[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 27.11.2007

COM(2007) 757 final

COMUNICAREA COMISIEI

PROGRESE ÎNREGISTRATE ÎN VEDEREA ÎNDEPLINIRII OBIECTIVELOR PROTOCOLULUI DE LA KYOTO (în conformitate cu Decizia 280/2004/CE a Parlamentului European şi a Consiliului privind un mecanism de monitorizare a emisiilor de gaze cu efect de seră în cadrul Comunităţii şi de punere în aplicare a Protocolului de la Kyoto) {SEC(2007)1576}

CUPRINS

1. REZUMAT 3

2. PROGRESE EFECTIVE ÎNTRE 1990 ŞI 2005 6

2.1. Evoluţia emisiilor de GES 6

2.2. Emisii şi intensităţi ale GES pe cap de locuitor în 2005 6

2.3. Comparaţie între emisiile de GES din 2005 şi cele din 2004 7

2.4. Evoluţia emisiilor în principalele sectoare economice 8

3. PROGRESE PREVĂZUTE PENTRU ATINGEREA OBIECTIVULUI DE LA KYOTO 10

3.1. Proiecţii ale statelor membre 10

3.1.1. UE-27 10

3.1.2. UE-15 10

3.1.3. UE-12 11

3.1.4. Ţările candidate 11

3.2. Implementarea Programului european privind schimbările climatice (European Climate Change Programme - ECCP) 13

3.3. Punerea în aplicare a Schemei UE de comercializare a certificatelor de emisii (ETS) 14

3.3.1. Prima perioadă de comercializare (2005 – 2007) 14

3.3.2. A doua perioadă de comercializare (2008 – 2012) 14

3.3.3. Utilizarea mecanismelor de execuţie comună sau de dezvoltare curată (JI/CDM) de către operatori 14

3.4. Proiecte pentru utilizarea mecanismelor de la Kyoto de către autorităţile publice 15

3.5. Proiecte pentru utilizarea rezervoarelor de carbon 15

1. REZUMAT

În temeiul Protocolului de la Kyoto, Comunitatea Europeană (CE) a convenit să-şi reducă, până în 2008-2012, emisiile de gaze cu efect de seră (GES) cu 8% faţă de nivelul din anul de referinţă[1]. Pe baza celor mai recente date de inventar din 2005[2], emisiile totale de GES în UE-15 au scăzut cu 2% faţă de nivelurile din anul de referinţă[3], cu excepţia emisiilor provenite din activităţile legate de utilizarea terenurilor, schimbarea utilizării terenurilor şi silvicultură (Land Use, Land Use Change and Forestry - LULUCF). În 2005, emisiile de GES ale UE-15 au scăzut cu 0,8% faţă de anul 2004, în timp ce economia UE-15 a înregistrat o creştere de 1,6%.

Proiecţiile[4] din figura 1 indică faptul că obiectivul asumat de Comunitate în temeiul Protocolului de la Kyoto va fi atins cu condiţia ca statele membre să pună în aplicare cât mai curând posibil politicile şi măsurile suplimentare (pentru detalii, a se vedea tabelele 1, 2 şi 3 din anexă). În acest sens, o realizare importantă o constituie recentele decizii privind Planurile Naţionale de Alocare (PNA) în cadrul Schemei UE de comercializare a emisiilor de gaze cu efect de seră ( Emissions Trading Scheme - ETS) pentru perioada 2008-2012, care vor determina o reducere estimativă a emisiilor cu 3,4% pentru UE-15 şi cu 2,6% pentru UE-25[5] în comparaţie cu anul de referinţă. Reducerile estimate nu sunt încă luate în calcul pentru aceste proiecţii.

Figura 1: Emisii efective şi proiecţii pentru UE-15

[pic]

Trei state membre ale UE-15, şi anume Germania, Suedia şi Regatul Unit par în prezent capabile să-şi atingă obiectivele, până în 2010, utilizând doar politicile şi măsurile naţionale existente. În plus, opt state membre ar trebui să-şi atingă obiectivele, dacă se ţine cont de efectul mecanismelor de la Kyoto, al rezervoarelor de carbon şi al politicilor şi măsurilor naţionale suplimentare, care fac deja obiectul discuţiilor. Conform analizei efectuate, se pare că Danemarca, Italia şi Spania nu vor fi capabile să-şi îndeplinească obiectivul asumat în temeiul Protocolului de la Kyoto. Cu toate acestea, trebuie remarcat faptul că această analiză nu include încă pe deplin efectul recentelor decizii ale Comisiei privind PNA pentru emisiile din perioada 2008-2012. În plus, aceasta nu include efectul acţiunilor suplimentare pe care majoritatea acestor state membre le-au identificat recent sau sunt pe cale să le identifice pentru a-şi atinge obiectivele prevăzute în Protocolul de la Kyoto[6],[7]. Totuşi, pentru a fi eficiente, astfel de măsuri trebuie introduse rapid.

În 2005, emisiile totale de GES din UE-27 au fost cu 11% sub nivelul din anul de referinţă, cu excepţia emisiilor şi a absorbţiilor legate de activităţile LULUCF şi cu 0,7% sub nivelul din 2004. Economia UE-27 a înregistrat o creştere de 1,8% în 2005.

În ciuda faptului că în majoritatea statelor membre ale UE-12 emisiile ar trebui, conform proiecţiilor, să crească între 2005 şi 2010, nouă dintre acestea, care şi-au asumat îndeplinirea unui obiectiv în cadrul Protocolului de la Kyoto însă nu fac parte din grupul UE-15, ar trebui să atingă sau chiar să depăşească acest obiectiv exclusiv pe baza politicilor şi măsurilor naţionale existente. Slovenia preconizează că îşi va atinge obiectivul Kyoto prin intermediul unor politici şi măsuri suplimentare, prin utilizarea mecanismelor de la Kyoto şi a rezervoarelor de carbon.

În primăvara anului 2007, Consiliul European a aprobat angajamentul unilateral al Uniunii Europene de a reduce emisiile interne de GES cu cel puţin 20% până în 2020, prin comparaţie cu nivelurile din 1990, chiar şi în absenţa unui acord la nivel internaţional. În cazul în care un astfel de acord s-ar materializa, UE ar fi pregătită să majoreze această reducere până la 30%. Figura 2 ilustrează decalajul considerabil care există între proiecţiile statelor membre pentru 2020 şi obiectivele UE pentru acelaşi an, din care rezultă că UE va trebui să-şi reducă emisiile mult mai rapid după 2012 faţă de perioada 1990-2012. Acest fapt subliniază necesitatea ca UE şi statele membre să elaboreze cât mai repede posibil legislaţia necesară pentru aplicarea tuturor politicilor şi măsurilor noi identificate în pachetul de măsuri privind schimbările climatice şi cel privind energia. Comisia va înainta, până la sfârşitul anului 2007, propuneri legislative referitoare, printre altele, la reexaminarea ETS, la obiectivele legate de energiile regenerabile, la măsurile de reducere a emisiilor pentru sectoare care nu intră sub incidenţa ETS, la un cadru de reglementare pentru captarea şi depozitarea geologică a carbonului, precum şi la emisiile de CO2 datorate autovehiculelor.

Figura 2: Emisii efective şi proiecţii pentru UE-27

[pic]

2. PROGRESE EFECTIVE ÎNTRE 1990 ŞI 2005

2.1. Evoluţia emisiilor de GES

Evoluţia generală a emisiilor de GES ale Comunităţii Europene este dominată de cele două mari ţări emiţătoare, Germania şi Regatul Unit, care reprezintă aproximativ o treime din emisiile totale de GES ale UE-27. Aceste două state membre au reuşit să reducă emisiile de GES cu 340 de milioane de tone de CO2 echivalente faţă de 1990.

Principalele motive ale acestei evoluţii pozitive în Germania sunt creşterea randamentului uzinelor electrice şi termice şi restructurarea economică a celor cinci noi Länder după reunificarea Germaniei. Reducerea emisiilor de GES din Regatul Unit se explică în principal prin liberalizarea pieţelor de energie şi prin trecerea treptată de la utilizarea petrolului şi a cărbunilor la cea a gazului pentru producţia de electricitate, precum şi prin măsurile de reducere a emisiilor de N2O pentru producerea acidului adipic.

Italia şi Franţa ocupă locurile trei şi patru în clasamentul marilor ţări producătoare de emisii, fiecare cu 11%. Emisiile de GES ale Italiei din 2005 au fost cu aproximativ 12% peste nivelul din 1990. Principalele sectoare responsabile de creşterea emisiilor de GES ale Italiei din 1990 sunt transportul rutier, producţia de energie electrică şi de energie termică şi rafinarea petrolului. Emisiile de GES ale Franţei din 2005 au fost cu aproximativ 2% sub nivelul din 1990. Franţa a înregistrat reduceri importante ale emisiilor de N2O cauzate de producerea acidului adipic, însă emisiile de CO2 cauzate de transportul rutier au crescut considerabil între 1990 şi 2005.

Spania şi Polonia ocupă locurile cinci şi şase în clasamentul principalelor ţări producătoare de emisii din UE-27, cu aproximativ 9%, respectiv 8% din totalul emisiilor de GES din UE-27. În Spania, emisiile au crescut cu 53% între 1990 şi 2005. Această evoluţie a fost cauzată în special de creşterile emisiilor provenind din transportul rutier, producţia de energie electrică şi termică şi industriile producătoare, legate în principal de creşterea demografică şi dezvoltarea economică semnificative. Emisiile de GES ale Poloniei au scăzut cu 18% între 1990 şi 2005 (-32% din anul de referinţă, care, în cazul Poloniei, este 1988). Principalii factori care au determinat reducerea emisiilor Poloniei, ca în cazul altor state membre din Europa de Est, au fost declinul industriei grele, caracterizate de ineficienţă energetică, şi restructurarea generală a economiei la sfârşitul anilor 1980 şi începutul anilor 1990. Excepţia notabilă o constituie transporturile, în special transportul rutier, sector în care emisiile au crescut.

În 2005, emisiile de GES din 11 state membre au fost superioare nivelurilor din anul de referinţă, în timp ce în celelalte 14 state membre emisiile s-au situat sub aceste niveluri. Variaţiile procentuale ale emisiilor de GES dintre anul de referinţă şi 1990, după caz, şi 2005 sunt cuprinse între -58% (Letonia) şi +64% (Cipru).

2.2. Emisii şi intensităţi ale GES pe cap de locuitor în 2005

Emisiile pe cap de locuitor din UE-27 au scăzut cu 11,7% (1,4 tone pe cap de locuitor) între 1990 şi 2005, în special datorită unei scăderi puternice la începutul anilor 1990 (figura 1 din anexă). Deşi emisiile pe cap de locuitor din UE-27 nu s-au modificat în perioada 2000-2005, în UE-15 s-a înregistrat o uşoară scădere, de -1,2%, însă în UE-12 emisiile pe cap de locuitor au crescut cu 3,4%. În ciuda unei tendinţe convergente a emisiilor de GES pe cap de locuitor, diferenţele existente sunt considerabile. Astfel, emisiile pe cap de locuitor ale statelor membre cu cel mai redus nivel de emisii (Letonia, Lituania, Portugalia şi Suedia) sunt de trei ori mai scăzute decât cele ale statelor membre cu cel mai ridicat nivel de emisii (Luxemburg şi Estonia).

În ceea ce priveşte intensitatea GES, care reflectă cantitatea de emisii de GES produsă pe unitate de PIB, figura 3 ilustrează decuplarea dintre emisii şi creşterea economică observată în UE-27, în special începând cu anul 1998. Această evoluţie se datorează în special creşterii economice a statelor membre din Europa de Est înregistrate la sfârşitul anilor 1990. În UE-27, intensitatea GES a scăzut între 1990 şi 2005 cu aproximativ 32%. Cu toate acestea, intensităţile GES ale economiilor diferitelor state membre variază considerabil, situându-se încă, în unele cazuri, la niveluri destul de ridicate. În toate statele membre noi, cu excepţia Letoniei, intensitatea absolută a GES în 2005 este mai ridicată decât media din UE-27.

Figura 3: Intensitatea GES pentru UE-15 şi UE-27, PIB, consumul de energie şi emisiile de CO2 pentru UE-15

[pic]

2.3. Comparaţie între emisiile de GES din 2005 şi cele din 2004

În comparaţie cu 2004, emisiile de GES ale UE-15 au scăzut în 2005 cu 0,8%, adică 35,2 milioane de tone de CO2 echivalente, iar emisiile din UE-27 au scăzut cu 0,7%, adică 37,9 milioane de tone.

Germania, Finlanda, Ţările de Jos şi România au contribuit cel mai mult la reducerea din 2005, în valoare absolută. Germania şi-a redus emisiile cu 2,3%, adică 23,5 milioane de tone de CO2 echivalente, Finlanda cu 14,6% (11,9 milioane de tone), Ţările de Jos cu 2,9% (6,3 milioane de tone) şi România cu 4% (6,4 milioane de tone). Belgia, Republica Cehă, Danemarca, Estonia, Franţa, Luxemburg, Slovacia, Suedia şi Regatul Unit au înregistrat, de asemenea, reduceri ale nivelului de emisii.

Reducerea globală a emisiilor UE-15 din 2005 s-a datorat în special unei scăderi a nivelului emisiilor de CO2 provenite din sectorul producţiei de energie electrică şi termică, de la gospodării şi servicii şi din transporturile rutiere. Emisiile de CO2 provenite din sectorul producţiei de energie electrică şi termică au scăzut cu 0,9%, în special datorită reducerii consumului de cărbune. Emisiile de CO2 provenite de la gospodării şi servicii au scăzut cu 1,7%, această scădere fiind mai marcată în Germania, Regatul Unit şi Ţările de Jos. În Germania şi în Ţările de Jos, acest fapt s-ar putea datora unei ierni deosebit de blânde. Ca în anii precedenţi, Germania a înregistrat reduceri semnificative ale emisiilor de metan din sectorul deşeurilor, datorită unor politici şi măsuri inovatoare. Trebuie remarcat faptul că emisiile de CO2 provenite din transportul rutier au scăzut cu 0,8% în UE-15, în special datorită unei scăderi semnificative a nivelurilor din Germania.

Dintre statele membre ale UE-15, Spania a înregistrat în 2005 cea mai mare creştere a emisiilor în valoare absolută, aceasta fiind de 3,6%, sau 15,4 milioane de tone de CO2 echivalente. Această creştere a fost cauzată în principal de creşterea cu 17% a producţiei de energie electrică a centralelor electrice cu combustibili fosili, însoţită de scăderea cu 33% a producţiei de energie electrică a centralelor hidroelectrice, din cauza nivelurilor scăzute ale râurilor.

Dintre statele membre ale UE-12, Polonia a înregistrat cea mai mare creştere a emisiilor în valoare absolută, aceasta fiind de 0,6%, sau 2,3 milioane de tone de CO2 echivalente. Această evoluţie s-a datorat în special unei creşteri cu 1% a emisiilor fugitive de CH4 din sectorul energiei şi creşterii emisiilor de CH4 şi N2O din sectorul agriculturii cu 5%, respectiv 4,5%. Austria, Bulgaria, Grecia, Ungaria, Irlanda, Italia, Letonia, Lituania, Malta, Portugalia şi Slovenia au înregistrat, la rândul lor, creşteri ale emisiilor în 2005.

2.4. Evoluţia emisiilor în principalele sectoare economice

După cum o ilustrează figura 4, cel mai important sector este cel al energiei, care în 2005 a produs 80% din totalul emisiilor din UE-15, cu o creştere de 3% a emisiilor de GES faţă de anul de referinţă. Sectorul energiei cuprinde, de asemenea, transporturile, care se află la originea a 26% din emisiile acestui sector. Agricultura a cauzat 9% din totalul emisiilor de GES, procesele industriale 8%, iar deşeurile 3%.

Între 1990 şi 2005, emisiile de CO2 provenind din transportul rutier au înregistrat cea mai mare creştere în valoare absolută dintre toate emisiile aferente sectorului energiei, în timp ce emisiile de CO2 aferente industriilor producătoare s-au redus considerabil. Creşterea din sectorul energiei a fost compensată de scăderile înregistrate în toate celelalte categorii de surse (pentru mai multe detalii, a se vedea anexa la documentul de lucru al serviciilor Comisiei). Pe scurt, în comparaţie cu 1990:

- emisiile aferente proceselor industriale au scăzut cu 16% datorită scăderii producţiei de acid nitric, reducerii emisiilor din sectorul siderurgic şi modificărilor proceselor;

- emisiile din agricultură au scăzut cu 11% datorită reducerii numărului de vite şi utilizării mai reduse a îngrăşămintelor şi a gunoiului de grajd;

- emisiile din sectorul deşeurilor au scăzut cu 38% datorită reducerii emisiilor de CH4 generate de depozitele controlate.

Figura 4: Evoluţia emisiilor de GES ale UE-15 pe sector şi ponderea fiecărui sector în 2005 pentru UE-27[pic][pic]

Sursă: Agenţia Europeană de Mediu

3. PROGRESE PREVĂZUTE PENTRU ATINGEREA OBIECTIVULUI DE LA KYOTO[8]

3.1. Proiecţii ale statelor membre

3.1.1. UE-27

Se preconizează că până în 2010, emisiile totale de GES ale UE-27 vor scădea cu aproximativ 10,7% faţă de nivelurile din anul de referinţă (a se vedea tabelele 2 şi 3 din anexă). Această proiecţie se bazează pe estimările proprii ale statelor membre, care iau în considerare toate politicile şi măsurile existente la nivel naţional. Scăderea preconizată este de 13,2% dacă se ţine cont de efectul mecanismelor de la Kyoto şi al rezervoarelor de carbon şi ar putea atinge 16,7% dacă politicile şi măsurile naţionale suplimentare, care fac în prezent obiectul discuţiilor, sunt aplicate la timp şi au rezultatele scontate.

3.1.2. UE-15

Proiecţiile cumulate, stabilite pe baza politicilor şi măsurilor naţionale existente arată că, până în 2010, emisiile de GES ale UE-15 vor fi cu 4% sub nivelurile din anul de referinţă. Dacă se ţine cont de

- recursul autorităţilor publice la mecanismele de la Kyoto, care ar trebui să determine o reducere suplimentară cu 2,5% a emisiilor şi de

- absorbţia totală (39,1 milioane de tone de CO2 echivalente pe an) datorată activităţilor prevăzute la articolul 3 alineatele (3) şi (4) desfăşurate în UE-15, care corespunde unei reduceri de 0,9%,

UE-15 ar trebui să-şi reducă emisiile cu 7,4%. Pentru ca UE-15 să-şi atingă obiectivul asumat în cadrul Protocolului de la Kyoto, este absolut necesar ca măsurile suplimentare prevăzute atât la nivel comunitar cât şi la nivelul statelor membre să fie puse în aplicare cât mai curând posibil. În cazul în care aceste măsuri au rezultatele scontate, reducerea globală prevăzută a emisiilor de GES ar putea atinge 11,4% faţă de nivelul din anul de referinţă, ceea ce înseamnă că UE şi-ar depăşi obiectivul prevăzut în Protocolul de la Kyoto.

În plus, se estimează că deciziile recente privind planurile naţionale de alocare a certificatelor de emisii pentru cea de-a doua perioadă de comercializare în cadrul ETS vor contribui cu aproximativ 3,4% la realizarea obiectivului de la Kyoto al UE-15, care până în prezent nu a fost pe deplin luat în considerare în proiecţiile statelor membre.

3.1.3. UE-12

Se estimează că emisiile cumulate ale celorlalte 12 state membre vor creşte după 2005, însă vor rămâne cu 29% sub nivelurile din anul de referinţă până în 2010. Dacă se iau măsuri suplimentare, se preconizează că emisiile se vor reduce totuşi cu 2%. Slovenia este singurul stat membru din UE-12 care intenţionează să investească în mecanismele de la Kyoto şi să includă rezervoarele de carbon.

3.1.4. Ţările candidate

În 2005, Croaţia se afla în direcţia cea bună pentru atingerea obiectivului de la Kyoto. Cu toate acestea, proiecţiile indică faptul că aceasta riscă să nu îşi atingă obiectivul dacă se bazează doar pe măsurile naţionale. Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei a ratificat Protocolul de la Kyoto în 2005, însă ca ţară neinclusă în anexa I, aceasta nu şi-a asumat angajamente de reducere a emisiilor. Turcia este parte inclusă în anexa I la Convenţia-cadru a Naţiunilor Unite asupra schimbărilor climatice, însă nu şi-a asumat angajamente de reducere a emisiilor în temeiul anexei B la Protocolul de la Kyoto. Turcia nu a ratificat încă Protocolul de la Kyoto.

Între 1990 şi 2005, emisiile de GES pe cap de locuitor[9] au crescut, atât în Turcia cât şi în Croaţia. Cu toate acestea, cu 4,4 tone pe an, emisiile pe cap de locuitor din Turcia reprezintă mai puţin de jumătate din media emisiilor pe cap de locuitor din UE-27. În ambele ţări, nivelul emisiilor în raport cu PIB a scăzut de asemenea, indicând o decuplare între creşterea economică şi consumul de resurse.

Figura 5: Diferenţa relativă între proiecţiile emisiilor de GES pentru 2010 şi obiectivele corespunzătoare pentru 2010, pe baza politicilor şi măsurilor naţionale existente şi suplimentare, a utilizării mecanismelor de la Kyoto şi a rezervoarelor de carbon

[Semnul minus (-) indică o depăşire a obiectivelor de la Kyoto, iar semnul plus (+) indică faptul că obiectivul nu a fost atins]

[pic]

3.2. Implementarea Programului european privind schimbările climatice (European Climate Change Programme - ECCP)

În iunie 2001, ECCP a identificat o serie de politici şi măsuri comune şi coordonate (PMCC) la nivel european (tabelul 4 din anexă). Cu puţine excepţii, politicile şi măsurile adoptate în cadrul ECCP I sunt în prezent puse în aplicare.

Conform unei evaluări a politicilor şi măsurilor din UE-27, Schema UE de comercializare a certificatelor de emisii (ETS), inclusiv utilizarea mecanismelor bazate pe proiecte, va contribui în mod semnificativ la îndeplinirea angajamentelor de la Kyoto. Printre alte PMCC larg răspândite şi de la care se aşteaptă rezultate semnificative în privinţa reducerii emisiilor de GES se numără directiva privind promovarea energiei electrice produse din surse de energie regenerabile, directivele privind performanţa energetică a clădirilor, biocarburanţii, promovarea cogenerării (generarea combinată de energie electrică şi termică) şi impozitarea energiei.

La aceste politici şi măsuri esenţiale se adaugă alte PMCC ale căror rezultate scontate constau în reduceri importante în întreaga Comunitate, cum sunt directiva privind prevenirea şi controlul integrat al poluării (IPPC), cerinţele de eficienţă aplicabile noilor cazane de apă caldă, regulamentul privind gazele fluorurate, directiva privind emisiile de HFC ale sistemelor de aer condiţionat ale autovehiculelor şi directiva privind depozitele de deşeuri. PMCC de importanţă majoră pentru UE-12 includ directiva privind deşeurile, directiva privind marile instalaţii de combustie şi schemele de ajutor direct prevăzute în cadrul politicii agricole comune (PAC).

Se estimează că, în total, cele mai importante politici identificate mai sus reprezintă până la 89% din reducerile totale de emisii datorate PMCC în UE-27.

ECCP II a fost lansat în octombrie 2005 cu ocazia unei conferinţe a părţilor interesate organizate la Bruxelles. ECCP II s-a axat pe revizuirea ECCP I şi pe explorarea unor noi domenii de politici cum ar fi adaptarea, transportul aerian, emisiile de CO2 ale autovehiculelor, captarea şi depozitarea carbonului şi ETS. Grupurile de lucru ale ECCP II s-au reunit în mod repetat în 2006 şi 2007. În urma acestor lucrări, Comisia a propus mai multe acţiuni:

- transport aerian: propunere legislativă pentru integrarea transportului aerian în ETS (decembrie 2006)

- directiva privind calitatea carburanţilor: propunere legislativă (ianuarie 2007)

- emisiile de CO2 ale autovehiculelor: comunicare (februarie 2007) şi propunere legislativă (sfârşitul lui 2007 – începutul lui 2008)

- impact şi adaptare: Carte verde privind adaptarea (iunie 2007)

- captarea şi stocarea geologică a carbonului: propunere legislativă privind captarea şi depozitarea geologică a carbonului (sfârşitul lui 2007)

- revizuirea ETS: propunere legislativă (sfârşitul lui 2007)

Dacă sunt adoptate în timp util, primele trei propuneri ar putea încă să contribuie la atingerea obiectivului de la Kyoto.

Pe lângă măsurile care trebuie puse în aplicare în cadrul ECCP, Comisia va acorda o importanţă deosebită reducerii emisiilor de GES cauzate de transportul maritim, în contextul politicii maritime propuse recent[10].

3.3. Punerea în aplicare a Schemei UE de comercializare a certificatelor de emisii (ETS)

Anul 2005 este primul an pentru care sunt disponibile date verificate referitoare la emisiile de CO2 pentru instalaţiile acoperite de ETS. În 2005, ETS a acoperit aproape 50% din totalul emisiilor de CO2 ale UE-25 şi aproximativ 40% din totalul emisiilor de GES din UE-25, echivalentul a aproximativ 2 miliarde de tone.

În lipsa unor date verificate în mod independent privind emisiile pentru anii care au precedat introducerea ETS, impactul acestei scheme asupra emisiilor este dificil de evaluat pe deplin. Cu toate acestea, primele cercetări ştiinţifice indică posibilitatea ca nivelul acestora să fi scăzut în 2005 în raport cu nivelul de dinainte de introducerea ETS.

3.3.1. Prima perioadă de comercializare (2005 – 2007)

Tabelul 5 din anexă oferă o imagine de ansamblu asupra sectoarelor şi instalaţiilor aflate sub incidenţa schemei în timpul primei perioade de comercializare, pe baza declaraţiilor de emisii verificate pentru 2005 şi 2006. În medie, 10 800 de instalaţii, care produceau aproximativ 2 020 Mt de CO2 pe an, au participat în primii doi ani ai schemei de comercializare. Aceste instalaţii au primit certificate de emisii pentru aproximativ 2 080 Mt de CO2 pe an. Două treimi dintre aceste instalaţii sunt clasificate drept instalaţii de combustie şi sunt răspunzătoare de 72% din totalul emisiilor. În 5 state membre (Austria, Irlanda, Italia, Spania şi Regatul Unit) emisiile verificate au fost superioare certificatelor alocate (tabelul 6 din anexă).

3.3.2. A doua perioadă de comercializare (2008 – 2012)

Evaluarea PNA pentru a doua perioadă de comercializare a început în 2006. Bulgaria şi România, care au aderat la Uniunea Europeană la 1 ianuarie 2007, au avut de întocmit PNA pentru anul 2007. În medie, în urma evaluării tuturor PNA, plafonul fixat pentru UE-255 a fost redus cu aproximativ 7% în comparaţie cu emisiile verificate din 2005-2006 (pentru mai multe detalii, a se vedea tabelul 6 din anexă). De la începutul evaluării planurilor naţionale de alocare pentru cea de-a doua perioadă, în iulie 2006, preţul certificatelor pentru 2008 a rămas între 12 şi 25 EUR.

3.3.3. Utilizarea mecanismelor de execuţie comună sau de dezvoltare curată (JI/CDM) de către operatori

În cadrul PNA pentru a doua perioadă, fiecare stat membru a stabilit o limită pentru utilizarea de către operatori a creditelor JI şi CDM bazate pe proiecte. În total, aproximativ 278 de milioane de URE sau URCE pot fi utilizate pe an de instalaţiile aflate sub incidenţa ETS din cele 27 de state membre în cea de-a doua perioadă de comercializare. Această cifră corespunde unui procent de aproximativ 13,4% din plafonul aprobat.

3.4. Proiecte pentru utilizarea mecanismelor de la Kyoto de către autorităţile publice

Într-un chestionar care le-a fost adresat în cadrul deciziei referitoare la mecanismul comunitar de monitorizare, douăzeci de state membre au furnizat informaţii privind planurile de utilizare a mecanismelor de la Kyoto în 2007. Pentru celelalte şapte state membre (Germania, Grecia, Ungaria, Italia, Letonia, Luxemburg şi Polonia), utilizarea mecanismelor de la Kyoto este inclusă în al doilea PNA, în temeiul directivei privind comercializarea certificatelor de emisii (2003/87/CE) (tabelul 7 din anexă).

10 state membre din UE-15 şi Slovenia au decis să utilizeze mecanismele de la Kyoto pentru a-şi atinge obiectivele prevăzute în Protocol. Cele 10 state membre din UE-15 ar achiziţiona împreună 107,5 Mt de CO2 echivalente pe an în prima perioadă de angajament din cadrul Protocolului de la Kyoto. Aceasta reprezintă aproximativ 2,5% din obiectivul de -8% asumat de UE-15 în temeiul Protocolului de la Kyoto. În Slovenia, cantitatea exactă de unităţi care va fi cumpărată depinde de evoluţia efectivă a emisiilor de GES, în special în sectorul transportului.

Aceste 10 state membre au decis să investească aproximativ 2,9 miliarde EUR pentru achiziţionarea de unităţi prin JI, CDM sau comercializarea certificatelor de emisii la nivel internaţional. Austria, Luxemburg, Ţările de Jos, Portugalia şi Spania au alocat cele mai importante bugete (319 milioane EUR, 300 milioane EUR, 693 milioane EUR, 354 milioane EUR şi respectiv 310 milioane EUR) pentru perioada de angajament de cinci ani.

Suedia a luat măsurile necesare pentru utilizarea mecanismelor de la Kyoto în caz de necesitate, însă în prezent nu intenţionează să o facă. Guvernul german a decis să sprijine fondurile prototip create pentru înfiinţarea unei pieţe a carbonului.

3.5. Proiecte pentru utilizarea rezervoarelor de carbon

Pe lângă politicile şi măsurile axate pe diversele surse de emisii de GES, statele membre pot utiliza rezervoarele de carbon (a se vedea tabelul 8 din anexă). Informaţiile furnizate de statele membre ale UE-15 indică faptul că volumul net total de CO2 captat în decursul perioadei de angajament prin activităţile de împădurire şi reîmpădurire prevăzute la articolul 3 alineatul (3) din Protocolul de la Kyoto va fi de aproximativ 13,5 Mt pe an. În plus, conform estimărilor statelor membre, exercitarea activităţilor de la articolul 3 alineatul (4) va reprezenta 17,6 Mt de CO2 pe an din perioada de angajament în UE-15. Aceste cifre iau în calcul alocarea maximă pentru gestionarea forestieră, însă nu includ rezervoarele de carbon menţionate la articolul 3 alineatele (3) şi (4) pentru Spania (care a furnizat numai o estimare globală pentru toate rezervoarele de carbon) şi pentru alte state membre (şi anume Franţa, Germania şi Grecia), care au prevăzut activităţi de gestionare forestieră fără a furniza însă o estimare privind rezervoarele de carbon proiectate. Ţinând cont de estimarea globală comunicată de Spania, activităţile din statele membre ale UE-15 prevăzute la articolul 3 alineatele (3) şi (4) ar trebui să reducă emisiile cu 39,1 Mt de CO2 pe an pe durata perioadei de angajament, echivalentul a 11% din reducerea pe care şi-a asumat-o UE-15 în raport cu emisiile din anul de referinţă, şi anume 342 Mt de CO2 pe an de angajament. Slovenia preconizează că va înregistra o reducere suplimentară de 1,7 Mt de CO2 pe an în perioada de angajament.

[1] În decizia Consiliului (2002/358/CE) privind aprobarea de către Uniunea Europeană a Protocolului de la Kyoto, angajamentele statelor membre sunt exprimate ca procent faţă de anul de referinţă. În 2006, nivelurile de emisii ale statelor membre au fost exprimate în tone de CO2 echivalente în Decizia 2006/944/CE a Comisiei. Având în vedere Decizia 2002/358/CE a Consiliului, Consiliul de miniştri ai mediului şi Comisia au convenit, printr-o declaraţie comună, să ia în calcul, printre altele, ipotezele din declaraţia Danemarcei ataşată la concluziile Consiliului din 16-17 iunie 1998 privind emisiile din anul de referinţă, calculate în 2006. În 2006, s-a hotărât ca luarea unei decizii pe această temă să fie amânată până când toate rapoartele iniţiale ale Comunităţii şi ale statelor membre vor fi reexaminate în cadrul Protocolului de la Kyoto.

[2] În conformitate cu decizia privind mecanismul comunitar de monitorizare (Decizia 280/2004), toate statele membre, cu excepţia Maltei, au prezentat inventare privind GES pentru 2005. Toate statele membre care au prezentat informaţii au transmis totalitatea sau cvasitotalitatea (peste 90%) tabelelor pentru perioada 1990-2005 în formatul comun de raportare.

[3] În ceea ce priveşte UE-15, anul de referinţă pentru dioxidul de carbon, metan şi protoxid de azot este 1990; pentru gazele fluorurate, 12 state membre au ales 1995 ca an de referinţă, în timp ce Austria, Franţa şi Italia au ales 1990. Având în vedere că inventarul UE-15 este suma inventarelor statelor membre, estimările privind emisiile de gaze fluorurate în anul de referinţă al UE-15 sunt suma emisiilor din 1995 înregistrate în 12 state membre şi a emisiilor din 1990 înregistrate de Austria, Franţa şi Italia. Emisiile din anul de referinţă pentru UE-15 includ şi emisiile provenite din despăduririle practicate în Ţările de Jos, Portugalia şi Regatul Unit.

[4] Pe baza datelor prezentate de statele membre până la 31 mai.

[5] Întrucât România şi Bulgaria au aderat recent la UE, emisiile notificate pentru 2005 nu au fost verificate în mod independent.

[6] Conform PNA al Danemarcei pentru perioada 2008-2012 şi informaţiilor suplimentare prezentate Comisiei, Danemarca îşi va atinge obiectivul prin lansarea unor noi iniţiative naţionale legate de climat şi prin intermediul achiziţiilor publice de credite JI/CDM ( Joint Implementation/Clean Development Mechanisms , mecanisme de execuţie comună sau de dezvoltare curată)

[7] Spania a elaborat în PNA o strategie de conformare care prevedea identificarea unor măsuri suplimentare de reducere a emisiilor pentru a acoperi decalajul faţă de obiectivul de la Kyoto. O parte dintre aceste măsuri sunt incluse într-un plan de măsuri de urgenţă împotriva schimbărilor climatice, care va fi pus în aplicare în cursul anului 2007.

[8] Această evaluare conţine informaţii privind cele 27 de state membre ale UE, însă este mai detaliată în cazul statelor din UE-15. Au fost disponibile proiecţii actualizate pentru 18 state membre. 20 de state membre au furnizat informaţii privind utilizarea mecanismelor flexibile prevăzute în Protocolul de la Kyoto. Au fost luate în considerare şi activităţile privind LULUCF („rezervoarele de carbon”) prevăzute la articolul 3 alineatele (3) şi (4) din Protocolul de la Kyoto, raportate de 14 state membre.

[9] În prezent nu sunt disponibile informaţii privind emisiile de GES ale Fostei Republici Iugoslave a Macedoniei din 2005. Ca ţară neinclusă în anexa I şi care nu şi-a asumat un obiectiv în temeiul Protocolului de la Kyoto, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei nu are obligaţia de a raporta anual astfel de informaţii.

[10] COM(2007) 575 final.