui distribuitor. Acest tip de problem ă 
este cel mai des întâlnit la nivelul comer țului cu ridicata și al comer țului cu 
amănuntul. Distribu ția exclusiv ă sau unele restric ții similare pot fi utile în 
combaterea acestui parazitism. Parazitismul poate ap ărea și între furnizori, de 
exemplu atunci când unul investe ște în promovarea m ărcii sale la punctul de 
vânzare al cump ărătorului, în general la nivelul comer țului cu am ănuntul, 
putând astfel s ă atragă clienți și pentru concuren ții săi. Restric țiile de tipul 
obligației de neconcuren ță pot să contribuie la combaterea parazitismului40. 
 Pentru a constitui o problem ă, parazitismul trebuie s ă fie real. Parazitismul 
între cump ărători poate ap ărea numai în cadrul serviciilor anterioare vânz ării și 
în cadrul altor activit ăți promoționale, nu și în cadrul serviciilor post-vânzare în 
care distribuitorul poate s ă factureze clien ții în mod individual. În general, 
produsul trebuie s ă fie relativ nou sau complex di n punct de vedere tehnic sau 
reputația produsului s ă fie determinant ă pentru cerere deoarece, de regul ă, 
clientul știe foarte bine ce vrea, pe baza achizi țiilor sale anterioare. De 
asemenea, produsul trebuie s ă aibă o valoare destul de mare, altfel 
cumpărătorul nefiind motivat s ă se deplaseze la un magazin pentru a ob ține 
informații și la un alt magazin pentru a cump ăra. În sfâr șit, furnizorul nu 
trebuie să aibă practic posibilitatea de a impune tuturor cump ărătorilor, prin 
contract, obliga ții concrete referitoare la  promovare sau servicii. 
 Parazitismul între furnizori se limiteaz ă, de asemenea, la situa ții specifice, și 
anume la cazurile în care promovarea se realizeaz ă în incintele cump ărătorului 
și este generic ă, nu specific ă unei mărci; 
(b) „deschiderea sau intrarea pe noi pie țe”. Atunci când un produc ător dorește să 
intre pe o pia ță geografic ă nouă, de exemplu exportându- și produsele într-o alt ă 
                                                 
40 Pentru a afla dac ă acești consumatori beneficiaz ă, într-adev ăr, în urma eforturilor promo ționale 
suplimentare trebuie analizat dac ă promovarea suplimentar ă informeaz ă și convinge, respectiv atrage 
noi consumatori sau atinge mai ales consumatorii care știu deja ce vor s ă cumpere și pentru care 
promovarea suplimentar ă implică în principal doar o reducere de pre ț. 
 
RO 41   RO țară pentru prima dat ă, acest lucru poate imp lica realizarea de c ătre distribuitor 
a unor „investi ții de pornire” speciale, pentru a lansa marca pe pia ță. Pentru a 
convinge un dist ribuitor local s ă realizeze aceste investi ții, ar putea fi necesar 
să i se asigure acestuia protec ție teritorial ă, astfel încât s ă-și poată recupera 
investițiile prin aplicarea temporar ă a unor pre țuri mai ridicate. Distribuitorii de 
pe alte pie țe ar trebui apoi împiedica ți, pentru o perioad ă limitată de timp, s ă 
vândă pe noua pia ță (a se vedea, de asemenea punctul 61 din sec țiunea III.4). 
Este vorba aici de un caz  special de parazitism potrivit literei (a); 
(c) problema „parazitismul de certif icare”. În unele sectoare, anumi ți comercian ți 
cu amănuntul au reputa ția de a comercializa numai produse „de calitate”. În 
astfel de situa ții, vânzarea prin ace ști comercian ți cu amănuntul poate fi 
esențială pentru lansarea unui nou pr odus. În cazul în care produc ătorul nu 
poate la început s ă-și limiteze vânz ările la aceste magazine din segmentul 
superior, produsul s ău riscă să fie devalorizat, lansarea acestuia fiind 
compromis ă. Poate, a şadar, exista un motiv pentru o restric ție precum 
distribuția exclusiv ă sau distribu ția selectiv ă pentru o durat ă limitată, care să fie 
suficientă pentru garantarea lans ării produsului, f ără a fi atât de lung ă încât să 
împiedice distribu ția pe scar ă largă a produsului. Aceste avantaje sunt mai 
probabile în cazul produselor „de experien ță” sau al produselor complexe care 
reprezintă o achiziție relativ important ă pentru consumatorul final; 
(d) așa-numita problem ă a „renunțării la anumite investi ții”. Există uneori investi ții 
specifice unui anumit client , care trebuie realizate fie de furnizor, fie de 
cumpărător, precum în cazul echipamentelor speciale sau în formarea în 
domenii specifice. Poate fi cazul, de exemplu, al unui produc ător de piese 
componente care trebuie s ă construiasc ă mașini și unelte noi, pentru a r ăspunde 
unei anumite nevoi a unuia din clien ții săi. Investitorul poate s ă nu se angajeze 
în realizarea investi țiilor necesare înaintea stabili rii unor acorduri speciale de 
furnizare; 
 Cu toate acestea, ca și în alte exemple de parazitism, trebuie s ă fie îndeplinit un 
număr de condi ții pentru ca riscul de sub-investi ție să fie real sau semnificativ. 
În primul rând, investi ția trebuie s ă fie specific ă unei rela ții contractuale. O 
investiție realizat ă de furnizor este considerat ă specific ă unei rela ții 
contractuale atunci când, dup ă încetarea contractului, aceasta nu poate fi 
utilizată de către furnizor pentru a aproviziona al ți clienți și atunci când 
activele aferente investi ției nu pot fi vândute f ără a înregistra pierderi 
considerabile. O investi ție realizat ă de cump ărător este considerat ă specifică 
unei relații contractuale  atunci când, dup ă încetarea contractului, aceasta nu 
poate fi utilizat ă de cump ărător pentru a achizi ționa sau a utiliza produse 
oferite de c ătre alți furnizori și atunci când activele aferente investi ției nu pot fi 
vândute f ără a înregistra o pi erdere considerabil ă. Prin urmare, o investi ție este 
specifică unei anumite rela ții contractuale atunci când, de exemplu, nu poate fi 
utilizată decât pentru producerea unei piese componente de o anumit ă marcă 
sau pentru depozitarea produselor de o anumit ă marcă și, astfel, nu poate fi 
utilizată în mod profitabil pe ntru a produce sau a revinde produse de alt ă 
marcă. În al doilea rând, trebuie s ă fie o investi ție pe termen lung al c ărei cost 
să nu poată fi recuperat pe termen scurt. În al treilea rând, investi ția trebuie s ă 
fie asimetric ă, una dintre p ărțile contractuale investind mai mult decât cealalt ă 
parte. Atunci când aceste condi ții sunt îndeplinite, se justific ă, în general, o 
 
RO 42   RO restricție vertical ă, pe durata amortiz ării investi ției. Restric ția vertical ă 
corespunz ătoare va fi de tipul obliga ției de neconcuren ță sau de tipul cotelor, în 
cazul în care investi ția este realizat ă de furnizor, și de tipul distribu ției 
exclusive, de tipul aloc ării exclusive a clientelei sau de tipul furniz ării 
exclusive, în cazul în care investi ția este realizat ă de cumpărător; 
(e) „problema specific ă a renunțării la anumite investi ții în cazul unui transfer de 
know-how substan țial”. Know-how-ul, odat ă transmis, nu poate fi luat înapoi, 
iar furnizorul de know-how poate s ă nu doreasc ă utilizarea acestuia pentru sau 
de către concuren ții săi. În măsura în care know-how-ul nu era disponibil 
cumpărătorului și este substan țial și indispensabil punerii în aplicare a 
acordului, transferul acestuia poate s ă justifice o restric ție de tipul obliga ției de 
neconcuren ță, care nu va intra, în mod normal, în sfera de aplicare a 
articolului 101 alineatul (1); 
(f) problema „externalit ăților verticale”. Este posibil ca un comerciant cu 
amănuntul să nu beneficieze în totalitate de ac țiunile sale privind îmbun ătățirea 
vânzărilor; produc ătorul poate beneficia de o pa rte din acestea. Orice unitate 
suplimentar ă vândută de comerciantul cu am ănuntul în urma reducerii 
prețurilor sau m ăririi eforturilor de vânzare aduce un beneficiu produc ătorului 
în cazul în care pre țul cu ridicata dep ășește costurile marginale de produc ție ale 
acestuia. Astfel, produc ătorul poate beneficia de externalit ăți pozitive ce 
decurg din ac țiunile comerciantului cu am ănuntul și, din punctul de vedere al 
producătorului, este posibil ca acesta (comerciantul cu am ănuntul) să afișeze 
prețuri prea mari și/sau să facă prea pu ține eforturi în scopul vânz ării 
produselor. Externalitatea negativ ă aferentă prețurilor prea mari afi șate de 
comerciantul cu am ănuntul este denumit ă uneori „problema dublei 
marginaliz ări” și poate fi evitat ă prin impunerea unui pre ț maxim de revânzare 
comerciantului cu am ănuntul. În scopul cre șterii eforturilor de vânzare ale 
comerciantului cu am ănuntul poate fi util ă41 folosirea distribu ției selective, 
exclusive sau a altor restric ții similare; 
(g) „economiile de scar ă la nivelul distribu ției”. Pentru a exploata economiile de 
scară și a reduce, în felul acesta, pre țul cu am ănuntul al produsului s ău, 
producătorul poate dori s ă încredințeze revânzarea produsului s ău unui num ăr 
limitat de distribuitori. În acest sc op, el ar putea recurge la distribu ția 
exclusivă, la cotele impuse sub form a unui volum minim de achizi ții impus, la 
distribuția selectiv ă care include astfel de cote  sau la aprovizionarea exclusiv ă; 
(h) „imperfec țiunile pie ței de capital”. Furnizorii tradi ționali de capital (b ăncile, 
piețele de capital) pot s ă furnizeze capital în condi ții sub nivelul optim atunci 
când dețin informa ții imperfecte cu privire la solvabilitatea împrumutatului sau 
atunci când împrumutul nu este garantat într-un mod corespunz ător. 
Cumpărătorul sau furnizorul poate s ă fie mai bine informat și să fie capabil, 
printr-un acord exclusiv, s ă obțină o garanție suplimentar ă pentru investi ția sa. 
Atunci când furnizorul acord ă un împrumut cump ărătorului, el poate s ă impună 
acestuia o restric ție de tipul obliga ției de neconcuren ță sau de tipul cotelor de 
achiziție. Atunci când cump ărătorul acord ă un împrumut furnizorului, poate s ă 
                                                 
41 A se vedea nota de subsol precedent ă. 
 
RO 43   RO impună acestuia o restric ție de tipul furniz ării exclusive sau de tipul cotelor de 
livrare; 
(i) „uniformitatea și standardele de calitate”. Restric ția poate ajuta la crearea unei 
imagini de marc ă prin impunerea unui anumit grad de uniformitate și de 
standardizare a calit ății pentru distribuitori, c ontribuind astfel la cre șterea 
atractivității autovehiculelor din acea marc ă pentru consumatorul final și la 
creșterea vânz ărilor acestora. Aceast ă situație este întâlnit ă în cazul distribu ției 
selective și al francizei. 
(108) Cele opt situa ții enumerate la punctul 107 arat ă clar că, în anumite condi ții, 
acordurile verticale pot  contribui la cre șterea eficien ței și la dezvoltarea de noi pie țe 
și că aceste efecte pozitive pot s ă compenseze eventualele efecte negative. Cele mai 
justificate sunt, în general, restric țiile verticale cu o durat ă limitată, care contribuie la 
introducerea pe pia ță a unor noi produse complexe sau protejeaz ă investițiile 
specifice unei rela ții contractuale. O restric ție vertical ă este uneori necesar ă pe durata 
în care furnizorul î și vinde produsul cump ărătorului [a se vedea, în special, situa țiile 
descrise la punctul 107 lite rele (a), (e), (f), (g) și (i)]. 
(109) Exist ă un grad ridicat de substituibil itate între diferitele restric ții verticale. În 
consecinţă, aceeași problem ă de ineficien ță poate fi rezolvat ă de restric ții verticale 
diferite. De exemplu, o întreprindere poate realiza economii de scar ă la nivelul 
distribuției recurgând la distribu ție exclusiv ă sau selectiv ă, la cote sau achizi ție 
exclusivă. Cu toate acestea, efectele negative asupra concuren ţei pot fi diferite în 
rândul diferitelor restric ţii verticale, ceea ce are un rol atunci când se analizeaz ă 
caracterul indispensabil al restric țiilor verticale în temeiul articolului 101 
alineatul (3). 
1.3. Metodologia de analiz ă 
(110) Evaluarea unei restric ții verticale presupune, în general, urm ătoarele patru etape:42 
(a) în primul rând, întreprinderile în cauz ă trebuie să stabileasc ă cotele de pia ță ale 
furnizorului și ale cump ărătorului pe pia ța pe care vor vinde și respectiv 
cumpăra produsele contractuale; 
(b) în cazul în care cota pe pia ța relevant ă atât a furnizorului, cât și a 
cumpărătorului, nu dep ășește pragul de 30%, acor dul vertical beneficiaz ă de 
aplicarea Regulamentului de exce ptare pe categorii, cu condi ția să nu conțină 
restricțiile grave şi restricţiile excluse prev ăzute de respectivul regulament; 
(c) în cazul în care cota pe pia ța relevant ă depășește pragul de 30% pentru furnizor 
și sau cump ărător, ar trebui s ă se determine dac ă acordul vertical intr ă sub 
incidența articolului 101 alineatul (1); 
(d) în cazul în care acordul vertical intr ă sub inciden ța articolului 101 alineatul (1), 
ar trebui s ă se determine dac ă acesta îndepline ște condițiile de exceptare 
prevăzute de articolul 101 alineatul (3). 
                                                 
42 Aceste etape nu reprezint ă o argumenta ție juridică urmată de Comisie, în aceast ă ordine, în vederea 
luării unei decizii. 
 
RO 44   RO 1.3.1. Factorii lua ți în considerare în vederea evalu ării în temeiul articolului 101 
alineatul (1) 
(111) La evaluarea cazurilor în care se dep ășește pragul cotei de pia ță de 30%, Comisia 
realizează o analiz ă complet ă a situației din perspectiva concuren ței. Următorii 
factori sunt în mod special relevan ți pentru a stabili dac ă un acord vertical determin ă 
o restrângere semnificativ ă a concuren ței în temeiul articolului 101 alineatul (1): 
(a) natura acordului; (b) pozi ția părților pe pia ță; 
(c) pozi ția concuren ților pe pia ță; 
(d) pozi ția cumpărătorilor de produse contractuale pe pia ță; 
(e) barierele la intrare; (f) maturitatea pie ței; 
(g) nivelul de comercializare; (h) natura produsului; (i) alți factori. 
(112) Importan ța diferiților factori poate s ă difere de la un caz la altul și depinde de to ți 
ceilalți factori. De exemplu, faptul c ă părțile dețin o cotă de piață ridicată constituie, 
în general, un bun indicator  al puterii lor de pia ță, în afara cazului când barierele la 
intrare sunt reduse. Nu este, a șadar, posibil ă precizarea unor reguli fixe privind 
importanța acestor factori individuali.  
(113) Acordurile verticale de tehnologie pot îmbr ăca diferite forme. Din acest motiv este 
important de analizat natura aco rdului din perspectiva restric țiilor pe care acesta le 
conține, a duratei acestor restric ţii și procentajului aferent vânz ărilor totale pe pia ța 
afectată de restric ții. În ceea ce prive ște acest ultim punct, este necesar s ă se mearg ă 
dincolo de termenii concre ți ai acordului. Existen ța unor restric ții implicite poate 
deriva din modul în care acordul  a fost pus în aplicare de c ătre părți și posibilit ățile 
de acțiune permise de acesta. 
(114) Pozi ția părților pe pia ță oferă un indiciu asupra gra dului puterii de pia ță deținute, 
după caz, de licen țiator, licen țiat sau de ambii. Cu cât cota lor de pia ță este mai 
ridicată, cu atât poate fi mai mare puterea lor de pia ță. Acesta este cazul, în special, 
atunci când cota de pia ță reflectă avantajele în materie de costuri sau alte avantaje 
concurențiale pe care p ărțile le dețin în raport cu concuren ții lor. Astfel de avantaje 
concurențiale pot proveni, de exemplu, din avantajul primului venit pe pia ță (care 
deține cea mai bun ă locație etc.), din posesia unor brevete esen țiale, dintr-o 
tehnologie superioar ă, dintr-o marc ă lider sau dintr-o ofert ă mai complet ă de 
produse. 
(115) Ace şti indicatori, și anume cota de pia ță și eventualele avantaje concuren țiale, sunt 
utilizate pentru a descrie pozi ția pe piață a concuren ților. Cu cât sunt mai puternici și 
 
RO 45   RO mai numero și concuren ții existen ți, cu atât mai mic este riscul ca p ărțile să poată 
exercita individual puterea de pia ță și să blocheze accesul pe pia ță sau să atenueze 
concurența. Ar trebui, de asemenea, s ă se stabileasc ă dacă există contrastrategii 
eficiente și oportune pe care le-ar putea ap lica pune în aplicare concuren ții. Cu toate 
acestea, în cazul în care num ărul concuren ților este relativ limitat și poziția lor pe 
piață (dimensiuni, costuri, poten țial de cercetare și dezvoltare etc.) este mai mult sau 
mai puțin similar ă, această structură de piață poată să sporeasc ă riscul de coluziune. 
Fluctuațiile sau modific ările rapide ale cotelor de pia ță sunt, în general, indicele 
existenței unei concuren țe intense. 
(116) Pozi ția clienților părților pe pia ță permite s ă se observe dac ă unul sau mai mul ți 
clienți dețin sau nu putere de cump ărare. Primul indicator al puterii de cump ărare 
este cota de pia ță a cumpărătorului de pe pia ța achizițiilor. Aceast ă cotă reflectă 
importanța cererii sale fa ță de eventualii furnizori. Al ți indicatori se refer ă la poziția 
cumpărătorului pe pia ța sa de revânzare, inclusiv caracteristici precum întinderea 
geografic ă a punctelor sale de desfacere, m ărcile proprii, inclusiv m ărcile private ale 
distribuitorilor și imaginea m ărcii sale printre consumatorii finali. În anumite cazuri, 
puterea unui cump ărător poate împiedica p ărțile să-și exercite puterea pe pia ță și să 
împiedice, astfel, s ă se produc ă o eventual ă problem ă de concuren ță. Acesta este 
cazul, în special, atunci când cump ărătorii puternici au capacitatea și interesul 
necesare pentru introducerea unor noi surse de aprovizionare pe pia ță în cazul 
creșterii ușoare, dar permanente, a pre țurilor relative. At unci când clien ții puternici 
obțin doar condi ții favorabile pentru ei în șiși sau se mul țumesc cu repercutarea 
oricărei creșteri de pre țuri asupra clien ților lor, pozi ția pe care o de țin nu împiedic ă 
părțile să-și exercite puterea pe pia ță. 
(117) Barierele la intrare sunt eval uate prin luarea în calcul a m ăsurii în care întreprinderile 
prezente pe pia ță își pot crește prețurile peste nivelul concuren țial, fără a provoca 
intrarea pe pia ță a unor noi societ ăți. În absen ța barierelor la intrare, posibilitatea unei 
intrări ușoare și rapide ar face asemenea cre șteri nerentabile. Atunci când intr ările 
efective, care împiedic ă sau limiteaz ă exercitarea puterii de pia ță, pot interveni într-
un termen de un an sau doi, se consider ă că, în general, barierele la intrare sunt 
reduse. Barierele la intrare se pot datora unui num ăr mare de factori, de exemplu, 
economii de scar ă și de gamă, reglement ări, în special atunci când acestea creeaz ă 
drepturi exclusive, ajutoare de stat, drepturi  vamale la import, drepturi de proprietate 
intelectual ă, deținerea de resurse a c ăror disponibilitate este limitat ă, de exemplu, din 
motive naturale43, deținerea de instala ții esențiale, avantajul legat de faptul de a fi 
prima întreprindere care ac ționează pe piața în cauză sau fidelitatea fa ță de marcă a 
consumatorilor creat ă prin acțiunile publicitare de mare  amploare pe o perioad ă 
îndelungat ă. Restric țiile verticale și integrarea vertical ă pot să constituie, de 
asemenea, bariere la intrare, prin îngreunarea accesului pe pia ță și prin excluderea 
concurenților (poten țiali). Barierele la intrare pot fi  localizate fie numai la nivelul 
furnizorilor sau la nivelul cump ărătorilor, fie la ambele niveluri. Problema de a ști 
dacă unii din ace ști factori ar trebui s ă fie considera ți drept bariere la  intrare depinde, 
în special, de faptul dac ă aceștia comport ă sau nu costuri care nu se recupereaz ă. 
Costurile irecuperabile sunt costurile care sunt necesare pentru a intra sau a fi activ 
pe o piață, dar care se pierd la retragerea de pe pia ță. Costurile de publicitate 
                                                 
43 A se vedea Decizia 97/26/CE a Comisiei (Cauza No IV/M.619 — Gencor/Lonrho ), JO L 11, 14.1.1997, 
p. 30. 
 
RO 46   RO destinate fideliz ării clientelei sunt, în general, costuri irecuperabile, cu excep ția 
cazului în care întreprinderea care se retrage de pe pia ță poate fie s ă-și vândă marca, 
fie să o utilizeze pe o alt ă piață, fără a înregistra pierderi. Cu cât costurile 
irecuperabile sunt mai mari, cu atât va fi mai necesar ă evaluarea, de c ătre potențialii 
noi-veniți, a riscurilor pe care le  presupune intrarea pe pia ță și cu atât va fi mai 
credibilă amenințarea ca întreprinderile deja existente pe pia ță să poată rivaliza cu 
noii concuren ți, deoarece valoarea costurilor irec uperabile face ca retragerea acestor 
întreprinderi de pe pia ță să fie costisitoare. De exemplu, în cazul în care distribuitorii 
sunt legați de un produc ător printr-o obliga ție de neconcuren ță, efectul de blocare a 
pieței va fi mai semnificativ în cazul în care dezvoltarea propriei re țele de distribu ție 
va impune costuri irecuperabile noilor veni ți. În general, intrarea pe o pia ță 
presupune costuri irecuperab ile, care uneori sunt sc ăzute, alteori substan țiale. De 
aceea, o concuren ță reală este, în general, mai eficace și va cânt ări mai mult în 
evaluarea unui caz decât concuren ța potențială. 
(118) O pia ță matură este o pia ță care exist ă de o anumit ă perioadă de timp, pe care 
tehnologia utilizat ă este bine cunoscut ă, larg răspândită și nu se modific ă 
semnificativ, pe care nu exist ă inovații majore de marc ă, iar cererea este relativ 
stabilă sau în declin. Pe o astfel de pia ță, producerea efectelor negative este mai 
probabilă decât pe pie țele mai dinamice. 
(119) Nivelul de comerciali zare este legat de distinc ția dintre bunurile și produsele 
intermediare și bunurile și produsele finale. Bunurile și serviciile intermediare sunt 
vândute întreprinderilor în vederea producerii altor bunuri sau servicii și, în general, 
nu se identific ă în bunul sau serviciul final. Cump ărătorii de produse intermediare 
sunt, de regul ă, clienți bine informa ți, capabili s ă evalueze calitatea produselor, 
decizia lor de cump ărare bazându-se, prin urmare, mai pu țin pe marc ă și reputația sa. 
Bunurile finale sunt vândute, direct sau indirect, consumatorilor finali, care acord ă 
adesea o importan ță mai mare m ărcii și reputației sale. Întrucât distribuitorii 
(comercian ți cu amănuntul și cu ridicata) trebuie s ă satisfacă cererea consumatorilor 
finali, concuren ța poate să fie mai afectat ă atunci când distribuitorilor li se interzice 
vânzarea uneia sau a mai multor m ărci decât atunci când cump ărătorilor de produse 
intermediare li se interzice s ă achiziționeze produse concurente din anumite surse.  
(120) Natura produsului, în special  în cazul produselor finale, joac ă un rol în evaluarea 
eventualelor efecte negative și pozitive. La evaluarea ef ectelor negative probabile, 
trebuie să se determine dac ă produsele de pe pia ță sunt mai degrab ă omogene sau 
mai degrab ă eterogene, dac ă produsul în cauz ă este scump, și anume dac ă reprezint ă 
o parte important ă din bugetul consumatorului, sau este ieftin și dacă produsul face 
obiectul unei achizi ții unice sau al unor achizi ții repetate. În general, atunci când 
produsul în cauz ă este mai eterogen, mai ieftin și pare a fi obiectul unei achizi ții 
unice, probabilitatea ca restric țiile verticale s ă producă efecte negative este mai 
ridicată. 
(121) La evaluarea anumitor restric ții, poate fi necesar ă luarea în considerare a altor factori. 
Printre ace ști factori, se pot num ăra: efectul cumulativ, și anume rata de acoperire a 
pieței prin acorduri similare, durata acordurilor, faptul c ă acordul este „impus” 
(restricțiile sau obliga țiile se refer ă mai ales la una dintre p ărți) sau „convenit” 
(restricțiile sau obliga țiile sunt acceptate de ambele p ărți), cadrul de reglementare și 
practicile care pot s ă indice sau s ă faciliteze coluziunea, cum ar fi o influen ță 
dominant ă asupra pre țurilor, anun țarea prealabil ă a modific ărilor de pre ț, discuțiile 
 
RO 47   RO pe marginea pre țului „corect”, rigiditatea pre țurilor ca reac ție la o capacitate 
excedentar ă, discriminarea prin pre ț și coluziunile anterioare. 
1.3.2. Factorii lua ți în considerare în vederea evalu ării în temeiul articolului 101 
alineatul (3) 
(122) Chiar și acordurile verticale restrictive pot avea în general efecte favorabile 
concurenței, concretizate prin cre șteri în eficien ță, susceptibile de a compensa 
efectele lor anticoncuren țiale. O astfel de evaluare se va face în temeiul 
articolului 101 alineatul (3), care con ține o derogare de la interdic ția prevăzută la 
articolul 101 alineatul (1). Pentru ca aceast ă derogare s ă fie aplicabil ă, acordul 
vertical trebuie s ă aducă avantaje economice obiective, restric țiile asupra concuren ței 
trebuie s ă fie indispensabile pentru  a ajunge la aceste cre șteri ale eficien ței, 
consumatorii trebuie s ă primeasc ă o parte echitabil ă a acestei cre șteri ale eficien ței și 
acordul nu trebuie s ă dea părților posibilitatea de a elimina concuren ța pe o parte 
substanțială a pieței produselor în cauz ă44. 
(123) Acordurile restrictive s unt evaluate în temeiul arti colului 101 alineatul (3), în 
contextul real în car e acestea s-au produs45 și pe baza faptelor existente la un moment 
dat. Evaluarea ține seama de modific ările importante ale faptelor. Excep ția prevăzută 
la articolul 101 alineatul (3) se aplic ă atât timp cât cele patru condi ții sunt îndeplinite, 
dar înceteaz ă să se aplice de îndat ă ce nu mai este cazul46. Atunci când se aplic ă 
articolul 101 alineatul (3) potrivi t acestor principii, trebuie s ă se țină seama de 
investițiile făcute de oricare dintre p ărți și de termenele și restricțiile necesare pentru 
angajarea și rentabilizarea unei investi ții destinate cre șterii eficien ței unei 
întreprinderi.  
(124) Prima condi ție menționată la articolul 101 alineatul (3) presupune o evaluare a 
avantajelor obiective reflectate prin cre șteri în eficien ță produse de acord. În aceast ă 
privință, acordurile verticale au adesea poten țialul de a contribui la cre șterea 
eficienței, astfel cum s-a explicat în sec țiunea 1.2, îmbun ătățind modul în care p ărțile 
își administreaz ă activitățile complementare. 
(125) Pentru a se asigura c ă restricțiile sunt indispensabile, as tfel cum cere articolul 101 
alineatul (3), Comisia va examina, în special, dac ă fiecare restric ție permite 
realizarea produc ției, achizi ționării și/sau (re)vânz ării produselor contractuale de o 
manieră mai eficient ă decât în absen ța restricției în cauz ă. Această evaluare trebuie 
să țină seama de condi țiile pieței și de realit ățile cu care p ărțile se confrunt ă. 
Întreprinderile care invoc ă beneficiul articolului 101 alin eatul (3) nu sunt obligate s ă 
aibă în vedere solu ții pur ipotetice sau teoretice. Acestea trebuie totu și să explice și 
să demonstreze de ce solu țiile aparent realiste și semnificativ mai pu țin restrictive ar 
fi mult mai pu țin eficace decât acordul. În cazul în  care recurgerea la o posibilitate 
care apare realist ă pe plan comercial și mai puțin restrictiv ă ar conduce la pierderi în 
eficiență semnificative, restric ția în cauz ă va fi considerat ă ca indispensabil ă. 
                                                 
44 A se vedea Comunicarea Comisiei – Comunicare - Orient ări privind aplicarea articolului 81 
alineatul (3) din tratat  , JO C 101, 27.4.2004, p. 97.  
45 A se vedea hot ărârea Curţii de Justi ţie în cauzele conexe 25/84 și 26/84, Ford , Rec. 1985, p. 2725. 
46 A se vedea, în acest sens, de exemplu Decizi a Comisiei 1999/242/CE (cazul nr. IV/36.237 – TPS) 
JO L 90, 2.4.1999, p. 6. În mod similar, interdic ția menționată la articolul 101 alineatul (1) se aplic ă atât 
timp cât acordul are ca obiect sau ca efect restrângerea concuren ței. 
 
RO 48   RO (126) Condi ția potrivit c ăreia consumatorii trebuie s ă primeasc ă o parte echitabil ă din 
beneficii înseamn ă că, cel puțin pentru efectele negative ale acordului, consumatorii 
de produse achizi ționate și/sau (re)vândute în cadrul acordului vertical trebuie s ă 
beneficieze de compensa ții47. Cu alte cuvinte, cre șterile în eficien ță trebuie s ă 
compenseze integral eventualul impact negativ al acordului asupra pre țurilor, asupra 
producției și asupra altor elemente relevante. 
(127) Ultima condi ție prevăzută la articolul 101 alin eatul (3), potrivit c ăreia acordul nu 
trebuie să dea părților posibilitatea s ă elimine concuren ța de pe o parte substan țială a 
pieței produselor în cauz ă, presupune o analiz ă a altor surse de presiune 
concurențială asupra pie ței și a impactului acordului asupra acestor surse 
concurențiale. Cu ocazia aplic ării ultimei condi ții prevăzute la articolul 101 
alineatul (3), trebuie s ă se țină seama de rela ția dintre articolu l 101 alineatul (3) și 
articolul 102. Aceasta este și practica constant ă, potrivit c ăreia aplicarea 
articolului 101 alineatul (3) nu poate aduce atingere aplic ării articolului 10248. De 
asemenea, întrucât articolele 101 și 102 au ambele ca obiectiv men ținerea unei 
concurențe efective pe pia ță, este necesar ca, din motive de coeren ță, articolul 101 
alineatul (3) s ă fie interpretat în sensul c ă acordurile care cons tituie un abuz de 
poziție dominant ă49 sunt excluse de la aplicarea derog ării. Acordul vertical nu poate 
elimina concuren ța efectivă, eliminând majoritatea sau toate sursele existente de 
concurență efectivă sau poten țială. Rivalitatea dintre firme este un factor esen țial 
pentru eficien ța economic ă, incluzând cre șterile în eficien ță, cu caracter dinamic, sub 
forma inov ării. În absen ța acesteia, firma dominant ă nu va avea motiva ția 
corespunz ătoare pentru a continua s ă creeze și să repercuteze cre șteri în eficien ță. 
Dacă nu exist ă nicio concuren ță reziduală și nicio amenin țare previzibil ă a unei 
intrări pe pia ță, protecția rivalit ății și a procesului concuren țial compenseaz ă 
eventualele cre șteri de eficien ță. Un acord restrictiv care men ține, creeaz ă sau 
întărește o poziție de piață care se apropie de cea de  monopol nu poate fi justificat ă 
în mod normal pe motivul c ă acesta creeaz ă și creșteri de eficien ță. 
2. Analiza restric țiilor verticale specifice 
(128) Cele mai frecvente restric ții verticale și combina ții de restric ții verticale sunt 
analizate în continuarea prezentelor orient ări, potrivit metodologiei de analiz ă 
prezentate la punctele 96-127. Exist ă și alte restric ții și combina ții pentru care nu se 
prevăd îndrum ări directe în prezentele orient ări. Acestea vor fi totu și tratate în 
conformitate cu acelea și principii și acordând aceea și importan ță efectului asupra 
pieței. 
                                                 
47 A se vedea punctul 85 din Comunicarea Comisiei Orient ări privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) 
din tratat OJ C 101, 27.4.2004, p. 97 
48 A se vedea hot ărârea Cur ţii de Justi ţie în cauzele conexate C-395/96 P și C-396/96 P, Compagnie 
Maritime Belge , Rec 2000, p. I-1365, punctul 130. De asem enea, aplicarea articolului 101 alineatul (3) 
nu împiedic ă aplicarea dispozi țiilor tratatului privind circula ția liberă a bunurilor, serviciilor, 
persoanelor și capitalului. Aceste dispozi ții sunt în anumite împrejur ări aplicabile acordurilor, deciziilor 
și practicilor concertate în sensul articolului 10 1 alineatul (1). A se vedea, în acest sens, hot ărârea Cur ţii 
de Justiţie în cauza C-309/99, Wouters , Rec 2002, p. I-1577, punctul 120. 
49 A se vedea în acest sens hot ărârea Tribunalului de Prim ă Instanţă în cauza T-51/89, Tetra Pak (I) , 
Rec. 1990, p. II-309. A se ved ea, de asemenea, punctul 106 din Comunicarea Comisiei – Comunicare - 
Orientări privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat, JO C 101, 27.4.2004, p. 97. 
 
RO 49   RO 2.1. Impunerea m ărcii unice 
(129) În categoria de „impunere a m ărcii unice” intr ă acordurile caracteri zate în principal 
prin obligarea sau stimularea cump ărătorului de a- și concentra comenzile pentru un 
anumit tip de produs c ătre un singur furnizor. Aceast ă component ă este întâlnit ă, 
printre altele, în clauzele de neconcuren ță și în cotele de achizi ție impuse 
cumpărătorului. O clauz ă de neconcuren ță se bazeaz ă pe o obliga ție sau un mecanism 
de stimulare care determin ă cumpărătorul să se aprovizioneze, în propor ție de peste 
80% din nevoile sale, de pe o anumit ă piață, de la un singur furnizor. Aceasta nu 
înseamnă că cumpărătorul poate s ă se aprovizioneze numai dire ct de la furnizor, ci 
înseamnă că acesta nu va cump ăra și nu va revinde sau nu va  integra în produsele 
sale bunuri sau servicii concurente. Cota impus ă cumpărătorului este o form ă 
atenuată a obliga ției de neconcuren ță, cumpărătorul aprovizionându-se cu 
preponderen ță de la furnizor potrivit m ăsurilor de stimulare și angajamentelor 
convenite cu acest singur furnizor. Cotele impuse pot, de exemplu, s ă ia forma unui 
angajament de achizi ție minimă, de constituire de stocuri sau de pre țuri neliniare, 
precum un sistem de rabaturi condi ționate, respectiv a unui pre ț cu component ă dublă 
(tarif fix plus pre ț unitar). A șa-numita „clauz ă engleză”, în temeiul c ăreia 
cumpărătorul trebuie s ă declare orice ofert ă mai avantajoas ă și nu poate s ă accepte 
această ofertă decât în cazul în care furnizorul nu poate s ă-i prezinte o ofert ă 
similară, poate să producă același efect ca o obliga ție de impunere a unei m ărci 
unice, în special atunci când cump ărătorul trebuie s ă indice sursa ofertei mai 
avantajoase.  
(130) Posibilele riscuri pentru concuren ță sunt blocarea accesului pe pia ță al furnizorilor 
concurenți și furnizorilor poten țiali, slăbirea concuren ței și facilitarea coluziunii între 
furnizori în cazul utiliz ării cumulative și, atunci când cump ărătorul este un 
comerciant cu am ănuntul care vinde consumatorilor  finali, reducerea concuren ței 
între mărci în interiorul punctului de vânzare. Toate aceste efecte restrictive au un 
impact direct asupra concuren ței între m ărci. 
(131) Impunerea unei m ărci unice beneficiaz ă de Regulamentul de exceptare pe categorii 
atunci când nici cota de pia ță a furnizorului și nici cota de pia ță a cumpărătorului nu 
depășesc 30% și cu condi ția limitării obliga ției de neconcuren ță la o perioad ă de 
cinci ani. În continuarea acestei sec ţiuni se reg ăsesc orient ări pentru evaluarea 
cazurilor individuale în care se dep ășește pragul cotei de pia ță sau în cazul în care 
durata este mai mare de cinci ani. 
(132) Posibilitatea ca unele obliga ții de aprovizionare exclusiv ă să ducă la o blocare cu 
caracter anticoncuren țial apare în special atunci când, în absen ța acestor obliga ții, o 
presiune concuren țială important ă este exercitat ă de concuren ți care fie nu sunt înc ă 
prezenți pe piață la data la care sunt încheiate acordurile, fie nu au capacitatea de a 
intra în concuren ță pentru aprovizionarea total ă a clienților. Este posibil ca rivalii s ă 
nu poată intra în concuren ță pentru întreaga cerere a unui anumit client întrucât 
întreprinderea dominant ă este un partener comercial de neevitat cel pu țin pentru o 
parte din cererea de pe pia ță, de exemplu deoarece marca sa reprezint ă un „produs 
obligatoriu” preferat de mul ți consumatori finali sau întrucât capacitatea limitat ă a 
celorlalți furnizori face ca o parte din cerere s ă poată fi furnizat ă numai de furnizorul 
 
RO 50   RO în cauză50. Astfel, „pozi ția furnizorului pe pia ță” este un factor de osebit de important 
în evaluarea eventualelor efecte anticoncuren țiale ale obliga țiilor de impunere a unei 
mărci unice.  
(133) Dac ă întreprinderile concurente pot concura în mod egal pentru întreaga cerere a 
fiecărui client, în general, este pu țin probabil ca obliga țiile de aprovizionare 
exclusivă să împiedice concuren ța efectivă, cu excep ția cazului în care trecerea 
clienților de la un furnizor la altul este îngreunat ă din cauza duratei obliga ției de 
aprovizionare exclusiv ă. Cu cât cota sa de pia ță legată este mai mare, adic ă partea din 
cota de pia ță totală aferentă vânzărilor efectuate prin intermediul unei obliga ții de 
impunere a unei m ărci unice, cu atât este mai probabil ca blocarea pie ței să fie 
semnificativ ă. În mod asem ănător, cu cât durata obliga țiilor de impunere a unei 
mărci unice este mai mare, cu atât este mai probabil ca blocarea pie ței să fie 
considerabil ă. Se consider ă că obligațiile de impunere a unei m ărci unice cu durata 
mai mică de un an, contractate de întreprinderi care nu ocup ă o poziție dominant ă, nu 
determină, în general, efecte anticoncuren țiale semnificative sau efecte negative nete. 
Obligațiile de impunere a unei m ărci unice cu durata cuprins ă între un an și cinci ani, 
contractate de într eprinderi care nu ocup ă o poziție dominant ă, necesită, de regul ă, o 
punere în balan ță a efectelor favorabile concuren ței și a celor anticoncuren țiale, în 
timp ce obliga țiile de impunere a unei m ărci unice care dep ășesc cinci ani nu sunt 
considerate, pentru majori tatea tipurilor de investi ții, necesare în vederea ob ținerii 
creșterilor eficien ței invocate sau nu pr oduc suficiente cre șteri ale eficien ței pentru a 
compensa efectul de blocare a pie ței pe care îl produc. Se consider ă că este mai 
probabil ca obliga țiile de impunere a unei m ărci unice s ă ducă la excluderi 
anticoncuren țiale atunci când sunt efectua te de întreprinderi cu pozi ții dominante. 
(134) Pentru evaluarea puterii de pia ță a furnizorului, un element important este „pozi ția 
concurenților săi pe piață”. Atâta timp cât ace ști concuren ți sunt suficient de 
numeroși și de puternici, nu se prev ăd efecte anticoncuren țiale apreciabile. 
Excluderea de pe pia ță a concuren ților este pu țin probabil ă în cazul în care ace știa au 
poziții similare pe pia ță și pot oferi produse la fel de at ractive. Într-o astfel de 
situație, riscul de blocare a pie ței poate s ă apară totuși în ceea ce prive ște potențialii 
concurenți noi, atunci când un num ăr de furnizori importan ți încheie contracte de 
impunere a unei m ărci unice cu un num ăr considerabil de cump ărători de pe pia ța 
relevantă (situație în care apare efectul cumulativ). De asemenea, aceasta este o 
situație în care acordurile de impunere a unei m ărci unice pot s ă faciliteze coluziunea 
între furnizori concuren ți. În cazul în care ace ști furnizori intr ă individual sub 
incidența Regulamentului de exceptare pe categorii, poate fi necesar ă retragerea 
exceptării pe categorii, pentru a contracar a acest efect cumulativ negativ. Se 
consideră în general c ă o cotă de piață legată mai mică de 5 % nu contribuie în mod 
semnificativ la un astfel de efect cumulativ de blocare a pie ței. 
(135) Atunci când cota de pia ță a celui mai important furnizor este mai mic ă de 30% și 
cota de pia ță a celor mai importan ți cinci furnizori este mai mic ă de 50%, existen ța 
unui efect anticoncuren țial individual sau cumulativ este pu țin probabil ă. În cazul în 
care un nou concurent poten țial nu poate intra pe pia ță într-un mod prof itabil, aceasta 
                                                 
50 Hot ărârea Tribunalului de Prim ă Instanţă în cauza T-65/98, Van den Bergh Foods/Comisia , [2003] 
Rec. II-4653, punctele 104 și 156. 
 
RO 51   RO se va datora probabil altor factori decât obliga ției de impunere a unei m ărci unice, de 
exemplu preferin țelor consumatorilor.  
(136) „Barierele la intr are” sunt un element importa nt pentru a stabili dac ă există o blocare 
reală a pieței. În măsura în care este relativ u șor pentru furnizorii concuren ți să 
creeze noi debu șee sau să găsească cumpărători alternativi pentru produsul în cauz ă, 
blocarea pie ței nu ar trebui s ă devină o problem ă reală. Cu toate acestea, barierele la 
intrare sunt frecvente, atât la nivelul produc ției, cât și la cel al distribu ției. 
(137) „Puterea de negociere” este un element relevant, întrucât cump ărătorii puternici nu se 
vor lăsa cu ușurință privați de oferta de bunuri și servicii concurente. În general, 
pentru a convinge clien ții să accepte marca unic ă, poate fi necesar ă oferirea de 
compensa ții totale sau par țiale de către furnizor, pentru reducerea concuren ței care 
rezultă în urma exclusivit ății. Atunci când se acord ă asemenea compensa ții, poate fi 
în interesul clientului s ă încheie un acord de aprovizionare exclusiv ă cu 
întreprinderea dominant ă. Dar ar fi gre șit să se conchid ă în mod automat c ă toate 
obligațiile individuale de impunere a unei m ărci unice, luate împreun ă, sunt in 
generale benefice clien ților pe acea pia ță, precum și consumatorilor finali. Mai ales, 
este puțin probabil ca totalitatea consumatorilor s ă beneficieze, în cazul în care exist ă 
mulți clienți și în cazul în care obliga țiile individuale de impunere a unei m ărci unice, 
luate împreun ă, împiedic ă intrarea pe pia ță sau extinderea întreprinderilor 
concurente.  
(138) În sfâr șit, „nivelul de comercializare” este re levant. Aceste riscur i de blocare a pie ței 
sunt mai sc ăzute pentru produsele intermediare . Atunci când furnizorul unui produs 
intermediar nu ocup ă o poziție dominant ă, furnizorii concuren ți mai au la dispozi ție o 
parte semnificativ ă a cererii care nu este acoperit ă. Sub nivelul pozi ției dominante, 
un efect de excludere anticoncuren țială poate totu și să apară în cazul unui efect 
cumulativ. Producerea unui efect cumulativ grav este pu țin probabil ă atunci când mai 
puțin de 50% din pia ță este legat ă.  
(139) În cazul în care acordul se refer ă la furnizarea produsului  final la nivelul comer țului 
cu ridicata, stabilirea probabilit ății de manifestare a unei probleme de concuren ță sub 
nivelul pozi ției dominante depinde, în mare m ăsură, de tipul de comer ț cu ridicata 
practicat și de barierele la intrare la nivelul comer țului cu ridicata. Nu exist ă un risc 
real de excludere anticoncuren țială în cazul în care produc ătorii concuren ți pot să-și 
demareze cu u șurință propria activitate de comer ț cu ridicata. Un nivel redus al 
barierelor la intrare depinde, într-o anumit ă măsură, de tipul de comer ț cu ridicata, și 
anume de faptul de a ști dacă activitatea exercitat ă de comercian ții cu ridicata este 
mai eficient ă în cazul în care ace știa nu comercializeaz ă decât produsul care face 
obiectul acordului (de exemplu înghe țată) sau este mai eficient ă în cazul în care 
aceștia comercializeaz ă o gamă întreagă de produse (de exemplu alimente congelate). 
În cel din urm ă caz, nu este eficient pentru un produc ător care vinde un singur produs 
să își creeze propria re țea de comer ț cu ridicata. În aceast ă situație, efectele 
anticoncuren țiale pot să apară. De asemenea, pot s ă apară efecte cumulative în cazul 
în care mai mul ți furnizori impun marca unic ă majorității comercian ților cu ridicata. 
(140) În cazul produs elor finale, apari ția blocării pieței este, în general, mai probabil ă la 
nivelul comer țului cu am ănuntul, datorit ă barierelor semnificative la intrare cu care 
se confrunt ă majoritatea produc ătorilor pentru a- și deschide puncte de vânzare cu 
amănuntul numai pentru propriile produse.  De asemenea, la nivelul comer țului cu 
 
RO 52   RO amănuntul acordurile de impunere a unei m ărci unice pot s ă diminueze concuren ța 
între mărci în interiorul punctului de vânzare. Acestea sunt motivele pentru care, în 
cazul produselor finale la nivelul comer țului cu am ănuntul, pot începe s ă se 
manifeste efecte anticoncuren țiale semnificative, luând în considerare to ți ceilalți 
factori relevan ți, în cazul în care un furnizor care nu de ține o pozi ție dominant ă leagă 
cel puțin 30 % din pia ța relevant ă. Atunci când o întreprindere de ține o pozi ție 
dominant ă, chiar și o cotă de piață legată modestă poate s ă provoace efecte 
anticoncuren țiale semnificative. 
(141) Un efect cumulativ de blocare a pie ței se poate manifesta și la nivelul comer țului cu 
amănuntul. Atunci când toate întreprinderile de ți n  c o t e  d e  p i a ță mai mici de 30%, 
este puțin probabil ca un efect cumulativ de blocare a pie ței să se manifeste în cazul 
în care cota de pia ță legată totală este mai mic ă de 40% și ca aplicarea except ării pe 
categorii s ă fie retras ă în consecin ță. Această cifră poate fi mai mare  atunci când se 
iau în considerare al ți factori, cum ar fi num ărul concuren ților, barierele la intrare etc. 
Atunci când nu toate întreprinderile de țin cote de pia ță mai mici decât pragul 
prevăzut de Regulamentul de exceptare pe categorii, îns ă niciuna din ele nu ocup ă o 
poziție dominant ă, apariția unui efect cumulativ de blocare a pie ței este pu țin 
probabilă în cazul în care cota de pia ță legată totală este mai mic ă de 30%. 
(142) Atunci când cump ărătorul își exercită activitatea în incinte și pe terenuri aflate în 
proprietatea furnizorului sau închir iate de furnizor de la un ter ț care nu are leg ătură 
cu cumpărătorul, posibilitatea de impunere a unor m ăsuri corective pentru un 
eventual efect de blocare a pie ței va fi limitat ă. În aceast ă situație, interven ția 
Comisiei, atunci când pragul de pozi ție dominant ă nu este atins, este pu țin probabil ă. 
(143) În anumite sectoare, co mercializarea mai multor m ărci într-un singur punct de 
vânzare poate fi dificil ă, caz în care cel mai potrivit mod de a pune cap ăt unei situa ții 
de blocare a pie ței este să se limiteze durata efectiv ă a contractelor. 
(144) Atunci când se determin ă existența unor efecte anticoncuren țiale semnificative 
pentru pre țuri de vânzare maxime sau recomandate, se pune problema unei eventuale 
exceptări în temeiul articolului 101 alineatul (3). Pentru obliga țiile de neconcuren ță 
în special, cre șterile eficien ței descrise la punctul 107 litera (a) (problema 
parazitismului între furnizori), literele (d) și (e) (problema renun țării la anumite 
investiții) și litera (h) (imperfec țiunile pieței de capital) pot fi determinante. 
(145) În cazul cre șterilor de eficien ță descrise la punctul 107 literele (a), (d) și (h), cotele 
impuse cump ărătorului ar putea eventual s ă constituie o alternativ ă mai puțin 
restrictivă. O obliga ție de neconcuren ță poate fi singurul mijloc viabil de ob ținere a 
creșterii eficien ței descrise la punctul 107 litera (e) (problem ă legată de renun țarea la 
anumite investi ții în cadrul transferului de know-how). 
(146) În cazul unei investi ții specifice unei rela ții contractuale realizate de un furnizor (a se 
vedea punctul 107 litera (d)) , un acord de neconcuren ță sau un acord asupra cotelor 
impuse pe perioada de amortizare a investi ției va îndeplini, în general, condi țiile 
prevăzute la articolul 101 alinea tul (3). În cazul unor investi ții majore, specifice unei 
relații contractuale, se po ate justifica o obliga ție de neconcuren ță care depășește cinci 
ani. O investi ție specific ă relațiilor contractuale ar putea fi , de exemplu, instalarea 
sau adaptarea unui echipament de c ătre furnizor, atunci când acest echipament poate 
fi utilizat ulterior numai pentru produ cerea de componente destinate unui anumit 
 
RO 53   RO cumpărător. Investi țiile generale sau specifice unei anumite pie țe care se refer ă la 
capacități (suplimentare) nu sunt considerate, în mod normal, investi ții specifice unei 
relații contractuale. Cu toate acestea, în cazul în care un furnizor creeaz ă noi 
capacități, legate exclusiv de activitatea unui anumit cump ărător, de exemplu o 
întreprindere care produce cutii de conserve creeaz ă noi capacit ăți de produc ție în 
interiorul sau în vecin ătatea unei fabrici de co nserve, aceste capacit ăți noi nu pot fi 
rentabile decât pentru produc ția destinat ă acestui client, situa ție în care investi ția ar fi 
considerat ă specifică acestei rela ții contractuale. 
(147) Atunci când furnizorul acord ă cumpărătorului un împrumut sau furnizeaz ă acestuia 
echipamente care nu sunt specifice rela ției lor contractuale, în mod normal acest 
lucru nu este în sine suficient pent ru a justifica exceptarea unei restric ții aflate la 
originea unui efect de blocare a pie ței. În cazul unei situa ții de imperfec țiune ale 
pieței de capital, poate fi mai eficie nt pentru furnizorul unui produs s ă acorde un 
împrumut decât pentru o banc ă, sunt limitate (a se vedea punctul 107 litera (h)). Cu 
toate acestea, într-o astfel de situa ție împrumutul ar trebui furnizat într-un mod cât 
mai puțin restrictiv, iar cump ărătorul, în general, nu ar trebui împiedicat s ă pună 
capăt acestei obliga ții și să ramburseze soldul împrumutului în orice moment și fără 
niciun fel de penaliz ări.  
(148) Transferul de know-how substan țial (punctul 107 li tera (e) justific ă, de regul ă, o 
obligație de neconcuren ță pe toată durata acordului de furn izare, cum ar fi, de 
exemplu, în contextul francizei. 
(149) Exemplu de obliga ție de neconcuren ță 
Liderul de pia ță de pe pia ța națională al unui bun de consum de impuls, a c ărui cotă 
de piață este de 40%, vinde majoritatea produs elor sale (90%) pr in intermediul unor 
comercian ți cu amănuntul lega ți (cotă de piață legată de 36%). Acordurile oblig ă 
comercian ții cu amănuntul să se aprovizioneze numai de la liderul de pia ță timp de 
cel puțin patru ani. Acesta din urm ă este puternic reprezentat în special în zonele cu o 
densitate ridicat ă a popula ției, cum ar fi capitala. Concuren ții acestuia, 10 la num ăr, 
din care unii nu sunt prezen ți decât la nivel local, au cu to ții cote de pia ță mult mai 
scăzute, cel mai important dintre ei de ținând o cot ă de 12%. Ace ști 10 concuren ți 
aprovizioneaz ă 10% din pia ță prin intermediul unor puncte  de vânzare legate. Exist ă, 
pe aceast ă piață, o puternic ă diferențiere între m ărci și produse. Liderul de pia ță 
deține mărcile cele mai puternice. El  este singurul care desf ășoară în mod regulat 
campanii publicitare la nivel na țional. El asigur ă comercian ților cu am ănuntul lega ți 
mobilier de depozitare special pentru produsele sale. 
Rezultatul pe pia ță este că în total 46 % (36 % + 10 %) din pia ță este blocat ă pentru 
potențialii noi concuren ți și pentru concuren ții existen ți care nu de țin puncte de 
vânzare legate. Concuren ții potențiali au și mai multe dificult ăți în a se impune în 
regiuni cu o densitate ridicat ă a populației, unde efectul de blocare a pie ței este și mai 
pronunțat, cu toate c ă acestea sunt și regiunile în care ei ar dori s ă intre pe pia ță. De 
asemenea, datorit ă puternicei diferen țieri dintre m ărci și produse și a costurilor 
ridicate de cercetare în compara ție cu pre țul produsului, absen ța concuren ței între 
mărci din interiorul punctu lui de vânzare antreneaz ă o pierdere suplimentar ă a 
bunăstării consumatorilor. Eventualele cre șteri ale eficien ței legate de exclusivitatea 
impusă punctelor de vânzare, care , potrivit liderului de pia ță, provin din diminuarea 
costurilor de transport și din realizarea anumitor investi ții în mobilierul de 
 
RO 54   RO depozitare, sunt limitate și nu contracareaz ă efectele negative asupra concuren ței. 
Aceste cre șteri ale eficien ței sunt limitate deoarece costur ile de transport sunt legate 
de cantitate și nu de exclusivitate, iar mobilierul de depozitare nu încorporeaz ă 
know-how special și nu este specific m ărcii. În asemenea condi ții, este pu țin probabil 
să fie îndeplinite condi țiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3). 
(150) Exemplu de cote impuse 
Un produc ător X, care de ține o cotă de piață de 40 %, vinde 80 % din produsele sale 
prin intermediul unor c ontracte care specific ă faptul că revânzătorul trebuie s ă-și 
acopere cel pu țin 75 % din necesarul de produse de acest tip aprovizionându-se de 
la X. Contractele sunt încheiate pe o perioad ă de cinci ani, rambursarea 
împrumutului e șalonându-se în tran șe egale. Dup ă primii doi ani, cump ărătorii au 
totuși posibilitatea s ă rezilieze contractul, cu un preaviz de șase luni, cu condi ția 
rambursării soldului și a preluării echipamentului la valoarea de pia ță a activului. La 
sfârșitul perioadei de cinci ani, echip amentul devine proprietatea cump ărătorului. 
Majoritatea produc ătorilor concuren ți sunt întreprinderi mici, în total 12, cea mai 
important ă dintre ele având o cot ă de piață de 20 %, care au încheiat contracte 
similare pe perioade diferite. Produc ătorii care de țin cote de pia ță mai mică de 10 % 
au adesea contracte pe perioade mai lungi, care con țin clauze de reziliere mai pu țin 
generoase. Contractele încheiate de produc ătorul X permit celeilalte p ărți să-și 
acopere 25 % din necesar aprovi zionându-se de la concuren ți. În ultimii trei ani, doi 
noi produc ători au intrat pe pia ță și au câștigat o cot ă de piață cumulat ă de 
aproximativ 8 %, par țial prin preluarea îm prumuturilor unui num ăr de revânz ători în 
schimbul încheierii de contracte cu ace știa. 
Cota de pia ță legată a produc ătorului X este de 24 % (0,75% x 0,80 x 40 %). Cota de 
piață legată a celorlal ți producători este de aproximativ 25 %. Prin urmare, în total 
aproximativ 49 % din pia ță este închis ă noilor concuren ți potențiali și concuren ților 
existenți care nu de țin puncte de vânzare legate, pentru cel pu țin primii doi ani de la 
încheierea contractelor de furnizare. Pia ța arată că revânzătorii au adesea dificult ăți 
în a obține împrumuturi de la b ănci și sunt, în general, prea mici pentru a ob ține 
capital prin alte mijloace, cum ar fi emisiunea de ac țiuni. De asemenea, 
producătorul X este capabil s ă demonstreze c ă, în cazul în care î și concentreaz ă 
vânzările către un num ăr limitat de revânz ători, poate s ă-și planifice mai bine 
vânzările și să-și reducă costurile de transport. Având în vedere cre șterea eficien ței 
pe de o parte și cota nelegat ă de 25 % din contractele produc ătorului X, posibilitatea 
reală de reziliere anticipat ă a contractului, intrarea recent ă a unor noi produc ători pe 
piață și faptul că aproximativ jum ătate din revânz ători sunt nelega ți pe de alt ă parte, 
cota de 75 % impus ă de produc ătorul X poate îndeplini condi țiile prevăzute la 
articolul 101 alineatul (3). 
2.2. Distribu ția exclusiv ă 
(151) În cadrul unui  acord de distribu ție exclusiv ă, furnizorul accept ă să-și vândă produsele 
unui singur distribuitor, în vederea revânz ării pe un teritoriu determinat. În acela și 
timp, vânz ările active ale distribuitorului în alte  teritorii (alocate exclusiv) sunt, de 
regulă, limitate. Printre principalele riscuri posibile pentru concuren ță se numără 
reducerea concuren ței intramarc ă și împărțirea pieței, care faciliteaz ă în special 
discriminarea prin pre țuri. Atunci când to ți furnizorii sau majoritatea acestora aplic ă 
distribuția exclusiv ă, acest lucru poate sl ăbi concuren ța și facilita coluziunea, atât la 
 
RO 55   RO nivelul furnizorilor, cât și la nivelul distribuitorilor. În sfâr șit, distribu ția exclusiv ă 
poate duce la excluderea altor dist ribuitori, reducând astfel concuren ța la acest nivel. 
(152) Distribu ția exclusiv ă beneficiaz ă de aplicarea Regulamen tului de exceptare pe 
categorii în m ăsura în care cota de pia ță a furnizorului și a cump ărătorului (luate 
individual) nu dep ășește 30 %, chiar dac ă este combinat ă cu alte restric ții verticale, 
altele decât restric țiile verticale grave, cum ar fi o obliga ție de neconcuren ță limitată 
la cinci ani, cotele impuse sau achizi ția exclusiv ă. O combina ție între distribu ția 
exclusivă și distribuția selectiv ă beneficiaz ă de exceptare pe categorii numai în cazul 
în care nu sunt restric ționate vânz ările active în alte teritorii. În continuarea acestei 
secţiuni se reg ăsesc orient ări pentru evaluarea cazurilo r individuale de distribu ţie 
exclusivă peste pragul de 30% al cotei de pia ță. 
(153) Pozi ția pe piață a furnizorului și a concuren ților săi prezintă o importan ță deosebită, 
întrucât reducerea concuren ței intramarc ă poate deveni o problem ă numai în cazul 
limitării concuren ței între m ărci. Cu cât „pozi ția furnizorului” este mai puternic ă, cu 
atât reducerea concuren ței intramarc ă este mai grav ă. Atunci când se dep ășește 
pragul cotei de pia ță de 30 %, concuren ța intramarc ă riscă să se diminueze 
semnificativ. Pentru  a îndeplini condi țiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3) 
poate fi necesar ca reducerea concuren ței intramarc ă să fie contracarat ă prin reale 
creșteri ale eficien ței. 
(154) „Pozi ția concuren ților” poate avea o dubl ă semnifica ție. În cazul în care ace ști 
concurenți sunt puternici, reducerea concuren ței intramarc ă va fi, în general, 
compensat ă printr-o concuren ță suficient ă între mărci. Cu toate acestea, în cazul în 
care num ărul concuren ților scade și poziția lor de pia ță este mai mult sau mai pu țin 
similară din punctul de vedere al cotelor de pia ță, al capacit ăților și al rețelelor de 
distribuție, există riscul de coluziune și/sau de atenuare a concuren ței. Reducerea 
concurenței intramarc ă poate să agraveze acest risc, în sp ecial atunci când mai mul ți 
furnizori exploateaz ă sisteme de distribu ție similare. Distribu ția exclusiv ă multiplă, și 
anume desemnarea de c ătre furnizori diferi ți a aceluia și distribuitor exclusiv pe un 
anumit teritoriu, poate s ă ducă la creșterea în continuare a riscului de coluziune și/sau 
de atenuare a concuren ței. În cazul în care unui  distribuitor i se acord ă dreptul 
exclusiv de a distribui dou ă sau mai multe produse concurente importante pe acela și 
teritoriu, concuren ța între m ărci poate s ă fie substan țial restrâns ă în cazul acestor 
mărci. Cu cât cota de pia ță cumulată a mărcilor vândute de distri buitorii exclusivi de 
mărci multiple este mai ridicat ă, cu atât riscul de coluziune și/sau de atenuare a 
concurenței este mai ridicat și cu atât concuren ța între mărci se va reduce. În cazul în 
care un comerciant cu am ănuntul este distribuitor excl usiv pentru o serie de m ărci și 
în condițiile în care un produc ător reduce pre țul cu ridicata la propria marc ă, 
comerciantul cu am ănuntul nu va fi motivat s ă transfere aceast ă reducere de pre ț 
asupra consumatorului final, deoarece astfel și-ar diminua vânz ările și profiturile 
realizate prin comercializarea celorlalte m ărci. Prin urmare, fa ță de situația în care nu 
există distribuitori exclusivi multipli, produc ătorii au un interes limitat s ă declanșeze 
o concuren ță prin prețuri între ei. Astfel de situa ții de efect cumulativ pot s ă justifice 
retragerea beneficiului aplic ării except ării pe categorii, atunci când cotele de pia ță ale 
furnizorilor se situeaz ă sub pragul prev ăzut de Regulamentul de exceptare pe 
categorii. 
(155) „Barierele la intrare” car e pot împiedica furnizorii s ă-și creeze noi distribuitori sau 
să-și găsească distribuitori alternativi sunt mai pu țin importante în evaluarea 
 
RO 56   RO eventualelor efecte anticoncuren țiale posibile ale distribu ției exclusive. Accesul pe 
piață al altor furnizori nu este închis atâta timp cât distribu ția exclusiv ă nu este 
combinată cu impunerea m ărcii unice. 
(156) Blocarea altor distribu itori nu constituie o problem ă în cazul în care furnizorul care 
exploateaz ă sistemul de distribu ție exclusiv ă desemneaz ă un num ăr mare de 
distribuitori exclusivi pe aceea și piață, iar acești distribuitori exclusivi nu sunt supu și 
unor restric ții în ceea ce prive ște vânzarea c ătre alți distribuitori nedesemna ți. 
Excluderea altor distribuitori poate, cu toate acestea, s ă devină o problem ă atunci 
când exist ă „putere de cump ărare” și putere de pia ță în aval, în special în cazul 
teritoriilor foarte vaste, în care distribuitorul exclusiv devine cump ărătorul exclusiv 
pentru o pia ță întreagă. Un exemplu l-ar putea reprezenta un lan ț de supermarketuri 
care devine unicul distribuitor al unei m ărci de prim rang pe o pia ță națională a 
comerțului alimentar cu am ănuntul. Excluderea altor distri buitori poate fi agravat ă în 
cazul distribu ției exclusive multiple.  
(157) „Puterea de cump ărare” poate, de asemenea, s ă conducă la creșterea riscului de 
coluziune între cump ărători, atunci când acordurile de distribu ție exclusiv ă sunt 
impuse de cump ărători importan ți, eventual situa ți în teritorii dife rite, unuia sau mai 
multor furnizori. 
(158) „Maturitatea pie ței” este un element important, deoarece reducerea concuren ței 
intramarc ă și discriminarea prin pre țuri poate s ă constituie o problem ă gravă pe o 
piață matură, însă poate să fie mai pu țin relevant ă pe o piață cu cererea în cre ștere, cu 
tehnologii în curs de evolu ție și poziții de piață fluctuante. 
(159) „Nivelul de comercializare” este impor tant, deoarece eventual ele efecte negative pot 
să nu fie acelea și la nivelul comer țului cu ridicata și la cel al comer țului cu 
amănuntul. Distribu ția exclusiv ă se aplică mai ales distribu ției de bunuri și servicii 
finale. Reducerea concuren ței intramarc ă este mai probabil ă, în special la nivelul 
comerțului cu am ănuntul, în cazul în care distribu ția exclusiv ă este practicat ă pe 
teritorii extinse, întrucât consumatorii finali ar putea s ă se confrunte, în cazul unei 
mărci importante, cu o posibilitate redus ă de alegere între un serviciu de calitate 
oferit la un pre ț ridicat și un serviciu de calitate redus ă oferit la un pre ț scăzut. 
(160) Un produc ător care își alege ca distribuitor exclusiv un comerciant cu ridicata o va 
face, în mod normal, pentru un teritoriu mai extins, de exemplu un întreg stat 
membru. Atâta timp cât comerciantul cu ridicata poate s ă vândă produsele f ără 
restricții comercian ților cu am ănuntul din aval, apari ția unor efecte anticoncuren țiale 
semnificative este pu țin probabil ă. O eventual ă reducere a concuren ței intramarc ă la 
nivelul comer țului cu ridicata poate fi u șor compensat ă prin cre șterile eficien ței 
obținute în logistic ă, promovare etc., în special atunci când produc ătorul este situat 
într-o altă țară. Eventualele riscuri pentru concuren ța între m ărci determinate de 
distribuția exclusiv ă multiplă sunt însă mai ridicate la nivelul comer țului cu ridicata 
decât la cel al comer țului cu am ănuntul. În cazul în care un comerciant cu ridicata 
devine distribuitor exclusiv pentru un num ăr semnificativ de furnizori, nu numai c ă 
există riscul unei reduceri a concuren ței dintre m ărci, dar se poate produce şi 
blocarea pie ței la nivelul comer țului cu ridicata. 
(161) Dup ă cum este indicat la punctul 155, accesul pe pia ță al altor furnizori nu este închis 
atâta timp cât distribu ția exclusiv ă nu este combinat ă cu impunerea m ărcii unice. Dar 
 
RO 57   RO chiar dacă distribuția exclusiv ă este combinat ă cu impunerea unei m ărci unice, este 
puțin probabil ă excluderea anticoncuren țială a altor furnizori, cu excep ția cazului în 
care, se aplic ă marca unic ă unei rețele dense de distribuitori ex clusivi cu teritorii mici 
sau în cazul unui efect cumulativ. În  astfel de cazuri poate face necesar ă aplicarea 
principiilor cu privire la impunerea m ărcii unice. Cu toate acestea, atunci când 
această combina ție nu conduce la o blocare semnificativ ă a pieței, combinarea 
distribuției exclusive cu impunerea m ărcii unice poate s ă favorizeze concuren ța 
printr-o motiva ție mai puternic ă a distribuitorului exclusiv de a- și concentra 
eforturile asupra m ărcii respective. Prin urmare, în absen ța unui astfel de efect de 
blocare a pie ței, combinarea distribu ției exclusive cu o obliga ție de neconcuren ță 
poate să beneficieze de condi țiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3) pe toat ă 
durata acordului, în spec ial la nivelul comer țului cu ridicata. 
(162) Combinarea distribu ției exclusive cu achizi ția exclusiv ă sporește riscul de reducere a 
concurenței intramarc ă și de împ ărțire a pie ței, care pot faci lita în special 
discriminarea prin pre țuri. Distribu ția exclusiv ă limiteaz ă deja posibilit ățile de 
alegere ale clien ților, deoarece limiteaz ă numărul de distribuitori și, în general, 
limitează și libertatea distribuitori lor de a realiza vânz ări active. Aprovizionarea 
exclusivă, care oblig ă distribuitorii exclusivi s ă achiziționeze produsele cu marca 
respectivă direct de la produc ător, elimin ă și posibilitatea de alegere a distribuitorilor 
exclusivi, ace știa fiind împiedica ți să cumpere de la al ți distribuitori din sistem. În 
consecinţă, posibilit ățile furnizorului de a limita concuren ța intramarc ă prin aplicarea 
condiţiilor de vânzare diferen ţiate în detrimentul consumatorilor, sunt extinse., cu 
excepția cazului în care combina ția permite ob ținerea de câ știguri de eficien ță care au 
ca efect reducerea pre țurilor pentru to ți consumatorii finali.  
(163) „Natura produsul ui” nu are o relevan ță deosebit ă în evaluarea eventualelor efecte 
anticoncuren țiale ale distribu ției exclusive. Este, îns ă, relevant ă pentru evaluarea 
eventualelor cre şteri de eficien ţă, și anume atunci când s-a stabilit existen ța unui 
efect anticoncuren țial semnificativ. 
(164) Distribu ția exclusiv ă poate să producă creșteri ale eficien ței, în special atunci când 
distribuitorii trebuie s ă realizeze investi ții în vederea protej ării sau a construirii 
imaginii m ărcii. În general, argumentul cre șterilor eficien ței este mai conving ător în 
cazul produselor noi, al produselor co mplexe sau al produselor ale c ăror calități sunt 
dificil de apreciat an terior consumului (a șa numitele produse de experien ță) sau chiar 
ulterior consumului (a șa numitele produse de convingere ). De asemenea, distribu ția 
exclusivă poate permite reducerea  costurilor de logistic ă, datorită economiilor de 
scară la nivelul transportului și al distribu ției. 
(165) Exemplu de distribu ție exclusiv ă la nivelul comer țului cu ridicata 
 A este lider pe pia ța unui bun de folosin ță îndelungat ă. El își vinde produsul prin 
intermediul unor comercian ți cu ridicata exclusivi. Teritoriile alocate acestor 
comercian ți corespund unui întreg stat membru în cazul statelor membre mici și unei 
regiuni în cazul statelor membre mai mari. Ace ști distribuitori exclusivi se ocup ă de 
vânzările către toți comercian ții cu am ănuntul din teritoriul alocat. Ei nu vând 
consumatorilor finali. Comercian ții cu ridicata sunt res ponsabili pentru promovarea 
produsului pe pie țele alocate, inclusiv sponsorizarea unor manifest ări locale, dar și 
explicarea și promovarea noilor produse în fa ța comercian ților cu am ănuntul din 
teritoriul lor. Tehnologia și inovarea în domeniul produselor evolueaz ă relativ rapid 
 
RO 58   RO pe această piață, iar serviciile pre-vânzare destinate comercian ților cu am ănuntul și 
consumatorilor finali joac ă un rol important. Comercian ții cu ridicata nu sunt obliga ți 
să-și aprovizioneze tot necesarul din produsele cu marca furnizorului A direct de la 
producător, iar posibilitatea de  alegere a comercian ților cu ridicata și a comercian ților 
cu amănuntul este practicabil ă, deoarece costurile de transport sunt relativ sc ăzute în 
raport cu valoarea produsului. Comercian ții cu ridicata nu sunt supu și unei obliga ții 
de neconcuren ță. Comercian ții cu am ănuntul vând și un num ăr de mărci ale 
furnizorilor concuren ți și nu exist ă acorduri de distribu ție exclusiv ă sau selectiv ă la 
nivelul comer țului cu am ănuntul. Pe pia ța Uniunii europene a vânz ărilor către 
comercian ții cu ridicata, A de ține o cotă de piață de aproximativ 50 %. Cota sa de 
piață de pe diferitele pie țe naționale ale comer țului cu am ănuntul variaz ă între 40 % 
și 60 %. A are între 6 și 10 concuren ți pe fiecare pia ță națională: B, C și D sunt 
concurenții săi cei mai importan ți și sunt prezen ți pe fiecare din pie țele naționale, cu 
cote de pia ță care variaz ă între 5 % şi 20 %. Ceilal ți concuren ți sunt produc ători 
naționali și cotele lor de pia ță sunt mai mici. B, C și D dispun de re țele de distribu ție 
similare, în timp ce produc ătorii locali au tendin ța de a-și vinde produsele direct 
comercian ților cu am ănuntul. 
Pe piața comerțului cu ridicata descris ă în acest exemplu, riscul de reducere a 
concurenței intramarc ă și de discriminare prin pre țuri este redus. Po sibilitatea de 
alegere nu este limitat ă, iar absen ța concuren ței intramarc ă nu este prea relevant ă la 
nivelul comer țului cu ridicata. La nivelul comer țului cu am ănuntul, nu este 
împiedicat ă nici concuren ța intramarc ă, nici concuren ța între m ărci. De asemenea, 
concurența între mărci nu este, în general, afectat ă de acordurile de exclusivitate la 
nivelul comer țului cu ridicata. În consecin ţă, este probabil ă îndeplinirea condi țiilor 
prevăzute la articolul 101 alineatul (3), chiar și în cazul în care exist ă efecte 
anticoncuren țiale. 
(166) Exemplu de distribu ție exclusiv ă multiplă pe o piață de oligopol 
Pe piața națională a unui produs final dat, exist ă patru lideri de pia ță, fiecare de ținând 
o cotă de piață de aproximativ 20 %. To ți patru își vând produsul prin intermediul 
unor distribuitori exclusivi la nivelul comer țului cu am ănuntul. Comercian ții cu 
amănuntul au un teritoriu exclusiv  alocat, care corespunde ora șului în care sunt 
situați sau unui cartier din acest ora ș, în cazul ora șelor mari. În majoritatea 
teritoriilor, cei patru lideri de pia ță au acela și comerciant cu am ănuntul exclusiv 
(„distribu ție exclusiv ă multiplă”), în cele mai multe cazuri situat în centrul ora șului și 
specializat pe produsul respect iv. Restul de 20 % din pia ța națională se repartizeaz ă 
între mici produc ători locali, cel mai important dintre ace știa deținând o cot ă de piață 
de 5 % pe pia ța națională. Acești producători locali î și comercializeaz ă produsele, în 
general, prin intermediul altor comercian ți cu amănuntul, în special datorit ă faptului 
că distribuitorii exclusivi ai celor patr u furnizori mari nu prea sunt interesa ți să vândă 
mărci mai pu țin cunoscute și mai ieftine. Exist ă, pe piață, o puternic ă diferențiere 
între mărci și produse. Cei patru lideri de pia ță desfășoară campanii publicitare de 
anvergură la nivel na țional și dețin o imagine de marc ă redutabil ă, în timp ce micii 
producători nu își promoveaz ă produsele la nivel na țional. Pia ța este destul de 
matură, cu o cerere stabil ă și fără inovații majore în domeniul tehnologiei și al 
produselor. Produsul es te relativ simplu. 
Pe o astfel de pia ță de oligopol, exist ă un risc de coluziune între cei patru lideri de 
piață. Acest risc este agravat prin distribu ția exclusiv ă multiplă. Concuren ța 
 
RO 59   RO intramarc ă este limitat ă prin exclusivitatea teritorial ă. Concuren ța dintre cele patru 
mărci lider este redus ă la nivelul comer țului cu am ănuntul, întrucât un comerciant cu 
amănuntul stabile ște prețul pentru toate cele patru m ărci în fiecare teritoriu. 
Distribuția exclusiv ă multiplă presupune faptul c ă, în cazul în care un produc ător 
reduce pre țul la propria marc ă, comerciantul cu am ănuntul nu va fi motivat s ă 
transfere aceast ă reducere de pre ț asupra consumatorului fi nal, deoarece astfel și-ar 
diminua vânz ările și profiturile realizate prin comercializarea celorlalte m ărci. Prin 
urmare, produc ătorii au un interes limitat s ă declanșeze o concuren ță prin pre țuri 
între ei. Concuren ța între mărci prin pre țuri există mai ales în cazul bunurilor micilor 
producători, care nu de țin o imagine de marc ă puternică. Este dificil s ă se evoce 
creșterile eficien ței pentru a justifica recurgerea la  distribuitori exclusivi (comuni), 
deoarece produsul este relativ simp lu, revânzarea nu presupune investi ții și activități 
de formare specifice, ia r publicitatea se realizeaz ă mai ales la nivelul produc ătorilor. 
Deși cota de pia ță a fiecăruia din ace ști lideri se situeaz ă sub pragul prev ăzut, este 
posibil să nu fie îndeplinite condi țiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3), iar 
retragerea aplic ării except ării pe categorii poate deveni necesar ă pentru acordurile 
încheiate cu distribuitorii ale c ăror cote de pia ță nu depășesc 30% pe pia ța achizițiilor 
publice. 
(167) Exemplu de distribu ție exclusiv ă combinat ă cu achizi ție exclusiv ă 
Producătorul A este liderul european pe pia ța unui bun voluminos de folosin ță 
îndelungat ă, deținând o cot ă de piață cuprinsă între 40 % și 60 % pe majoritatea 
piețelor naționale de comer ț cu amănuntul. În statele membre în care de ține o cotă 
mare de pia ță concuren ții săi sunt mai pu țin numero și și dețin cote de pia ță mai mici. 
Concuren ții sunt prezen ți numai pe una sau dou ă din piețele naționale. Politica pe 
termen lung a lui A este de a î și vinde produsele prin intermediul filialelor sale 
naționale unor distri buitori exclusivi la nivelul comer țului cu am ănuntul, care nu au 
voie să vândă activ în teritori ile alocate celorlal ți. Acești distribuitori sunt astfel 
motivați să promoveze produsul și să ofere servicii anterioare vânz ării. De asemenea, 
de curând, comercian ții cu am ănuntul sunt obliga ți să achiziționeze produsele 
producătorului A exclusiv de la filiala na țională a produc ătorului A din țara lor. 
Comercian ții cu am ănuntul care vând marca produc ătorului A sunt principalii 
revânzători ai acestui tip de  produs din teritoriul lor. Ei comercializeaz ă și mărci 
concurente, îns ă cu mai mult sau mai pu țin succes și entuziasm. Din momentul 
introducerii aprovizion ării exclusive A aplic ă diferențe de preț de 10% pân ă la 15% 
între piețele cu pre țuri mai mari, pe pie țele în care concuren ța este mai mic ă. Piața 
este relativ stabil ă din punctul de vedere al cererii și al ofertei și nu prezint ă evoluții 
tehnologice semnificative. 
Pe piețele cu pre țuri mici, reducerea concuren ței intramarc ă se datoreaz ă nu numai 
exclusivit ății teritoriale la nivelul comer țului cu am ănuntul, ci și obligației de 
aprovizionare exclusiv ă impusă comercian ților cu am ănuntul. Obliga ția de 
aprovizionare exclusiv ă contribuie la separarea pie țelor și a teritoriilor, f ăcând 
imposibil arbitrajul între comercian ții cu amănuntul exclusivi, care sunt principalii 
revânzători ai acestui tip de produs. De asemenea, comercian ții cu am ănuntul 
exclusivi nu pot s ă vândă activ în teritoriile alocate celorlal ți și, practic, tind s ă evite 
livrările în afara propriului terito riu. Prin urmare, este posibil ă discriminarea prin 
prețuri, fără să fi provocat o cre ștere semnificativ ă a vânzărilor totale. Posibilit ățile 
 
RO 60   RO de alegere ale consumatorilor sau ale comercian ților independen ți sunt limitate, 
datorită caracterului voluminos al produsului. 
Dacă argumentul unor posibile câ știguri de eficien ță în urma desemn ării 
distribuitorilor exclusivi poate fi conving ător, mai ales datorit ă stimulării 
comercian ților cu am ănuntul, este pu țin probabil ca aceast ă combina ție dintre 
distribuția exclusiv ă și aprovizionarea exclusiv ă, și mai ales eventualele câ știguri de 
eficiență care ar rezulta din aprovizionarea exclusiv ă, legate, în spec ial de economiile 
de scară la nivelul transportului s ă compenseze efectele negative ale discrimin ării 
prin preț și reducerii concuren ței intramarc ă. În asemenea condi ții, este pu țin 
probabil s ă fie îndeplinite condi țiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3). 
2.3. Alocarea exclusiv ă a clientelei 
(168) În cadrul unui aco rd de alocare exclusiv ă a clientelei, furnizorul se oblig ă să-și vândă 
produsele unui singur distri buitor în vederea revânz ării către un anumit grup de 
clienți. În acela și timp, sunt limitate, de regul ă, vânzările active ale distribuitorului 
către alte grupuri de clien ți alocați exclusiv. Regulamentul de  exceptare pe categorii 
nu limiteaz ă modul în care se poate defini un grup de clien ți exclusivi; ar putea fi, de 
exemplu, un anumit tip de clien ți definit de ocupa ția acestora, dar, de asemenea, o 
listă de clien ți specifici selecta ți pe baza unuia sau mai mu ltor criterii obiective. 
Printre principalele riscur i posibile pentru concuren ță se num ără reducerea 
concurenței intramarc ă și împărțirea pieței, care faciliteaz ă în special discriminarea 
prin prețuri. Atunci când to ți furnizorii sau majoritatea acestora aplic ă alocarea 
exclusivă a clientelei, aces t lucru poate sl ăbi concuren ța, iar coluziunea, atât la 
nivelul furnizorilor, cât și la nivelul distribuitorilor poate fi facilitat ă. În sfârșit, 
alocarea exclusiv ă a clientelei poate duce la excl uderea altor distribuitori, reducând 
astfel concuren ța la acest nivel. 
(169) Alocarea exclusiv ă a clientelei beneficiaz ă de aplicarea except ării pe categorii în 
cazul în care cota de pia ță a furnizorului, cât și cea a cump ărătorului nu dep ășește 
pragul de 30 %, chiar dac ă este combinat ă cu alte restric ții verticale, altele decât 
restricțiile grave, cum ar fi obliga ția de neconcuren ță, impunerea cotelor sau achizi ția 
exclusivă. O combina ție între alocarea exclusiv ă a clientelei și distribuția selectiv ă 
constituie, în mod normal, o restric ție gravă, întrucât distribuitorii desemna ți nu au 
libertatea de a realiza vânz ări active c ătre utilizatorii finali. Peste pragul cotei de 
piață de 30%, criteriile prezenta te la punctele 151-167 se aplic ă de asemenea, la 
evaluarea aloc ării exclusive a clientel ei, sub rezerva observa țiilor specifice din 
continuarea acestei sec ţiuni. 
(170) Alocarea clientelei diminueaz ă, în mod normal, posibilit ățile de alegere ale clien ților. 
De asemenea, întrucât fiecare distribuitor desemnat are propria sa categorie de clienți, distribuitorii nedesemna ți care nu fac parte din aceste categorii pot întâmpina 
dificultăți în obținerea produsului. Prin ur mare, se reduc posibilit ățile de alegere ale 
distribuitorilor nedesemna ți.  
(171) Alocarea exclusiv ă a clientelei se aplic ă mai ales produselor intermediare și la 
nivelul comer țului cu ridicata atunci când se refer ă la produse finale, în situa țiile în 
care se pot distinge categorii de clien ți cu cerințe specifice diferite în ceea ce prive ște 
produsul. 
 
RO 61   RO (172) Alocarea exclusiv ă a clientelei poate s ă producă creșteri ale eficien ței, în special 
atunci când distribuitorii trebuie s ă realizeze investi ții, de exemplu în echipamente 
speciale, competen țe speciale sau know-how special, pentru a se adapta cerin țelor 
grupului lor de clien ți. Perioada de amortizare a acestor investi ții indică durata 
justificată a unui sistem de alocare exclusiv ă a clientelei. În general, argumentele 
sunt mai conving ătoare în cazul produselor noi sau complexe și în cazul produselor 
care presupun o adaptare la nevoile fiec ărui client. Este mai probabil ca nevoile 
diferențiate identificabile s ă existe în cazul produselor intermediare, și anume al 
produselor vândute diferitelor tipuri de cump ărători profesionali. Este pu țin probabil 
ca alocarea consumatorilor finali s ă antreneze cre șteri de eficien ță. 
(173) Exemplu de alocare exclusiv ă a clientelei 
O întreprindere a conceput o instala ție sofisticat ă de stingere a incendiilor. În 
prezent, ea de ține o cot ă de piață de 40% pe pia ța instalațiilor de stingere a 
incendiilor. Atunci când a început s ă vândă noul produs, avea o cot ă de piață de 20%, 
aferentă unui produs mai vechi. Instalarea noului tip de sting ător depinde de tipul de 
clădire în care se instaleaz ă și de destina ția acesteia (birou, uzin ă chimică, spital etc.). 
Întreprinderea a desemnat un num ăr de distribuitori în vederea vânz ării și instalării 
instalației de stingere a incendiilor. Fiecare distribuitor a trebuit s ă își instruiasc ă 
personalul cu privire la cerin țele generale și specifice ale instal ării instala ției de 
stingere a incendiilor pentru o anumit ă categorie de clien ți. Pentru a asigura 
specializarea distribuitorilor,  întreprinderea a alocat fiec ărui distribuitor o categorie 
exclusivă de clienți și a interzis vânz ările active c ătre categoriile de clien ți alocate 
exclusiv altor distribuitori. Dup ă cinci ani, to ți distribuitorii excl usivi vor putea s ă 
vândă activ tuturor categoriilor de clien ți, încheind astfel sistemul de alocare 
exclusivă a clientelei. Furniz orul va putea apoi s ă vândă și altor distribuitori. Pia ța 
este foarte dinamic ă, doi concuren ți noi au intrat recent pe aceast ă piață, iar 
tehnologia evolueaz ă. Concuren ții, având cote de pia ță cuprinse între 25% și 5%, își 
modernizeaz ă și ei produsele. 
Având în vedere faptul c ă exclusivitatea are o durat ă limitată și permite 
distribuitorilor s ă-și recupereze investi ția și să-și concentreze activit ățile comerciale 
mai întâi asupra unei anumite categorii de clien ți pentru a cunoa ște comerțul, precum 
și faptul că eventualele efecte anticoncuren țiale par a fi limitate pe o pia ță dinamică, 
este probabil s ă fie îndeplinite condi țiile articolului 101 alineatul (3). 
2.4. Distribu ția selectiv ă 
(174) Acordurile de distribu ție selectiv ă, precum acordurile de distribu ție exclusiv ă, 
limitează, pe de o parte, num ărul distribuitorilor autoriza ți și, pe de alt ă parte, 
posibilitățile de revânzare. Diferen ța față de distribu ția exclusiv ă constă în faptul c ă 
limitarea num ărului de distribuitori autoriza ți nu depinde de num ărul de teritorii, ci 
de criterii de selec ție legate, în primul rând, de  natura produsului. O alt ă diferență 
constă în faptul c ă restricția cu privire la revânzare nu se refer ă la vânzările active 
realizate într-un teritoriu, ci la toate vânz ările realizate c ătre distribuitori neautoriza ți, 
singurii cump ărători poten țiali fiind astfel distribuitorii autoriza ți și consumatorii 
finali. Distribu ția selectiv ă se utilizeaz ă, de cele mai multe ori,  pentru a distribui 
produse finale de marc ă. 
 
RO 62   RO (175) Posibilele riscur i în domeniul concuren ței sunt reducerea concuren ței intramarc ă și, 
în special în cazul efectului cumulativ, excluderea unuia sau mai multor tipuri de 
distribuitori și slăbirea concuren ței, precum și facilitarea coluziunii între furnizori sau 
cumpărători. Pentru a evalua even tualele efecte anticoncuren țiale ale distribu ției 
selective în temeiul articolului  101 alineatul (1), trebuie s ă se facă distincția între 
distribuția selectiv ă pur calitativ ă și distribu ția selectiv ă cantitativ ă. Distribu ția 
selectivă pur calitativ ă constă în selectarea distribuitor ilor exclusiv pe baza unor 
criterii obiective impuse de natura produsul ui, cum ar fi formarea personalului de 
vânzări, serviciile furnizate la punctul de vânzare, gama de produse comercializat ă 
etc.51 Aplicarea acestor criterii nu limiteaz ă direct num ărul de distribuitori. Se 
consideră, în general, c ă distribuția selectiv ă pur calitativ ă nu intră în sfera de 
aplicare a articolulu i 101 alineatul (1), pe considerentul c ă nu produce efecte 
anticoncuren țiale, sub rezerva îndeplinirii a trei condi ții. În primul rând, natura 
produsului în cauz ă trebuie să necesite un sistem de distribu ție selectiv ă, în sensul c ă 
un astfel de sistem trebuie s ă constituie o cerin ță legitimă, având în vedere natura 
produsului în cauz ă, pentru a-i conserva calitatea și a-i asigura o utilizare 
corespunz ătoare. În al doilea rând, revânz ătorii trebuie s ă fie selec ționați pe baza 
unor criterii obiective de natur ă calitativ ă, stabilite în mod uniform pentru to ți 
revânzătorii poten țiali, comunicate tuturor revânz ătorilor și aplicate într-un mod 
nediscriminatoriu. În al tr eilea rând, criteriile prev ăzute nu trebuie s ă depășească 
nivelul necesar52. Distribu ția selectiv ă cantitativ ă adaugă și alte criterii de selec ție, 
care limiteaz ă într-un mod mai direct num ărul potențial de distribuitori, de exemplu 
impunând un nivel minim sau maxim al vânz ărilor, stabilind num ărul de distribuitori 
etc. 
(176) Distribu ția selectiv ă calitativă și cantitativ ă beneficiaz ă de aplicarea except ării pe 
categorii atâta timp cât cota de pia ță, atât a furnizorului, cât și a cumpărătorului nu 
depășește 30%, chiar dac ă este combinat ă cu alte restric ții verticale, altele decât 
restricțiile grave, cum ar fi obliga ția de neconcuren ță sau distribu ția exclusiv ă, cu 
condiția ca vânz ările active ale între distribuitorii autoriza ți și către consumatorii 
finali să nu fie restric ționate. Distribu ția selectiv ă beneficiaz ă de aplicarea except ării 
pe categorii indiferent de natura produsului în cauz ă și de natura criteriului de 
selecție. Cu toate acestea, atunci când caracteristicile produsului53 nu necesit ă o 
distribuție selectiv ă sau aplicarea criteriului, cu m ar fi, de exemplu obliga ția 
distribuitorilor de a avea unul sau mai multe magazine tradi ționale sau de a furniza 
servicii specifice, un astf el de sistem de distribu ție nu produce, în general, suficiente 
creșteri de eficien ță pentru a compensa o reducere semnificativ ă a concuren ței 
intramarc ă. În cazul în care ap ar efecte anticoncuren țiale semnificative, se poate 
retrage beneficiul aplic ării Regulamentului de exceptare pe categorii. De asemenea, 
în continuarea acestei sec ţiuni se reg ăsesc orient ări pentru evaluarea cazurilor 
                                                 
51 A se vedea, de exemplu, hot ărârea Tribunalului de Prim ă Instanţă în cauza T-88/92, Groupement 
d'achat Édouard Leclerc/Comisia , [1996] Rec., p. II-1961. 
52 A se vedea hot ărârile Cur ții de Justi ție în cauza 31/80 L'Oréal/PVBA  [1980] Rec 3775, punctele 15 și 
16; Cauza 26/76, Metro I  [1977] Rec. 1875, punctele 20 și 21; Cauza 107/82 AEG [1983] Rec. 3151, 
punctul 35. și hotărârea Tribunalului de Prim ă Instanţă în cauza T-19/91 Vichy/Comisia  [1992], 
Rec. II-415, punctul 65. 
53 A se vedea de exemplu hot ărârile Tribunalului de Prim ă Instanţă în cauza T-19/92 Groupement d'achat 
Edouard Leclerc  v Commission  Rec. [1996] Rec. II-1851, punctele 112 – 123, cauza T-88/92 
Groupement d'achat Edouard Leclerc v Commission  [1996] Rec. II-1961, punctele 106-117 şi cauzele 
menţionate în notele de subsol anterioare. 
 
RO 63   RO individuale de distribu ție selectiv ă care nu sunt reglementate de Regulamentul de 
exceptare pe categorii sau a cazurilor de efecte cumulative care rezult ă din rețelele 
paralele de distribu ție selectiv ă. 
(177) Pozi ția pe pia ță a furnizorului și a concuren ților săi are o importan ță majoră în 
evaluarea eventualelor efecte anticoncuren țiale, întrucât re ducerea concuren ței 
intramarc ă nu constituie o problem ă decât în cazul în care concuren ța între mărci este 
limitată. Cu cât pozi ția furnizorului este mai puternic ă, cu atât problema reducerii 
concurenței intramarc ă este mai grav ă. Un alt factor important îl constituie num ărul 
rețelelor de distribu ție selectiv ă prezente pe aceea și piață. Atunci când distribu ția 
selectivă este aplicat ă pe piață de către un singur furnizor, distribu ția selectiv ă 
cantitativă nu genereaz ă, în general, efecte negative nete, cu condi ția ca bunurile 
contractuale, având în vedere natura lor, s ă necesite utilizarea unui sistem de 
distribuție selectiv ă, iar criteriile de selec ție aplicate s ă fie necesare asigur ării unei 
distribuții eficiente a bunurilor respective. În realitate, îns ă, distribuția selectiv ă este 
adesea aplicat ă de mai mul ți furnizori de pe o anumit ă piață. 
(178) Pozi ția concuren ților poate avea o dubl ă semnifica ție și joacă un rol în special în 
cazul unui efect cumulativ. În  cazul în care concuren ții sunt puternici, reducerea 
concurenței intramarc ă este, în general, compensat ă cu ușurință de o concuren ță între 
mărci suficient ă. Cu toate acestea, atunci când majo ritatea principalilor furnizori 
aplică distribuția selectiv ă, poate să apară o reducere semnificativ ă a concuren ței 
intramarc ă, o eventual ă excludere a anumitor tipuri de distribuitori, precum și un risc 
crescut de coluziune între ace ști furnizori principali. Risc ul de excludere a celor mai 
eficienți distribuitori a fost întotdeauna  mai ridicat în cadrul distribu ției selective 
decât în cazul distribu ției exclusive, datorit ă restricției privind vânz ările către 
distribuitori neautoriza ți în distribu ția selectiv ă. Această restricţie este menit ă să 
confere sistemelor de distribu ție selectiv ă un caracter închis, împiedicând 
aprovizionarea distribuitorilor neautoriza ți. Prin urmare, distribu ția selectiv ă este 
potrivită în special pentru evitar ea presiunilor exercitate de  discounteri (indiferent c ă 
este vorba de distribuitori activi numa i online sau offline) asupra marjelor 
producătorului, precum și asupra marjelor distribuitorilor autoriza ți. Blocarea unor 
asemenea metode de distribu ție, ca urmare a aplic ării cumulative a distribu ției 
selective sau ca urmare a aplic ării de către un singur furnizor cu o cot ă de piață ce 
depășește 30%, reduce posibilit ățile consumatorilor de a profita de beneficiile 
specifice oferite de aceste metode, cum ar fi pre țuri mai mici, transparen ță mai mare 
și acces mai larg.  
(179) Atunci când Regulamentul de exceptare pe categorii se aplic ă unor rețele individuale 
de distribu ție selectiv ă, retragerea sa sau excluderea di n sfera de aplicare a acesteia 
pot fi avute în vedere în cazul efectelor cumulative. Cu toate acestea, manifestarea 
unui efect cumulativ este pu țin probabil ă în cazul în care cota de pia ță acoperită prin 
distribuție selectiv ă este mai mic ă de 50%. De asemenea, este pu țin probabil ă 
apariția unei probleme atunci când nivelul de acoperire a pie ței depășește 50%, îns ă 
cota de pia ță cumulată deținută de cei mai importan ți cinci furnizori (CR5) este mai 
mică de 50%. Atunci când atât cota acestor cinci furnizori, cât și cota acoperit ă prin 
distribuție selectiv ă depășesc 50%, evaluarea poate s ă depindă de faptul c ă toți cei 
cinci furnizori principali aplic ă sau nu distribu ția selectiv ă. Cu cât pozi ția 
concurenților care nu aplic ă distribuția selectiv ă este mai puternic ă, cu atât 
excluderea de pe pia ță a celorlal ți distribuitori este mai pu țin probabil ă. În cazul în 
care toți cei mai importan ți cinci furnizori aplic ă distribuția selectiv ă, pot apărea 
 
RO 64   RO probleme de concuren ță în special cu privire la  acele acorduri care aplic ă criteriile de 
selecție cantitativ ă prin limitarea direct ă a numărului de distribuitori autoriza ți sau 
care aplic ă criterii calitative, cum ar fi o cerin ță de a avea unul sau mai multe 
magazine tradi ționale sau de a furniza serv icii specifice, care blocheaz ă anumite 
forme de distribu ție. În general, este pu țin probabil s ă fie îndeplinite condi țiile 
prevăzute la articolul 101 alineatul (3 ) atunci când sistemele de distribu ție selectiv ă 
în cauză împiedic ă accesul pe pia ță al noilor distribu itori capabili s ă vândă în mod 
adecvat produsele în cauz ă, în special discounterii sa u distribuitorii activi numai 
online care ofer ă prețuri mai sc ăzute pentru consumatori,  limitând astfel distribu ția în 
favoarea anumitor canale existente și în detrimentul consumatorilor finali. Este pu țin 
probabil ca unele forme mai indirecte de distribu ție selectiv ă cantitativ ă, rezultate, de 
exemplu, din combinarea unor criterii de selec ție pur calitative cu obliga ția impusă 
distribuitorilor autoriza ți de a realiza anual un nivel minim de achizi ții, să producă 
efecte negative nete, în cazul în care acest nivel nu reprezint ă o propor ție 
semnificativ ă din cifra de afaceri total ă realizată de distribuitor în leg ătură cu tipul de 
produse în cauz ă și nu depășește nivelul necesar pentru ca furnizorul s ă-și recupereze 
investiția specific ă relației contractuale și/sau să realizeze economii de scar ă la 
nivelul distribu ției. În ceea ce prive ște contribu țiile individuale, se consider ă, în 
general, c ă un furnizor având o cot ă de piață mai mică de 5% nu contribuie în mod 
semnificativ la efectul cumulativ. 
(180) „Barierele la  intrare” reprezint ă un element care trebuie luat  în considerare în special 
în cazul excluderii dist ribuitorilor neautoriza ți. În general, barierele la intrare vor fi 
foarte importante, deoarece distribu ția selectiv ă este aplicat ă, de obicei, de c ătre 
producătorii de produse de marc ă. Lansarea propriilor m ărci de către comercian ții cu 
amănuntul exclu și, precum și obținerea de c ătre aceștia a unor surse de aprovizionare 
competitive în alt ă parte, va presupune mult timp și investiții considerabile. 
(181) „Puterea de cump ărare” poate s ă conducă la creșterea riscului de coluziune între 
distribuitori și, prin urmare, la modificarea semnificativ ă a analizei privind 
eventualele efecte anticoncuren țiale ale distribu ției selective. Excluderea de pe pia ță 
a comercian ților cu am ănuntul mai eficien ți poate ap ărea în special atunci când o 
organizație puternic ă de distribuitori autoriza ți impune furnizorului criterii de selec ție 
destinate limit ării distribu ției în avantajul propriilor membri. 
(182) Articolul 5 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe cat egorii prevede 
că furnizorul nu poate s ă impună distribuitorilor autoriza ți o obliga ție care s ă-i 
împiedice pe ace știa, direct sau indirect, s ă vândă mărcile unor anumi ți furnizori 
concurenți. Această condiție este destinat ă în special evit ării coluziunii orizontale în 
vederea excluderii anumitor m ărci prin crearea unui club selectiv de m ărci de către 
principalii furnizori. Acest tip de obliga ție nu ar trebui s ă poată beneficia de 
exceptare atunci când cota celor cinci furnizori principali este egal ă cu sau mai mare 
de 50 %, cu excep ția cazului în care niciunul din furnizorii care impun o astfel de 
obligație nu face parte dintre cei mai importan ți cinci furnizori de pe pia ță. 
(183) Excluderea altor furnizori nu reprezint ă, în general, o problem ă, atâta timp cât ace știa 
din urmă pot recurge la aceia și distribuitori, respectiv at âta timp cât sistemul de 
distribuție selectiv ă nu este combinat cu impunerea m ărcii unice. În cazul unei re țele 
dense de distribuitori autoriza ți sau în cazul unui efect cumulativ, combina ția dintre 
distribuția selectiv ă și o obliga ție de neconcuren ță poate provoca o problem ă de 
blocare a pie ței pentru furnizorii concuren ți. Într-o asemenea situa ție, se aplic ă 
 
RO 65   RO principiile prev ăzute lasec ţiunea 2.1 cu privire la impunerea m ărcii unice. Atunci 
când distribu ția selectiv ă nu este combinat ă cu o obliga ție de neconcuren ță, 
excluderea furnizorilor concuren ți poate totu și să reprezinte o problem ă în cazul în 
care principalii furnizori, pe lâng ă aplicarea unor criterii de selec ție pur calitative, 
impun distribuitorilor lor autoriza ți anumite obliga ții suplimentare, cum ar fi 
obligația de a rezerva un spa țiu minim de prezentare pentru produsele lor sau de a 
asigura ca vânzarea produselor lor de c ătre distribuitorul autorizat s ă atingă un 
procent minim din cifra de afaceri total ă a distribuitorului. Apari ția unei astfel de 
probleme este pu țin probabil ă în cazul în care cota de pia ță acoperită prin distribu ție 
selectivă este mai mic ă de 50% sau, atunci când acest nivel de acoperire este dep ășit, 
în cazul în care cota de pia ță a celor mai importan ți cinci furnizori este mai mic ă de 
50 %. 
(184) Maturitatea pie ței este un element important, întrucât reducerea concuren ței 
intramarc ă și eventuala excludere a furnizoril or sau a distribuitorilor autoriza ți pot 
constitui o problem ă gravă pe o pia ță matură, însă pot fi mai pu țin relevante pe o 
piață pe care cererea cre ște, tehnologiile evolueaz ă și pozițiile de pia ță prezintă 
fluctuații. 
(185) Distribu ția selectiv ă poate fi eficient ă atunci când permite reducerea costurilor de 
logistică datorită economiilor de scar ă la nivelul transportului, indiferent de natura 
produsului (punctul 107 litera (g)). Cu toate acestea, astfel de cre șteri ale eficien ței 
sunt, în general, marginale în cadrul sistemelor de distribu ție selectiv ă. Natura 
produsului este un element foarte impor tant la rezolvarea unei probleme de 
parazitism între distribuitori  (punctul 107 litera (a)) sau la crearea unei imagini de 
marcă (punctul 107 litera (i)). În  general, argumentul cre șterii eficien ței este mai 
convingător în cazul produselor noi, al produsel or complexe sau al produselor ale 
căror calități sunt dificil de evaluat anterior consumului (a șa-numitele produse de 
experiență) sau chiar ulteri or consumului (a șa numitele produse de convingere). 
Combinația dintre distribu ția selectiv ă și clauza privind loca ția, care protejeaz ă un 
distribuitor desemnat în raport cu al ți distribuitori desemna ți care deschid un magazin 
în vecinătate, poate îndeplini condi țiile articolului 101 alineatul  (3) în cazul în care 
combinația este indispensabil ă pentru protejarea unor investi ții substan țiale și 
specifice rela ției contractuale în cauz ă, realizate de distribuitorul autorizat 
(punctul 107 litera (d)). 
(186) Pentru a asigura alegerea restric ției celei mai pu țin anticoncuren țiale, ar trebui s ă se 
analizeze posibilitatea ob ținerii, la costuri comparabile, a acelora și creșteri ale 
eficienței, de exemplu prin intermediul obliga țiilor care se refer ă numai la servicii. 
(187) Exemplu de distribu ție selectiv ă cantitativ ă 
Pe o piață a bunurilor de consum de folosin ță îndelungat ă, liderul de pia ță (marca A), 
deținând o cot ă de piață de 35%, î și vinde produsele consumatorilor finali printr-o 
rețea de distribu ție selectiv ă. Există mai multe criterii de admitere în re țea: magazinul 
trebuie să angajeze personal calificat și să asigure servicii pre-vânzare, un raion 
specializat trebuie s ă fie consacrat vânz ării produsului și a unor produse de înalt ă 
tehnologie similare, magazinul trebuie s ă ofere spre vânzare o gam ă largă de modele 
ale furnizorului, prezentate într-u n mod atractiv. De asemenea, num ărul de 
comercian ți cu amănuntul care pot fi accepta ți în rețea este direct limitat prin fixarea 
unui num ăr maxim de comercian ți cu amănuntul la num ărul de locuitori din fiecare 
 
RO 66   RO provincie sau zon ă urbană. Producătorul A se confrunt ă cu un num ăr de șase 
concurenți pe aceast ă piață. Principalii concuren ți, B, C și D, dețin cote de pia ță de 
25%, 15%, respectiv  10%, ceilal ți producători având cote de pia ță mai scăzute. A 
este singurul produc ător care recurge la distribu ția selectiv ă. Distribuitorii din re țeaua 
selectivă a mărcii A comercializeaz ă și câteva m ărci concurente. M ărcile concurente 
sunt însă prezente, pe scar ă largă, în magazinele care nu fac parte din re țeaua de 
distribuție selectiv ă a lui A. Canalele de distribu ție sunt variate: de exemplu, 
mărcile B și C sunt vândute în majoritatea magazinelor selec ționate ale A, dar și în 
alte magazine care ofer ă servicii de înalt ă calitate și în hipermarketuri. Marca D este 
vândută cu preponderen ță în magazinele care asigur ă servicii de înalt ă calitate. 
Tehnologia evolueaz ă foarte rapid pe aceast ă piață, iar principalii furnizori men țin o 
puternică imagine de marc ă pentru produsele lor pr in intermediul publicit ății. 
Pe această piață, nivelul de acoperire a distribu ției selective este de 35%. Concuren ța 
între mărci nu este direct afectat ă de sistemul de distribu ție selectiv ă al lui A. 
Concuren ța intramarc ă pentru marca A poate fi redus ă, însă consumatorii au acces, 
prin intermediul unor comercian ți cu amănuntul care ofer ă prețuri și servicii de un 
nivel scăzut, pentru m ărcile B și C, care se bucur ă de o imagine de calitate 
comparabil ă cu marca A. Mai mult, accesul la celelalte m ărci prin intermediul unor 
comercian ți cu amănuntul care ofer ă servicii de înalt ă calitate nu este blocat, 
deoarece capacitatea distribuitorilor din re țeaua selectiv ă de a vinde m ărci concurente 
nu este limitat ă, iar limitarea cantitativ ă a numărului de comercian ți cu amănuntul 
pentru marca A permite celorlal ți comercian ți cu amănuntul care ofer ă servicii de 
înaltă calitate libertatea de a distribui m ărci concurente. În aceast ă situație, având în 
vedere obliga țiile cu privire la servicii și creșterile de eficien ță pe care le pot genera 
acestea, precum și efectul limitat asupra concuren ței intramarc ă, este probabil ă 
îndeplinirea condi țiilor din articolul 101 alineatul (3). 
(188) Exemplu de distribu ție selectiv ă cu efecte cumulative 
Pe piața unui anumit articol sportiv exist ă șapte produc ători, având cote de pia ță de: 
25 %, 20 %, 15 %, 15 %, 10 %, 8 % și 7 %. Cei mai importan ți cinci produc ători își 
distribuie produsele utilizând distribu ția selectiv ă cantitativ ă, în timp ce, cei doi 
producători mai mici utilizeaz ă diferite tipuri de sisteme de distribu ție, nivelul de 
acoperire prin distribu ție selectiv ă fiind de 85 %. Criteriile de acces la re țelele de 
distribuție selectiv ă sunt remarcabil de uniforme de la un produc ător la altul: 
distribuitorii trebuie s ă aibă unul sau mai multe magazine tradi ționale, în care s ă 
angajeze personal calificat, s ă asigure servicii prevânzare și să aibă un raion 
specializat pentru vânz area produsului în cauz ă, ale cărui dimensiuni minime sunt 
indicate. Magazinul trebuie s ă vândă o gamă largă de produse din marca în cauz ă, 
prezentate într-un mod atractiv magazinul trebuie s ă fie situat pe o strad ă comercial ă, 
iar acest tip de articol trebuie s ă reprezinte cel pu țin 30% din totalul cifrei de afaceri 
a magazinului. În general, acela și revânzător este desemnat ca distribuitor selectiv 
pentru toate cele cinci m ărci. Cele dou ă mărci care nu utilizeaz ă distribuția selectiv ă 
vând, de regul ă, prin intermediul unor comercian ți cu am ănuntul mai pu țin 
specializa ți, care asigur ă servicii de un nivel mai sc ăzut. Piața este stabil ă, atât din 
punctul de vedere al cererii, cât și al ofertei, exist ă o puternic ă imagine de marc ă și o 
puternică diferențiere între produse. Cei cinci lideri de pia ță au imagini de marc ă 
puternice, create prin intermediul publicit ății și al sponsoriz ărilor, în timp ce, cei doi 
producători mai mici au o strategie bazat ă pe produse mai ieftine, f ără o imagine de 
marcă puternică. 
 
RO 67   RO Pe aceast ă piață, este refuzat accesul discounterilor generali și ai distribuitorilor 
activi numai pe internet la m ărcile celor cinci lideri. Într-adev ăr, cerința ca acest tip 
de articol s ă reprezinte cel pu țin 30% din activitatea distribuitorului autorizat și 
criteriile referito are la prezentare și la serviciile pre-vânzare exclud majoritatea 
discounterilor din re țeaua de distribuitori autoriza ți. Obligația de a avea unul sau mai 
multe magazine tradi ționale exclude din re țea distribuitorii activi numai pe internet. 
În consecin ță, consumatorii nu au de ales și trebuie s ă cumpere cele cinci m ărci lider 
din magazine cu o calitate înalt ă a serviciilor și cu prețuri ridicate. Aceasta provoac ă 
reducerea concuren ței între m ărci între cele cinci m ărci. Faptul c ă cele dou ă mărci 
mai puțin importante pot fi cump ărate în magazine cu un nivel mai sc ăzut al 
serviciilor și al prețurilor nu compenseaz ă acest lucru, deoarece imaginea de marc ă a 
celor cinci lideri de pia ță este mult mai puternic ă. Concuren ța între m ărci este, de 
asemenea, limitat ă prin distribu ția multipl ă. Chiar dac ă există un anumit grad de 
concurență intramarc ă și numărul comercian ților cu am ănuntul nu este limitat în mod 
direct, criteriile de acces în re țea sunt suficient de stricte pentru ca num ărul 
comercian ților cu am ănuntul care distribuie cele cinci m ărci lider s ă fie scăzut în 
fiecare teritoriu. 
Creșterile eficien ței aferente acestor sisteme de distribu ție selectiv ă cantitativ ă sunt 
reduse: produsul nu este foarte complex și nu justific ă servicii speciale de înalt nivel. 
Cu excep ția cazului în care produc ătorii pot s ă demonstreze c ă rețeaua lor de 
distribuție selectiv ă genereaz ă evidente cre șteri ale eficien ței, este probabil ca 
aplicarea except ării pe categorii s ă fie retras ă din cauza efectelor  cumulative care 
limitează alegerea consumatorilor și favorizeaz ă creșterea prețului care trebuie pl ătit 
de aceștia. 
2.5. Franciz ă 
(189) Acordurile de franciz ă presupun licen țe asupra drepturilor de proprietate intelectual ă 
referitoare, în special, la m ărci de comer ț, semne comerciale sau know-how în 
vederea utiliz ării și distribu ției de bunuri sau servicii. În afar ă de licen ța privind 
drepturile de proprietate intelectual ă, francizorul acord ă, în general, francizatului 
asistență comercial ă sau tehnic ă pe durata aplic ării acordului. Licen ța și asistența fac 
parte integrant ă din metoda comercial ă francizat ă. În general, francizorul percepe o 
redevență de la francizat pentru utilizarea metodei comerciale în cauz ă. Franciza 
poate permite francizorului s ă-și creeze, cu investi ții limitate, o re țea uniform ă de 
distribuție a produselor sale. Pe lâng ă cesionarea metodei comerciale, acordurile de 
franciză conțin, de obicei, o combina ție de diferite restric ții verticale cu privire la 
produsele care se distribui e, în special distribu ție selectiv ă și/sau obliga ții de 
neconcuren ță și/sau distribu ție exclusiv ă sau forme atenuate ale acestora. 
(190) Aplicarea Regulamentului de excepta re pe categorii la acordarea de licen țe privind 
DPI prev ăzute de acordurile de franciz ă este tratat ă la punctele 24-46. În ceea ce 
privește restricțiile verticale referitoare la achizi ția, vânzarea și revânzarea de bunuri 
și servicii în cadrul unui acord de franciz ă, cum ar fi distribu ția selectiv ă, obligația de 
neconcuren ță sau distribu ția exclusiv ă, Regulamentul de exceptare pe categorii se 
aplică atunci când cota de pia ță a francizorului sau a furnizorului desemnat de acesta 
nu depășește pragul54 de 30 %. Explica țiile prezentate cu privire la aceste tipuri de 
                                                 
54 A se vedea, de asemenea, puncte le 86-95, în special punctul 92. 
 
RO 68   RO restricții se aplic ă și acordurilor de franciz ă, sub rezerva urm ătoarelor dou ă 
observații: 
(a) Cu cât transferul de kno w-how este mai important, cu atât este mai posibil ca 
restricțiile să creeze câ știguri de eficien ță și/sau să fie indispensabile pentru 
protejarea know-how-ului, și ca restric țiile verticale s ă îndeplineasc ă condițiile 
prevăzute la articolul 101 alineatul (3). 
(b) O obliga ție de neconcuren ță referitoare la bunuri  sau servicii achizi ționate de 
către francizat nu intr ă în sfera de aplicare a arti colului 101 alineatul (1) atunci 
când obliga ția este necesar ă în vederea men ținerii identit ății comune și a 
reputației rețelei francizate. În astfel de situa ții, durata obliga ției de 
neconcuren ță nu este relevant ă în sensul articolului 101 alineatul (1), atâta timp 
cât nu dep ășește durata acordului de franciz ă propriu-zis. 
(191) Exemplu de franciz ă 
Un produc ător a elaborat un concept nou de  vânzare a dulc iurilor în a șa-numite 
cofetării de amuzament, care permite colora rea dulciurilor la cererea clientului. 
Producătorul de dulciu ri a conceput și aparatele de colorare a dulciurilor. De 
asemenea, el produce și lichidul colorant. Calitatea și prospețimea lichidului are o 
importanță vitală pentru producerea unor dul ciuri de calitate. Produc ătorul a avut 
succes cu dulciurile sale în propriile sale puncte de vânzare, care func ționează toate 
sub acela și nume comercial și aceeași imagine de prezentare ludic ă (stilul de 
amenajare a cofet ăriilor, publicitate comun ă etc.). Pentru a- și extinde vânz ările, 
producătorul a ini țiat un sistem de franciz ă. Franciza ții sunt obliga ți să cumpere 
dulciurile, lichidul și aparatul de colorare de la produc ător, să aibă aceeași imagine și 
să funcționeze sub numele comercial al produc ătorului, s ă achite o redeven ță, să 
contribuie la publicitatea comun ă și să asigure confiden țialitatea manualului de 
funcționare elaborat de franci zor. De asemenea, franciza ții pot să vândă numai în 
spațiile convenite cu produc ătorul, numai consumatorilor finali sau altor franciza ți și 
nu pot să vândă alte dulciuri. Francizorul se oblig ă să nu desemneze un alt francizat 
sau să exploateze el însu și un punct de vânzare cu am ănuntul pe teritoriul desemnat 
în contract. Francizorul se oblig ă, de asemenea, s ă-și îmbunătățească și să-și dezvolte 
în continuare produsele, conceptul afacerii și manualul de func ționare și să pună 
toate aceste îmbun ătățiri la dispozi ția tuturor comercian ților cu am ănuntul franciza ți. 
Acordurile de franciz ă sunt încheiate pe o perioad ă de 10 ani. 
Comercian ții cu amănuntul de dulciuri se aprovizioneaz ă de pe pia ța națională, fie de 
la produc ători naționali care r ăspund gusturilor na ționale, fie de la comercian ți cu 
ridicata care, pe lâng ă vânzarea de produse na ționale, import ă dulciuri de la 
producători străini. Pe aceast ă piață, produsele francizorului se afl ă în concuren ță cu 
alte mărci de dulciuri. Francizorul de ține o cotă de piață de 30% pe pia ța dulciurilor 
vândute comercian ților cu am ănuntul. Concuren ța este reprezentat ă de mai multe 
mărci naționale și internaționale, unele di ntre ele apar ținând unor mari societ ăți 
alimentare diversificate. Punctele poten țiale de vânzare a dulciur ilor sunt numeroase: 
tutungerii, magazine alim entare generale, cofet ării și magazine specializate. Cota de 
piață a francizorului pe pia ța aparatelor de colorare este mai mic ă de 10%. 
Majoritatea obliga țiilor prev ăzute de acordurile de franciz ă pot fi considerate 
necesare în vederea protej ării drepturilor de proprietate intelectual ă sau a men ținerii 
 
RO 69   RO identității comune și a reputa ției rețelei francizate și nu intr ă sub inciden ța 
articolului 101 alineatul (1). Restric țiile referitoare la vânzare (teritoriul contractual 
și distribuția selectiv ă) stimuleaz ă francizații să investeasc ă în aparatul de colorare și 
în conceptul de franciz ă și, în cazul în care nu sunt necesare în acest sens, cel pu țin să 
contribuie la men ținerea identit ății comune și, prin urmare, la compensarea reducerii 
concurenței intramarc ă. Clauza de neconcuren ță, care exclude alte m ărci de dulciuri 
din magazine pe toat ă durata acordurilor, permite francizorului s ă mențină 
uniformitatea punctelor de vânzare și să-i împiedice pe concuren ți să profite de 
numele său comercial. Aceasta nu conduce la o blocare substan țială a pieței, având în 
vedere num ărul mare de puncte  de vânzare poten țiale, disponibile celorlal ți 
producători de dulciuri. Este probab il ca aceste acorduri de franciz ă ale acestui 
francizor s ă îndeplineasc ă condițiile de aplicare a except ării prevăzute la 
articolul 101 alineatul (3), în cazul în care obliga țiile prevăzute de acorduri intr ă în 
sfera de aplicare a artico lului 101 alineatul (1). 
2.6. Furnizarea exclusiv ă 
(192) În categoria furniz ării exclusive intr ă acele restric ţii care au ca element de baz ă faptul 
că furnizorul este obligat sau convins s ă vândă produsele contractuale  exclusiv sau în 
principal unui singur cump ărător, în general sau în particular pentru utilizare 
specifică. Astfel de restric ţii pot lua forma unei obliga ții de furnizare exclusiv ă, 
limitând furnizorul astfel încât acesta s ă vândă unui singur cump ărător cu scopul de a 
revinde sau de a utiliza pr odusele în mod specific, da r poate lua, de exemplu și forma 
unei limit ări a cantit ății, în ceea ce îl prive ște pe furnizor, stimulentele fiind 
convenite între furnizor și cumpărător, care s ă-l conving ă pe furnizor s ă își 
concentreze vânz ările în principal c ătre un singur cump ărător. În cazul bunurilor sau 
serviciilor intermediare, furnizarea exclusiv ă este adesea asimilat ă unei furniz ări 
industriale. 
(193) Alocarea exclusiv ă a clientelei beneficiaz ă de exceptarea pe categor ii în cazul în care 
cota de pia ță atât a furnizorului cât și a cumpărătorului nu dep ășește pragul de 30 %, 
chiar dac ă este combinat ă cu alte restric ții verticale, altele decât restric țiile grave, 
cum ar fi obliga ția de neconcuren ță. În continuarea acestei sec ţiuni se reg ăsesc 
orientări pentru evaluarea cazurilor individuale de furnizare exclusiv ă, atunci când se 
depășește acest prag.  
(194) Din punctul de vedere al concuren ței, principalul risc al furniz ării exclusive este 
excluderea altor cump ărători. Exist ă o similaritate cu efectele posibile ale distribu ției 
exclusive, în special atunci când di stribuitorul exclus iv devine cump ărător exclusiv 
pentru o pia ță întreagă (a se vedea sec țiunea 2.2, în special punctul 156). Cota de 
piață a cumpărătorului pe pia ța de achizi ții din amonte este, în mod evident, un 
element important pentru evaluarea capacit ății sale de a „impune” o obliga ție de 
furnizare exclusiv ă care împiedic ă accesul la aprovizionare al cump ărătorilor 
concurenți. Factorul care determin ă probabilitatea apari ției unei probleme de 
concurență este însă importan ța cumpărătorului pe pia ța din aval. În cazul în care 
cumpărătorul nu de ține putere de pia ță pe piața din aval, nu se prev ăd efecte negative 
semnificative pentru consumatori. Astfel de efecte pot ap ărea atunci când cota de 
piață a cumpărătorului pe pia ța din aval în care el vi nde produsele contractate și pe 
piața din amonte de unde se aprovizioneaz ă cu acestea, dep ășește 30%. Atunci când 
cota de pia ță a cumpărătorului pe pia ța din amonte nu dep ășește 30%, pot ap ărea, 
totuși, efecte semnificative de excludere, în special în  cazul în care, pe pia ța din aval 
 
RO 70   RO a cumpărătorului, cota de pia ță a acestuia dep ășește 30%, iar furnizarea exclusiv ă se 
referă la o utilizare specific ă a produselor contractuale. Atunci când o întreprindere 
ocupă o poziție dominant ă pe piața din aval, orice obliga ție a acesteia de a- și vinde 
produsele exclusiv sa u preponderent cump ărătorului dominant poate s ă genereze cu 
ușurință efecte anticoncuren țiale semnificative. 
(195) Nu numai pozi ția cumpărătorului pe pia ța din amonte și din aval este important ă, ci 
și sfera și durata de aplicare a obliga ției de furnizare exclusiv ă. Cu cât cota de pia ță 
legată este mai ridicat ă și durata furniz ării exclusive este mai mare, cu atât cre ște 
probabilitatea ca blocarea pie ței să fie mai semnificativ ă. Acordurile de furnizare 
exclusivă cu durata mai mic ă de cinci ani, încheiate de  întreprinderi care nu ocup ă o 
poziție dominant ă, trebuie evaluate, de regul ă, pe baza unui bilan ț între efectele 
favorabile concuren ței și efectele anticoncuren țiale, în timp ce, pentru majoritatea 
tipurilor de investi ții, acordurile cu durata mai mare de cinci ani nu sunt considerate 
necesare în vederea ob ținerii cre șterilor eficien ței invocate sau aceste cre șteri ale 
eficienței nu sunt suficiente pentru a compensa efectul de blocare a pie ței generat de 
astfel de acorduri de furnizare exclusiv ă pe termen lung. 
(196) Pozi ția pe piața din amonte a cump ărătorilor concuren ți este un element important, 
întrucât ace știa nu sunt expu și riscului de a fi exclu și de pe pia ță din motive 
anticoncuren țiale, și anume prin intermediul cre șterii costurilor lor, decât în cazul în 
care sunt cu mult mai mici decât cump ărătorul care blocheaz ă piața. Excluderea 
cumpărătorilor concuren ți este puțin probabil ă în cazul în care ace ști concuren ți au o 
putere de cump ărare similar ă și pot oferi furnizorilor condi ții de vânzare 
comparabile. În aceast ă situație, excluderea poate ap ărea numai în cazul noilor 
concurenți potențiali, care nu pot s ă se aprovizioneze eficient atunci când un num ăr 
de cumpărători importan ți încheie contracte de furnizare exclusiv ă cu majoritatea 
furnizorilor de pe pia ță. Un astfel de efect cumulativ poate s ă justifice retragerea 
beneficiului aplic ării exceptării pe categorii. 
(197) Barierele la intrare la nivelul furnizorilor sunt un elem ent relevant în  stabilirea 
existenței unei bloc ări reale a pie ței. În măsura în care cump ărătorii concuren ți pot să 
furnizeze ei în șiși, în mod eficient, bunurile sau serv iciile, printr-o integrare vertical ă 
în amonte, este pu țin probabil ca blocarea pie ței să devină o problem ă reală. Cu toate 
acestea, barierele la intrare sunt adesea semnificative. 
(198) Puterea de negociere a furnizorilor es te un element relevant, deoarece furnizorii 
importanți nu se vor l ăsa cu ușurință privați de cump ărători alternativi. Prin urmare, 
blocarea pie ței constituie un risc mai ales în cazu l în care furnizorii sunt slabi, iar 
cumpărătorii sunt puternici. În cazul furnizor ilor puternici, furnizarea exclusiv ă poate 
fi întâlnit ă în combina ție cu o obliga ție de neconcuren ță. Această combina ție cu 
obligaţii de neconcuren ţă presupune aplicarea regulilor definite în cazul impunerii 
mărcii unice. Atunci când sunt necesare investi ții specifice rela ției contractuale în 
cauză de către ambele p ărți (problem ă legată de renun țarea la anumite investi ții), 
combinația dintre furnizarea exclusiv ă și o obliga ție de neconcuren ță, şi anume 
exclusivitate reciproc ă în acorduri de furnizare industrial ă, se poate justifica, adesea, 
în special, sub pragul pozi ției dominante. 
(199) În sfâr șit, nivelul de comercializare și natura produsului sunt relevante pentru 
blocarea pie ței. Blocarea anticoncuren țială a pieței este mai pu țin probabil ă în cazul 
produselor intermediare sau al produs elor omogene. În primul rând, un produc ător 
 
RO 71   RO exclus care utilizeaz ă un produs intermediar beneficiaz ă de un grad de flexibilitate 
mai ridicat pentru a satisface cererea clien ților săi decât un comerciant cu ridicata sau 
cu amănuntul, pentru a satisface cererea cons umatorilor finali, pentru care m ărcile 
pot să joace un rol important. În al doilea rând, pierderea unei surse posibile de 
aprovizionare are mai pu țină importan ță pentru cump ărătorii exclu și de pe pia ță, în 
cazul produselor omogene, decât în cazul unui produs eterogen care prezint ă calități 
și caracteristici diferite. În c azul produselor finale de marc ă sau al produselor 
intermediare diferen țiate, pentru care exist ă bariere la intrare, furnizarea exclusiv ă 
poate să producă efecte anticoncuren țiale semnificative atunci când cump ărătorii 
concurenți sunt mai mici decât cump ărătorul care blocheaz ă piața, chiar dac ă acesta 
nu ocupă o poziție dominant ă pe piața din aval. 
(200) Se pot a ștepta cre șteri ale eficien ței în cazul renun țării la anumite investi ții 
(punctul 107 literele (d) și (e)), aceste cre șteri ale eficien ței fiind mai probabile în 
cazul produselor intermediare decât în  cazul produselor finale. Alte cre șteri ale 
eficienței sunt mai pu țin probabile. Eventualele economii de scar ă la nivelul 
distribuției (punctul 107 liter a (g)) nu par s ă justifice furnizarea exclusiv ă. 
(201) În cazul renun țării la anumite investi ții și, într-o m ăsură și mai mare, în cazul 
economiilor de scar ă la nivelul distribu ției, cotele impuse furniz orului, cum ar fi un 
angajament de furnizare minim ă, ar putea consti tui o alternativ ă mai puțin restrictiv ă. 
(202) Exemplu de furnizare exclusiv ă 
Pe piața unui anumit tip de componente (pia ța produselor intermediare), furnizorul A 
convine cu cump ărătorul B să dezvolte, cu propriul s ău know-how și prin intermediul 
unor investi ții considerabile în utilaje noi, precum și pe baza unor indica ții furnizate 
de cumpărătorul B, o versiune diferit ă a acestei componente. B trebuie s ă realizeze 
investiții substan țiale în vederea încorpor ării noii componente. P ărțile convin ca A s ă 
furnizeze noul produs numai cump ărătorului B pentru o perioad ă de cinci ani de la 
data lansării pe pia ță. B este obligat s ă cumpere noul produs numai de la A pe 
parcursul perioadei de ci nci ani. Atât A, cât și B pot continua s ă vândă, respectiv s ă 
cumpere alte versiuni ale componentei în și din alt ă parte. Cota de pia ță a 
cumpărătorului B pe pia ța din amonte a componentelor și pe piața din aval a 
bunurilor finale este de 40 %. Cota de pia ță a furnizorului componentei este de 35 %. 
Există alți doi furnizori de componente, având o cot ă de piață de aproximativ 20-
25 %, precum și un număr de furnizori mai mici. 
Având în vedere amploarea investi țiilor, acordul poate îndeplini condi țiile prevăzute 
la articolul 101 alineatul (3), datorit ă creșterilor de eficien ță și efectului de excludere 
limitat. Într-adev ăr, cumpărătorii concuren ți sunt împiedica ți să achiziționeze o 
anumită versiune a unui produs al  furnizorului A, îns ă cota de pia ță a acestuia se 
ridică doar la 35 %, și alți furnizori de componente ar  putea dezvo lta produse noi 
similare. Imposibilitatea furnizorilor concuren ți de a satisface o parte din cererea 
manifestat ă de cumpărătorul B se limiteaz ă la cel mult 40 % din pia ță. 
2.7. Redeven țe de acces ini țial 
(203) Redeven țele de acces ini țial sunt taxe fixe pe care furnizorii le pl ătesc distribuitorilor 
în cadrul rela țiilor verticale la începutul unei an umite perioade, cu scopul de a ob ține 
acces la re țeaua de distribu ție a acestora și de a remunera serviciile oferite 
 
RO 72   RO furnizorilor de c ătre comercian ții cu amănuntul. Aceast ă categorie cuprinde diverse 
practici precum bonifica țiile comerciale de intrare55, așa numitele taxe de men ținere56 
(pay-to-stay fees), pl ăți în scopul ob ținerii accesului la campaniile de promovare ale 
distribuitorului etc. Redeven țele de acces ini țial beneficiaz ă de aplicarea 
Regulamentului de exceptare pe categorii în m ăs u r a  î n  c a r e  a t â t  c o t a  d e  p i a ță a 
furnizorului cât și cea a cump ărătorului nu dep ășesc 30 %. În continuarea acestei 
secţiuni se reg ăsesc orient ări pentru evaluarea cazuri lor individuale de redeven ţe de 
acces iniţial atunci când se dep ășește acest prag. (204) Redeven țele de acces ini țial 
pot câteodat ă provoca excluderea anticoncuren țială a altor distribuitori în cazul în 
care aceste redeven țe stimuleaz ă furnizorul în vederea concentr ării produselor sale 
către un singur distribuitor sau c ătre un num ăr redus de distribuitori. O redeven ță 
mare poate împinge furnizorul s ă-și canalizeze o parte important ă din vânz ări prin 
intermediul distribuitorului în cauz ă, cu scopul acoperiri i costului redeven ței. Într-un 
astfel de caz, redeven țele de acces ini țial pot produce acela și efect de excludere în 
aval precum o obliga ție de furnizare exclusiv ă. Evaluarea acestui efect negativ este 
făcută prin analogie cu evaluarea obliga țiilor de furnizare exclusiv ă (în special 
punctele 194-199).  
(205) În mod excep țional, redeven țele de acces ini țial pot conduce și la excluderea 
anticoncuren țială a altor furnizori în cazu l în care utilizarea larg ă a acestor redeven țe 
are ca urmare cre șterea barierelor la in trare pentru întrepri nderi mici care intr ă pe 
piaţă. Evaluarea acestui efect negativ posibil este f ăcută prin analogie cu evaluarea 
obligațiilor privind impunerea unei m ărci unice (în special punctele 132-141).  
(206) Pe lâng ă efectele de excludere  posibile, redeven țele de acces ini țial pot sl ăbi 
concurența și facilita coluziunea într e distribuitori. Redeven țele de acces ini țial pot 
conduce la cre șterea prețurilor practicate de furnizor în ceea ce prive ște produsele 
contractuale deoarece furnizorul trebuie s ă-și acopere aceste cheltuieli. Pre țurile mai 
mari de aprovizionare pot reduce motiva ția comercian ților cu am ănuntul de a 
concura pe pia ța în aval, iar profiturile distri buitorilor cresc în urma redeven țelor de 
acces ini țial. Asemenea restrângeri ale concuren ței între distribuitori datorate 
utilizării cumulative a redeven țelor de acces ini țial nu pot exista, în mod normal, 
decât dacă piața de distribu ție este foarte concentrat ă.  
(207) Cu toate acestea, utilizarea redeven țelor de acces ini țial poate contribui, în multe 
cazuri, la alocarea eficient ă a spațiului la raft pentru prod usele noi. Distribuitorii 
dețin adesea mai pu ține informa ții decât furnizorii în ceea ce prive ște succesul 
potențial al produselor noi care urmeaz ă a fi introduse pe pia ță, și, ca urmare, 
cantitatea de produse stocate poate s ă nu fie optim ă. Redeven țele de acces ini țial pot 
fi folosite în scopul reducerii acestei asimetrii privind informa ția între furnizori și 
distribuitori, permi țând în mod explicit furnizorilor s ă concureze pentru spa țiul la 
raft. Astfel distribuitorul poate prim i un semnal privind produsele care sunt 
susceptibile s ă aibă succes deoarece un furnizor  va fi de acord, în condi ții normale, 
să plătească redevențe de acces ini țial în cazul în care consider ă că nu există mari 
riscuri de e șec privind intrarea pe pia ță a produsului. 
                                                 
55 Taxe fixe pe care produc ătorul le pl ătește comercian ților cu am ănuntul pentru a ob ține acces la spa țiul 
de raft al acestora. 
56 Pl ăți forfetare efectuate pentru a asigura prezen ța permanent ă a unui produs pe raft pentru perioada 
următoare. 
 
RO 73   RO (208) Mai mult, din cauza asimetriei privind informa ția menționată la punctul 207, , 
furnizorii pot fi stimula ți să deturneze în favoarea lor eforturile de promovare ale 
distribuitorilor în scopul  de a introduce pe pia ță produse sub nivelul optim. 
Distribuitorii vor pl ăti o parte din costurile aferente e șecului în cazu l în care un 
produs nu are succes. Utilizarea redeven țelor de acces ini țial poate împiedica o 
asemenea deturnare prin transferarea riscului de e șec înapoi la furnizor, contribuind 
astfel la o rat ă optimă de introducere pe pia ță a produselor. 
2.8. Acorduri de gestiune pe categorii 
(209) Acordurile de gestiune pe categorii sunt acordurile  prin care, în cadr ul unui acord de 
distribuție, distribuitorul încredin țează furnizorului („c ăpitanul categoriei”) 
comercializarea unei categorii de produs e care include, în general, nu numai 
produsele furnizorului, dar și produsele concuren ților acestuia. Prin urmare, c ăpitanul 
categoriei poate avea o influen ță, de exemplu asupra pozi ționării și promov ării 
produselor în magazin, precum și asupra selec ției de produse a magazinului. 
Acordurile de gestiune pe categorii beneficiaz ă de aplicarea Regulamentului de 
exceptare pe categorii, atunci când cota de pia ță atât a furnizorului cât și a 
cumpărătorului nu dep ășește 30%. În continuarea acestei sec ţiuni se reg ăsesc 
orientări pentru evaluarea cazurilor individuale de acorduri de gestiune pe categorii, 
atunci când se dep ășește acest prag. 
(210) Cu toate c ă, în majoritatea cazurilor acordurile de gestiune pe categorii nu vor fi 
problematice, acestea pot, câteodat ă, denatura concuren ța dintre furnizori și pot avea 
ca urmare excluderea anticoncuren țială a altor furnizori, în cazul în care c ăpitanul 
categoriei este capabil, prin influen ța sa asupra deciziilor privind comercializarea 
efectuate de distribuitor, s ă limiteze sau s ă dezavantajeze distribu ția produselor 
furnizorilor concuren ți. Cu toate c ă, în majoritatea cazurilor distribuitorul poate s ă nu 
aibă un interes în a limita alegerea sa de produse, în cazul în care distribuitorul vinde 
și produse concurente sub propria marc ă (mărci private ale distribuitorilor), acesta 
poate fi incitat, de asemenea, s ă excludă anumiți furnizori, în special furnizorii de 
produse de gam ă intermediar ă. Evaluarea acestui efect de excludere în amonte este 
făcută prin analogie cu evaluarea obliga țiilor de impunere a unei m ărci unice (în 
special punctele 132-141), prin abordarea unor  chestiuni cum ar fi extinderea pe pia ță 
a acestor acorduri, pozi ția pe pia ță a furnizorilor concuren ți și posibila utilizare 
cumulativ ă a unor asemenea acorduri.  
(211) În plus, acordurile de gestiune pe categorii pot s ă faciliteze coluziunea între 
distribuitori atunci când acela și furnizor ac ționează în calitate de c ăpitan al categoriei 
pentru toți sau majoritatea distribuitorilor concuren ți de pe o pia ță și oferă acestor 
distribuitori un punct de referin ță comun în luarea de deciz ii privind comercializarea.  
(212) De asemenea, acordurile pe categorii pot s ă faciliteze coluziunea între furnizori prin 
creșterea posibilit ăților de a schimba informa ții delicate privind pia ța prin 
intermediul comercian ților cu am ănuntul, cum ar fi, de exemplu informa țiile privind 
prețurile viitoare, planurile promo ționale sau campaniile de publicitate57.  
                                                 
57 Schimbul direct de informa ții între concuren ți nu poate fi reglementat de regulamentul de exceptare pe 
categorii, a se vedea articolul 2 alineatul (4) din respectivul regulament și punctele 27-28 din prezentele 
orientări. 
 
RO 74   RO (213) Cu toate acestea, utiliz area acordurilor de gestiune pe categorii poate contribui la 
obținerea de câ știguri de eficien ță. Acordurile de gestiune pe categorii pot permite 
distribuitorilor s ă aibă acces la expertiza de marketi ng a furnizorului pentru un 
anumit grup de produse și să obțină economii de scar ă, asigurându-se c ă produsele 
sunt expuse în timp util și în mod direct pe raft uri, în cantitatea optim ă.. Deoarece 
gestiunea pe categorii se bazeaz ă pe obiceiurile clientului, acordurile de gestiune pe 
categorii pot contribui la ob ținerea unei satisfac ții mai mari a clientului prin 
îndeplinirea în mai mare m ăsură a așteptărilor acestuia. În general, cu cât este mai 
mare concuren ța între m ărci și cu cât sunt mai mici costurile de transfer ale 
consumatorilor, cu atât sunt mai mari be neficiile economice realizate prin gestiunea 
pe categorii. 
2.9. Vânzarea legat ă 
(214) Vânzarea legat ă se referă la situații în care clien ții care cump ără un produs (produsul 
care leagă) trebuie s ă cumpere și alt produs distinct (produsul legat) de la acela și 
furnizor sau de la un furnizor de semnat de acesta. Vânzarea legat ă poate constitui un 
abuz în sensul articolului 10258. Vânzarea legat ă poate, de asemenea, s ă constituie o 
restricție vertical ă care intr ă sub inciden ța articolului 101, atunci când determin ă o 
obligație de tipul impunerii m ărcii unice (a se vedea punctele 129-150) pentru 
produsul legat. Numai aceast ă din urm ă situație este tratat ă în cadrul prezentelor 
orientări. 
(215) Considerarea produselor ca fiind dis tincte depinde de cererea clientului. Dou ă 
produse sunt distincte dac ă, în absen ța operațiunilor de legare sau grupare, un num ăr 
semnificativ de clien ți ar cump ăra sau ar fi cump ărat produsul care leag ă fără să 
cumpere și produsul legat de la acela și furnizor, permi țând astfel produc ția 
independent ă atât pentru produsul care leag ă, cât și pentru cel legat59. Printre 
elementele care arat ă că două produse sunt distincte se afl ă probe directe c ă, atunci 
când au de ales, clien ții cumpără produsele care leag ă și produsele legate separat, de 
la diferiți furnizori, sau probe indirecte, precum prezen ța pe piață a unor întreprinderi 
specializate în fabricarea sau vânzarea de produse legate f ără produsul care leag ă60 
sau a fiec ăruia dintre produsele grupate de firma dominant ă, sau probe care arat ă că 
întreprinderile cu putere sc ăzută de piață, în special pe pie țele concuren țiale, au 
tendința de a nu lega sau grupa asemenea pr oduse. De exemplu, întrucât clien ții 
doresc să cumpere pantofi prev ăzuți cu șireturi și nu este practic pentru distribuitori 
să furnizeze pantofi noi cu șireturi alese de ei , a devenit o uzan ță comercial ă ca 
producătorii de pantofi s ă furnizeze pantofii prev ăzuți cu șireturi. Prin urmare, 
vânzarea de pantofi prev ăzuți cu șireturi nu reprezint ă o vânzare legat ă. 
(216) Legarea poate duce la efecte anticoncuren țiale pe pia ța legată, pe piața care leag ă sau 
pe ambele în acela și timp. Efectul de excludere de pinde de procentajul de vânz ări 
legate din vânz ările totale de pe pia ța produsului legat. Pentru a ști ce anume poate fi 
                                                 
58 Hot ărârea Cur ții de Justi ție în cauza C-333/94 P Tetrapak/Comisia  [1996] Rec I-5951, punctul 37. A se 
vedea și Comunicarea Comisiei — „Orient ări privind priorit ățile Comisiei în aplicarea articolului 82 din 
Tratatul CE la practicile de excludere abuziv ă ale întreprinderilor dominante”, JO C 45, 24.2.2009, p. 7. 
59 Hot ărârea Tribunalului de prim ă Instanţă în cauza T-201/04 Microsoft/Comisia  [2007] Rep. II-3601, 
punctele 917, 921 și 922. 
60 Hot ărârea Tribunalului de prim ă Instanţă în cauza T-30/89, Hilti/Comisia [1991] Rec. II-1439, 
punctul 67. 
 
RO 75   RO considerat blocare semnificativ ă a pieței, în sensul articolulu i 101 alineatul (1), se 
poate aplica analiza cu  privire la impunerea m ărcii unice. Vânzarea legat ă înseamnă 
că există cel puțin o form ă de impunere a cotelor de achizi ție ale cump ărătorului în 
ceea ce prive ște produsul legat. În cazu l în care se contracteaz ă și o obliga ție de 
neconcuren ță cu privire la produsul legat, probabilitatea apari ției efectului de 
excludere pe pia ța produsului legat va cre ște. Vânzarea legat ă poate duce la o 
concurență scăzută pentru clien ții interesa ți să cumpere produsul legat, dar nu 
produsul care leag ă. Dacă nu există un număr suficient de clien ți care să cumpere 
numai produsul legat pentru a sus ține concuren ții furnizorului pe pia ța legată, 
vânzarea legat ă poate duce la cre șterea prețurilor pentru ace ști clienți. Dacă produsul 
legat este un produs compleme ntar important pentru clien ții produsului care leag ă, o 
scădere a num ărului de furnizori altern ativi ai produsului legat și, astfel, o reducere a 
gradului de disponibilitate  a acestui produs poate îngr euna intrarea doar pe pia ța care 
leagă. 
(217) Vânz ările legate pot conduce și la prețuri supraconcuren țiale, în special în trei 
situații. În primul rând, dac ă produsul care leag ă și produsul legat pot fi utilizate, în 
proporții diferite, ca factori pentru un proces de produc ție, clienții pot reac ționa la o 
creștere a pre țului produsului care leag ă mărindu-și cererea pentru produsul legat, 
simultan cu reducerea cererii pentru produsul care leag ă. Prin legarea a dou ă produse 
furnizorul poate c ăuta să evite aceast ă substituire și, prin urmare, s ă își poată mări 
prețurile. În al doilea rând atunci când vânzarea legat ă permite discriminarea prin 
prețuri, în func ție de utilizarea produsului care leag ă de către client, de exemplu 
condiționarea vânz ării de copiatoare de cump ărarea cartu șelor de cerneal ă 
(contorizare). În al treilea rând în cazul contractelor pe termen lung sau al pie țelor 
post-vânzare pentru echipamente ini țiale cu durat ă de viață ridicată, este dificil 
pentru clien ți să calculeze consecin țele vânzării legate.  
(218) Vânzarea legat ă beneficiaz ă de exceptare în conform itate cu Regulamentul de 
exceptare pe categorii, în cazul în care cota de pia ță a furnizorului, atât pe pia ța 
produsului legat cât și pe pia ța produsului care leag ă și cota de pia ță a 
cumpărătorului, pe pie țele relevante din amonte, nu dep ășesc 30 %. Vânz ările legate 
pot fi combinate cu alte restric ții verticale care nu sunt restric ţii grave în conformitate 
cu respectivul regulament, cum ar fi o obliga ţie de neconcuren ță sau o cot ă de 
achiziție referitoare la produsul care leag ă sau aprovizionarea exclusiv ă. În 
continuarea acestei sec ţiuni se reg ăsesc orient ări pentru evaluarea cazurilor 
individuale de vânzarea legat ă, atunci când se dep ășește pragul cotei de pia ță. 
(219) Pozi ția furnizorului pe pia ța produsului care leag ă este, în mod evident, deosebit de 
important ă pentru evaluarea posibilelor efecte anticoncuren țiale. În general, acest tip 
de acord este impus de c ătre furnizor. Importan ța furnizorului pe pia ța produsului 
care leag ă este principalul motiv pentru care este dific il pentru un cump ărător să 
refuze o obliga ție de vânzare legat ă. 
(220) Pozi ția concuren ților furnizorului pe pia ța produsului care leag ă este important ă 
pentru evaluarea puterii de pia ţă a furnizorului. Atâta timp cât concuren ții săi sunt 
suficient de numero și și de puternici, nu se prev ăd efecte anticoncuren țiale, deoarece 
cumpărătorii au suficiente alternative pentru a achizi ționa produsul care leag ă fără 
produsul legat, mai pu țin în cazul în care și alți furnizori practic ă o vânzare legat ă 
similară. De asemenea, barierele la intrare pe pia ța produsului care leag ă trebuie luate 
în considerare la determinarea pozi ției furnizorului pe pia ță. Atunci când vânzarea 
 
RO 76   RO legată este combinat ă cu o obliga ție de neconcuren ță cu privire la produsul car leag ă, 
poziția furnizorului va fi consolidat ă substanțial. 
(221) Puterea de cump ărare este relevant ă, deoarece cump ărătorii importan ți nu vor 
accepta u șor o obliga ție de vânzare legat ă, fără să profite m ăcar de o parte din 
eventualele cre șteri ale eficien ței. Prin urmare, vânzarea legat ă care nu se bazeaz ă pe 
eficiență reprezint ă un risc mai ales atunci când cump ărătorii nu au o putere de 
cumpărare substan țială. 
(222) Atunci când se determin ă existența unor efecte anticoncuren țiale semnificative, se 
ridică problema îndeplinirii condi țiilor prev ăzute la articolul 101 alineatul (3). 
Obligațiile de vânzare legat ă pot contribui la cre șterea eficien ței datorită producției 
comune sau distribu ției comune. În cazul în care produsul legat nu este produs de 
furnizor, cump ărarea de c ătre acesta a unor cantit ăți mari din acest produs poate s ă 
genereze cre șterea eficien ței. Pentru ca vânzarea legat ă să îndeplineasc ă condițiile 
prevăzute la articolul 101 alineatul (3) trebuie s ă se demonstreze totu și că cel puțin o 
parte din aceste reduceri ale costurilor s unt transferate consumatorului, ceea ce în 
mod normal nu este cazul atunci când comerciantul cu am ănuntul își poate procura, 
în mod regulat, produse identi ce sau echivalen te, în acelea și condiții sau în condi ții 
mai avantajoase decât cele ofer ite de furnizorul care practic ă vânzarea legat ă. O altă 
creștere a eficien ței poate exista atunci când vânzarea legat ă contribuie la asigurarea 
unei anumite uniformit ăți și a unei standardiz ări a calității (a se vedea punctul 107 
litera (i)). Cu toate acestea, trebuie s ă se demonstreze c ă efectele pozitive nu pot fi 
obținute în mod la fel de  eficient impunând cump ărătorului să utilizeze sau s ă 
revândă produse care îndeplinesc ni ște standarde minime de calitate, f ără a-i cere s ă 
cumpere aceste produse de la furnizor sau de  la un furnizor desemnat de acesta. 
Cerințele referitoare la standardel e minime de calitate nu intr ă, în mod normal, în 
sfera de aplicarea a articolu lui 101 alineatul (1). În cazul în care furnizorul 
produsului care leag ă impune cump ărătorului furnizorii de la care trebuie s ă cumpere 
produsul legat, de exemplu pentru c ă nu este posibil ă o formulare a standardelor 
minime de calitate, aceast ă practică poate, de asemenea, s ă nu intre în sfera de 
aplicare a articolului 101 alineatul (1), în special în cazul în care furnizorul 
produsului care leag ă nu obține un avantaj (financiar) direct din desemnarea 
furnizorilor pentru produsul legat. 
2.10. Restric ții privind pre țul de vânzare 
(223) Astfel cum s-a explicat în sec țiunea III.3, impunerea pre țurilor de revânzare (IPR), 
adică acordurile sau practicile concertate al c ăror obiect direct sau indirect este 
stabilirea unui pre ț de revânzare fix sau minim sa u a unui nivel fix sau minim al 
prețului pe care cump ărătorul este obligat s ă îl aplice, este considerat ă o restric ție 
gravă. În cazul în care un acord include IPR,  acel acord este prezumat ca restrângând 
concurența și astfel ca intrând sub inciden ța articolului 101 alin eatul (1). Aceasta 
conduce, de asemenea, la prezum ția că este pu ţin probabil ca acordul s ă 
îndeplineasc ă toate condi țiile articolului 101 alineatul (3), de aceea Regulamentul de 
exceptare pe categorii nu esteaplicabil. Cu toate acestea, întreprinderile au 
posibilitatea s ă invoce o ap ărare pe baz ă de argumente de eficien ță în conformitate cu 
articolul 101 alineatul (3) într-un caz individual. P ărțile au obliga ția de a demonstra 
posibilele câ știguri de eficien ță rezultate în urma includerii IPR în acordul lor și că 
toate condi țiile de la articolul 101 alineatul (3 ) sunt îndeplinite. Apoi este obliga ția 
Comisiei de a evalua în mod eficient efectele posibile negative asupra concuren ței și 
 
RO 77   RO consumatorilor înainte de a decide dac ă acele condi ții prevăzute la articolul 101 
alineatul (3) sunt îndeplinite. 
(224) IPR poate restrânge concuren ța în mai multe feluri. În primul rând, IPR poate facilita 
coluziunea între furnizori prin cre șterea transparen ței privind pre țurile pe pia ță, ceea 
ce permite mai u șor detectarea unui furnizor care deviaz ă de la echilibrul de 
coluziune prin reducerea pre țurilor. IPR reduce și motivația furnizorului de a reduce 
prețurile pentru distribuitorii s ăi, deoarece pre țul de revânzare fix îl va împiedica s ă 
beneficieze de cre șterea vânz ărilor. Acest efect negativ es te plauzibil în special în 
cazul în care pia ța este predispus ă la coluziune, de exemplu, în cazul în care 
producătorii formeaz ă un oligopol strâns și o parte semnificativ ă a pieței este 
reglementat ă de acorduri IPR. În al doil ea rând, prin eliminarea concuren ței 
intramarc ă prin intermediul pre țurilor, IPR poate facilita și coluziunea între 
cumpărători, adică la nivelul distribu ției. Distribuitorii puternici sau bine organiza ți 
pot forța/convinge unul sau mai mul ți furnizori s ă fixeze pre țul de revânzare peste 
nivelul concuren țial, contribuind astfel la atinge rea sau stabilizarea unui echilibru de 
coluziune. Acest rezultat de reducere a concuren ței între pre țuri pare problematic în 
special în cazul în care IPR este sugerat ă de cumpărători, ale c ăror interese colective 
pot avea efecte negative asupra consumatorilo r. În al treilea râ nd, IPR poate duce în 
general la atenuarea concuren ței între produc ători și/sau între comercian ții cu 
amănuntul, mai ales atunci când produc ătorii utilizeaz ă aceiași distribuitori pentru 
produsele lor și IPR este aplicat ă de către toți sau de c ătre mulți dintre ace știa. În al 
patrulea rând, efectul imediat al IPR va fi împiedicarea tuturor sau a anumitor distribuitori s ă reducă prețurile de vânzare proprii pentru marca în cauz ă. Cu alte 
cuvinte efectul direct al IPR este cre șterea prețurilor. În al cincilea rând, IPR poate 
reduce presiunea asupra marjei produc ătorului, în speci al atunci când produc ătorul 
are o problem ă de angajament, adic ă atunci când are interes s ă reducă prețul aplicat 
celorlalți distribuitori. Într-o asemenea situa ție, produc ătorul poate prefera s ă accepte 
IPR în scopul de a-l ajuta s ă se angajeze s ă nu reduc ă prețurile pentru ceilal ți 
distribuitori 
și să reducă presiunea asupra proprie i sale marje. În al șaselea rând, IPR 
poate fi pus ă în aplicare de c ătre un produc ător cu putere de pia ță pentru a exclude 
rivalii mai mici. Cre șterea marjei ca urmare a IPR poate convinge distribuitorii s ă 
favorizeze o anumit ă marcă împotriva altor m ărci rivale atunci când ace știa oferă 
consiliere clien ților, chiar și în cazul în care o astfel de consiliere nu este în interesul 
acestor clien ți, sau să nu vândă deloc aceste m ărci rivale. În ultimul rând, IPR poate 
reduce dinamismul și inovarea la nivelul distribu ției. Prin împiedicarea concuren ței 
prin intermediul pre țurilor între diferi ți distribuitori, IPR poate descuraja intrarea pe 
piață a unor comercian ți cu amănuntul mai eficien ți și/sau îi poate împiedica s ă 
atingă o dimensiune suficient ă cu ajutorul pre țurilor mici. De asemenea, poate 
descuraja sau împiedica intrarea și extinderea metode lor de distribu ție bazate pe 
prețuri mici, precum discounterii. 
 
RO 78   RO (225) Cu toate acestea, IP R poate nu numai restric ționa concuren ța, dar poate, de 
asemenea, în special în cazul în care este decis ă de furnizor, s ă conducă la creșteri de 
eficiență, care vor fi evaluate în conformitate cu articolul 101 alineatul (3). Mai ales 
în cazul în care un produc ător introduce un nou produs, IPR pot  fi de ajutor în timpul 
perioadei introductive de la extindere a cer erii pentru a convinge distribuitori s ă ia cu 
adevărat în considerar e interesul produc ătorului de a promova produsul. IPR poate 
oferi distribuitorilor mijloace de m ărire a eforturilor de vânzare și, în cazul în care 
distribuitorii de pe aceast ă piață sunt supu și unei presiuni concuren țiale, îi poate 
motiva să dezvolte cererea global ă pentru produsul în cauz ă și să obțină succes la 
lansarea pe pia ță, satisfăcând în acela și timp consumatorii61. În mod similar, pre țurile 
de revânzare fixe și nu numai pre țurile de revânzare maxime pot fi necesare în cazul 
organizării, în cadrul unui sistem de franciz ă sau de distribu ție similar, a unei 
campanii coordonate de pre țuri mici pe termen scurt (în cele mai multe cazuri între 2 
și 6 săptămâni), care va aduce, de asemenea,  beneficii consumatorilor. În unele 
situații, marja suplimentar ă furnizată de către IPR poate permite vânz ătorilor să 
furnizeze servicii (suplimentare) de prevânz ări, în special în cazul produselor de 
experiență sau complexe. În cazul în care un num ăr suficient de clien ți beneficiaz ă de 
astfel de servicii pentru a face alegerea lor, dar apoi cump ără la un pre ț mai mic de la 
comercian ții cu amănuntul care nu furnizeaz ă astfel de servicii ( și, prin urmare, nu 
suportă aceste costuri), comercian ții cu am ănuntul care ofer ă servicii de înalt ă 
calitate pot reduce sau elimin a aceste servicii care spor esc cererea pentru produsul 
furnizorului. IPR poate  ajuta pentru a preveni un astfel  de parazitism la nivel de 
distribuție. Părțile vor trebui s ă demonstreze în mod conving ător că se poate a ștepta 
ca acordul IPR nu numai s ă asigure mijloacele, dar și stimulentele pentru a dep ăși 
posibil problema parazitismului între comercian ții cu am ănuntul pentru aceste 
serviciiși faptul că serviciile prevânzare sunt în avantajul consumatorilor în general, 
ca parte a demonstra ției privind îndeplinirea tuturor condi țiilor prevăzute la articolul 
101 alineatul (3). 
(226) Practica de a recomanda un pre ț de revânzare la un revânz ător sau care solicit ă 
revânzătorului s ă respecte un pre ț maxim de revânzare intr ă sub inciden ța 
Regulamentului de exceptare pe categor ii în cazul în care cota de pia ță a fiecăreia 
dintre părțile la acord nu dep ășește pragul de 30%, cu condi ția ca aceasta s ă nu ducă 
la un pre ț minim de vânzare sau la un pre ț fix, ca rezultat al presiunii sau al 
stimulentelor oferite de oricare dintre p ărți. Pe parcursul acestei sec ţiuni se reg ăsesc 
orientări pentru evaluarea pre ţurilor maxime sau recomandate, în cazul în care se 
depășește acest prag, precum și în cazul retragerii beneficiului aplic ării except ării pe 
categorii. 
(227) Din punctul de vedere al concuren ței, prețurile maxime și recomandate prezint ă, în 
primul rând, riscul de a func ționa ca punct de convergen ță pentru revânz ători și de a 
fi adoptat de to ți sau de majoritatea acestora și/sau riscul ca pre țurile maxime sau 
recomandate s ă poată slăbi concuren ța sau să poată facilita coluziunea între furnizori. 
(228) Un element important în evalua rea eventualelor efecte anticoncuren țiale ale 
prețurilor de revânzare maxime sau recomandate este și poziția furnizorului pe pia ță. 
Cu cât aceast ă poziție este mai puternic ă, cu atât este mai ri dicat riscul ca un pre ț de 
                                                 
61 Aceasta presupune c ă nu este practic pentru furnizor s ă impună tuturor cump ărătorilor prin contract 
cerințele de promovare efectiv ă, a se vedea, de asemenea, punctul 107 litera (a). 
 
RO 79   RO revânzare maxim sau recomandat s ă determine revânz ătorii să îl foloseasc ă ca punct 
de convergen ță și să se alinieze la acest nivel într-un mod mai mult sau mai pu țin 
uniform. Revânz ătorii pot considera c ă este dificil s ă se abată de la un pre ț pe care-l 
percep ca fiind pre țul preferat de revânzare propus de un furnizor foarte puternic pe 
piață.  
(229) Atunci când se determin ă existența unor efecte anticoncuren țiale semnificative 
pentru pre țuri de vânzare maxime sau recomandate, se ridic ă problema unei 
eventuale except ări în temeiul articolului 101 alineatul (3). Pentru pre țuri de 
revânzare maxime, cre șterea eficien ței descris ă la punctul 107 litera (f) (evitarea 
dublei marginaliz ări) poate fi esen țială. Un preț maxim de revânzare poate contribui, 
de asemenea, la garantarea faptului c ă marca în cauz ă intră în competi ție cu mai 
multă fermitate cu alte m ărci, inclusiv produse sub marc ă proprie, distribuite de c ătre 
același distribuitor.