[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 25.7.2007

COM(2007) 447 final

RAPORT AL COMISIEI

Al doilea raport de activitate privind cadrul comun de referinţă

RAPORT AL COMISIEI

Al doilea raport de activitate privind cadrul comun de referinţă

1. INTRODUCERE

Prezentul raport rezumă progresele realizate în cadrul lucrărilor referitoare la cadrul comun de referinţă (CCR) de la publicarea primului raport de activitate în 2005 şi respectă angajamentul de a furniza periodic date actualizate cu privire la acest subiect.

2. RESTABILIREA PRIORITăţILOR PRIVIND ASPECTELE LEGATE DE DREPTUL CONTRACTELOR ÎN DOMENIUL PROTECţIEI CONSUMATORULUI

Comisia a anunţat în raportul său anterior că va acorda prioritate lucrărilor CCR, în ceea ce priveşte problemele legate de contractele încheiate cu consumatorii, pentru a-şi aduce contribuţia în timp util la revizuirea acquis -ului privind protecţia consumatorului.

Consiliul pentru competitivitate[1] a urmat aceeaşi direcţie şi a declarat că aspectele direct legate de revizuire vor trebui reprogramate şi tratate mai devreme decât s-a prevăzut anterior. La organizarea atelierelor de lucru din 2006, s-a acordat prioritate aspectelor legate de dreptul contractelor în domeniul protecţiei consumatorului[2]: vânzări de bunuri de consum, informaţii precontractuale, clauze abuzive, dreptul de retragere şi dreptul la despăgubiri. Constatările făcute de cercetători privind aceste aspecte şi discuţiile avute în cadrul atelierelor, împreună cu rezultatele altor lucrări pregătitoare, au fost utilizate ca material pentru Cartea verde referitoare la revizuirea acquis -ului privind protecţia consumatorului, pe care Comisia a adoptat-o la 7 februarie 2007.

Pe perioada la care se referă prezentul raport, reţeaua de cercetare, finanţată prin intermediul celui de-al şaselea Program-cadru, a continuat să pregătească proiecte pentru elaborarea CCR, în conformitate cu acordul de finanţare.

Pentru a garanta că datele legate de acquis -ul privind protecţia consumatorului sunt tratate cu prioritate, cercetătorii au convenit să împartă aceste date în trei categorii:

„ Revizuirea acquis -ului ”: date legate de aspecte ale dreptului contractelor tratate în acquis -ul european privind protecţia consumatorului şi date care ar putea clarifica, extinde sau transforma acquis -ul european actual privind protecţia consumatorului. Este vorba de exemplu, în ceea ce priveşte informaţiile precontractuale, de date legate de „obligaţiile privind informaţiile precontractuale”.

„ Date direct relevante ” date legate de aspecte ale dreptului general al contractelor care sunt direct relevante pentru acquis -ul european privind protecţia consumatorului, cu alte cuvinte concepte ale dreptului naţional al contractelor care sunt presupuse în acquis -ul comunitar în forma sa actuală. Este vorba de exemplu, în ceea ce priveşte dreptul de retragere, de date legate de „data încheierii contractului”.

„Context esenţial” : date legate de aspecte ale dreptului general al contractelor care furnizează un context esenţial în raport cu care trebuie stabilite dispoziţiile acquis -ului comunitar. Este vorba de exemplu, în ceea ce priveşte informaţiile precontractuale, de date legate de „principiul bunei-credinţe şi corectitudinii în relaţiile contractuale”.

În cadrul atelierelor, materialele legate de „revizuirea acquis -ului” au fost discutate cu prioritate şi, în măsura în care timpul a permis-o, s-a ţinut o dezbatere privind datele „direct relevante”. Scopul „contextului esenţial” a fost unul în special informativ.

Reţeaua de experţi ai părţilor interesate (reţeaua CCR), care include în prezent 176 de reprezentanţi ai întreprinderilor, ai consumatorilor şi practicieni ai dreptului provenind din ţările europene, a continuat să funcţioneze, participând la ateliere de lucru şi formulând observaţii cu privire la proiectele elaborate de cercetători.

Reţeaua de experţi ai statelor membre, alcătuită din experţi în dreptul contractelor care reprezintă statele membre, s-a reunit de două ori.

3. PROBLEME DE FOND RIDICATE CU OCAZIA ATELIERELOR PRIVIND CCR

3.1. Ateliere pe tema dreptului european al contractelor în domeniul protecţiei consumatorului

Principalele chestiuni discutate în cadrul acestor ateliere sunt prezentate mai jos. Comisia va lua în considerare aceste chestiuni pe parcursul procesului de elaborare a CCR, precum şi în cadrul lucrărilor sale privind revizuirea acquis -ului privind protecţia consumatorului.

Noţiunile de consumator şi profesionist

Principalele chestiuni discutate au vizat următoarele aspecte:

● Persoanele juridice: s-a ajuns la o înţelegere generală conform căreia numai persoanele fizice se pot încadra în definiţia termenului de „consumator”.

● Tranzacţii cu scop mixt: s-a discutat posibilitatea de a considera tranzacţiile cu scop mixt care sunt parţial în afara sferei profesionale ca tranzacţii cu consumatorii.

● Interrelaţia dintre definiţiile propuse ale consumatorului şi profesionistului: anumiţi experţi ai părţilor interesate au considerat că definiţiile termenilor de „consumator” şi „profesionist” trebuie să corespundă între ele şi să se excludă reciproc.

Clauze abuzive

Chestiunile discutate au vizat următoarele:

● Sfera de apreciere a caracterului abuziv: s-a discutat includerea de clauze negociate individual. Experţii părţilor interesate nu au ajuns la o înţelegere în această privinţă.

● În ceea ce priveşte excluderea din aprecierea caracterului abuziv a obiectului principal şi a caracterului adecvat al preţului , experţii părţilor interesate au considerat că nu ar trebui să existe niciun control asupra caracterului adecvat al preţului menţionat într-o clauză contractuală.

Informaţii precontractuale

Chestiunile discutate au vizat următoarele:

● Obligaţia de a informa cu privire la bunuri şi servicii: experţii părţilor interesate au considerat că norma generală propusă, care impune divulgarea tuturor informaţiilor relevante de care ar putea avea nevoie partea opusă pentru a lua o decizie pe deplin informată (în special informaţiile relevante pentru evaluarea calităţii şi performanţelor posibile), era prea vastă şi că putea duce la incertitudine juridică. Experţii au subliniat posibilitatea de a se concentra pe sectoare specifice (de exemplu, dreptul asigurărilor, servicii financiare).

● Obligaţia de a furniza informaţii la încheierea unui contract cu un consumator care este dezavantajat în mod special: experţii părţilor interesate au evaluat această dispoziţie, încercând să precizeze, într-o formă generală, circumstanţele în care acquis -ul impune obligaţii de informare unei întreprinderi care are relaţii cu un consumator. Potrivit experţilor, această dispoziţie ar trebui utilizată ca bază comună sau ca orientare generală pentru definirea listei de informaţii esenţiale care trebuie furnizate consumatorului înainte de încheierea unui contract.

● Despăgubiri în caz de nerespectare a obligaţiilor de informare : experţii părţilor interesate au semnalat că încălcarea obligaţiilor de informare precontractuală are consecinţe foarte importante pentru consumatori. Proiectul realizat de cercetători propune prelungirea perioadei de reflecţie ca despăgubire în caz de nerespectare a obligaţiilor de informare în ceea ce priveşte contractele pentru care consumatorul dispune de dreptul de retragere. Problema încheierii unui contract pe bază de informaţii eronate şi înşelătoare nu a fost abordată în mod special în acest context.

Primul atelier de lucru referitor la vânzările de bunuri de consum

Chestiunile discutate au vizat următoarele:

● Posibila extindere a noţiunii de bunuri la alte tipuri de active, după cum prevede articolul 1:105 din proiectul realizat de cercetători[3]: mai mulţi experţi ai părţilor interesate au afirmat că ar trebui incluse „ programele informatice ” şi, în general, drepturile de proprietate intelectuală. Comisia a invitat cercetătorii să precizeze la care bunuri s-ar putea extinde definiţia şi ce adaptări ar trebui făcute.

● Livrarea – Momentul livrării – Legătura cu transferul riscurilor: s-a discutat posibilitatea introducerii de norme privind transferul riscurilor. Asupra acestui subiect a existat o divergenţă de păreri. S-a amintit că această chestiune a fost discutată pe larg la Consiliu, cu ocazia adoptării Directivei 1999/44/CE privind anumite aspecte ale vânzării de bunuri de consum şi garanţiile conexe.

● Momentul pertinent pentru stabilirea conformităţii : în general, s-a considerat că transferul riscurilor reprezintă un moment adecvat pentru evaluarea conformităţii. Cercetătorii au convenit să precizeze că, în anumite situaţii, precum pagubele cauzate de ambalaje defecte, vânzătorul ar trebui să fie responsabil pentru defectele care apar după transferul riscurilor, în conformitate cu Convenţia de la Viena privind vânzarea internaţională de bunuri.

Al doilea atelier de lucru referitor la vânzările de bunuri de consum (despăgubiri)

Acest atelier a fost consacrat despăgubirilor în caz de încălcare a obligaţiilor contractuale. Chestiunile discutate au vizat următoarele:

● Ierarhia despăgubirilor în caz de neconformitate: anumiţi experţi ai părţilor interesate nu au fost de acord cu stabilirea unei ierarhii a despăgubirilor, deoarece consumatorii ar trebui să aibă posibilitatea să aleagă între despăgubiri şi să nu fie nevoiţi să aştepte ca toate celelalte soluţii să se fi aplicat înainte de rezilierea contractului. Alţi experţi ai părţilor interesate au apărat interesele vânzătorilor şi au optat pentru menţinerea ierarhiei despăgubirilor, după cum este prevăzut în Directiva 1999/44/CE privind anumite aspecte ale vânzării de bunuri de consum şi garanţiile conexe.

● Situaţiile în care este posibilă rezilierea contractului: Chestiuni discutate: cât de mult poate întârzia o prestaţie pentru ca rezilierea să fie posibilă; dacă ar fi adecvat să se stabilească un termen fix pentru prestaţii; în ce situaţii se poate considera că este vorba de neexecutare fundamentală, având în vedere că definiţia acestui concept pare să pună probleme.

● Notificarea vânzătorului în legătură cu defectele care au fost/trebuia să fi fost descoperite de cumpărător: în afară de chestiunile generale (de ce acest lucru trebuie să constituie o obligaţie şi de ce exercitarea unei căi de atac trebuie să depindă de o notificare), s-a dezbătut mai concret problema perioadei de notificare. O perioadă de doi ani a fost considerată acceptabilă de unii experţi, dar nu şi de alţii.

Dreptul de retragere

S-a discutat despre normele orizontale în ceea ce priveşte exercitarea şi efectele dreptului de retragere, elaborate pe baza dispoziţiilor prevăzute în directivele privind vânzările la domiciliu[4], vânzările la distanţă[5] şi dreptul de folosinţă pe durată limitată[6]. Principalele teme abordate:

● Domeniul de aplicare: normele propuse s-ar aplica atunci când o parte are dreptul statutar de a se retrage dintr-un contract. Experţii părţilor interesate au ţinut să precizeze că aceste norme se aplică numai în cazul tranzacţiilor dintre profesionişti şi consumatori (tipul B2C).

● Exercitarea dreptului de retragere: în conformitate cu norma propusă, partea îndreptăţită să se retragă nu trebuie să ofere explicaţii pentru exercitarea acestui drept sau să se supună unor cerinţe formale specifice. Anumiţi experţi ai părţilor interesate au semnalat că absenţa totală a cerinţelor formale nu ar trebui să fie permisă din motive de claritate şi de certitudine juridică şi că ar trebui impuse cerinţe formale minime.

● Perioada de retragere: anumiţi experţi ai părţilor interesate au contestat motivele introducerii unei perioade unice uniforme pentru toate perioadele de reflecţie şi au considerat că perioada propusă de 14 zile este prea mare. Unii experţi au susţinut menţinerea diferenţelor existente în acest domeniu.

● Termene de retragere: majoritatea experţilor au susţinut necesitatea de a prevedea un termen maxim pentru exercitarea dreptului de retragere pentru a proteja certitudinea juridică în ceea ce-i priveşte pe profesionişti.

Dreptul consumatorilor la despăgubiri şi răspunderea producătorilor

Cele mai importante chestiuni discutate au fost:

● Noţiunea de răspundere strictă prin opoziţie cu noţiunea de culpă: regimul răspunderii stricte propus care prevede o serie de motive de derogare (culpa victimei, culpa unui terţ sau forţă majoră) a fost contestat de unii experţi ai părţilor interesate, care au considerat că existenţa culpei ar trebui să constituie o condiţie pentru asumarea răspunderii pagubelor.

● Introducerea noţiunilor de lipsă a profiturilor viitoare şi de pierderi nefinanciare: majoritatea experţilor părţilor interesate au convenit că noţiunea de pagube ar trebui să acopere pierderile reale, precum şi lipsa profiturilor viitoare; cât despre chestiunea dacă noţiunea de pagube ar trebui să includă şi pierderile nefinanciare, nu s-a putut ajunge la un consens.

● Răspunderea producătorilor: această chestiune a fost considerată importantă pentru că, în prezent, majoritatea tranzacţiilor sunt transfrontaliere, iar consumatorii locuiesc în rare cazuri în aceeaşi ţară ca şi fabricantul (sau vânzătorul) produselor cumpărate. Însă, această chestiune ridică multe probleme juridice şi practice. Potrivit experţilor părţilor interesate, consumatorul ar trebui să fie în măsură să îşi exercite drepturile numai faţă de producător şi nu faţă de fiecare intermediar al lanţului de comercializare. Experţii părţilor interesate au contestat posibilitatea ca intermediarii şi agenţii producătorului rezidenţi în acelaşi stat membru ca şi consumatorul să fie ţinuţi răspunzători. Printre problemele ridicate s-au numărat şi sarcina probei, termenele maxime pentru exercitarea drepturilor consumatorilor şi răspunderea în cazul vânzării de bunuri uzate.

3.2. Ateliere pe tema altor aspecte ale acquis -ului dreptului european al contractelor

Înainte de luarea deciziei de a da prioritate acquis -ului privind protecţia consumatorului, s-au organizat o serie de ateliere referitoare la aspecte ale acquis-ului privind dreptul contractelor în alte domenii decât cel al protecţiei consumatorului. Principalele chestiuni discutate în cadrul acestor ateliere sunt prezentate mai jos.

Dreptul asigurărilor

Punctele următoare sunt exemple de subiecte specifice discutate:

● Obligaţia de divulgare (solicitant) : o discuţie a fost dedicată răspunderii şi obligaţiei de divulgare. Unii experţi ai părţilor interesate au considerat că obligaţia de a pune toate întrebările relevante ar trebui să-i revină asigurătorului, în timp ce alţi experţi au estimat că solicitantul ar trebui să fie obligat să divulge informaţiile relevante care nu au fost cerute. Argumentele prezentate se referă la un compromis între un chestionar extrem de lung şi riscul pentru solicitant de a nu fi asigurat în cazul în care acesta uită să menţioneze un element considerat important, ambele situaţii putând constitui obstacole pentru consumatorii care au nevoie să încheie contracte de asigurări.

● Obligaţia de divulgare ( asigurător ): proiectul realizat de cercetători impunea ca asigurătorul să semnaleze eventualele divergenţe dintre asigurarea dorită de solicitant şi cea oferită efectiv. Mulţi experţi ai părţilor interesate au estimat că acest lucru impunea o obligaţie de consiliere care ar fi fost costisitoare şi indezirabilă. În plus, s-ar fi introdus astfel un factor important de subiectivitate. Experţii au preferat să opteze pentru obligaţia de a explica poliţa, lăsând solicitantul să decidă dacă aceasta este convenabilă.

● Termene pentru anulare : experţii părţilor interesate au convenit că termenul de o lună propus pentru rezilierea contractului în cazul nerespectării obligaţiei de divulgare este prea scurt şi că, în caz de încălcare frauduloasă, nu ar trebui să se aplice niciun termen.

Comerţul pe internet

Punctele următoare sunt exemple de subiecte specifice discutate:

● Contracte nesolicitate : cercetătorii şi experţii părţilor interesate au dezbătut dacă interzicerea furnizării de bunuri sau servicii nesolicitate unui consumator, atunci când un astfel de demers presupune o cerere de plată, ar trebui să se aplice, de asemenea, contractelor dintre profesionişti (B2B).

● Dreptul de retragere: experţii părţilor interesate au observat că definiţiile conţinute în dispoziţie nu sunt suficient de precise şi că această dispoziţie ar trebui elaborată din nou. S-a susţinut ideea unui drept de retragere aplicabil timp de 14 zile. Propunerea de a condiţiona exercitarea acestui drept de dorinţa consumatorului de a suporta cheltuielile aferente a fost contestată; s-a dezbătut dacă acest drept ar trebui să se aplice şi contractelor de tipul B2B.

● Definiţia „mesajului ajuns la destinaţie, trimis şi transferat” în comunicaţiile electronice : cercetătorii şi experţii părţilor interesate au discutat problema referitoare la momentul exact în care un mesaj ar trebui considerat trimis sau primit. S-a ajuns la concluzia că sunt necesare clarificări suplimentare şi că ar trebui luată în considerare utilizarea instrumentelor internaţionale din domeniul comerţului electronic.

3.3. Ateliere pe tema dreptului general al contractelor

Principalele chestiuni discutate în cadrul acestor ateliere sunt prezentate mai jos. Comisia va lua în considerare aceste chestiuni pe parcursul procesului de elaborare a CCR.

Conţinutul şi efectele contractelor

Punctele următoare sunt exemple de subiecte specifice discutate:

● Declaraţii care dau naştere unor obligaţii contractuale: experţii părţilor interesate au subliniat necesitatea de preciza cu claritate în ce condiţii o declaraţie „dă naştere unei obligaţii contractuale” . S-a discutat pe tema dacă dispoziţia propusă, în măsura în care se referă la declaraţii precontractuale obligatorii privind calitatea sau utilizarea bunurilor sau serviciilor, ar trebui să se aplice numai relaţiilor de tipul B2C sau şi relaţiilor de tipul B2B.

● Clauzele contractului: s-a discutat despre natura şi efectul clauzelor implicite. Experţii părţilor interesate au considerat că dispoziţiile neclare ar trebui evitate. Cercetătorii au semnalat că, în dispoziţia în cauză, lipsa de claritate nu este prejudiciabilă, deoarece această dispoziţie a fost concepută ca o normă generală privind contractele, pentru cazul în care legislaţia specifică nu conţine nicio clauză implicită referitoare la contracte specifice.

● Stipulaţia în favoarea unui terţ: s-a dezbătut problema efectelor unui contract în favoarea unei terţe părţi şi s-a ajuns la concluzia că este necesară o analiză suplimentară a circumstanţelor în care terţii pot recurge la această stipulaţie.

Autoritatea agenţilor

Cercetătorii au semnalat că proiectul referitor la autoritatea agenţilor ar trebui refăcut pentru a putea reflecta evoluţia recentă constatată în statele membre şi pentru a include eventual normele specifice privind protecţia consumatorului. S-au discutat o serie de probleme în cadrul atelierului, şi anume:

● Utilizarea termenilor „ agent” şi „ reprezentant” : experţii părţilor interesate au semnalat necesitatea unei terminologii coerente; ei au precizat că termenii nu ar trebui utilizaţi decât în conformitate cu definiţiile care apar în CCR. Cercetătorii au explicat că o anexă la CCR va conţine lista cu definiţiile termenilor utilizaţi.

● Distincţia între reprezentarea directă şi cea indirectă : Cercetătorii au explicat că numai un reprezentant direct poate angaja mandantul, deoarece acesta acţionează „ în numele ” mandantului, în timp ce un reprezentant indirect acţionează „ pe seama ” mandantului. Ideea de la baza reprezentării indirecte este protejarea mandantului, de exemplu în situaţiile în care reprezentantul devine insolvabil după încheierea unei tranzacţii. Anumite părţi interesate au pus la îndoială utilitatea acestei norme. S-a ajuns la concluzia că este necesară o analiză suplimentară a intereselor care trebuie protejate în cazul de neexecuţiei sau insolvabilităţii reprezentantului.

4. STRUCTURA CCR – REZULTATELE ATELIERELOR ORGANIZATE CU PăRţILE INTERESATE şI STATELE MEMBRE

Au avut loc discuţii preliminare în privinţa structurii CCR în cadrul a două ateliere, unul cu experţii părţilor interesate şi altul cu experţii statelor membre. Cu ocazia atelierului la care au participat experţii părţilor interesate, din 29 noiembrie 2005, s-a ajuns la un consens în privinţa includerii în CCR a subiectelor care sunt direct legate de acquis -ul în vigoare referitor la dreptul european al contractelor, dar şi a chestiunilor de drept general al contractelor care sunt relevante pentru acquis . Experţii părţilor interesate au solicitat, de asemenea, mai multe definiţii şi au subliniat necesitatea de a furniza formulări alternative pentru anumite definiţii sau norme tip. În cele din urmă, experţii părţilor interesate au considerat că în proiectul CCR trebuie să se facă o distincţie mai clară între relaţiile de tip B2B şi relaţiile de tip B2C.

Experţii statelor membre au ajuns la concluzii similare în cadrul atelierului din 9 decembrie 2005, însă cu anumite nuanţe. Majoritatea statelor membre doreau să abordeze dreptul contractelor privind protecţia consumatorului cu elementele de drept general al contractelor care sunt relevante pentru acquis -ul referitor la consumatori. Unele state membre doreau să includă şi alte elemente de drept general al contractelor, iar altele să se concentreze exclusiv pe acquis -ul privind protecţia consumatorului.

5. CONTRIBUţII LA LUCRăRILE PREGăTITOARE

5.1. Contribuţia Forumului european de discuţii

Primul Forum european de discuţii a avut loc la Londra, la 26 septembrie 2005, sub egida Comisiei şi a preşedenţiei britanice a Consiliului, ocazie cu care s-au reunit pentru prima dată cercetătorii, reţeaua CCR, reţeaua de experţi ai statelor membre, reprezentanţii de rang înalt ai întreprinderilor şi asociaţiilor de consumatori, precum şi miniştri, înalţi funcţionari şi membri ai Parlamentului European. Această conferinţă a confirmat necesitatea de a acorda prioritate lucrărilor pe tema CCR, astfel încât acesta să poată fi utilizat cu eficacitate la revizuirea acquis -ului european referitor la consumatori.

Acest prim forum a fost urmat de un al doilea, organizat la Viena, la 26 mai 2006, de preşedenţia austriacă a Consiliului, în cadrul căruia participanţii s-au exprimat încă o dată pentru axarea pe problemele legate de protecţia consumatorilor europeni. De asemenea, s-a ajuns la un consens în privinţa faptului că CCR trebuie să trateze şi chestiuni de drept general al contractelor. Cu ocazia celui de-al treilea Forum european de discuţii, care a avut loc la Stuttgart, la 1 martie 2007, sub egida preşedinţiei germane a Consiliului, aceasta din urmă a ajuns la concluzia că există un sprijin general în favoarea unui CCR care să furnizeze organelor legislative europene un set de instrumente în care să fie inclus acquis -ul şi că deciziile legate de conţinutul CCR au o importanţă majoră pentru o analiză politică.

5.2. Contribuţia altor instituţii

5.2.1. Consiliul

În concluziile sale din 29 noiembrie 2005, Consiliul pentru competitivitate a aprobat metoda utilizată în primul raport de activitate, în special prioritizarea chestiunilor referitoare la revizuirea acquis -ului privind protecţia consumatorilor europeni. Acesta a subliniat necesitatea ca lucrările întreprinse „să se concentreze asupra aspectelor practice, pentru a oferi beneficii reale consumatorilor şi întreprinderilor” , precum şi necesitatea de „a stabili o distincţie clară între contractele încheiate între întreprinderi şi consumatori şi cele încheiate între întreprinderi” . De asemenea, Consiliul a salutat asigurările Comisiei în privinţa faptului că nu intenţionează să propună un cod civil european.

5.2.2. Parlamentul European

Parlamentul European (PE) a adoptat o rezoluţie la data de 23 martie 2006, prin care a salutat primul raport de activitate şi şi-a exprimat sprijinul pentru proiectul CCR. PE a subliniat necesitatea ca lucrările privind CCR să „urmeze orientări clare stabilite de legiuitorul comunitar” şi a considerat că adoptarea finală a CCR nu poate avea loc decât după validarea sa politică de către PE şi Consiliu. PE a invitat Comisia să acţioneze în colaborare cât mai strânsă cu Parlamentul în fiecare etapă desfăşurată pentru elaborarea CCR şi să-l consulte pe acesta din urmă în special în ceea ce priveşte proiectul de structură a CCR, precum şi înainte de a lua orice altă măsură de planificare. Similar Consiliului, PE a invitat Comisia să opereze o distincţie între dispoziţiile legale aplicabile relaţiilor de tipul B2B şi de tipul B2C şi să le separe în mod sistematic.

În cele din urmă, în rezoluţia sa, Parlamentul a anunţat înfiinţarea unui grup de lucru parlamentar compus din membri ai Comisiei pentru afaceri juridice şi ai Comisiei pentru piaţa internă şi protecţia consumatorilor. Acest grup de lucru constituie un forum de discuţie privind subiecte tratate de cercetători şi experţi ai părţilor interesate, subiecte faţă de care PE consideră că este important să ofere o orientare politică. Reuniunile grupului de lucru sunt pregătite de o echipă de proiect compusă din funcţionari ai PE. Comisia participă la aceste reuniuni. Până în prezent au fost organizate mai multe astfel de reuniuni. Ordinea de zi a acestora a inclus subiecte precum noţiunea de consumator şi de profesionist şi clauzele contractuale abuzive.

Pentru a răspunde la cererea exprimată de PE în rezoluţia sa, de a întocmi o diagramă în care să se identifice în mod clar toate părţile implicate în elaborarea CCR, Comisia a elaborat diagrama prezentată în anexă.

La 7 septembrie 2006, PE a adoptat o altă rezoluţie privind dreptul european al contractelor, în care şi-a exprimat sprijinul pentru pregătirea unui proiect extins privind CCR, care să acopere aspecte generale ale dreptului contractelor şi nu doar pe cele referitoare la protecţia consumatorului, pentru care Comisia ar trebui să continue lucrările în paralel cu revizuirea acquis -ului.

6. CONCLUZII

În ceea ce priveşte dreptul european al contractelor în domeniul protecţiei consumatorilor, rezultatele relevante privind CCR vor fi integrate, dacă este cazul, în revizuirea acquis -ului privind acest drept, care a făcut obiectul unei cărţi verzi adoptate de Comisie la 7 februarie 2007. Această carte verde descrie soluţiile posibile pentru o revizuire a acquis -ului privind dreptul european al contractelor în materie de protecţie a consumatorului.

Conform proiectului iniţial, CCR trebuie să constituie un set de instrumente sau un manual pe care Comisia şi legiuitorul european să le utilizeze cu ocazia revizuirii legislaţiei în vigoare sau a elaborării de noi reglementări în domeniul dreptului contractelor. Potrivit calendarului actual, cercetătorii ar trebui să prezinte proiectul de CCR până la sfârşitul anului 2007. Comisia va trebui să selecteze cu atenţie părţile acestui proiect care corespund obiectivelor legislative comune. Acest proces de selecţie va trebui să se desfăşoare cu consultarea celorlalte instituţii şi a părţilor interesate. Comisia se va asigura că părţile din proiectul de cercetare selectate pentru CCR (posibil modificate) sunt coerente între ele şi în acelaşi timp cu continuarea cărţii verzi. După analizarea rezultatelor procesului de consultare, elaborarea proiectului de CCR şi efectuarea unui studiu de impact, Comisia ar putea prezenta abordarea sa în acest sens sub forma unei cărţi albe.

Cu toate acestea, o chestiune separată este cea a sferei de acoperire a CCR, care trebuie decisă acum pentru a putea contribui la progresul lucrărilor viitoare privind CCR, ţinând cont, în special, de măsura în care aceste lucrări ar trebui să acopere, pe lângă dreptul contractelor în materie de protecţie a consumatorului, şi alte domenii ale acquis -ului privind dreptul european al contractelor, precum şi subiecte direct relevante ale dreptului general al contractelor.

În timpul lucrărilor privind CCR şi al procesului de consultare aflat în curs, anumiţi experţi din reţeaua CCR şi anumite state membre au pledat în favoarea includerii unor aspecte ale dreptului general al contractelor care sunt relevante pentru acquis -ul actual privind dreptul european al contractelor.

În rezoluţiile sale din 2006, PE a subliniat deja importanţa acestui proiect şi a invitat Comisia, în ansamblu, să participe la aceste lucrări. În plus, PE a invitat Comisia să exploateze lucrările curente de cercetare în vederea unei utilizări ulterioare a rezultatelor, altele decât cele legate strict de acquis -ul privind protecţia consumatorilor europeni, pentru elaborarea unui drept civil comunitar. În rezoluţia sa din septembrie 2006, PE a reiterat sprijinul său pentru pregătirea unui proiect extins al CCR, care să acopere aspecte generale ale dreptului contractelor, depăşind sfera aspectelor legate de protecţia consumatorului, pentru care Comisia ar trebui să continue lucrările în paralel cu revizuirea acquis -ului.

Comisia consideră CCR drept un instrument propice pentru o mai bună legiferare. Acesta este un exerciţiu pe termen lung, destinat să asigure consecvenţa şi calitatea înaltă a legislaţiei comunitare în domeniul dreptului contractual. CCR ar trebui utilizat pentru a defini în mod clar termenii juridici, principiile fundamentale şi normele moderne şi coerente ale dreptului contractelor utilizate pentru revizuirea legislaţiei sectoriale în vigoare şi elaborarea de noi texte, dacă este cazul. Acesta nu are drept obiect armonizarea la scară largă a dreptul privat sau stabilirea unui cod civil european.

Dat fiind interesul manifestat de Consiliu şi de Parlament şi dorinţa acestora de a participa îndeaproape la lucrările privind CCR, Comisia trebuie să cunoască poziţia ambelor instituţii. PE a făcut deja cunoscută poziţia sa prin intermediul rezoluţiilor. Prin prezentarea prezentului raport de activitate către Consiliu, Comisia doreşte să cunoască poziţia acestuia cu privire la restul lucrărilor privind CCR, care ar putea include o serie de ateliere de lucru referitoare la alte aspecte ale acquis -ului în domeniul dreptului european al contractelor, precum cerinţele în materie de informare, de comercializare şi de distribuţie cuprinse în legislaţia privind serviciile financiare sau întârzierile de plată (inclusiv chestiunea clauzelor de rezervare a dreptului de proprietate) şi la aspecte ale dreptului general al contractelor, precum cerinţele formale, valabilitatea şi interpretarea contractelor în caz de fraudă, de eroare sau de declaraţii false.[pic]

[pic]

[1] Consiliul pentru competitivitate al Uniunii Europene 28/29 noiembrie 2005 14155/05 (Press 287)

[2] Pe perioada la care se referă prezentul raport, s-au organizat 11 ateliere de lucru, dintre care cinci nu au fost legate în mod specific de problemele consumatorilor: conţinutul şi efectele unui contract, problemele legate de comerţul pe internet, autoritatea agenţilor, structura CCR, asigurările

[3] şi anume: electricitate, informaţii şi date (inclusiv programele informatice) şi alte tipuri de bunuri necorporale.

[4] Directiva 85/577/CEE a Consiliului din 20 decembrie 1985, JO L 372, 31.12.1985, p. 31

[5] Directiva 97/7/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 20 mai 1997 JO L 144, 4.6.1997, p. 19

[6] Directiva 94/47/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 26 octombrie 1994 JO L 280, 29.10.1994, p. 83