[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 2.6.2010

COM(2010) 291 final

RAPORT AL COMISIEI

RAPORT ANUAL 2009 PRIVIND RELAŢIILE ÎNTRE COMISIA EUROPEANĂ ŞI PARLAMENTELE NAŢIONALE

RAPORT AL COMISIEI

RAPORT ANUAL 2009 PRIVIND RELAŢIILE ÎNTRE COMISIA EUROPEANĂ ŞI PARLAMENTELE NAŢIONALE

1. INTRODUCERE

Anul 2009 a fost marcat de evenimente instituţionale importante, incluzând alegerea unui nou Parlament European în iunie, încheierea mandatului Comisiei Barroso I şi intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, la 1 decembrie. În ceea ce priveşte relaţiile dintre Comisie şi parlamentele naţionale, în 2009 a fost consolidat dialogul politic (capitolul 2), înregistrându-se o creştere constantă a numărului de avize şi de camere participante, contacte şi schimburi frecvente şi fructuoase între Comisie şi parlamentele naţionale la toate nivelurile (capitolul 3), precum şi pregătiri deosebit de intense, de ambele părţi, în perspectiva intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona şi punerii în aplicare a noilor dispoziţii ale acestuia privind parlamentele naţionale (capitolul 4).

În timp ce raportul anual precedent[1] a prezentat un inventar general al relaţiilor Comisiei care îşi încheia mandatul cu parlamentele naţionale, prezentul raport prezintă şi principalele priorităţi şi ambiţii ale noii Comisii cu privire la evoluţia relaţiilor cu parlamentele naţionale în cursul următorului mandat.

2. DIALOGUL POLITIC

2.1. Participarea parlamentelor naţionale şi punctele centrale ale avizelor

Diferite grade de participare

În 2009, parlamentele naţionale au trimis Comisiei 250 de avize în contextul dialogului politic (faţă de 200 în 2008), ceea ce a confirmat o tendinţă ascendentă clară. Au fost primite în total 618 avize din partea a 35 (din 40) de adunări naţionale din 25 de state membre, între lunile septembrie 2006 şi decembrie 2009.

La fel ca în anii precedenţi, există un număr de camere deosebit de active, în special Parlamentul portughez, Assembleia da Republica (47 de avize), Senatul ceh (27), cele două camere olandeze în comun (19), Riksdag -ul suedez (18), Senatul italian (17), Bundesrat -ul german (16), House of Lords din Regatul Unit (14), Senatul francez (12), Folketing -ul danez (12), Bundesrat -ul austriac (10) şi Camera Reprezentanţilor din Grecia (10). Aceste 12 adunări au fost responsabile pentru aproximativ trei sferturi din avizele parlamentelor naţionale primite în anul 2009. În special, numărul avizelor primite din partea Senatului ceh, a Senatului italian, a Bundesrat -ului austriac şi a Camerei Reprezentanţilor din Grecia a crescut în mod considerabil în cursul acestui an, în comparaţie cu anul 2008, deşi trebuie reţinut că Nationalrat -ul austriac şi Camera Reprezentanţilor din Malta au participat în 2009 pentru prima oară la dialogul politic.

Pe de altă parte, 10 camere nu au trimis avize în 2009, iar participarea a 13 camere a fost limitată la avize adoptate în contextul testelor de subsidiaritate coordonate de COSAC. Începând cu 2006, cinci adunări nu au luat parte deloc la acest dialog – camerele inferioare din Spania şi România şi Camera superioară din Slovenia (Državni svet ). Totuşi, ar trebui subliniat că în majoritatea cazurilor în care camerele participă mai puţin activ la dialogul politic, acestea procedează astfel în mod deliberat, deoarece îşi definesc rolul în afacerile europene mai degrabă prin supravegherea propriilor guverne, decât a Comisiei.

Domeniul de aplicare al avizelor parlamentelor naţionale

Cele 250 de avize emise de parlamentele naţionale au vizat nu mai puţin de 139 de documente ale Comisiei. Din aceste 139 de documente ale Comisiei, doar pe marginea a 10 documente s-au prezentat observaţii de către 4 sau mai multe adunări (fără lua în considerare cele 3 propuneri care au intrat sub incidenţa testelor de subsidiaritate coordonate de COSAC).

Comunicările şi propunerile care au atras cel mai mare interes din partea parlamentelor naţionale, au vizat programul de la Stockholm[2] (8 avize), directiva privind asistenţa medicală transfrontalieră[3] (7[4]), directiva privind drepturile consumatorilor[5](6), deciziile-cadru privind traficul de persoane[6] (6) şi exploatarea sexuală a copiilor[7] (5), cărţile verzi privind recursul colectiv[8] (5) şi mobilitatea tinerilor în scop educaţional[9] (5), comunicarea privind supravegherea financiară europeană[10] (4), directiva privind normele minime pentru solicitanţii de azil[11] (4) şi Strategia politică anuală pentru 2010[12] (4).

Aproximativ jumătate din cele 250 de avize primite în cursul anului 2009 au privit propuneri legislative, iar cealaltă jumătate, comunicări ale Comisiei sau documente de consultare. Au fost emise 36 de avize privind cărţi verzi. Trebuie menţionat că, în conformitate cu procedurile lor interne, parlamentul suedez şi cel danez, care au fost extrem de active, continuă să ia parte la dialogul politic cu Comisia doar cu privire la documente fără caracter legislativ.

În total, majoritatea avizelor s-au concentrat pe probleme legate de domenii de politică, doar 13 avize vizând documente referitoare la aspecte instituţionale sau de programare. Domeniile de politică asupra cărora parlamentele naţionale şi-au concentrat îndeosebi atenţia au fost Justiţie, libertate şi securitate (83 de avize, inclusiv cele emise în contextul a două teste de subsidiaritate coordonate de COSAC), Sănătate şi protecţia consumatorilor (38, inclusiv cele emise în contextul unui test de subsidiaritate coordonat de COSAC), Energie şi transporturi (22), Educaţie şi cultură (14), Mediu (12) şi Întreprinderi (10).

Publicarea avizelor Comisiei

În mai 2009, Comisia a lansat un site web special pe portalul Europa[13], unde publică toate avizele primite din partea parlamentelor naţionale în contextul dialogului politic, precum şi răspunsurile Comisiei. În prezent, site-ul web conţine doar avizele primite în 2008 şi 2009, însă Comisia urmăreşte să includă în mod progresiv avizele primite de la începutul dialogului politic cu parlamentele naţionale, în septembrie 2006.

2.2. Evaluarea avizelor parlamentelor naţionale şi răspunsurile Comisiei

Marea majoritate a avizelor au fost în general pozitive, fiind în favoarea iniţiativelor şi propunerilor Comisiei, dar prezentând în acelaşi timp observaţii concrete, propuneri de modificare, precum şi critici constructive. În avizele lor, majoritatea parlamentelor naţionale au examinat aspecte politice importante, exprimând în special opinii referitoare la conţinutul mai larg al unei propuneri a Comisiei, relativ puţine avize conţinând observaţii referitoare la temeiul juridic sau la principiul subsidiarităţii şi al proporţionalităţii.

Din 250 de avize primite în 2009, mai puţin de 25 au exprimat aspecte legate de subsidiaritate. Acestea au vizat aproximativ 15 documente ale Comisiei cu şi fără caracter legislativ. Camerele care au manifestat un interes deosebit în privinţa problemelor de subsidiaritate au fost Senatul francez , Bundesrat -ul austriac, Bundesrat -ul german, precum şi parlamentele olandez, cel portughez şi cel elen. Deşi nu pun la îndoială respectarea subsidiarităţii ca atare, unele avize au indicat de asemenea ceea ce au considerat a fi o justificare insuficientă în ceea ce priveşte respectarea principiului subsidiarităţii de către o anumită propunere.

În ceea ce priveşte sistemele bicamerale, trebuie remarcat faptul că, în anumite cazuri, cele două camere nu au avut întotdeauna un punct de vedere comun în ceea ce priveşte evaluarea respectării subsidiarităţii. De exemplu, cele două camere olandeze au fost în dezacord în privinţa propunerii referitoare la reţeaua de alertă privind infrastructurile critice (CIWIN)[14] şi cu privire la directiva privind performanţa energetică a clădirilor[15], iar cele două camere ale parlamentului francez au prezentat puncte de vedere divergente cu privire la respectarea subsidiarităţii de către propunerea privind testarea pe animale[16].

De asemenea, trebuie menţionat că, în 2009, Comisia a primit mai multe avize adoptate de parlamentele naţionale în contextul a trei teste de subsidiaritate coordonate de COSAC: primul, referitor la directiva privind standardele de calitate şi siguranţă referitoare la organele umane destinate transplantului[17], lansat în decembrie 2008, al doilea, referitor la decizia-cadru privind dreptul la interpretare şi traducere în procesele penale[18], lansat în iulie 2009, şi al treilea, referitor la regulamentul privind competenţa, legea aplicabilă, recunoaşterea şi executarea hotărârilor judecătoreşti şi a actelor autentice în materie de succesiuni[19], lansat în octombrie 2009. În toate cele trei exerciţii, marea majoritate a camerelor participante au confirmat respectarea de către propuneri a principiului subsidiarităţii. În ceea ce priveşte primul caz, doar Bundesrat -ul austriac a emis un aviz negativ referitor la subsidiaritate; în cel de-al doilea exerciţiu, Bundesrat -ul austriac a fost însoţit de parlamentele maltez şi irlandez în contestarea respectării subsidiarităţii, iar alte 11 camere au considerat parţial nesatisfăcător argumentul avansat de Comisie în expunerea sa de motive; în privinţa ultimei propuneri, doar Senatul belgian a indicat o încălcare a subsidiarităţii.

Dialogul politic privind documentele principale

Având în vedere faptul că marea majoritate a documentelor Comisiei nu au fost comentate de mai mult de 3 camere, analiza de mai jos se concentrează pe dosarele cele mai reprezentative şi citează exemple concrete pentru a ilustra anumite concluzii.

- Programul de la Stockholm

Comunicarea Comisiei privind „Un spaţiu de libertate, securitate şi justiţie în serviciul cetăţenilor”[20] (programul de la Stockholm) s-a aflat în centrul atenţiei parlamentelor naţionale în 2009. Opt avize au fost prezentate Comisiei, în timp ce altele au fost trimise direct Parlamentului European, care a desfăşurat, în noiembrie 2009, o reuniune interparlamentară comună privind acest aspect. Toate avizele au primit sprijinul exprimat pentru comunicarea Comisiei. O mare majoritate a salutat faptul că drepturile individuale au fost plasate în centrul următorului program multianual şi că cetăţenii au reprezentat principala preocupare a proiectului. Printre drepturile individuale semnalate de mai multe camere, nevoia de protejare a dreptului la viaţa privată a fost ridicată cel mai des. S-au exprimat preocupări cu privire la eficienţa instrumentelor de reinstalare internă, viza Schengen comună la nivel european, stabilirea unui sistem comun de admisie a migranţilor legali, faptul că migranţii legali ar trebui să obţină drepturi similare celor ale cetăţenilor europeni, precum şi cu privire la propunerea de eliminare a exequaturului. De asemenea, s-a subliniat nevoia de garantare a respectării principiului subsidiarităţii în domeniul protecţiei civile.

- Directiva privind drepturile consumatorilor

Parlamentele naţionale au prezentat un interes similar cu privire la propunerea Comisiei de directivă privind drepturile consumatorilor[21], în legătură cu care Comisia a primit 6 avize, multe dintre acestea exprimând preocupări importante. Cinci camere au considerat că propunerea este contrară principiilor subsidiarităţii, argumentând că introducerea armonizării depline în anumite domenii de drept contractual şi drept al consumatorilor nu ar permite aplicarea dreptului naţional care, conform acestora, oferă un nivel mai ridicat de protecţie a consumatorilor. În plus, şapte camere au declarat că propunerea pare să se concentreze mai mult pe facilitarea operaţiilor transfrontaliere decât pe protecţia drepturilor consumatorilor. În ultimul rând, parlamentele naţionale au pus la îndoială alegerea temeiului juridic şi au considerat insuficientă evaluarea impactului, în special în ceea ce priveşte lipsa unor statistici concrete care să stea la baza propunerii şi excluderea bunurilor digitale şi a serviciilor simple din domeniul său de aplicare.

- Directiva privind asistenţa medicală transfrontalieră

În ceea ce priveşte directiva privind aplicarea drepturilor pacienţilor în asistenţa medicală transfrontalieră[22], 3 din 7 avize[23] au ridicat probleme referitoare la subsidiaritate sau au comentat, în sens mai general, aspecte legate de subsidiaritate. Mai multe camere au perceput propunerea Comisiei drept un text care ar putea pune la îndoiala capacitatea statelor membre de a gestiona furnizarea de servicii de sănătate şi de a menţine un echilibru financiar în sistemele lor de securitate socială. Parlamentele naţionale au arătat, de exemplu, că evaluarea impactului nu a subliniat riscul cu care s-ar putea confrunta statele membre datorită controlului asupra fluxurilor de pacienţi. Acestea au subliniat, de asemenea, că doar statele membre ar putea evalua impactul propunerii privind finanţarea şi organizarea sistemelor de asistenţă medicală naţionale, şi au solicitat abrogarea dispoziţiei conform căreia Comisia ar putea elabora linii directoare care să faciliteze definirea, de către statele membre, a standardelor de calitate şi securitate pentru serviciile de îngrijire medicală.

- Supravegherea financiară europeană

Un alt aspect, care a fost în mod evident în centrul atenţiei parlamentelor naţionale în cursul anului 2009, a fost criza financiară, iar patru camere au trimis observaţii cu privire la comunicarea Comisiei privind supravegherea financiară europeană[24]. Printre parlamentele naţionale care şi-au exprimat punctul de vedere cu privire la acest document, unele au subliniat că, pe termen lung, va fi necesar ca supravegherea europeană să fie gestionată de o autoritate europeană care să aibă puterea de a lua decizii cu caracter obligatoriu şi că sistemul propus de Comisie ar trebui să fie revizuit în doi sau trei ani. Un parlament naţional nu a împărtăşit acest punct de vedere şi nu a dorit să accepte limitarea responsabilităţilor autorităţilor naţionale de supraveghere. În schimb, acesta a adus argumente în favoarea unui cadru de reglementare pentru activităţile transnaţionale ale operatorilor financiari importanţi.

- Cărţi verzi privind acţiunile colective în despăgubire şi mobilitatea tinerilor în scop educaţional

Comisia a primit avize din partea a cinci camere cu privire la Cartea verde privind recursul colectiv[25], patru dintre acestea având o orientare comună, subliniind că nu este necesară o reglementare cu caracter obligatoriu la nivel european a acestei chestiuni şi sugerând doar legislaţie bine orientată sau chiar adoptarea unor măsuri fără caracter obligatoriu („ soft law ”). Doar un parlament naţional a solicitat introducerea unor acorduri cu caracter obligatoriu pentru recursul colectiv (sistem european comun). Trebuie amintit faptul că un parlament naţional, după ce a primit un prim răspuns din partea Comisiei, a emis un al doilea aviz în domeniul cererilor colective, în care, deşi îşi menţine rezerva generală cu privire la legislaţia UE în acest domeniu, şi-a exprimat aprecierea pentru asigurările date de Comisie potrivit cărora nicio iniţiativă viitoare nu va crea condiţii propice pentru dezvoltarea unei „industrii” a contenciosului, astfel cum a existat în unele ţări din afara Europei.

Cinci camere şi-au exprimat punctele de vedere cu privire la cartea verde privind mobilitatea tinerilor în scop educaţional[26], fiind în mare măsură de acord cu iniţiativa Comisiei şi cu obiectivele cărţii verzi. Parlamentele naţionale au considerat că mobilitatea transnaţională nu ar trebui să fie rezervată doar persoanelor tinere, luându-se în considerare faptul că promovarea învăţării pe parcursul întregii vieţi a fost unul dintre obiectivele principale ale Comisiei. Acestea au subliniat, de asemenea, faptul că programele europene trebuie să fie flexibile în ceea ce priveşte lungimea, data şi ţările participante, şi au subliniat că trebuie să se acorde atenţie specială îmbunătăţirii cunoştinţelor de limbi străine ale persoanelor tinere, şi recunoaşterii studiilor drept o condiţie preliminară pentru mobilitate. Unele camere au încurajat Comisia să integreze în Strategia de la Lisabona reînnoită promovarea mobilităţii în contextul instruirii.

Răspunsurile Comisiei la avizele parlamentelor naţionale

Răspunsurile Comisiei la avizele parlamentelor naţionale sunt semnate de vicepreşedintele însărcinat cu relaţiile cu parlamentele naţionale, după adoptarea oficială de către Comisie, care este precedată de o consultare preliminară a tuturor cabinetelor şi serviciilor implicate. În răspunsurile sale trimise parlamentelor naţionale, Comisia încearcă adesea să explice mai bine propunerile sale iniţiale, dacă este posibil prin furnizarea de exemple detaliate, pentru a întemeia o anumită poziţie. După caz, răspunsurile conţin şi reacţii la observaţiile şi sugestiile concrete prezentate de parlamentele naţionale, indicând dacă Comisia poate sau nu să le aprofundeze. Este clar că răspunsurile Comisiei trebuie să reflecte şi să respecte întotdeauna echilibrul instituţional astfel cum a fost prevăzut în tratate. De asemenea, acestea depind într-o mare măsură de data unui anumit aviz şi, în cazul dosarelor legislative, de etapa în care se află procedura interinstituţională.

Răspunsurile la cărţile verzi şi la alte documente de consultare au, în general, un domeniu de aplicare limitat, durând atâta timp cât consultările sunt în curs de desfăşurare sau cât timp rezultatele acestora nu au fost încă evaluate.

3. CONTACTE şI VIZITE

La fel ca în anii precedenţi, comisarii şi serviciile au desfăşurat o activitate deosebit de intensă şi s-au dedicat în contactelor şi schimburilor cu reprezentanţi ai parlamentelor naţionale. În afara numeroaselor reuniuni bilaterale dintre membrii Comisiei şi parlamentele naţionale, Comisia a fost reprezentată la nivel politic în toate reuniunile interparlamentare majore, care s-au desfăşurat pe parcursul anului 2009, în special Conferinţa preşedinţilor parlamentelor UE din februarie de la Paris, reuniunea preşedinţilor COSAC din februarie de la Praga şi din iulie de la Stockholm, sesiunile plenare ale COSAC din mai de la Praga şi din octombrie de la Stockholm, precum şi reuniunile parlamentare comune din februarie şi din noiembrie de la Bruxelles.

Pe lângă acestea, serviciile Comisiei s-au întrunit în mod regulat cu omoloagele lor din parlamentele naţionale, în cadrul reuniunilor periodice cu reprezentanţi permanenţi ai parlamentelor naţionale de la Bruxelles (12 reuniuni regulate în 2009 plus un seminar de o jumătate de zi organizat de Comisie în iunie), în cadrul conferinţelor şi audierilor organizate de diferite adunări în capitalele lor, sau în diferite ateliere tematice organizate de Parlamentul European pentru funcţionarii parlamentelor naţionale. Trebuie subliniate în special prima participare a serviciilor Comisiei de la Secretariatul General la reuniunea comitetului IPEX din octombrie de la Copenhaga, precum şi intervenţia Secretarului General al Comisiei la reuniunea secretarilor generali ai parlamentelor europene din decembrie, de la Bruxelles, la câteva zile după intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona.

Aceste contacte şi schimburi dintre Comisie şi parlamentele naţionale în cursul anului 2009 s-au axat pe intrarea în vigoare şi punerea în aplicare a Tratatului de la Lisabona, pe aspecte legate de domeniul libertate şi justiţie, dar şi pe aspecte legate de criza economică şi financiară.

4. TRATATUL DE LA LISABONA

Tratatul de la Lisabona, care a intrat în vigoare la 1 decembrie 2009, reprezintă un progres major în ceea ce priveşte rolul parlamentelor naţionale la nivelul Uniunii Europene. Pentru prima dată, parlamentele naţionale sunt menţionate în corpul Tratatului. Articolul 12 din Tratatul privind Uniunea Europeană precizează în mod explicit că „ p arlamentele naţionale contribuie în mod activ la buna funcţionare a Uniunii ”. Ulterior, acest articol enumeră o serie de drepturi noi, care subliniază importanţa centrală a parlamentelor naţionale în structura democratică a Uniunii.

Cel mai important dintre noile drepturi ale parlamentelor naţionale îl reprezintă, cu siguranţă, responsabilitatea acestora de a „ asigura respectarea principiului subsidiarităţii, în conformitate cu procedura prevăzută în respectivul protocol [nr. 2] ”, denumită în general „mecanismul de control al subsidiarităţii” sau „procedura cartonaşul galben şi cartonaşul portocaliu”. Acest mecanism implică posibilitatea finală a legiuitorului de a pune capăt procedurii legislative ordinare dacă un anumit număr de parlamente naţionale pun la îndoială conformitatea unei proceduri legislative cu principiul subsidiarităţii.

În ceea ce priveşte punerea în aplicare a noilor dispoziţii din tratat privind parlamentele naţionale, în special mecanismul de control al subsidiarităţii, Comisia a stabilit, la sfârşitul lunii noiembrie 2009, acorduri interne care să îi permită să aplice în mod eficient acest nou instrument la data intrării în vigoare a tratatului. Parlamentele naţionale şi legislatorul au fost informate cu privire la aceste proceduri printr-o scrisoare comună a preşedintelui şi a vicepreşedintelui Comisiei, trimisă la 1 decembrie preşedinţilor celor 40 de camere şi ai Parlamentului European şi Consiliului[27]. Comisia a definit aceste acorduri în contextul a numeroase discuţii pe care le-a purtat în anii anteriori la nivel politic şi la nivel de servicii cu parlamentele naţionale şi s-a asigurat că acestea iau în considerare toate preocupările majore exprimate de parlamentele naţionale. Pe măsură ce se dobândeşte experienţă în această privinţă în următoarele luni, este posibil să fie necesară adaptarea unor aspecte ale acestor acorduri.

Mesajul principal din scrisoarea de la 1 decembrie a fost acela că Comisia consideră mecanismul de control al subsidiarităţii drept un exerciţiu politic, nu doar un exerciţiu contabil, că este convinsă de utilizarea responsabilă şi constructivă a acestui instrument de către parlamentele naţionale şi că intenţionează să adopte măsuri adecvate pentru facilitarea utilizării acestui nou instrument ca instrument practic pentru parlamentele naţionale. Scrisoarea şi abordarea generală a Comisiei au fost foarte bine primite de parlamentele naţionale.

Dat fiind rolul Comisiei al cărei mandat s-a încheiat de asigurare a interimatul între 1 noiembrie 2009 şi 10 februarie 2010, nu a fost adoptată nicio propunere legislativă majoră în cursul celor două luni care au urmat intrării în vigoare a noului tratat. Primele propuneri care intră în domeniul de aplicare al mecanismului de control al subsidiarităţii au fost adoptate şi transmise parlamentelor naţionale doar la începutul lunii februarie 2010.

5. PERSPECTIVE

Comisia s-a angajat să asigure punerea în aplicare cu uşurinţă şi eficacitate a dispoziţiilor Tratatului de la Lisabona privind parlamentele naţionale, în special mecanismul de control al subsidiarităţii. Aceasta va fi una dintre priorităţile actualei Comisii în ceea ce priveşte definirea relaţiei sale cu parlamentele naţionale.

În paralel şi într-un sens mai larg, va fi deosebit de importantă consolidarea parteneriatului cu parlamentele naţionale, prin îmbunătăţirea şi consolidarea dialogului politic, cu respectarea deplină a echilibrului instituţional la nivelul UE. Continuarea acestui dialog va permite ambelor părţi să se angajeze într-un schimb de opinii mai larg, mai politic, nu doar limitat la propuneri legislative, şi depăşind aspectul subsidiarităţii. Prin urmare, Comisia va continua să examineze cu atenţie toate avizele pe care le primeşte de la parlamentele naţionale, având convingerea că această comunicare constructivă şi eficientă va consolida în continuare relaţia dintre instituţiile europene şi cetăţeni în întreaga Europă.

Comisia consideră că mecanismul de control al subsidiarităţii şi dialogul politic reprezintă două feţe ale aceleiaşi monede, prima făcând parte dintr-o relaţie politică mai extinsă între Comisie şi parlamentele naţionale. Parlamentele naţionale au salutat această abordare, având în vedere că, până în prezent, acestea au avut tendinţa să îşi concentreze avizele mai degrabă pe fondul documentelor Comisiei decât pe aspecte de subsidiaritate.

Prin consolidarea parteneriatului politic cu parlamentele naţionale, Comisia urmăreşte să îmbunătăţească procesul de elaborare a politicilor în ceea ce priveşte atât măsurile legislative, cât şi cele fără caracter legislativ, să implice mai mult parlamentele naţionale în problemele europene care în ultimii ani au devenit, în majoritate, probleme interne, apropiind astfel Europa de cetăţeni, şi, în cele din urmă, să înţeleagă mai bine dinamica şi procesele naţionale.

În ceea ce priveşte îmbunătăţirea elaborării politicilor, este adevărat că nu întotdeauna se poate măsura cu uşurinţă impactul concret al avizelor parlamentelor naţionale cu privire la un anumit act legislativ final. Totuşi, este important să se ştie că, în prezent, de fiecare dată când Comisia negociază dosare legislative cu legislatorii, aceasta poate să facă acest lucru cunoscând integral punctele de vedere exprimate de parlamentele naţionale. De asemenea, atunci când Comisia ia decizii asupra poziţiei sale pe care urmează să o susţină în Parlamentul European şi în Consiliu, aceasta se poate baza pe punctele de vedere exprimate de parlamentele naţionale cu privire la dosarul în cauză. În numeroase cazuri, avizele exprimate de parlamentele naţionale sunt reflectate în procesul legislativ de Parlament sau de Consiliu, ceea ce indică în mod clar valoarea adăugată a avizelor parlamentelor naţionale: dacă sunt emise la timp, acestea pot acţiona ca un sistem eficient de avertizare rapidă care oferă o imagine a principalelor poziţii cu privire la propunerea Comisiei, care se reflectă adeseori, mai târziu, în procesul legislativ. Evident, în cazul în care avizele sunt primite extrem de târziu şi doar din partea unui număr mic de parlamente naţionale, impactul asupra discuţiilor interinstituţionale în curs rămâne relativ redus.

În cursul ultimilor cinci ani, relaţiile Comisiei cu parlamentele naţionale au evoluat în mod fundamental, devenind mai profunde şi mai substanţiale. Această tendinţă va continua prin Tratatul de la Lisabona. Parlamentele naţionale au în prezent un rol mai important la nivelul Uniunii Europene şi, prin urmare, pot deveni actori cheie ale căror poziţii trebuie să fie luate în considerare de către instituţiile UE. Astfel, parlamentele naţionale vor deveni rapid parte integrantă a proceselor de luare a deciziilor la nivelul Uniunii Europene.

Cu toate acestea, de ambele părţi sunt încă posibile progrese. Realizarea potenţialul acestui parteneriat politic şi stabilirea unor relaţii şi mai constructive vor rămâne un obiectiv principal. Comisia va monitoriza îndeaproape punerea corectă în aplicare a noilor dispoziţii ale tratatului privind parlamentele naţionale şi, în acest sens, va acorda o atenţie deosebită respectării cerinţelor de subsidiaritate cuprinse în Protocolul 2. În plus, Comisia doreşte să încurajeze parlamentele naţionale care nu iau încă parte la dialogul politic să se angajeze într-un schimb de opinii activ cu Comisia. De asemenea, aceasta urmăreşte o implicare mai profundă a parlamentelor naţionale în implementarea strategiei Europa 2020 şi este deschisă să examineze posibilele metode de cooperare în ceea ce priveşte execuţia bugetului UE, în special combaterea fraudei. În ambele domenii, Comisia se bazează pe sprijinul activ al parlamentelor naţionale în atingerea obiectivelor sale. În plus, Comisia va aprecia în mod deosebit primirea de informaţii regulate şi substanţiale din partea parlamentelor naţionale cu privire la aspecte de programare. În acest sens, Comisia va urmări să îşi prezinte programul de lucru reprezentanţilor permanenţi ai parlamentelor naţionale cât mai curând posibil după adoptarea acestuia. De asemenea, Comisia se angajează să trimită răspunsuri complete la contribuţiile şi concluziile COSAC.

În ceea ce priveşte dispoziţiile noului tratat referitoare la implicarea parlamentelor naţionale în monitorizarea politică şi evaluarea activităţilor Europol şi ale Eurojust, Comisia cunoaşte solicitările parlamentelor naţionale de a fi consultate periodic de Comisie înainte ca aceasta să prezinte propuneri pentru respectivele regulamente, care au fost incluse în Programul de lucru al Comisiei pentru 2010. Înainte de a prezenta noile sale propuneri, Comisia va evalua cu atenţie punerea în aplicare a deciziilor existente privind Eurojust şi Europol şi va consulta toate părţile implicate. Parlamentele naţionale vor fi asociate îndeaproape la aceste lucrări pregătitoare.

Comisia este hotărâtă să continue promovarea rolului parlamentelor naţionale, menţinându-le printre elementele esenţiale de pe agenda sa politică şi instituţională.

Numărul avizelor primite pe ţară/cameră

Total |

PORTUGALIA | Assembleia da Republica | 47 |

REPUBLICA CEHĂ | Senát | 27 |

SUEDIA | Riksdagen | 18 |

ITALIA | Senato della Repubblica | 17 |

GERMANIA | Bundesrat | 16 |

REGATUL UNIT | House of Lords | 14 |

DANEMARCA | Folketinget | 12 |

FRANŢA | Sénat | 12 |

GRECIA | Vouli ton Ellnion | 10 |

AUSTRIA | Bundesrat | 10 |

ITALIA | Camera dei Deputati | 9 |

ȚĂRILE DE JOS | Both Chambers | 8 |

ŢĂRILE DE JOS | Tweede Kamer Staten Generaal | 7 |

IRLANDA | Oireachtas | 6 |

ŢĂRILE DE JOS | Eerste Kamer Staten Generaal | 4 |

AUSTRIA | Nationalrat | 4 |

GERMANIA | Bundestag | 3 |

LETONIA | Saeima | 3 |

LITUANIA | Seimas | 3 |

LUXEMBURG | Chambre des Députés | 3 |

UNGARIA | Országgyűlés | 3 |

BELGIA | Chambre des Répresentants | 2 |

BELGIA | Sénat | 2 |

BULGARIA | Narodno Sabranie | 2 |

FRANŢA | Assemblée Nationale | 2 |

SLOVENIA | Državni zbor | 2 |

REPUBLICA CEHĂ | Poslanecká sněmovna | 1 |

ESTONIA | Riigikogu | 1 |

CIPRU | Camera Reprezentanţilor | 1 |

MALTA | Camera Reprezentanţilor | 1 |

SPANIA | Congreso de los Diputados | 0 |

SPANIA | Senado | 0 |

POLONIA | Senat | 0 |

POLONIA | Sejm | 0 |

ROMÂNIA | Camera Deputaţilor | 0 |

ROMÂNIA | Senatul | 0 |

FINLANDA | Eduskunta | 0 |

SLOVENIA | Državni svet | 0 |

SLOVACIA | Národná rada | 0 |

REGATUL UNIT | House of Commons | 0 |

Total |

TOTAL | 250 |

Numărul avizelor primite per Direcţie Generală în 2009

DG responsabilă | TOTAL |

Justiţie, libertate şi securitate | 83 |

Sănătate şi Protecţia Consumatorilor | 38 |

Energie şi Transport | 22 |

Educaţie şi Cultură | 14 |

Secretariatul General | 14 |

Mediu | 12 |

Întreprinderi şi Industrie | 10 |

Piaţa Internă şi Servicii | 9 |

Ocuparea Forţei de Muncă, Afaceri Sociale şi Egalitate de Şanse | 7 |

Cercetare | 7 |

Servicii Juridice | 6 |

Politică Regională | 5 |

Agricultură şi Dezvoltare Rurală | 4 |

Impozitare şi Uniune Vamală | 4 |

Societatea Informaţională şi Media | 4 |

Afaceri Maritime si Pescuit | 4 |

Relaţii Externe | 3 |

Afaceri Economice şi Financiare | 2 |

Eurostat | 1 |

Extindere | 1 |

Buget | 0 |

Concurenţă | 0 |

Comerţ | 0 |

Dezvoltare | 0 |

Total | 250 |

Documentele Comisiei care au primit cel mai mare număr de avize în 2009[28]

Documentul Comisiei | Titlu | Număr de avize |

COM(2009)262 | Comunicare privind un spaţiu de libertate, securitate şi justiţie în serviciul cetăţenilor | 8 |

COM(2008)414 | Propunere de directivă privind aplicarea drepturilor pacienţilor în cadrul asistenţei medicale transfrontaliere | 7 |

COM(2008)614 | Propunere de directivă privind drepturile consumatorilor | 6 |

COM(2009)136 | Propunere de decizie-cadru privind prevenirea şi combaterea traficului de persoane şi protejarea victimelor | 6 |

COM(2009)135 | Propunere de decizie-cadru privind combaterea abuzului sexual, a exploatării sexuale a copiilor şi a pornografiei infantile | 5 |

COM(2008)794 | Carte verde privind recursul colectiv pentru consumatori | 5 |

COM(2009)329 | Carte verde privind mobilitatea tinerilor în scop educaţional | 5 |

COM(2009)252 | Comunicare privind supravegherea financiară europeană | 4 |

COM(2008)815 | Propunere de directivă de stabilire a standardelor minime pentru primirea solicitanţilor de azil | 4 |

COM(2009)73 | Comunicare privind Strategia politică anuală pentru 2010 | 4 |

[1] COM(2009) 343

[2] COM(2009) 262

[3] COM(2008) 414

[4] Trebuie remarcat că 3 din cele 7 avize au fost primite la sfârşitul anului 2008.

[5] COM(2008) 614

[6] COM(2009) 136

[7] COM(2009) 135

[8] COM(2008) 794

[9] COM(2009) 329

[10] COM(2009) 252

[11] COM(2008) 815

[12] COM(2009) 73

[13] http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_ro.htm

[14] COM(2008) 676

[15] COM(2008) 780

[16] COM(2008) 543

[17] COM(2008) 818

[18] COM(2009) 338

[19] COM(2009) 154

[20] COM(2009) 262

[21] COM(2008) 614

[22] COM(2008) 414

[23] 3 din 7 avize au fost primate la finele lui 2008

[24] COM(2009) 252

[25] COM(2008) 794

[26] COM (2009) 329

[27] http://ec.europa.eu/dgs/secretariat_general/relations/relations_other/npo/index_ro.htm

[28] Nu sunt incluse cele trei propuneri pe baza cărora au avut loc verificări privind subsidiaritatea coordonate de COSAC