CUPRINS

1. Introducere 3

2. Structura Instrumentul de stabilitate 3

3. 2007-2009 4

4. Situația în 2010 4

5. Răspuns în situații de criză sau de criză emergentă (articolul 3 din Regulamentul IS) 5

5.1. Care a fost răspunsul IS în situații de criză în 2010? 5

5.2. Cine participă la acțiunile de reacție în situații de criză din cadrul IS? 7

6. Amenințări la adresa legii și ordinii [articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul IS] 9

7. Reducerea riscurilor chimice, biologice, radiologice și nucleare [CBRN - articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul IS] 9

8. Construirea capacității pre- și postcriză [articolul 4 alineatul (3) din regulamentul IS] 10

9. Concluzie 11

INTRODUCERE

Acest al patrulea raport anual este înaintat Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic și Social European și Comitetului Regiunilor în conformitate cu obligația de raportare prevăzută la articolul 23 din Regulamentul (CE) nr. 1717/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 noiembrie 2006 de instituire a unui instrument de stabilitate (Regulamentul IS).

Raportul oferă o imagine de ansamblu a modului în care a fost utilizat, în 2010, Instrumentul de stabilitate, IS, pentru a avea un impact asupra crizelor și pentru a reacționa la amenințări în întreaga lume. Prezentul raport anual este însoțit de un document de lucru al serviciilor Comisiei care oferă o actualizare globală a punerii în aplicare a măsurilor de răspuns la situații de criză existente în funcție de zona geografică și programe pe termen mai lung. Acțiunile din cadrul IS sunt întreprinse de o gamă largă de organisme de aplicare, printre care se numără ONU și alte organisme internaționale și regionale, agenții din statele membre ale UE, ONG-uri și alți actori ai societății civile.

STRUCTURA INSTRUMENTUL DE STABILITATE

Instrumentul de stabilitate este un instrument esențial de asistență externă, care permite UE să contribuie la prevenirea situațiilor de criză, să reacționeze în situații de criză sau de criză emergentă și să creeze un mediu sigur și stabil. Articolele 3 și 4 din Regulamentul IS[1] precizează tipurile de activități care pot beneficia de acest instrument.

Articolul 3 prevede „asistență oferită ca răspuns la situațiile de criză sau de criză emergentă” pentru a face față unor situații de conflict și politice grave, dezastre naturale majore, și, uneori, o combinație complexă a ambelor scenarii, cum a fost cazul în Pakistan și Haiti în 2010. Asistența poate consta în „măsuri excepționale de asistență”[2] sau „programe de răspuns interimare”[3] și se limitează la cazuri în care instrumentele clasice de asistență externă[4] nu pot fi mobilizate în timp util sau nu sunt potrivite ori când există o posibilitate de prevenire, atenuare sau soluționare a crizelor. De multe ori, măsurile adoptate în cadrul IS completează acțiuni organizate în cadrul PSAC[5], precum și alte acțiuni din cadrul strategiilor globale ale UE. De asemenea, instrumentul contribuie în mod semnificativ la „crearea unei legături între ajutorul de urgență, reconstrucție și dezvoltare”[6].

Articolul 4 prevede o componentă programabilă a Instrumentului de stabilitate care include acțiuni IS pe termen mai lung în trei domenii:

Articolul 4 alineatul (1): amenințări la adresa securității și a siguranței în context transregional;

Articolul 4 alineatul (2): reducerea riscurilor privind substanțele chimice, biologice, radiologice și nucleare; și

Articolul 4 alineatul (3): construirea capacității pre- și postcriză[7].

2007-2009

La sfârșitul anului 2009, Instrumentul de stabilitate era funcțional și putea răspunde la situațiile conflictuale și de criză existente la nivel mondial, având în vedere măsurile de combatere a amenințărilor la adresa securității întreprinse la nivel național și regional și consolidarea capacității de a reacționa în situații de criză și de a preveni conflictele, prin intervenții rapide, eficiente și complementare.

Un număr semnificativ de măsuri adoptate în conformitate cu articolul 3 din Regulamentul IS au avut drept obiectiv completarea asistenței umanitare, în vederea consolidării legăturii dintre ajutorul de urgență, reabilitare și dezvoltare, sau a facilitării realizării obiectivelor politice ale misiunilor PSAC. S-au mobilizat 350 de milioane EUR pentru 100 de acțiuni individuale în 48 de țări din întreaga lume. Aria de răspândire geografică a acestor acțiuni este extinsă: aproximativ 25% în Africa, 20% în Asia, 18% în Orientul Mijlociu, 15% în Balcanii de Vest și Europa de Est, 11% în America Latină și 11% în Asia Centrală și Caucazul de Sud.

În ceea ce privește articolul 4, Comisia a adoptat noul program indicativ multianual 2009-2011, în cadrul căruia se alocă până la 225 de milioane EUR pentru cele trei domenii prioritare: (i) susținerea eforturilor internaționale de luptă împotriva proliferării armelor de distrugere în masă, prin controlul substanțelor și a agenților chimici, biologici, radiologici și nucleari, prin controlul bunurilor cu dublă utilizare și prin redirecționarea cercetării științifice din domeniul armelor către activități pașnice; (ii) lupta împotriva traficului de persoane, a terorismului și a criminalității organizate; și (iii) măsuri menite să consolideze capacitatea internațională și regională de a analiza, preveni și răspunde amenințărilor la adresa stabilității și a dezvoltării umane.

SITUAțIA ÎN 2010

Bugetul total alocat IS în 2010 a fost de 213 559 000 EUR, cu 15% mai mult decât în 2009. Din această sumă, 21 de milioane EUR au fost alocate pentru amenințările transregionale [articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul IS], 41 de milioane EUR, pentru reducerea riscurilor privind substanțele chimice, biologice, radiologice și nucleare [articolul 4 alineatul (2) din Regulamentul IS], iar 20 de milioane EUR pentru construirea capacității pre- și postcriză [articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul IS]. Restul de 131 559 000 EUR au fost folosiți pentru a răspunde la situațiile de criză sau de criză emergentă (articolul 3 din Regulamentul IS). Toate aceste fonduri au fost angajate.

Consiliul a fost informat prin note periodice adresate Comitetului politic și de securitate cu privire la programarea asistenței UE și a evoluției punerii în aplicare a măsurilor în curs. Grupul de lucru privind conflictele, securitatea și dezvoltarea din cadrul Comisiei pentru afaceri externe a Parlamentului European, creat în contextul controlului democratic al IS, s-a reunit de patru ori. În luna septembrie, Comisia Europeană a organizat, împreună cu Parlamentul European, o expoziție de fotografie privind Instrumentul de stabilitate, în care erau prezentate eforturile de prevenire a conflictelor din 11 țări.

În această perspectivă, în perioada 2-3 decembrie 2010, a avut loc un seminar la nivel înalt privind utilizarea Instrumentului de stabilitate pentru a aborda amenințările pe termen lung la adresa securității, în vederea deschiderii dezbaterii pe tema documentului privind strategia 2012-2013 referitoare la Instrumentul de stabilitate. La acest seminar au participat numeroase părți interesate din societatea civilă, state membre și instituții UE.

RăSPUNS ÎN SITUAțII DE CRIZă SAU DE CRIZă EMERGENTă (ARTICOLUL 3 DIN REGULAMENTUL IS)

Care a fost răspunsul IS în situații de criză în 2010?

Pentru a ilustra activitățile din 2010, iată o scurtă descriere a unor programe care demonstrează amploarea și diversitatea domeniilor de aplicare cărora trebuie să le răspundă IS. Documentul de lucru al serviciilor Comisiei care figurează în anexă prezintă detalii complete privind toate programele IS aflate în desfășurare în 2010. Toate programele din 2010 sunt măsuri excepționale de asistență. Nu s-a adoptat nicio măsură intermediară. În 2010, distribuția geografică a fost globală, acoperind toate continentele, cu excepția Australiei și a Antarcticii: 19,3 milioane EUR în Africa, 17,8 milioane EUR în Orientul Mijlociu, 550 000 EUR în Europa de Est și Balcanii de Vest, 39 de milioane EUR în Asia de Sud și de Vest, 8,7 milioane EUR în Asia de Sud-Est, 17,1 milioane EUR în Asia Centrală și Caucazul de Sud, și, în cele din urmă, 29,1 milioane EUR în America Latină[8].

Haiti: Ca răspuns la consecințele devastatoare ale seismului care a avut loc la 12 ianuarie 2010, UE a reușit să reacționeze rapid, datorită, printre altele, intervenției Instrumentului de stabilitate. Comisia Europeană și statele membre ale UE au jucat un rol esențial în evaluarea necesităților postdezastru (PDNA), care a beneficiat de finanțare din partea IS. Acest exercițiu a fost desfășurat împreună cu ONU și Banca Mondială, în vederea pregătirii conferinței donatorilor, care a avut loc la New York; cu această ocazie, ÎR/VP Ashton a fost mandatată să prezinte o contribuție globală din partea UE de 1,2 miliarde EUR pentru redresarea după dezastru. În acest context, IS a contribuit cu 5 milioane EUR la programul „bani pentru muncă”, gestionat de PNUD, care a participat la primele operațiuni de îndepărtare a dărâmăturilor și la relansarea rapidă a microeconomiei în numeroasele tabere neoficiale de persoane strămutate. Mai târziu în cursul anului, IS a creat, de asemenea, un program de 14,5 milioane EUR pentru îmbunătățirea capacității de reacție în caz de dezastre a serviciilor de protecție civilă haitiene. Acest program se derulează în parteneriat cu serviciile de protecție civilă din cinci state membre ale UE și în strânsă cooperare cu DG ECHO pe teren.

Pe plan politic, Instrumentul de stabilitate finanțează, de asemenea, acțiuni de consiliere strategică la nivel înalt pentru liderii haitieni, prin organizarea unor delegații inter pares la care participă foști lideri mondiali, pe teme referitoare la reconstrucția cu succes a țării. Un buget suplimentar de 5 milioane EUR a fost alocat pentru sprijinirea alegerilor prezidențiale cruciale din 2010, în completarea activității misiunii de experți electorali finanțate în cadrul IEDDO. Contribuția globală a IS în cadrul acestor programe a depășit 25 de milioane EUR în 2010.

Pakistan: Cazul Pakistanului demonstrează flexibilitatea Instrumentului de stabilitate. Două măsuri de urgență au fost întreprinse pentru a răspunde în mod consecutiv crizei politice din regiunea de nord-vest, situată la granița cu Afganistan, (1) prin finanțarea, mai întâi, a unei evaluări a necesităților postconflict (PCNA) și apoi a unui pachet de redresare postconflict de 15 milioane EUR și (2) trei luni mai târziu, prin derularea unui program de redresare rapidă în valoare de 18 milioane EUR, în completarea eforturilor de ajutor umanitar ale UE în urma inundațiilor fără precedent care au afectat Pakistanul.

Sudan : În contextul pregătirilor pentru referendumul din ianuarie 2011 privind autodeterminarea părții de sud a Sudanului, IS a oferit sprijin pentru organizarea referendumului, pentru desfășurarea negocierilor între partea de nord și cea de sud privind măsurile din perioada postreferendum, și, de asemenea, pentru oferirea de „dividende ale păcii” prin furnizarea de servicii de bază pentru populația din Sudanul de Sud”. Acest sprijin permite rezolvarea situației până la începerea finanțării din Fondul european de dezvoltare, în 2011.

Kârgâzstan: În contextul revoltei populare care a dus la demiterea președintelui Kurmambek Bakiev și a violentelor confruntări interetnice care au avut loc în iunie 2010 în sud, care s-au soldat cu moartea a peste 400 de persoane și strămutarea a 375 000, intervenția rapidă și de mare anvergură a IS a dat rezultate remarcabile. Programul a contribuit la redactarea, consultarea și difuzarea unei noi constituții, finanțarea și organizarea referendumului din 27 iunie privind aprobarea acestei constituții și a alegerilor parlamentare din 10 octombrie, reconstrucția până în decembrie a unui număr de 400 de locuințe deteriorate sau distruse în timpul evenimentelor violente din luna iunie. În plus, a fost instituită o comisie de anchetă internațională independentă, precum și un Oficiu al Înaltului Comisar al ONU pentru Drepturile Omului (OHCHR) la Osh, care, în primele 8 luni, a primit mai mult de 1 500 de solicitări și a oferit peste 7 000 de consultări juridice gratuite după violentele confruntări interetnice din iunie 2010.

Filipine: Guvernul filipinez și Frontul Islamic de Eliberare Moro[9] a solicitat UE să contribuie la procesul de pace al acestora, prin participarea activă în cadrul echipei internaționale de monitorizare și prin supravegherea respectării de către cele două părți a angajamentelor în ceea ce privește ajutorul umanitar și activitățile de reabilitare și dezvoltare desfășurate în sudul țării. După ce Consiliul a acceptat această cerere, s-a adoptat o hotărâre importantă din punct de vedere politic, și anume alocarea a 3 milioane EUR din IS pentru a sprijini echipa UE, și, în paralel, pentru a oferi ONG-urilor mijloace pentru monitorizarea activităților de protecție și pentru sprijinirea procesului de dialog politic prin intermediul grupului de contact internațional prezidat de Malaysia.

Georgia: Acțiunile întreprinse în cadrul Instrumentului de stabilitate în perioada 2008 - 2010 în Georgia au avut un rol esențial în asigurarea prezenței UE în zonele afectate de conflict, în special în Abhazia, și în implicarea altor părți interesate, cum ar fi ONG-urile locale și internaționale, organizațiile internaționale și alți donatori. Aceste acțiuni sunt în conformitate cu strategia UE în Caucazul de Sud și completează ajutorul umanitar și asistența oferită de UE în cadrul planurilor de acțiune anuale ale politicii europene de vecinătate (PEV) după luna august 2008. Intervențiile oferă un răspuns flexibil și complementar la diferitele nevoi ale populației locale, cum ar fi redresarea imediată, reintegrarea socioeconomică a persoanelor strămutate, dialogul politic și crearea unui climat de încredere. Mecanismul de reacție rapidă pentru crearea unui climat de încredere, instituit în 2010, s-a bucurat de un succes deosebit; acest mecanism a finanțat și a deschis calea implementării a 68 de proiecte la scară redusă între comunități, atât în Georgia, cât și în Abhazia. Acest mecanism funcționează în strânsă legătură cu misiunea PSAC a UE, al cărei rol este analizarea și monitorizarea procesului de stabilizare, consolidând poziția de lider a UE în reducerea tensiunilor din această regiune.

Criza actelor de piraterie din Somalia: Ca parte a unei abordări globale a UE privind combaterea actelor de piraterie în largul coastelor Somaliei, IS, împreună cu UNODC, a elaborat programe de sprijinire a judecării dosarelor de piraterie. Acordurile cu Kenya sunt puse în aplicare începând din luna mai 2009, iar cele cu Seychelles, de la începutul anului 2010, în completarea operațiunii navale Atalanta organizate în cadrul PSAC de EU-NAVFOR, al cărei succes se bazează pe judecarea presupușilor pirați în țările din regiune. Aceasta demonstrează legăturile existente între activitățile PSAC și cele desfășurate în cadrul IS, oferind, de asemenea, un exemplu în ceea ce privește viteza de reacție a IS: la doar o săptămână de la încheierea unei misiuni în Mauritius, în septembrie 2010, a fost elaborat un program și s-a hotărât oficial[10] acordarea sumei de 1,08 milioane EUR pentru sprijinirea judecării dosarelor de piraterie în zona respectivă, chiar înaintea unei reuniuni între prim-ministrul din Mauritius și ÎR/VP Ashton, aceasta din urmă putând confirma, cu această ocazie, angajamentul concret privind finanțarea acordată de UE în favoarea Mauritius, ceea ce a contribuit la negocierile privind încheierea unui acord între UE și Mauritius privind transferul presupușilor pirați.

Cine participă la acțiunile de reacție în situații de criză din cadrul IS?

Măsurile de răspuns la situațiile de criză din cadrul IS sunt pregătite în strânsă colaborare cu diverși parteneri: societatea civilă și administrațiile publice, statele membre, instituțiile UE, țări terțe și comunitatea internațională. Delegațiile UE joacă un rol esențial, furnizând avertizare timpurie și elaborând concepte de proiect. În 2010, majoritatea noilor măsuri, inclusiv toate cele 13 decizii de finanțare specifice[11] și șase acțiuni din cadrul „facilității de consiliere politică și de mediere”[12], au fost „subdelegate”[13] delegațiilor UE, cărora le revenea sarcina de a le pune în aplicare la fața locului. Aceasta permite negocierea rapidă a contractelor cu organismele de punere în aplicare și monitorizarea din imediata apropiere a implementării proiectelor sensibile. Prin urmare, delegațiile UE sunt responsabile pentru 78% din angajamentele și 85% din creditele de plată efectuate în cadrul IS în 2010.

Unele delegații, pentru care programele IS reprezintă un volum de muncă deosebit de mare, beneficiază de sprijinul unui personal care se ocupă special de aceste programe, finanțat din linia bugetară pentru sprijin administrativ a IS. Numărul persoanelor de pe teren de care dispun delegațiile UE pentru gestionarea programelor din cadrul IS a crescut, ajungând la 22, dintre care opt ofițeri regionali responsabili cu planificarea reacțiilor în situații de criză, care sprijină sediul central în identificarea intervențiilor eficace și 14 gestionari de proiecte derulate în cadrul IS, care lucrează în delegațiile al căror portofoliu IS este substanțial sau complex.

După cum se poate observa în graficul de mai jos, există o gamă largă de parteneri care contribuie la punerea în aplicare a IS:

[pic]

O analiză a perioadei 2007 - 2010 oferă o imagine mai precisă decât o analiză corespunzătoare unui singur an. Dintre diferiții parteneri, actorii nestatali au executat 32% din bugetul IS, iar organizațiile din cadrul ONU, 37%. Rolul semnificativ al ONU se justifică prin instabilitatea mediilor în care operează IS, organismele ONU numărându-se de multe ori printre puținele entități cu o prezență puternică pe teren, capabile să reacționeze rapid, datorită rețelelor locale solide de care dispun. Având în vedere creșterea constantă a numărului de parteneri din sectorul ONG-urilor care dispun de competențe în materie de prevenire a conflictelor și de consolidare a păcii și care își dezvoltă capacitățile administrative de gestionare a fondurilor UE, se face tot mai des apel la ONG-uri pentru a pune în aplicare acțiunile din cadrul IS. În 2010, sectorul ONG-urilor a executat aproape jumătate[14] din bugetul atribuit pregătirii pentru situații de criză[15].

AMENINțăRI LA ADRESA LEGII șI ORDINII [ARTICOLUL 4 ALINEATUL (1) DIN REGULAMENTUL IS]

Programele concepute în contextul amenințărilor transregionale se concentrează pe consolidarea capacităților, în strânsă colaborare cu țările beneficiare. De obicei, capacitățile de securitate sunt consolidate la nivel național, regional și, în cele din urmă, la nivelul transregional. În cazul unei abordări individualizate, sunt identificate principalele țări dintr-o regiune, iar capacitățile de aplicare a legii existente la nivel local sunt consolidate prin crearea sau consolidarea unităților inter-agenții specializate. Se stabilesc apoi funcțiile de coordonare regională, utilizându-se structurile existente, în măsura în care acest lucru este posibil, pentru a favoriza cooperarea regională și transregională. Schimbul de informații este promovat prin sisteme de informare regionale. Sunt acoperite diferite domenii: combaterea traficului de persoane și a crimei organizate de-a lungul rutelor traficului de cocaină și heroină, traficul ilegal cu arme de foc și materiale explozive, consolidarea securității și a siguranței maritime de-a lungul rutelor maritime critice și dezvoltarea capacităților în regiunile afectate de terorism.

În 2010, s-au angajat 21,5 milioane EUR pentru acțiunile menționate mai sus, valoarea plăților efectuate fiind de aproximativ 7 milioane EUR. În 2010, peste 100 de experți recrutați prin FSE[16] din instituții publice sau semipublice din statele membre ale UE și-au unit forțele și și-au pus la dispoziție cunoștințele și expertiza, contribuind cu elemente tehnice la identificarea și la planificarea detaliată a acțiunilor IS, inclusiv a programului anual de acțiune pe 2011, și facilitând punerea în aplicare deplină a acțiunilor stabilite în programele anuale de acțiune anterioare.

REDUCEREA RISCURILOR CHIMICE, BIOLOGICE, RADIOLOGICE șI NUCLEARE [CBRN - ARTICOLUL 4 ALINEATUL (2) DIN REGULAMENTUL IS]

În trecut, activitățile desfășurate în majoritatea domeniilor se concentrau asupra fostei Uniuni Sovietice. În 2010, s-au depus eforturi pentru extinderea acoperirii geografice a programului. Această acoperire a fost extinsă la bazinul mediteranean, Orientul Mijlociu, Asia de Sud-Est, Asia Centrală, Caucazul de Sud și Africa. Numărul total al țărilor nou implicate, în afară de țările din fosta Uniune Sovietică, este de aproximativ 40.

Programul CBRN are drept obiectiv îmbunătățirea culturii siguranței prin diseminarea celor mai bune practici și prin mărirea nivelului general de sensibilizare la aspectele legate de securitate și siguranță. Înainte de 2010, unele domenii erau tratate separat[17]. După 2010, „centrele de excelență” create în cadrul Instrumentului de stabilitate oferă o platformă integrată unică pentru acțiuni în toate aceste domenii.

CONSTRUIREA CAPACITățII PRE- șI POSTCRIZă [ARTICOLUL 4 ALINEATUL (3) DIN REGULAMENTUL IS]

În 2010, au continuat activitățile din cadrul programului anual de acțiune al „parteneriatului de consolidare a păcii” din cadrul IS[18] și anumite grupuri de activități desfășurate în anii precedenți s-au dezvoltat în continuare. Programul, care a început în aprilie 2010, s-a concentrat pe următoarele activități:

i) consolidarea capacității generale a actorilor nestatali de a răspunde la situațiile de criză și de a facilita dialogul dintre societatea civilă și instituțiile UE pe teme legate de consolidarea păcii;

ii) cooperarea cu organizațiile internaționale, în special cu organizațiile din cadrul ONU, cu privire la o serie de chestiuni tematice (inclusiv legătura dintre resursele naturale și conflicte, reducerea riscului de catastrofe, dezarmarea, demobilizarea și reintegrarea) și

iii) colaborarea cu organismele relevante din statele membre ale UE în ceea ce privește formarea experților din cadrul poliției și din domeniul civil în vederea participării la misiunile de stabilizare.

Pe parcursul anului, punerea în aplicare a activităților finanțate în cadrul programelor anuale de acțiune anterioare a continuat în domenii tematice, precum evaluarea necesităților postconflict și postdezastru, îmbunătățirea datelor privind ajutorul postconflict, medierea și dialogul sau reforma sectorului de securitate, în parteneriat cu agențiile ONU și Banca Mondială. Au fost instituite acțiuni specifice cu participarea Uniunii Africane și a Ligii Statelor Arabe pentru a spori capacitatea acestora de avertizare timpurie.

„Parteneriatul de consolidare a păcii” s-a concentrat pe consolidarea dialogului cu organizațiile societății civile privind chestiuni legate de consolidarea păcii. În luna martie a avut loc o reuniune consultativă cu privire la UE și Somalia. În plus, a fost lansată o rețea de dialog cu societatea civilă[19], pentru a facilita dialogul cu actorii nestatali, care pot contribui la procesul de elaborare a politicilor UE. În 2010, au avut loc două reuniuni tematice: „Instaurarea păcii și situațiile de fragilitate” și „Participarea femeilor la procesele de pace”, aceasta din urmă fiind organizată în contextul celei de a 10-a aniversări a Rezoluției nr. 1325[20] a Consiliului de Securitate al ONU privind femeile, pacea și securitatea. Progresele notabile înregistrate în cadrul inițiativei comune UE/ONU privind legătura dintre resursele naturale și conflicte reprezintă o ilustrare a modului în care activitatea desfășurată în 2010 a consolidat dialogul politic la nivelul comunității internaționale. Au fost elaborate materiale pe teme cum ar fi legătura dintre terenuri, industriile extractive și penuria de resurse naturale, pe de o parte și conflicte, pe de altă parte. La Bruxelles și la sediul Colegiului personalului ONU, din Torino, s-au organizat cursuri de formare la care au participat reprezentanți ai UE, ai ONU și ai organizațiilor societății civile.

S-au observat, de asemenea, progrese considerabile în ceea ce privește eforturile de operaționalizare a declarației comune a UE, a ONU și a Băncii Mondiale referitoare la evaluarea necesităților postcriză și postdezastru[21] din septembrie 2008. În cadrul a două acțiuni distincte, s-au dezvoltat și implementat metodologii, instrumente de implementare și acțiuni de formare comune. În 2010, au fost organizate o serie de acțiuni comune de formare/informare pentru o serie de grupuri-țintă, pe diverse teme, de la aspecte introductive generale legate de evaluarea necesităților postcriză și postdezastru la seminare pentru experți la nivel înalt din rândul personalului și al operatorilor UE/ONU/Băncii Mondiale. S-au organizat, de asemenea, ateliere de experți pentru perfecționarea metodelor și crearea de manuale/instrumente comune care să fie folosite de experții din diverse sectoare care participă la misiunile de evaluare a necesităților postcriză și postdezastru.

Ca parte a eforturilor depuse de UE pentru consolidarea capacităților de gestionare civilă a crizelor, au fost lansate două cereri de propuneri[22] pentru furnizarea de programe de formare specializate, care vizează consolidarea capacităților și a competențelor personalului care participă la misiuni de gestionare a civilă a crizelor și ale ofițerilor de poliție care pot fi solicitați să acționeze în situații de criză.

CONCLUZIE

Măsurile IS puse în aplicare în 2010, în completarea instrumentelor UE de dezvoltare regională și tematică a asistenței umanitare și a misiunilor PSAC ale UE, au sprijinit UE în menținerea păcii, prevenirea conflictelor și consolidarea securității internaționale, în conformitate cu articolul 21 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În cel de al patrulea an de existență, și cu un buget care a crescut cu 59%, de la 139 123 000 EUR, în 2007, la 213 559 000 EUR în 2010, programul global IS a atins în prezent un stadiu de maturitate suficient de solid pentru a face față viitoarelor provocări, precum cele apărute în Africa de Nord și în statele arabe din Orientul Mijlociu la începutul anului 2011. La sfârșitul anului 2010 s-a lansat o evaluare externă a Instrumentului de stabilitate pentru a „evalua rezultatele obținute până acum de componentele „răspuns la criză” și „capacitatea de reacție în situații de criză” și pentru a contribui la consolidarea abordărilor IS în ceea ce privește viitoarele măsuri de răspuns la situațiile de criză și strategiile de programare a componentei de pregătire pentru crize”. Evaluarea a concluzionat că IS este „un instrument unic în cadrul arhitecturii de pace, securitate și dezvoltare a UE. Articolul 3 și articolul 4 alineatul (3) acoperă un gol important în ceea ce privește strategia, finanțarea și capacitatea, permițând UE să sprijine o gamă largă de inițiative esențiale de pregătire și răspuns la criză. Modul în care a fost conceput și gestionat instrumentul a permis înregistrarea unui număr semnificativ de realizări care ar trebui recunoscute și care constituie contribuții importante în ceea ce privește pacea și stabilitatea la nivel mondial.” Raportul complet a fost transmis Comitetului IS în luna iulie 2011.

Având în vedere crearea Serviciului European pentru Acțiune Externă, SEAE, la sfârșitul anului 2010, și a Serviciului Instrumente de Politică Externă al Comisiei, FPI, întreținerea unor relații de lucru strânse între Comisie, în special acele servicii responsabile cu ajutorul umanitar, cooperarea pentru dezvoltare și instrumentele de politică externă, SEAE, delegațiile UE și întreaga comunitate UE va rămâne un element esențial pentru garantarea eficacității UE și a IS în contextul viitoarelor crize.

[1] Regulamentul (CE) nr. 1717/2006 din 15 noiembrie 2006 de instituire a unui instrument de stabilitate. JO L 327/1, 24.11.2006.

[2] Durată maximă de 18 luni, cu proceduri accelerate pentru adoptarea și punerea în aplicare a programelor de mai puțin de 20 de milioane EUR, adoptate prin decizii, conform Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 din 25 iunie 2002 privind Regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene, astfel cum a fost modificat, denumit în continuare „Regulamentul financiar”, și Regulamentului (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului financiar (denumit în continuare „normele de aplicare”).

[3] Programe bazate pe măsuri excepționale de asistență, scopul acestora fiind crearea condițiilor necesare pentru punerea în aplicare a politicilor de cooperare ale UE. Acestea nu trebuie să respecte aceleași constrângeri privind termenele ca măsurile excepționale de asistență, dar fac obiectul unor procese decizionale mai lungi, printre care și comitologia.

[4] Instrumentul de asistență pentru preaderare (IPA); Instrumentul european de vecinătate și parteneriat (IEVP); Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare (ICD); Fondul european de dezvoltare (FED), Instrumentul european pentru democrație și drepturile omului (IEDDO) etc.

[5] Politica de securitate și apărare comună.

[6] LRRD.

[7] Cunoscută și sub denumirea de „parteneriat de consolidare a păcii” al IS.

[8] În procente: 14,7% pentru Africa, 13,5% pentru Orientul Mijlociu, 0,4% pentru Europa, 29,6% pentru Asia de Sud-Vest, 6,7% pentru Asia de Sud-Est, 13% pentru Asia Centrală și Caucazul de Sud și 22,1% pentru America Latină.

[9] MILF.

[10] Aprobarea rapidă este posibilă datorită unei decizii de finanțare a IS prin care s-a creat o „facilitate de consiliere politică, asistență tehnică și mediere” (care a dispus de un buget de 20 de milioane EUR în 2010), din care se pot mobiliza maximum 2 milioane EUR per acțiune, cu aprobarea Directorului General al fostei Direcții Generale Relații Externe.

[11] O decizie a Comisiei pentru folosirea fondurilor UE.

[12] PAMF, care este, de fapt, o decizie de finanțare ce stabilește condițiile în care acțiuni mai mici de un anumit tip pot face obiectul unor decizii mai rapide.

[13] Responsabilitatea juridică și financiară pentru utilizarea fondurilor UE, inclusiv competența de a semna și, după caz, de a modifica contracte se transferă de la Comisia Europeană la delegația în cauză.

[14] 48%.

[15] Articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul IS.

[16] Facilitatea de susținere a experților, care se bazează pe specialiști din organizații publice sau semipublice din UE. Începând din 2008, experți din aproximativ 60 de organizații din 17 state membre au efectuat peste 100 de misiuni.

[17] De exemplu, controlul exporturilor de bunuri cu dublă utilizare, traficul ilicit, reorientarea oamenilor de știință cu activitate anterioară în domeniul armamentului și cultura siguranței și a securității.

[18] Programul de acțiune anual pe 2010 a fost adoptat de Comisia Europeană la 31 martie 2010 (http://www.eeas.europa.eu/ifs/docs/2010_annual_Action_Programme_en.pdf).

[19] Gestionată de Biroul european de legătură pentru consolidarea păcii (EPLO).

[20] UNSCR1325.

[21] PCNA/PDNA.

[22] Contractul de formare profesională în domeniul gestionării civile a crizelor a fost semnat în decembrie 2010 cu o agenție importantă dintr-un consorțiu de organisme de formare profesională din 13 state membre ale UE.