COMISIA EUROPEANĂ Strasbourg, 24.11.2015 COM(2015) 586 final 2015/0270(COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de modificare a Regulamentului (UE) nr. 806/2014 în scopul instituirii unui sistem european de asigurare a depozitelor



EXPUNERE DE MOTIVE Prezenta propunere legislativă vizează instituirea în trei etape succesive a unui sistem european de asigurare a depozitelor (EDIS, European Deposit Insurance Scheme), cel de al treilea pilon al uniunii bancare: un sistem de reasigurare pentru schemele naționale participante de garantare a depozitelor („SGD-uri participante”) într-o primă etapă de trei ani, un sistem de coasigurare pentru SGD-urile naționale participante într-o a doua etapă de patru ani și un sistem de asigurare completă pentru SGD-urile naționale participante în regimul permanent. Un SGD național nu poate beneficia de pe urma sistemului european de asigurare a depozitelor decât dacă își constituie fondurile în conformitate cu o traiectorie de finanțare precisă și dacă respectă cerințele esențiale prevăzute de legislația Uniunii. Comitetul unic de rezoluție, care ar urma să fie extins pentru administrarea sistemului european de asigurare a depozitelor, ar urma să monitorizeze SGD-urile naționale și să elibereze fonduri doar atunci când sunt îndeplinite anumite condiții clar definite. Introducerea sistemului european de asigurare a depozitelor ar urma să fie însoțită în paralel de măsuri ambițioase menite să reducă riscurile din sectoarele bancare ale statelor membre. 1.CONTEXTUL PROPUNERII 1.1.Motivele și obiectivele propunerii În anul 2012, Comisia a solicitat crearea unei uniuni bancare pentru a construi o bază mai solidă pentru sectorul bancar și pentru a reinstaura încrederea în moneda euro, totul ca parte a unei viziuni pe termen lung asupra integrării economice și bugetare. Uniunea bancară ar trebui pusă în aplicare prin transferarea supravegherii la nivel european, prin instituirea unui cadru integrat pentru gestionarea crizelor din sistemul bancar și, lucru la fel de important, prin instituirea unui sistem comun de protecție a depozitelor. În timp ce primele două etape au fost atinse prin instituirea mecanismului unic de supraveghere (MUS) și a mecanismului unic de rezoluție (MUR), nu a fost încă stabilit un sistem comun de protecție a depozitelor. Raportul celor cinci președinți și comunicarea publicată de Comisie în urma respectivului raport definesc un plan clar pentru aprofundarea uniunii economice și monetare (UEM), incluzând măsuri pentru a limita riscurile la adresa stabilității financiare. Finalizarea uniunii bancare este un pas indispensabil spre o UEM profundă și completă. Pentru moneda unică, un sistem financiar unificat și integrat pe deplin este esențial pentru eficacitatea transmiterii politicii monetare, diversificarea adecvată a riscurilor în statele membre și garantarea încrederii generale în sistemul bancar din zona euro. În special, în raportul celor cinci președinți se propune instituirea, pe termen lung, a unui sistem european de asigurare a depozitelor, cel de-al treilea pilon al unei uniuni bancare depline, alături de supravegherea bancară, care a fost încredințată mecanismului unic de supraveghere, și de rezoluția bancară, care a fost încredințată mecanismului unic de rezoluție. În raportul celor cinci președinți se semnalează că, întrucât actuala structură alcătuită din scheme naționale de garantare a depozitelor (SGD-uri) rămâne vulnerabilă la șocurile locale de mare anvergură, un sistem comun de asigurare a depozitelor ar spori flexibilitatea uniunii bancare în ceea ce privește crizele viitoare. În comunicarea sa din 21 octombrie, Comisia s-a angajat ca înainte de sfârșitul anului 2015 să prezinte o propunere legislativă privind primele măsuri către sistemul european de asigurare a depozitelor cu scopul de a crea un sistem mai european, desprins de stat, astfel încât stabilitatea financiară să fie consolidată, cetățenii să poată fi siguri că siguranța depozitelor lor nu depinde de amplasarea geografică a acestora, iar băncile solide să nu fie defavorizate de locul în care sunt stabilite. În concordanță cu raportul celor cinci președinți, Comisia a indicat că se vor lua primele măsuri în direcția unui sistem comun, pornindu-se de la o abordare „bazată pe reasigurare” care ar urma să ia în considerare diferitele niveluri de finanțare din cadrul sistemelor naționale, precum și aspectele de hazard moral. Astfel, s-ar crea un fond comun de asigurare a depozitelor, gestionat sub auspiciile comitetului unic de rezoluție existent. Sistemul european de asigurare a depozitelor va fi obligatoriu pentru statele membre din zona euro și va fi deschis statelor membre din afara zonei euro care doresc să adere la uniunea bancară. Pe parcursul unui anumit număr de ani, sistemul european de asigurare a depozitelor ar urma să treacă progresiv de la o schemă de reasigurare la o schemă de coasigurare mutualizată integral. În contextul eforturilor de aprofundare a UEM, alături de activitățile desfășurate pentru stabilirea unor modalități de finanțare-punte a Fondului unic de rezoluție și pentru elaborarea unui mecanism comun de protecție fiscală, această etapă este necesară pentru a se reduce legăturile dintre bănci și stat în diferitele state membre, prin intermediul unor măsuri vizând partajarea riscurilor între toate statele membre din uniunea bancară și, astfel, pentru a se sprijini uniunea bancară în direcția îndeplinirii principalului său obiectiv. Cu toate acestea, o astfel de partajare a riscurilor pe care o implică măsurile de consolidare a uniunii bancare trebuie să se desfășoare în paralel cu măsurile de reducere a riscurilor menite să rupă într-un mod mai direct legătura dintre bancă și stat. 1.2.Coerența cu dispozițiile existente în acest domeniu de politică Prezenta propunere de regulament este coerentă cu prevederile politicilor existente. După instituirea mecanismului unic de supraveghere prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului și a mecanismului unic de rezoluție prin Regulamentul (UE) nr. 806/2014, sistemul european de asigurare a depozitelor remediază lipsa de aliniere dintre supravegherea Uniunii și rezoluția băncilor din statele membre participante, pe de o parte, și eficacitatea și credibilitatea SGD-urilor naționale în caz de intrare în dificultate a acelorași bănci, în temeiul Directivei 2014/59/UE privind schemele de garantare a depozitelor (Directiva privind SGD­urile), pe de altă parte. Prezenta propunere de regulament se bazează pe cadrul existent al SGD-urilor naționale reglementate de Directiva privind SGD-urile. Aplicarea uniformă a cadrului de garantare a depozitelor în statele membre participante la sistemul european de asigurare a depozitelor va fi consolidată ca urmare a prezentei propuneri de regulament prin atribuirea competențelor de decizie, de monitorizare și de asigurare a aplicării referitoare la cadrul de garantare a depozitelor către un Comitet unic de rezoluție („comitetul”). 1.3.Coerența cu celelalte politici ale Uniunii Sistemul european de asigurare a depozitelor ar urma să contribuie la reducerea legăturii dintre modul în care este percepută poziția fiscală a diferitelor state membre și costurile de finanțare ale băncilor care funcționează în aceste state membre, ajutând astfel la ruperea legăturii dintre stat și bănci. Ar urma să se sporească astfel flexibilitatea sectorului bancar în ceea ce privește crizele viitoare și să se contribuie la obiectivul general de stabilitate financiară pe care se bazează politica economică și monetară a Uniunii. Riscurile s-ar distribui pe o arie mai largă, consolidând stabilitatea financiară nu numai în statul membru respectiv, ci și în alte state membre participante și neparticipante, prin limitarea eventualelor efecte de contagiune. În plus, sistemul european de asigurare a depozitelor va contribui la restabilirea condițiilor de concurență echitabile în cadrul pieței interne prin limitarea dezavantajului concurențial pe care îl suferă băncile solide din cauza locului în care sunt stabilite. Într-un mediu de stabilitate financiară, împrumuturile de la instituțiile financiare către economia globală sunt încurajate prin reducerea costurilor de finanțare pentru instituțiile financiare, contribuind astfel la stimularea creșterii economice și a ocupării forței de muncă și la îmbunătățirea competitivității economiei Uniunii.

2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE 2.1.Temeiul juridic Temeiul juridic al propunerii de regulament este articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), care permite adoptarea de măsuri de apropiere a dispozițiilor naționale care au ca obiectiv instituirea și funcționarea pieței interne. Scopul propunerii de regulament este acela de a menține integritatea și de a îmbunătăți funcționarea pieței interne. Aplicarea uniformă a unui singur set de norme pentru protecția depozitelor, împreună cu accesul la un fond european de asigurare a depozitelor („Fondul de asigurare a depozitelor”) gestionat de o autoritate centrală ar contribui la buna funcționare a piețelor financiare la nivelul Uniunii și la stabilitatea financiară în Uniune. S-ar înlătura astfel obstacolele din calea exercitării libertăților fundamentale, evitându-se totodată denaturarea semnificativă a concurenței, cel puțin în acele state membre care partajează supravegherea și rezoluția instituțiilor de credit și protecția deponenților la nivel european. Prin urmare, articolul 114 din TFUE este temeiul juridic adecvat. 2.2.Subsidiaritatea (în cazul competenței neexclusive) În temeiul principiului subsidiarității, prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE), în domeniile care nu sunt de competența sa exclusivă, Uniunea intervine numai dacă și în măsura în care obiectivele acțiunii preconizate nu pot fi realizate în mod satisfăcător de statele membre nici la nivel central, nici la nivel regional și local, dar, datorită dimensiunilor și efectelor acțiunii preconizate, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii. În situația actuală, în care SGD-urile rămân sisteme strict naționale, acestea sunt vulnerabile la șocurile locale de anvergură, menținând o interacțiune puternică între bănci și statele naționale. Această situație subminează omogenitatea protecției depozitelor și poate contribui la o listă de încredere în rândul deponenților. În plus, diferențele substanțiale dintre măsurile de protecție a deponenților, care sunt luate la nivel național și care depind de particularitățile și constrângerile locale în materie de finanțare, pot submina integritatea pieței interne. Doar o acțiune la nivel european poate garanta un nivel corespunzător de asigurare a depozitelor pentru deponenții din întreaga piață internă și poate slăbi legătura dintre SGD­urile naționale și poziția financiară a statului respectiv. Mecanismul unic de supraveghere asigură condiții de concurență echitabile în materie de supraveghere a băncilor și diminuează riscul de toleranță. Mecanismul unic de rezoluție garantează faptul că, atunci când o bancă intră în dificultate, restructurarea poate fi efectuată la cel mai mic cost, contribuabilii sunt protejați în mod adecvat, iar creditorii și instituțiile de credit beneficiază de un tratament echitabil și egal în cadrul pieței interne fără a fi defavorizați din cauza locului în care sunt stabiliți. În aceeași ordine de idei, este oportun ca Uniunea să ia măsuri legislative pentru a institui mecanismele necesare de protecție a depozitelor constituite de instituțiile de credit care ar intra în domeniul de aplicare al uniunii bancare. De asemenea, sistemul european de asigurare a depozitelor va genera importante economii de scară și va evita externalitățile negative care ar putea rezulta în urma luării unor decizii și a instituirii unor fonduri la nivel exclusiv național. 2.3.Proporționalitatea Propunerea respectă principiul proporționalității. În temeiul principiului proporționalității, prevăzut la articolul 5 alineatul (4) din TUE, conținutul și forma măsurilor Uniunii nu depășesc ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivelor tratatelor. În cadrul uniunii bancare, supravegherea și rezoluția bancară se exercită de către autorități situate la același nivel. În cazul în care o autoritate de rezoluție europeană ar trebui să decidă cu privire la lichidarea sau rezoluția unei bănci, fără a fi în măsură să garanteze că în același timp depozitele sunt protejate, pot să apară tensiuni, provocând riscuri pentru stabilitatea financiară. Într-adevăr, criza recentă a scos în evidență nevoia unor măsuri rapide și decisive, susținute de mecanisme de finanțare la nivel european. Sistemul european de asigurare a depozitelor ar garanta că aceleași reguli se aplică în același mod pentru protejarea depozitelor din orice stat membru participant. Finanțarea de rezervă adecvată ar urma să atenueze problemele apărute la nivelul diferitelor bănci, împiedicându-le să cauzeze o pierdere de încredere în ansamblul sistemului bancar al statului membru respectiv sau al altui stat membru considerat de piețe a fi expus la riscuri similare. Date fiind securitatea juridică sporită, stimulentele armonizate în contextul uniunii bancare și avantajele economice ale unei protecții centrale și uniforme a deponenților, propunerea de regulament respectă principiul proporționalității. 2.4.Alegerea instrumentelor Aplicarea centralizată progresiv a normelor de garantare a depozitelor prevăzute în Directiva privind SGD-urile în statele membre participante de către o autoritate unică la nivelul Uniunii poate fi asigurată numai în cazul în care normele care reglementează instituirea și funcționarea sistemului european de asigurare a depozitelor sunt direct aplicabile în statele membre, pentru a se evita interpretări divergente în diferitele state membre. Din acest motiv și pe baza faptului că la nivelul uniunii bancare se instituie un fond de asigurare a depozitelor care urmează să fie gestionat de un comitet în care sunt reprezentați toți membrii uniunii bancare, un regulament este instrumentul juridic corespunzător. 3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI 3.1.Identificarea și descrierea problemei

În cadrul uniunii bancare, asigurarea depozitelor rămâne un sistem exclusiv național, care lasă SGD-urile naționale vulnerabile la șocuri locale de mare anvergură, iar bugetele statelor membre continuă să fie expuse unor riscuri în sectorul bancar. Acest lucru împiedică realizarea deplină a beneficiilor pieței interne și ale uniunii bancare și poate afecta încrederea deponenților și dreptul de stabilire al instituțiilor de credit și al deponenților. SGD-uri au fost instituite în toate statele membre, în conformitate cu Directiva privind SGD­urile. Deși acestea prezintă deja anumite aspecte comune în ceea ce privește caracteristicile principale și funcționarea lor, unele aspecte importante sunt lăsate în continuare la latitudinea statelor membre. Sub rezerva aprobării de către Comisia Europeană, statele membre pot autoriza, de asemenea, reducerea nivelurilor-țintă ale mijloacelor financiare disponibile. Diferențele în ceea ce privește nivelurile de finanțare și dimensiunea celor 38 de SGD-uri existente în UE ar putea să afecteze încrederea deponenților și să deterioreze funcționarea pieței interne. 3.2.Motivele pentru o acțiune a UE Sistemul european de asigurare a depozitelor ar completa uniunea bancară, alături de supravegherea și rezoluția bancară. S-ar asigura astfel atât reducerea vulnerabilității deponenților bancari la șocuri locale de mare anvergură, cât și reducerea în continuare a legăturii dintre bănci și stat. În plus, într-un sistem în care responsabilitățile pentru supravegherea și rezoluția bancară sunt împărțite, circumstanțele în care poate fi utilizat un SGD național deja nu mai sunt sub control național. Atât Directiva 2014/59/UE (Directiva privind redresarea și rezoluția instituțiilor bancare), cât și Regulamentul (UE) nr. 806/2014 (Regulamentul privind mecanismul unic de rezoluție) conțin dispoziții privind posibilitatea de a utiliza în procedura de rezoluție fonduri din partea SGD-urilor. Prin urmare, crearea unui sistem comun și pentru asigurarea depozitelor este, în mod logic, următorul pas în direcția finalizării uniunii bancare și asigură o mai bună aliniere a răspunderii și supravegherii. 3.3.Posibilele realizări În cadrul unei analize cantitative s-a evaluat capacitatea unui sistem european de asigurare a depozitelor mutualizat integral de a face față cu eficacitate unor potențiale plăți de compensații. Analiza indică faptul că numărul și dimensiunea băncilor în cazul cărora Fondul de asigurare a depozitelor ar putea gestiona plățile crește în mod semnificativ pentru toate statele membre în care funcționează sistemul european de asigurare a depozitelor în comparație cu SGD-urile naționale. În plus, analiza indică faptul că deficitul preconizat al unei plăți, exprimat ca procentaj din nivelul-țintă, ar fi mai mic pentru sistemul european de asigurare a depozitelor decât pentru oricare dintre SGD-urile naționale. Evaluările menționate mai sus au fost făcute pornind de la presupunerea că sistemul european de asigurare a depozitelor nu ar necesita contribuții suplimentare din partea băncilor, ci contribuțiile băncilor avute în vedere pentru constituirea de fonduri naționale ar fi utilizate în schimb pentru constituirea sistemului european de asigurare a depozitelor. Rezultatele arată că deținerea aceluiași cuantum de fonduri, dar puse la dispoziția unui SGD european unic ar putea reprezenta o protecție și o utilizare a fondurilor mai eficiente decât menținerea SGD­urilor exclusiv naționale. 3.4.Diferitele opțiuni pentru atingerea obiectivelor 3.4.1.Nivelurile actuale de finanțare în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor Evaluarea arată că sistemul european de asigurare a depozitelor va începe pe baza nivelurilor de finanțare eterogene ale SGD naționale. Aceasta presupune că sistemul european de asigurare a depozitelor trebuie să ofere sprijin sub formă de lichidități în etapa sa inițială, întrucât, în caz contrar, SGD-urile locale ar depinde aproape exclusiv de mijloacele de finanțare alternative naționale. Pe de altă parte, sistemul european de asigurare a depozitelor ar trebui conceput astfel încât să se evite avantajele disproporționate în cazul schemelor care încă nu au început să colecteze fonduri ex ante și să se evite factorii care ar putea descuraja colectarea de astfel de fonduri în viitor. 3.4.2.Domeniul de aplicare al sistemului european de asigurare a depozitelor Se preconizează că diferențele dintre nivelurile de finanțare nu vor mai fi o problemă după ce SGD-urile își vor respectat obligațiile de a constitui fonduri ex ante, care le revin prin Directiva privind SGD-urile. Analiza arată că un sistem comun ar funcționa mai eficient, adică ar asigura un nivel mai ridicat de protecție fără a exista necesitatea de a majora contribuțiile totale. Acesta ar fi, de asemenea, mai în măsură să reducă expunerea statelor membre la sistemul bancar național. 3.4.3.Contribuțiile Analiza arată că (i) ponderea de risc a contribuțiilor modifică distribuția sarcinii financiare între băncile dintr-un anumit sector bancar, (ii) este foarte probabil ca evaluarea riscului unei anumite bănci față de băncile din uniunea bancară, și nu față de băncile din sectorul bancar național sau din sectorul bancar al SGD-ului, să modifice nivelul contribuțiilor care urmează a fi plătite de către banca respectivă. Cu toate acestea, nu s-a constatat că ar exista avantaje sau dezavantaje pentru vreun grup de bănci. Probabilitatea ca un SGD să fie nevoit să mobilizeze fonduri pentru acordarea de compensații către deponenți crește odată cu riscul specific băncii respective. Prin urmare, propunerea prevede adaptarea contribuțiilor la riscuri, cu alte cuvinte, continuă principiul deja instituit prin Directiva privind SGD-urile. În al doilea rând, analiza arată că grupul de referință are un impact asupra contribuțiilor plătite de diferitele instituții. Prin urmare, în etapa de reasigurare a sistemului european de asigurare a depozitelor, atunci când riscurile rămân în mare măsură la nivel național, profilul de risc al unei anumite bănci este stabilit în raport cu restul sistemului bancar național. Odată ce sistemul european de asigurare a depozitelor devine un sistem cu răspundere solidară la nivelul uniunii bancare, profilul de risc al unei anumite bănci este stabilit în raport cu toate băncile din uniunea bancară. Astfel s-ar garanta că sistemul european de asigurare a depozitelor rămâne în general neutru din punctul de vedere al costurilor pentru bănci și pentru SGD-uri naționale și s-ar evita complicațiile în determinarea profilurilor de risc ale băncilor în etapa de constituire a Fondului de garantare a depozitelor. 3.5.Drepturile fundamentale Propunerea de regulament nu are alte consecințe în ceea ce privește protecția drepturilor fundamentale decât cele ale regulamentului și directivei pe care le modifică și care sunt avute în vedere în expunerea de motive din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 de stabilire a unui mecanism unic de rezoluție.

4.IMPLICAȚIILE BUGETARE În ceea ce privește funcțiile pe care le are în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor, comitetul ar urma să fie finanțat în totalitate prin contribuțiile administrative din partea instituțiilor de credit afiliate la SGD-urile participante, ceea ce înseamnă că funcțiile din cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor nu vor necesita o contribuție de la bugetul UE. Resursele umane suplimentare ale comitetului, care se ridică la 22 de unități echivalent normă întreagă sub formă de posturi prevăzute în schema de personal, agenți contractuali și experți naționali detașați în anul nouă, după ce s-a intrat în etapa de asigurare completă, reflectă sarcinile încredințate comitetului prin propunerea de regulament. În același mod ca și în cazul creării Comitetului unic de rezoluție, posturile necesare pentru extinderea sarcinilor acestui nou organism nu intră în domeniul de aplicare al obiectivului de reducere cu 5 % a personalului care figurează în comunicarea Comisiei către Parlamentul European și Consiliu COM(2013) 519 din 10.7.2013. În ceea ce privește funcțiile pe care le are în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor, comitetul ar urma să fie finanțat în totalitate prin contribuțiile administrative din partea instituțiilor de credit afiliate la SGD-urile participante. Resursele suplimentare ale comitetului reflectă sarcinile încredințate acestuia prin propunerea de regulament. 5.EXPLICAREA DETALIATĂ A PROPUNERII 5.1.Sistemul european de asigurare a depozitelor Prezenta propunere vizează instituirea sistemului european de asigurare a depozitelor printr-o modificare a Regulamentului (UE) nr. 806/2014 (Regulamentul MUR). Normele privind funcționarea mecanismului unic de rezoluție nu ar trebui să fie atinse de această modificare. 5.1.1.Evoluția treptată a sistemului european de asigurare a depozitelor Propunerea de modificare a Regulamentului MUR prevede instituirea sistemului european de asigurare a depozitelor în trei etape succesive [articolul 2 alineatul (2)]: un sistem de reasigurare, un sistem de coasigurare și un sistem de asigurare completă. Sistemul european de asigurare a depozitelor ar fi gestionat, în toate etapele, de către Comitet împreună cu SGD­urile participante sau, în cazul în care un SGD nu se autoadministrează, de către autoritatea națională desemnată responsabilă pentru administrarea SGD-ului participant respectiv [articolul 2 alineatul (2) al doilea paragraf]. Fondul de garantare a depozitelor face parte din sistemul european de asigurare a depozitelor. Acesta ar trebui alimentat prin contribuții datorate și plătite direct de bănci către comitet și calculate și facturate de către SGD-urile participante. 5.1.2.Domeniul de aplicare al sistemului european de asigurare a depozitelor Sistemul european de asigurare a depozitelor se aplică tuturor SGD-urilor care sunt recunoscute oficial într-un stat membru participant și tuturor instituțiilor de credit afiliate la astfel de scheme. Statele membre participante sunt cele a căror monedă este euro și celelalte state membre care au stabilit o cooperare strânsă cu Banca Centrală Europeană pentru a participa la mecanismul unic de supraveghere [articolul 4 alineatul (1)]. Întrucât acoperirea oferită de sistemul european de asigurare a depozitelor se limitează la funcțiile obligatorii pe care SGD-urile le au în temeiul directivei, și anume plata de compensații către deponenți și contribuțiile la rezoluție, sistemul european de asigurare a depozitelor se aplică tuturor schemelor care pot fi confruntate, în principiu, cu evenimente de plată sau cărora li se poate solicita să contribuie la o procedură de rezoluție. Sunt incluse aici SGD-urile legale, sistemele instituționale de protecție (SIP) și schemele contractuale care au fost recunoscute în mod oficial ca SGD de un stat membru [articolul 1 alineatul (2) din Directiva privind sistemele de garantare a depozitelor]. Recunoașterea lor ca SGD este indisolubil legată de obligațiile lor de a acorda compensații deponenților în cazul în care depozitele nu sunt disponibile și de a contribui la procedurile de rezoluție. În cazul în care un SGD participant nu este administrat de o entitate privată, ci chiar de autoritatea desemnată [articolul 2 alineatul (2) al doilea paragraf], drepturile și obligațiile pe care le are SGD-ul participant în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor sunt cele ale autorității desemnate. Se ia în considerare în acest caz puterea de apreciere de care dispun statele membre în ceea ce privește introducerea, recunoașterea și administrarea la nivel național a SGD-urilor [a se vedea articolul 2 alineatul (18) din directivă]. În cazul în care cooperarea strânsă a unui stat membru din afara zonei euro este suspendată sau încetează, SGD-urile participante recunoscute oficial în respectivul stat membru și instituțiile de credit afiliate la SGD-urile în chestiune nu mai intră în domeniul de aplicare al Regulamentului MUR, nici cu privire la mecanismul unic de rezoluție, nici la sistemul european de asigurare a depozitelor (articolul 4). Numai în caz de încetare, fiecare dintre aceste SGD are, de asemenea, dreptul la un anumit procentaj din mijloacele financiare disponibile pe care Fondul de garantare a depozitelor le are la data încetării. Prin acest drept se asigură că respectivului SGD îi sunt furnizate fondurile de care are nevoie pentru a-și îndeplini obligațiile de finanțare prevăzute în directivă. Procentajul pe care îl poate solicita SGD-ul în cauză se stabilește cu ajutorul unei metode de calcul. Având în vedere pragul inferior de finanțare suficientă stabilit prin articolul 11 alineatul (5) litera (a) din Directiva privind SGD-urile, un SGD nu poate pretinde din Fondul de garantare a depozitelor mai mult decât este necesar pentru ca mijloacele sale financiare disponibile să ajungă la două treimi din nivelul său țintă. De comun acord cu statul membru respectiv, comitetul ar urma să decidă asupra modalităților și condițiilor pentru transferul fondurilor către SGD-ul respectiv în termen de trei luni. 5.1.3.Principiile generale care reglementează sistemul european de asigurare a depozitelor Articolul 6 stabilește principiile generale care se aplică atât în cazul mecanismului unic de rezoluție, cât și în cazul sistemului european de asigurare a depozitelor. Aceste principii sunt relevante în cazul în care comitetul sau celelalte autorități și organisme publice dispun de o marjă de apreciere la luarea unei decizii sau a altor măsuri. Nici comitetul, nici SGD-ul participant nu pot discrimina entitățile (inclusiv SGD-urile și băncile membre ale acestora), titularii de depozite, investitorii sau alți creditori stabiliți în Uniune pe motivul naționalității sau al locului de desfășurare a activității [articolul 6 alineatul (1)]. Această regulă reprezintă un principiu fundamental al dreptului Uniunii și este deosebit de importantă pe piețele financiare, în care tranzacțiile între părți de diferite naționalități și cu diferite locuri de desfășurare a activității sunt larg răspândite. Comitetul și SGD-ul participant au obligația de a întreprinde fiecare acțiune, propunere sau politică ținând seama pe deplin și în mod corespunzător de unitatea și de integritatea pieței interne [articolul 6 alineatul (2)]. Eliminarea fragmentării financiare reprezintă un factor-cheie pentru uniunea bancară, iar autoritățile care administrează sistemul european de asigurare a depozitelor trebuie să analizeze în detaliu impactul oricărei măsuri discreționare sau decizii pe care o iau în considerare în contextul funcționării pieței interne. Deși alineatele (3)-(5) ale articolului 6 referitoare la tratamentul grupurilor nu sunt aplicabile în contextul sistemului european de asigurare a depozitelor, articolul 6 alineatul (6) îi interzice comitetului să ia decizii în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor care impun statelor membre să ofere sprijin financiar public extraordinar sau care afectează suveranitatea bugetară și responsabilitățile fiscale ale acestora. În contextul sistemului european de asigurare a depozitelor, comitetul poate adopta decizii adresate SGD-urilor participante (articolul 74f). SGD-urile participante trebuie să se conformeze, dar articolul 6 alineatul (7) le permite să precizeze în detaliu măsurile care trebuie luate, atât timp cât aceste măsuri sunt în conformitate cu decizia comitetului în cauză. 5.2.Diferitele etape ale sistemului european de asigurare a depozitelor

În toate cele trei etape – reasigurare, coasigurare și asigurare completă – sistemul european de asigurare a depozitelor ar oferi atât finanțare, cât și acoperirea pierderilor înregistrate de schemele de garantare a depozitelor participante. Finanțarea furnizată de sistemul european de asigurare a depozitelor acoperă necesarul inițial de lichiditate al unui SGD pentru a acorda compensații deponenților în termenul de plată a compensațiilor prevăzut de directivă (în mod normal, șapte zile lucrătoare), dar și pentru a satisface la timp cererea de contribuție la o procedură de rezoluție. Finanțarea trebuie să fie rambursată comitetului de către SGD-ul participant. În toate etapele, sistemul european de asigurare a depozitelor ar acoperi, de asemenea, pierderile suferite de SGD-ul participant prin compensarea depunătorilor sau contribuția la rezoluție. Pierderea finală suferită de un SGD participant este, în mod normal, mai mică decât plățile de compensații către deponenți sau contribuția sa la rezoluție. După un eveniment de plată, SGD-ul poate încasa creanțele privind rambursarea depozitelor (acoperite) pe care deponenții le aveau față de banca aflată în dificultate și care sunt transferate către SGD-ul participant, în măsura în care acesta a oferit compensații deponenților [articolul 9 alineatul (2) prima teză din Directiva privind sistemele de garantare a depozitelor). Cu toate acestea, în eventualitatea în care o bancă devine insolvabilă și, prin urmare, aceste creanțe nu sunt achitate în totalitate, veniturile din activele instituției de credit aflate în insolvență reduc pierderea finală a SGD-ului. Dacă un SGD a contribuit la procedura de rezoluție, pierderea sa poate fi mai mică decât cuantumul respectivei contribuții, în special în cazul în care suma pe care o datorează drept contribuție este redusă pe baza unei evaluări ulterioare [articolul 109 alineatul (1) al patrulea paragraf coroborat cu articolul 75 din Directiva privind redresarea și rezoluția instituțiilor bancare]. Sistemul european de asigurare a depozitelor nu acoperă pierderile prin plăți suplimentare către SGD-ul participant. Mai degrabă, cuantumul finanțării inițiale care trebuie rambursat de către respectivul SGD este redus cu procentajul pierderii acoperite de sistemul european de asigurare a depozitelor. Nivelul finanțării furnizate și procentajul din pierdere acoperită de sistemul european de asigurare a depozitelor cresc în fiecare etapă. 5.2.1.Reasigurarea În etapa de reasigurare, care, conform propunerii, ar urma să dureze trei ani, sistemul european de asigurare a depozitelor poate să furnizeze o finanțare limitată și să acopere o parte limitată din pierderea unui SGD participant care se confruntă cu un eveniment de plată sau cărui i s-a solicitat să contribuie la rezoluție (articolul 41a). În etapa inițială de reasigurare, acoperirea este limitată la procedurile de rezoluție desfășurate de Comitet [articolul 41a alineatul (2) și articolul 79]. Procedurile de rezoluție la nivel exclusiv național sunt acoperite numai de coasigurare și de asigurarea completă. 5.2.1.1.Acordarea de finanțare în etapa de reasigurare În etapa de reasigurare ar urma să se acorde finanțare dacă SGD-ul participant prezintă un deficit de lichiditate [articolul 41a alineatul (2)]. Procesul de stabilire a unui deficit de lichiditate diferă în funcție de situație: (a) SGD-ul participant se confruntă cu un eveniment de plată sau (b) SGD-ul participant trebuie să contribuie la rezoluție. (a)În cazul unui eveniment de plată, SGD-ul participant [articolul 41b alineatul (1)] are un deficit de lichiditate în cazul în care cuantumul depozitelor acoperite la banca aflată în dificultate este mai mare decât suma dintre (a) cuantumul mijloacelor financiare disponibile pe care SGD-ul participant ar trebui să le aibă în mod ipotetic, având în vedere traiectoria de finanțare stabilită prin articolul 41j și (b) cuantumul contribuțiilor extraordinare (ex post) pe care SGD-ul participant le poate colecta în termen de trei zile de la evenimentul de plată. Cuantumul depozitelor acoperite care este utilizat pentru calcularea deficitului de lichiditate constă doar din depozitele eligibile până la nivelul standard de acoperire de 100 000 EUR sau echivalentul acestuia în moneda națională [articolul 6 alineatul (1) din Directiva privind SGD-urile]. În mod normal, soldurile temporar ridicate, astfel cum sunt definite la articolul 6 alineatul (2) din Directiva privind schemele de garantare a depozitelor, sau reținerile pe care le poate face SGD-ul în conformitate cu articolele 7 sau 8 din Directiva privind SGD-urile înainte de compensarea deponenților încă nu sunt cunoscute la momentul evenimentului de plată și, prin urmare, nu sunt luate în considerare. Utilizarea nivelului ipotetic al mijloacelor financiare disponibile mai degrabă decât utilizarea nivelului real servește la slăbirea posibilelor stimulente care ar face ca un SGD participant să nu își respecte obligația de a colecta contribuții ex ante în conformitate cu o traiectorie precisă de finanțare. În cele din urmă, în măsura în care contribuțiile extraordinare (ex post) [articolul 10 alineatul (8) din directivă] pot fi colectate într-o perioadă foarte scurtă, acestea sunt o sursă suplimentară de lichiditate care ar putea diminua deficitul de lichiditate al unui SGD participant. Perioada de trei zile asigură un echilibru corespunzător între obiectivul de a epuiza mai întâi resursele de lichiditate din cadrul SGD-ului și necesitatea de a oferi compensații deponenților în termen de șapte zile lucrătoare de la data evenimentul de plată. (b)Într-un caz de rezoluție [articolul 41b alineatul (2)], deficitul de lichiditate este diferența dintre cuantumul cu care SGD-ul participant trebuie să contribuie la rezoluție și cuantumul mijloacelor financiare disponibile pe care SGD-ul participant ar trebui să le aibă, în mod ipotetic, având în vedere traiectoria de finanțare instituită prin articolul 41j. Nivelul ipotetic al mijloacelor financiare disponibile este singura resursă de lichiditate pe care SGD-ul participant trebuie să o utilizeze pentru a-și reduce deficitul de lichiditate. În cazul unei măsuri de rezoluție, nu este nevoie ca SGD-ul participant să colecteze contribuții ex post pe termen scurt, întrucât articolul 10 alineatul (8) din Directiva privind SGD-urile se limitează evenimentele de plată. În cazul în care SGD-ul participant are un deficit de lichiditate, acesta poate solicita din Fondul de garantare a depozitelor o finanțare de până la 20 % din acest deficit. Restul de 80 % din deficitul de lichiditate trebuie să fie acoperit din alte surse de finanțare. Prin aplicarea nivelului ipotetic al mijloacelor financiare disponibile pentru calcularea deficitului de lichiditate, sistemul european de asigurare a depozitelor permite ca SGD-urile participante care, la momentul evenimentului de plată, au mai multe mijloace financiare disponibile decât cele necesare să obțină din partea sistemului european de asigurare a depozitelor finanțare pentru deficitul lor (tehnic) de lichiditate și să își utilizeze fondurile suplimentare pentru a acoperi (o parte din) restul de 80 % din deficitul de lichiditate. Finanțarea furnizată de sistemul european de asigurare a depozitelor este plafonată. 5.2.1.2.Acoperirea pierderii în etapa de reasigurare În etapa de reasigurare, pe lângă activitățile de finanțare în cazul unui deficit de lichiditate, sistemul european de asigurare a depozitelor acoperă, de asemenea, 20 % din pierderea excedentară a SGD-ului participant. Conceptul de pierdere excedentară diferă în funcție de situația cu care se confruntă SGD-ul participant: eveniment de plată sau contribuție la rezoluție. În cazul unui eveniment de plată [articolul 41c alineatul (1)], SGD-ul participant suferă o pierdere excedentară dacă suma totală pe care a rambursat-o deponenților (articolul 8 din directivă) depășește suma dintre (a) cuantumul încasat în cadrul procedurii de insolvență din creanțele referitoare la depozite pe care le-a obținut [articolul 9 alineatul (2) prima teză din Directiva privind SGD-urile) prin compensarea deponenților, (b) cuantumul mijloacelor financiare disponibile pe care SGD-ul participant ar trebui să le aibă în mod ipotetic, având în vedere traiectoria de finanțare instituită prin articolul 41j, și (c) cuantumul contribuțiilor extraordinare (ex post) pe care SGD-ul participant le poate colecta în termen de un an de la evenimentul de plată. În timp ce deficitul de lichiditate este calculat pe baza cuantumului depozitelor acoperite (depozitele eligibile de până la 100 000 EUR), calculul pierderii excedentare, care se realizează mai târziu în cursul procedurii de reasigurare, se poate baza pe cuantumurile efective rambursate către deponenți. Acest cuantum se reduce cu veniturile din activele instituției de credit aflate în insolvență pe care le-a obținut SGD-ul participant. În plus, se deduce, de asemenea, cuantumul ipotetic al mijloacelor financiare disponibile pe care SGD-ul participant ar fi trebuit să le aibă la momentul evenimentului de plată. În sfârșit, se presupune că SGD-ul participant a fost în măsură să adune cuantumul contribuțiilor ex post pe care le poate colecta, în temeiul Directivei privind SGD-urile, în termen de un an de la evenimentul de plată. Acestea reprezintă 0,5 % din suma depozitelor acoperite de băncile membre ale sistemului [articolul 10 alineatul (8) din Directiva privind SGD-urile] și a contribuțiilor ex post care au fost colectate în termen de trei zile de la evenimentul de plată. Cuantumul rezultat reprezintă pierderea excedentară suferită de către SGD-ul participant. În cazul unei rezoluții [articolul 41c alineatul (2)], excedentul de daună este diferența dintre cuantumul cu care SGD-ul participant trebuie să contribuie la rezoluție și suma dintre:

(a)cuantumul care este posibil să îi fi fost rambursat după ce la o evaluare ulterioară s-a constatat că această contribuție a sa ar fi trebuit să fie mai mică decât solicitase inițial autoritatea de rezoluție și (b)cuantumul mijloacelor financiare disponibile pe care SGD-ul participant ar trebui să le aibă, având în vedere traiectoria de finanțare stabilită prin articolul 41j. Întrucât articolul 10 alineatul (8) din Directiva privind SGD-urile se limitează la evenimentele de plată, nici în acest caz nu este nevoie ca SGD-ul participant să colecteze contribuții ex post. Acoperirea pierderii de 20 % din excedentul de daună este aplicată prin scăderea cuantumului de acoperire a pierderii din cuantumul de finanțare pe care SGD-ul participant are obligația să îl ramburseze către sistemul european de asigurare a depozitelor. Acoperirea pierderii în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor este, de asemenea, plafonată. 5.2.2.Coasigurarea După etapa inițială de reasigurare care durează trei ani, SGD-urile participante sunt coasigurate în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor pentru o perioadă de patru ani. SGD-urile participante pot solicita atât finanțare, cât și acoperirea pierderii din Fondul de garantare a depozitelor în cazul în care se confruntă cu un eveniment de plată sau li s-a solicitat să contribuie la rezoluție (articolul 41d). În această etapă, sistemul european de asigurare a depozitelor oferă, de asemenea, finanțare pentru contribuțiile la procedurile naționale de rezoluție și acoperă pierderile rezultate din aceste contribuții. Diferența față de etapa de reasigurare este că finanțarea este furnizată și pierderea este acoperită „de la primul euro”, iar procentajul suportat de sistemul european de asigurare a depozitelor urmează să crească treptat de-a lungul perioadei de coasigurare. Sistemul european de asigurare a depozitelor oferă finanțare pentru un procentaj din necesarul de lichiditate al SGD-urilor participante ca urmare a unui eveniment de plată sau a unei cereri de contribuție la rezoluție. De asemenea, sistemul acoperă același procentaj din pierderea pe care SGD-ul participant o suferă, în cele din urmă, din pricina acestor evenimente. Procentajul este de 20 % în primul an al etapei de coasigurare și crește în fiecare an ulterior cu câte 20 de puncte procentuale, ajungând la 80 % în ultimul an de coasigurare. În cazul unui eveniment de plată, necesarul de lichiditate este egal cu totalul depozitelor acoperite ale băncii aflate în dificultate, și anume depozitele eligibile de până la 100 000 EUR [articolul 41f alineatul (1)]. Pierderea se calculează prin scăderea veniturilor realizate de SGD-urile participante din activele instituției de credit aflate în insolvență [articolul 41g alineatul (1)]. În cazul unei proceduri de rezoluție, necesarul de lichiditate este egal cu suma contribuțiilor solicitate de către comitet și, respectiv, de către autoritatea națională de rezoluție [articolul 41f alineatul (2)]. Pierderea se calculează prin scăderea diferenței care a fost eventual plătită către SGD-ul participant după ce la o evaluare ulterioară s-a stabilit că valoarea contribuției inițiale ar fi trebuit să fie mai mică [articolul 41g alineatul (2)]. Nu va exista niciun plafon pentru furnizarea de finanțare sau acoperirea pierderii. 5.2.3.Asigurarea completă După etapa de coasigurare care durează patru ani, SGD-urile participante ar urma să fie asigurate integral în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor. Asigurarea completă prevede finanțarea integrală a necesarului de lichiditate și acoperă toate pierderile care rezultă în urma unui eveniment de plată sau a unei cereri de a contribui la rezoluție. Mecanismul este același ca și în etapa de coasigurare, dar de această dată sistemul european de asigurare a depozitelor acoperă un procentaj de 100 %. 5.2.4.Măsurile de protecție pentru acoperirea oferită în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor Propunerea include măsuri de protecție împotriva accesării incorecte sau nejustificate a sistemului european de asigurare a depozitelor de către SGD-urile naționale. Respectivele SGD-uri vor fi excluse dacă nu își respectă obligațiile prevăzute în regulament sau în legislația națională de punere în aplicare a dispozițiilor esențiale ale directivei sau dacă statul membru respectiv nu a pus în aplicare corect aceste articole (articolul 41i). Acestea vor fi acoperite de sistemul european de asigurare a depozitelor doar în cazul în care mijloacele lor financiare disponibile ating cel puțin traiectoria de finanțare armonizată, astfel cum este stabilită în regulament (articolul 41j). Ar trebui să se asigure astfel faptul că de protecția oferită de sistemul european de asigurare a depozitelor pot beneficia doar acele SGD-uri participante care și-au respectat propriile obligații care limitează riscurile la nivelul sistemului european de asigurare a depozitelor. Prin cerințe de vot specifice, comitetul poate decide ca un SGD participant să fie exclusă de la acoperirea oferită de sistemul european de asigurare a depozitelor. 5.3.Evaluarea ajutoarelor de stat În timp ce compensațiile plătite deponenților de către un SGD nu constituie ajutoare de stat, contribuția acestuia la rezoluție, deși scopul său este să asigure faptul că deponenții continuă să aibă acces la depozite, duce la un beneficiu pentru instituția aflată în procedură de rezoluție. Prin urmare, contribuția poate fi considerată ajutor de stat și poate necesita notificarea și aprobarea din partea Comisiei. În cazul în care contribuția este efectuată din fonduri la nivel european (Fondul unic de rezoluție și Fondul de garantare a depozitelor), procedura privind ajutorul de stat se aplică prin analogie (articolul 19). 5.4.Administrarea sistemului european de asigurare a depozitelor Sistemul european de asigurare a depozitelor va fi administrat de către Comitet împreună cu SGD-ul participant (sau cu autoritatea desemnată care administrează un SGD participant). Procedura poate fi împărțită, în mare, într-o etapă premergătoare furnizării de finanțare și o etapă ulterioară furnizării de finanțare. 5.4.1.Procedura premergătoare finanțării

SGD-urile participante trebuie să avertizeze fără întârziere comitetul de îndată ce au cunoștință de circumstanțe care ar putea conduce la un eveniment de plată sau la o cerere de a contribui la rezoluție, emisă de autoritatea de rezoluție (articolul 41i). Acestea trebuie să furnizeze comitetului o estimare a deficitului de lichiditate preconizat (în etapa de reasigurare) sau a necesarului de lichiditate (în etapa de coasigurare și de asigurare completă). Acest lucru permite comitetului să se pregătească pentru furnizarea imediată a finanțării în cazul unui eveniment de plată sau al unei cereri de a contribui la rezoluție. SGD-urile participante trebuie să notifice imediat comitetul cu privire la un eveniment de plată sau la o cerere de a contribui la rezoluție (articolul 41l). Chiar dacă însuși comitetul a solicitat o contribuție la rezoluție (articolul 79), o astfel de notificare este încă necesară în mod oficial, întrucât componența comitetului în sistemul european de asigurare a depozitelor este diferită de componența acestuia în mecanismul unic de rezoluție (a se vedea mai jos), iar SGD-ul participant nu este obligat să solicite finanțare sau acoperirea pierderii în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor. Odată cu notificarea, SGD-ul participant trebuie să îi furnizeze comitetului informații care să îi permită acestuia să evalueze dacă sunt îndeplinite condițiile relevante (articolul 41k): –cuantumul depozitelor acoperite, în vederea calculării deficitului de lichiditate sau a necesarului de lichiditate; –mijloacele financiare disponibile la momentul evenimentului de plată sau al utilizării într-o procedură de rezoluție, în vederea determinării nivelului mijloacelor financiare disponibile pe care SGD-ul participant ar trebui să le aibă la momentul evenimentului de plată sau al utilizării într-o procedură de rezoluție, având în vedere traiectoria de finanțare stabilită prin articolul 41j; –estimarea contribuțiilor ex post extraordinare pe care le poate colecta în termen de trei zile de la momentul evenimentului de plată sau al utilizării într-o procedură de rezoluție; –orice alt element esențial care împiedică SGD-ul participant să își îndeplinească obligațiile față de deponenți sau față de autoritatea de rezoluție, precum și soluțiile posibile. Comitetul va stabili în termen de 24 de ore dacă sunt îndeplinite condițiile aplicabile în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor [articolul 41l alineatul (1)], astfel cum sunt prevăzute la articolul 41a (etapa de reasigurare), articolul 41d (etapa de coasigurare) sau articolul 41h (etapa de asigurare completă). În plus, acesta trebuie să determine, de obicei în aceeași perioadă de timp, cuantumul de finanțare pe care ar urma să îl acorde SGD-urilor participante [articolul 41l alineatul (2) al doilea paragraf]. În cazul în care unul sau mai multe SGD-uri participante se confruntă simultan cu mai multe evenimente de plată sau utilizări în proceduri de rezoluție (evenimente), este posibil ca mijloacele financiare disponibile ale Fondului de garantare a depozitelor să nu fie suficiente. În acest caz finanțarea pe care fiecare SGD participant o poate obține pentru fiecare eveniment ar fi limitată la un procentaj din mijloacele financiare disponibile ale Fondului de garantare a depozitelor, conform unui calcul proporțional [articolul 41l alineatul (3)]. Comitetul trebuie să informeze imediat SGD-urile participante dacă sunt îndeplinite sau nu condițiile de acoperire în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor și care este cuantumul de finanțare oferit SGD-urilor participante. În termen de 24 de ore, SGD-urile participante pot formula o cerere de reexaminare a deciziei (deciziilor) comitetului, comitetul urmând să decidă asupra cererii respective în termen de alte 24 de ore (articolul 41m). Finanțarea ar urma să fie furnizată imediat după ce comitetul a determinat cuantumul și va fi achitată sub forma unei contribuții în numerar către SGD-ul participant (articolul 41n). În cazul în care comitetul majorează cuantumul de finanțare după ce și-a reexaminat decizia inițială la cererea SGD-ului participant, cuantumul respectiv este scadent de îndată ce comitetul a adoptat o decizie cu privire la cererea de reexaminare. 5.4.2.Procedura ulterioară finanțării După furnizarea finanțării, comitetul trebuie să determine pierderea excedentară (etapa de reasigurare) sau pierderea (etapa de coasigurare și etapa de asigurare completă) suferită de SGD-ul participant, să monitorizeze utilizarea finanțării acordate pentru plata de compensații către deponenți sau pentru contribuția la rezoluție și să monitorizeze eforturile depuse de SGD-urile participante în vederea încasării creanțelor referitoare la depozite din activele instituției de credit aflate în insolvență. După un eveniment de plată, cuantumul pierderii (excedentare) devine limpede în timp, pe măsură ce SGD-ul participant colectează contribuții ex post și obțin venituri din activele instituției de credit aflate în insolvență. În cazul unei contribuții la rezoluție, când SGD-ul participant nu poate colecta contribuții ex post și nu a introdus nicio acțiune în regres împotriva terților, pierderea (excedentară) poate fi determinată încă din momentul în care SGD-ul participant a primit plata unei eventuale diferențe la care are dreptul după ce la o evaluare ulterioară s-a stabilit că valoarea contribuției inițiale ar fi trebuit să fie mai mică. Prin urmare, doar după un eveniment plată trebuie comitetul să evalueze în mod continuu evoluția pierderii (excedentare) înainte de a determina pierderea (excedentară) finală. În paralel, SGD-ul participant trebuie să ramburseze comitetului finanțarea pe care a obținut-o în părți care corespund contribuțiilor ex post sau veniturilor din activele instituției de credit aflate în insolvență, pe măsură ce acestea devin disponibile pentru SGD-urile participante (articolul 41o). Diferența dintre finanțarea inițială obținută de SGD-ul participant din Fondul de garantare a depozitelor și cuantumul de finanțare pe care trebuie să îl ramburseze la final comitetului reprezintă pierderea (excedentară) acoperită în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor. După un eveniment de plată, comitetul va trebui, de asemenea, să monitorizeze cu strictețe procedura de plată a compensațiilor și, în special, utilizarea finanțării pe care a acordat-o în acest scop SGD-ului participant, precum și modul în care SGD-ul participant și-a urmărit creanțele referitoare la depozite în cadrul procedurii de insolvență. La intervale regulate pe care le stabilește comitetul, SGD-ul participant trebuie să furnizeze informații exacte, fiabile și complete, în special în ceea ce privește procedura de plată a compensațiilor și exercitarea în cadrul procedurilor de insolvență a drepturilor obținute în urma subrogării. SGD-ul participant trebuie să facă eforturi pentru a-și maximiza veniturile din activele instituției de credit aflate în insolvență. Comportamentul neglijent al unii SGD participant poate atrage cereri de despăgubiri din partea comitetului, dar, după audierea SGD-ului participant, comitetul poate, de asemenea, să decidă să exercite el însuși toate drepturile care decurg din creanțele referitoare la depozite în care s-a subrogat SGD-ul participant. Ulterior, pentru a-și satisface cererea de rambursare a finanțării furnizate SGD-ului participant, comitetul poate încasa veniturile direct pe cont propriu (articolul 41q). 5.5.Dispoziții financiare pentru sistemul european de asigurare a depozitelor Funcționarea sistemului european de asigurare a depozitelor necesită resurse financiare pentru a acoperi cheltuielile administrative și a oferi acoperirea necesară (finanțare și acoperirea pierderii) pentru SGD-urile participante. 5.5.1.Dispoziții bugetare generale și contribuții administrative În prezent, bugetul cuprinde două părți: partea I se referă la administrarea comitetului, iar partea a II-a, la Fondul unic de rezoluție. Cheltuielile administrative ale sistemului european de asigurare a depozitelor vor fi acoperite prin contribuțiile administrative existente care sunt colectate în partea I din bugetul comitetului, ținând seama de sarcina administrativă suplimentară generată de sistemul european de asigurare a depozitelor și de faptul că domeniile de aplicare ratione personae ale mecanismului unic de rezoluție și sistemului european de asigurare a depozitelor nu sunt identice [articolul 65 alineatul (5)].

Fondul de garantare a depozitelor va fi cuprins într-o nouă parte, partea a III-a, din bugetul comitetului. Structura veniturilor și cheltuielilor acestui fond (articolul 60a) corespunde celei din partea a II-a care se referă la Fondul unic de rezoluție (articolul 60) și este explicată în detaliu în secțiunea 5.5.2 de mai jos. În cazul părții a III-a din buget se aplică, de asemenea, dispozițiile bugetare generale (articolele 57, 58, 61-64 și 66). Comitetul va fi responsabil atât cu administrarea Fondului unic de rezoluție, cât și cu administrarea Fondului de garantare a depozitelor, precum și cu investirea fondurilor lor în conformitate cu normele din Regulamentul MUR și cu actele delegate adoptate de către Comisie (articolul 75). 5.5.2.Contribuțiile ex ante la Fondul de garantare a depozitelor Fondul de garantare a depozitelor va fi alimentat din contribuții ex ante care sunt datorate și plătite în mod direct de către bănci comitetului și sunt calculate și facturate de către SGD-urile participante în numele comitetului [articolul 74a alineatul (1)]. Aceste contribuții ex ante sunt o obligație separată de obligația de a plăti contribuții ex ante către SGD-ul participant în conformitate cu articolul 10 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva privind SGD-urile. Cu toate acestea, pentru a asigura neutralitatea din punctul de vedere al costurilor pentru sectorul bancar, contribuțiile ex ante plătite la Fondul de garantare a depozitelor pot fi compensate la nivelul SGD-ului participant (a se vedea mai jos, secțiunea 5.5.2.2). 5.5.2.1.Nivelurile-țintă ale Fondului de garantare a depozitelor Mijloacele financiare disponibile ale Fondului de garantare a depozitelor trebuie să atingă două niveluri-țintă ulterioare [articolul 74b alineatele (1) și (2)]: (a) până la sfârșitul etapei de reasigurare care durează trei ani, un nivel-țintă inițial de 20 % din patru noimi din suma tuturor nivelurilor-țintă minime naționale și (b) până la sfârșitul etapei de coasigurare care durează patru ani, un nivel-țintă final egal cu suma nivelurilor-țintă minime pe care trebuie să le atingă SGD-urile participante. Nivelurile-țintă minime ar urma să fie armonizate integral pentru toate SGD participante. Până în anul 2024, nivelurile-țintă minime ale Fondului de garantare a depozitelor și ale SGD-urilor participante ar urma să crească împreună în mod linear, cu câte o noime pe an. Contribuțiile ex ante care trebuie plătite de bănci trebuie repartizate în timp cât mai uniform posibil, până la atingerea nivelului-țintă inițial sau final. După perioada de reasigurare, în cazul în care mijloacele financiare disponibile au fost utilizate pentru a furniza finanțare sau a acoperi pierderile și s-au diminuat până au ajuns sub nivelul-țintă inițial, acestea trebuie completate până la o nouă atingere a nivelului-țintă. În fiecare an, contribuțiile ex ante care sunt datorate și care trebuie plătite către Comitet de fiecare bancă sunt determinate în două etape: (a) comitetul stabilește cuantumul total al contribuțiilor ex ante pe care le poate pretinde de la băncile membre ale fiecărui SGD participant [articolul 74d alineatul (1)]. (b) apoi, pe baza cuantumului total relevant care este determinat de Comitet, fiecare SGD participant calculează contribuția care este datorată și care trebuie plătită de fiecare dintre băncile membre [articolul 74d alineatul (2)] și facturează cuantumul respectiv în numele comitetului. În timpul etapei de reasigurare, contribuția ex ante bazată pe risc pe care fiecare bancă membră trebuie să o plătească în Fondul de garantare a depozitelor ar urma să fie calculată de către SGD-ul participant în raport cu toate celelalte bănci membre. După etapa de reasigurare, contribuțiile ex ante bazate pe risc ale fiecărei bănci ar urma să fie calculate în raport cu toate băncile din domeniul de aplicare al sistemului european de asigurare a depozitelor. De acest lucru ar urma să se ocupă comitetul, cu sprijinul SGD-urilor participante și pe baza unui set de metode bazate pe risc care au fost stabilite de Comisie prin intermediul unui act delegat. Contribuția ex ante facturată de SGD-ul participant în numele comitetului trebuie să fie plătită de bancă direct către Comitet, care urmează să transfere suma către Fondul de garantare a depozitelor (și să o înregistreze drept venit în partea a III-a din buget). 5.5.2.2.Compensații la nivelul SGD-urilor participante Prezenta propunere permite statelor membre participante să asigure neutralitatea din punctul de vedere al costurilor pentru băncile membre ale SGD-urilor participante. Statele pot hotărî că obligația separată a băncilor de a plăti contribuții ex ante în Fondul de garantare a depozitelor justifică introducerea unor compensații la nivelul SGD-urilor participante. Dacă hotărăsc astfel, statele membre trebuie să țină seama în mod corespunzător de principiul proporționalității și să analizeze dacă nivelul de protecție a depozitelor stabilit prin instituirea progresivă a sistemului european de asigurare a depozitelor justifică reducerea resurselor financiare pentru protecția depozitelor la nivelul SGD-urilor participante. Neutralitatea din punctul de vedere al costurilor este prevăzută la articolul 74c alineatul (4): (a) contribuțiile ex ante pe care băncile le plătesc în Fondul de garantare a depozitelor se iau în considerare în atingerea nivelului-țintă la care trebuie să ajungă respectivul SGD participant în temeiul directivei; (b) dacă, până la sfârșitul etapei de constituire (3 iulie 2024 sau mai târziu), un SGD național a respectat traiectoria precisă de finanțare (articolul 41j), iar băncile membre ale acesteia au plătit toate contribuțiile datorate către Fondul de asigurare a depozitelor, aceste contribuții reprezintă cuantumul contribuțiilor necesar pentru a atinge nivelul-țintă național de 0,8 %; (c) statele membre participante își pot autoriza SGD-urile să ia în considerare contribuțiile plătite de băncile membre ale acestora în sistemul european de asigurare a depozitelor atunci când calculează nivelul contribuțiilor și/sau să ramburseze băncilor lor membre o parte din mijloacele lor financiare disponibile, în măsura în care acestea depășesc cuantumurile stabilite în traiectoria precisă de finanțare. În funcție de nivelul mijloacelor financiare disponibile pe care SGD-ul participant le-a colectat deja, aceasta își poate compensa băncile membre fie prin reducerea contribuțiilor, fie prin rambursarea contribuțiilor deja primite de la băncile sale membre. 5.5.3.Contribuțiile ex post extraordinare Încă de la începutul etapei de coasigurare, comitetul poate solicita, de asemenea, plata unor contribuții ex post extraordinare de către băncile afiliate la SGD-urile participante atunci când mijloacele disponibile în Fondul de garantare a depozitelor nu sunt suficiente pentru finanțare și pentru acoperirea pierderii. SGD-urile naționale ar urma să rămână responsabile pentru colectarea de contribuții ex post din partea sectorului bancar național pentru a alimenta sistemul lor național în urma unui eveniment de plată sau a unei contribuții la rezoluție. Contribuțiile ex post sunt datorate și plătite direct comitetului de către bănci, iar în cursul perioadei de coasigurare ele sunt calculate și facturate de către SGD-ul participant respectiv în numele comitetului. Comitetul determină cuantumul total al contribuțiilor ex post pe care le poate pretinde de la băncile membre ale fiecărui SGD participant, în limitele stabilite de Comisie prin intermediul unui act delegat. SGD-ul participant calculează contribuția ex post datorată de fiecare bancă membră pe baza cuantumului total determinat de Comitet, aplicând aceeași metodă bazată pe risc care se aplică pentru calcularea contribuției ex ante în temeiul articolului 10 alineatul (1) din directivă. După etapa de coasigurare, contribuția ex post datorată de fiecare bancă este calculată de Comitet pe baza metodelor bazate pe risc care sunt stabilite prin actul delegat al Comisiei și care sunt folosite, de asemenea, pentru calcularea contribuțiilor ex ante după etapa de coasigurare. SGD-urile participante facturează contribuția ex post în numele comitetului. Atât în etapa de coasigurare, cât și în cea de asigurare completă, comitetul poate, din proprie inițiativă sau la propunerea autorității competente relevante, să amâne, integral sau parțial, plata contribuției ex post de către o anumită bancă. Amânarea trebuie să fie necesară pentru a proteja poziția financiară a băncii și nu poate dura mai mult de șase luni, dar poate fi reînnoită la cererea băncii.

Cuantumurile maxime care pot fi colectate ex post de către sistemul european de asigurare a depozitelor vor fi stabilite într-un act delegat al Comisiei, ținându-se seama de contribuțiile ex post naționale. 5.5.4.Sursele de finanțare suplimentare ale Fondul de asigurare a depozitelor Pe lângă perceperea de contribuții ex ante și ex post, comitetul poate contracta resurse financiare suplimentare pentru Fondul de asigurare a depozitelor. Înlocuind treptat finanțarea la nivelul SGD-urilor participante, comitetul poate solicita un împrumut din partea schemelor de garantare a depozitelor recunoscute în statele membre neparticipante, acestea putând decide cu privire la solicitare în conformitate cu articolul 12 din directivă (articolul 74g). În vederea realizării principiului reciprocității, comitetul poate decide, de asemenea, să acorde împrumuturi schemelor de garantare a depozitelor din statele membre neparticipante. Consiliul poate, de asemenea, să contracteze pentru Fondul de asigurare a depozitelor mijloace de finanțare alternative de la terțe părți, în special în cazul în care fondurile pe care comitetul le poate strânge prin contribuții ex ante și ex post nu sunt disponibile (imediat) (articolul 74h). Mijloacele de finanțare rambursabile trebuie recuperate prin colectarea de contribuții ex ante și ex post pe parcursul perioadei de scadență. 5.5.5.Procesul decizional în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor Sistemul european de asigurare a depozitelor ar urma să fie administrat de către Comitet, atât în cadrul sesiunii executive, cât și în cadrul sesiunii plenare. La sesiunea executivă ar urma să participe aceiași membri atât pentru deciziile și sarcinile legate de sistemul european de asigurare a depozitelor, cât și pentru cele legate de mecanismul unic de rezoluție. Având în vedere sarcinile speciale din cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor, pentru deciziile care se referă exclusiv la sistemul european de asigurare a depozitelor ar fi necesar ca sesiunea plenară să aibă o componență specială. Membrii care reprezintă autoritățile naționale de rezoluție în cadrul sesiunii plenare ar fi înlocuiți de membri care să reprezinte autoritățile naționale desemnate. Sesiunii plenare i s-ar atribui sarcini specifice. Întrucât unele decizii ale comitetului sunt relevante pentru Comitet în ansamblul său sau atât pentru mecanismul unic de rezoluție, cât și pentru sistemul european de asigurare a depozitelor, aceste decizii ar fi luate în cadrul unei noi ședințe plenare comune, cu reprezentanți specifici și proceduri de vot proprii. Toate celelalte decizii privind sistemul european de asigurare a depozitelor ar urma să fie adoptate în sesiunea executivă a comitetului. 5.6.Alte reguli Dispozițiile privind domeniile specifice care se aplică în cazul mecanismului unic de rezoluție ar trebui să se aplice, de asemenea, comitetului atunci când acesta își exercită funcțiile în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor: privilegiile și imunitățile, regimul lingvistic, personalul și schimburile de personal, comitetele interne, comitetul pentru soluționarea reclamațiilor, acțiunile în justiție, răspunderea comitetului, secretul profesional și schimbul de informații, protecția datelor, accesul la documente, normele de securitate privind informațiile sensibile sau clasificate, Curtea de Conturi. Modificările de introducere a sistemului european de asigurare a depozitelor ar urma să fie aplicate începând de la data intrării în vigoare a regulamentului de modificare. Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI de modificare a Regulamentului (UE) nr. 806/2014 în scopul instituirii unui sistem european de asigurare a depozitelor PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

având în vedere avizul Băncii Centrale Europene, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1)De-a lungul ultimilor ani, Uniunea a realizat progrese în crearea unei piețe interne a serviciilor bancare. O mai bună integrare a pieței interne a serviciilor bancare este esențială pentru a stimula creșterea economică în Uniune, a menține stabilitatea sistemului bancar și a proteja deponenții. (2)La 18 octombrie 2012, Consiliul European a conchis că „Ținând seama de provocările majore cu care se confruntă, este necesară consolidarea uniunii economice și monetare (UEM), pentru a asigura bunăstarea economică și socială, precum și stabilitatea și prosperitatea durabilă” și că „procesul spre o uniune economică și monetară profundă ar trebui să se bazeze pe cadrul instituțional și legal al Uniunii și să fie caracterizat prin deschidere și transparență față de statele membre a căror monedă nu este euro, precum și prin respect pentru integritatea pieței interne”. În acest scop, s-a instituit o uniune bancară susținută de un cadru de reglementare unic pentru serviciile financiare, cuprinzător și detaliat, aplicabil pieței interne în ansamblul său. Procesul de instituire a uniunii bancare este caracterizat de deschidere și transparență către statele membre neparticipante și de respectarea integrității pieței interne. (3)În Rezoluția sa din 20 noiembrie 2012, intitulată „Către o veritabilă uniune economică și monetară”, Parlamentul European a afirmat, de asemenea, că, pentru funcționarea armonioasă a UEM, este esențial să se întrerupă buclele de reacții negative dintre fondurile suverane, bănci și economia reală și a subliniat că sunt necesare de urgență măsuri suplimentare și de mare anvergură pentru realizarea unei uniuni bancare europene pe deplin operaționale, asigurând totodată funcționarea corectă continuă a pieței interne a serviciilor financiare și libera circulație a capitalului. (4)Cu toate că s-au luat măsuri esențiale pentru a asigura funcționarea eficientă a uniunii bancare, cum ar fi mecanismul unic de supraveghere („MUS”) instituit prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2013 al Consiliului, prin care se asigură că politica Uniunii în materie de supraveghere prudențială a instituțiilor de credit din statele membre din zona euro și din statele membre din afara zonei euro care aleg să participe la mecanismul unic de supraveghere („statele membre participante”) este pusă în aplicare în mod coerent și eficace, și mecanismul unic de rezoluție („MUR”) instituit prin Regulamentul (UE) nr. 806/2014, prin care se asigură un cadru coerent pentru rezoluția băncilor din statele membre participante care se află sau sunt susceptibile de a se afla în dificultate, sunt încă necesare măsuri suplimentare în vederea finalizării uniunii bancare. (5)În iunie 2015, raportul celor cinci președinți privind finalizarea uniunii economice și monetare a Europei a subliniat că un sistem bancar unic poate fi cu adevărat unic dacă încrederea în siguranța depozitelor bancare este aceeași, indiferent de statul membru în care o bancă își desfășoară activitatea. Acest lucru necesită un mecanism unic de supraveghere bancară, un mecanism unic de rezoluție bancară și un sistem unic de asigurare a depozitelor, Raportul celor cinci președinți propune, prin urmare, finalizarea uniunii bancare prin instituirea unui sistem european de asigurare a depozitelor (EDIS, European Deposit Insurance Scheme), cel de al treilea pilon al unei uniuni bancare depline, alături de supravegherea bancară și de rezoluția bancară. În această direcție, prioritatea ar trebui să fie acordată unor măsuri concrete, creându­se un sistem de reasigurare la nivel european pentru schemele naționale de garantare a depozitelor, ca un prim pas către o abordare mutualizată integral. Domeniul de aplicare al acestui sistem de reasigurare ar trebui să coincidă cu domeniul mecanismului unic de rezoluție. (6)Criza financiară și economică din ultima perioadă a demonstrat că funcționarea pieței interne se poate afla în pericol și că există un risc din ce în ce mai ridicat de fragmentare financiară. Intrarea în dificultate a unei bănci care este relativ mare în comparație cu sectorul bancar național sau intrarea simultană în dificultate a unei părți din sectorul bancar național poate face ca schemele naționale de garantare a depozitelor („SGD-urile naționale”) să fie vulnerabile la șocuri locale de mare anvergură, în ciuda mecanismelor de finanțare suplimentare prevăzute de Directiva 2014/49/UE a Parlamentului European și a Consiliului. Vulnerabilitatea SGD-urilor naționale la șocuri locale de mare anvergură poate contribui la reacții negative între bănci și stat, ceea ce subminează omogenitatea protecției depozitelor, contribuie la lipsa de încredere în rândul deponenților și conduce la instabilitatea pieței. (7)Absența unui nivel omogen de protecție a deponenților poate să denatureze concurența și să creeze o barieră reală în calea libertății de stabilire și a libertății instituțiilor de credit de a presta servicii în cadrul pieței interne. Un sistem comun de asigurare a depozitelor este, prin urmare, esențial pentru finalizarea pieței interne a serviciilor financiare. (8)Deși Directiva 2014/49/UE îmbunătățește semnificativ capacitatea schemelor naționale de a-i compensa pe deponenți, sunt necesare dispoziții mai eficiente de garantare a depozitelor la nivelul uniunii bancare care să asigure mijloace financiare suficiente pentru a sprijini încrederea tuturor deponenților și, astfel, a proteja stabilitatea financiară. Printr-un sistem european de asigurare a depozitelor s-ar spori flexibilitate uniunii bancare în ce privește crizele viitoare, prin partajarea riscului pe scară mai largă, și ar oferi o protecție egală pentru deponenții asigurați, prin sprijinirea funcționării corespunzătoare a pieței interne. (9)Fondurile utilizate de schemele de garantare a depozitelor la rambursarea deponenților pentru depozitele acoperite indisponibile, în conformitate cu articolul 8 din Directiva 2014/49/UE privind schemele de garantare a depozitelor, nu constituie ajutoare de stat sau ajutoare din partea Fondului. Cu toate acestea, în cazul în care aceste fonduri sunt utilizate la restructurarea instituțiilor de credit și constituie ajutoare de stat sau ajutoare din partea Fondului, ele trebuie să respecte articolul 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și, respectiv, articolul 19 din Regulamentul (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului, care ar trebui modificat în acest sens. (10)În ciuda unor noi măsuri de armonizare introduse de Directiva 2014/49/UE, SGD­urile naționale păstrează anumite opțiuni și marje de apreciere, inclusiv cu privire la anumite elemente esențiale precum nivelurile-țintă, factorii de risc care trebuie să se aplice la evaluarea contribuțiilor instituțiilor de credit, perioadele de rambursare sau utilizarea fondurilor. Aceste diferențe dintre normele naționale pot împiedica libera prestare a serviciilor și pot crea denaturări ale concurenței. Într-un sector bancar puternic integrat, uniformitatea reglementărilor și abordărilor este necesară pentru a asigura menținerea unui nivel solid de protecție a deponenților în întreaga Uniune, garantând astfel obiectivul de stabilitate financiară. (11)Instituirea unui sistem european de asigurare a depozitelor, în cadrul căruia competențele de decizie, de monitorizare și de asigurare a aplicării să fie centralizate și încredințate comitetului unic de rezoluție („comitetul”), va fi esențială pentru atingerea obiectivului unui cadru armonizat de garantare a depozitelor. Aplicarea uniformă în statele membre participante a cerințelor privind garantarea depozitelor va fi consolidată ca urmare a încredințării sale unei astfel de autorități centrale. În acest mod, prin sprijinirea și oferirea unui cadru pentru crearea și punerea în aplicare ulterioară a unor norme uniforme privind modalitățile de garantare a depozitelor, funcționarea sistemului european de asigurare a depozitelor ar trebui să faciliteze procesul de armonizare în domeniul serviciilor financiare. (12)În plus, sistemul european de asigurare a depozitelor face parte din normele mai ample ale UE de armonizare a supravegherii prudențiale și a redresării și rezoluției bancare, care reprezintă aspecte complementare ale pieței interne a serviciilor bancare. Supravegherea poate fi eficace și utilă numai dacă se creează un sistem adecvat de asigurare a depozitelor, care să corespundă evoluțiilor din domeniul supravegherii. Sistemul european de asigurare a depozitelor reprezintă, prin urmare, un element esențial dintr-un proces mai larg de armonizare, iar obiectivele sale sunt strâns legate de cadrul de norme ale Uniunii privind supravegherea prudențială, redresarea și rezoluția, ale căror aplicări sunt centralizate și interdependente. De exemplu, coordonarea adecvată la nivel de supraveghere și de garantare a depozitelor este necesară în cazurile în care Banca Centrală Europeană (BCE) are în vedere retragerea autorizației unei instituții de credit sau în care o instituție de credit nu respectă obligația de a fi membră a unui SGD. Între acțiunile de rezoluție și sarcinile privind asigurarea depozitelor atribuite comitetului este necesar un nivel de integrare la fel de ridicat. (13)Prezentul regulament se aplică numai băncilor al căror supraveghetor din țara de origine este BCE sau autoritatea națională competentă din statele membre a căror monedă este euro sau din statele membre a căror monedă nu este euro și care au stabilit legături de strânsă cooperare în conformitate cu articolul 7 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013. Domeniul de aplicare al prezentului regulament este corelat cu domeniul de aplicare al Regulamentului (UE) nr. 1024/2013. Într­adevăr, având în vedere nivelul important de interdependență dintre sarcinile de supraveghere atribuite mecanismului unic de supraveghere și acțiunile de garantare a depozitelor, crearea unui sistem centralizat de supraveghere care să funcționeze în temeiul articolului 127 alineatul (6) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene are o importanță fundamentală în procesul de armonizare a garantării depozitelor în statele membre participante. Faptul de a face obiectul supravegherii în cadrul mecanismului unic de supraveghere constituie un atribut specific care plasează entitățile care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (UE) nr. 1024/2013 într-o poziție distinctă în mod obiectiv și specific pentru obiectivele legate de garantarea depozitelor. Este necesar să se adopte măsuri în vederea creării unui sistem unic de asigurare a depozitelor pentru toate statele membre care participă la mecanismul unic de supraveghere, pentru a facilita funcționarea corespunzătoare și stabilă a pieței interne. (14)Pentru a se asigura paralelismul cu mecanismul unic de supraveghere și cu mecanismul unic de rezoluție, sistemul european de asigurare a depozitelor ar trebui să se aplice în statele membre participante. Băncile stabilite în statele membre care nu participă la mecanismul unic de supraveghere nu ar trebui să fie supuse sistemului european de asigurare a depozitelor. Atât timp cât supravegherea rămâne în afara domeniului de aplicare al mecanismul unic de supraveghere într-un stat membru, respectivul stat membru ar trebui să fie responsabil și pentru asigurarea protecției deponenților împotriva consecințelor pe care le-ar putea avea insolvența unei instituții de credit. Pe măsură ce statele membre vor adera la mecanismul unic de supraveghere, acestea ar trebui să fie supuse în mod automat și sistemului european de asigurare a depozitelor. Sistemul european de asigurare a depozitelor ar putea eventual să se extindă, în cele din urmă, la întreaga piață internă. (15)Pentru a garanta condiții de concurență echitabile pe piața internă în ansamblu, prezentul regulament este coerent cu Directiva 2014/49/UE. Regulamentul completează normele și principiile directivei respective pentru a asigura funcționarea corespunzătoare a sistemului european de asigurare a depozitelor și a garanta că acesta din urmă dispune de un nivel suficient de finanțare. Prin urmare, dreptul material privind sistemele de garantare a depozitelor care urmează să fie aplicat în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor va fi coerent cu cel aplicabil de către SGD-urile naționale sau de către autoritățile naționale desemnate din statele membre neparticipante, armonizat prin Directiva 2014/49/UE. (16)Pe piețele financiare integrate, orice sprijin financiar pentru rambursarea deponenților consolidează stabilitatea financiară nu numai în statul membru participant respectiv, ci și în alte state membre, prin prevenirea efectelor de propagare a crizelor bancare în statele membre neparticipante. Conferirea de sarcini privind asigurarea depozitelor către comitet nu ar trebui să stânjenească în nici un fel funcționarea pieței interne a serviciilor financiare. Autoritatea Bancară Europeană (ABE) ar trebui, așadar, să își păstreze rolul, competențele și sarcinile existente: aceasta ar trebui să dezvolte legislația Uniunii aplicabilă tuturor statelor membre și să contribuie la punerea sa consecventă în aplicare, precum și să sporească gradul de convergență al practicilor de garantare a depozitelor în ansamblul Uniunii.

(17)Pe parcursul unui anumit număr de ani, sistemul european de asigurare a depozitelor ar trebui să treacă progresiv de la o schemă de reasigurare la o schemă de coasigurare mutualizată integral. În contextul eforturilor de aprofundare a UEM, împreună cu activitatea privind stabilirea unor modalități de finanțare-punte pentru Fondul unic de rezoluție și elaborarea unui mecanism comun de protecție fiscală, această etapă este necesară pentru a se reduce legăturile dintre bănci și stat în diferitele state membre, prin intermediul unor măsuri vizând partajarea riscurilor între toate statele membre din uniunea bancară și, astfel, pentru a se sprijini uniunea bancară în direcția îndeplinirii principalelor sale obiective. Cu toate acestea, instrumentele de partajare a riscurilor pe care le implică măsurile de consolidare a uniunii bancare trebuie să se desfășoare în paralel cu măsurile de reducere a riscurilor menite să rupă într-un mod mai direct legătura dintre bancă și stat. (18)Sistemul european de asigurare a depozitelor ar trebui instituit în trei etape succesive: mai întâi un sistem de reasigurare care să acopere un anumit procentaj din deficitul de lichiditate și din pierderile excedentare ale SGD-urilor participante, urmat de un sistem de coasigurare care să acopere un procentaj treptat crescând din deficitul de lichiditate și din pierderile SGD-urilor participante și, în cele din urmă, un sistem de asigurare completă care să acopere întregul necesar de lichiditate și toate pierderile SGD-urilor participante. (19)În etapa de reasigurare, pentru a limita răspunderea pentru Fondul european de asigurare a depozitelor („Fondul de asigurare a depozitelor”) și a diminua hazardul moral la nivel național, se poate solicita sprijin din partea Fondului de asigurare a depozitelor doar dacă SGD-ul național a colectat contribuții ex ante în conformitate cu o traiectorie precisă de finanțare și dacă SGD-ul a epuizat deja aceste fonduri. Cu toate acestea, în eventualitatea în care un SGD național a colectat fonduri peste necesarul impus de traiectoria de finanțare, SGD-ul național respectiv poate beneficia de acoperire în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor după ce și-a epuizat fondurile pe care a trebuit să le colecteze pentru a respecta traiectoria de finanțare. Prin urmare, SGD-urile care au colectat mai multe fonduri decât ar fi fost necesar pentru a se conforma traiectoriei de finanțare nu ar trebui să se afle într-o poziție mai nefavorabilă decât cele care au colectat fonduri care nu depășesc nivelurile stabilite în traiectoria de finanțare. (20)Întrucât, în etapa de reasigurare, Fondul de asigurare a depozitelor ar oferi doar o sursă suplimentară de finanțare și nu ar face decât să dilueze legătura dintre bănci și stat, fără însă a se asigura că toți deponenții din uniunea bancară se bucură de un nivel egal de protecție, după trei ani, etapa de reasigurare ar trebui să se transforme treptat într-un sistem de coasigurare și, în cele din urmă, într-un sistem de asigurare a depozitelor mutualizat integral. (21)În timp ce etapa de reasigurare și cea de coasigurare ar prezenta multe caracteristici comune, asigurând o evoluție treptată lină, plățile efectuate în etapa de coasigurare ar trebui să fie partajate între SGD-urile naționale și Fondul de asigurare a depozitelor încă de la primul euro pierdut. Contribuția relativă a Fondului de asigurare a depozitelor ar crește treptat până la 100 de procente, ducând, după patru ani, la mutualizarea integrală a riscurilor deponenților din întreaga uniune bancară. (22)În cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor ar trebui instituite mecanisme de protecție astfel încât să se limiteze hazardul moral și să existe certitudinea că acoperirea în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor este acordată numai în cazul în care SGD-urile naționale acționează într-o manieră prudentă. În primul rând, SGD-urile naționale ar trebui să respecte obligațiile care le revin în temeiul prezentului regulament, al Directivei 2014/49/UE și al altor dispoziții relevante din dreptul UE, în special obligația de a-și constitui fondurile în conformitate cu articolul 10 din Directiva 2014/49/UE, astfel cum se precizează în prezentul regulament. Pentru a beneficia de acoperirea oferită în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor, SGD-urile participante trebuie să colecteze contribuții ex ante în conformitate cu o traiectorie precisă de finanțare. Acest lucru presupune, de asemenea, că, dacă SGD-ul dorește să beneficieze de sistemul european de asigurare a depozitelor, nu mai este posibilă reducerea nivelului-țintă în conformitate cu articolul 10 alineatul (6) din Directiva 2014/49/UE. În al doilea rând, în cazul în care se confruntă cu un eveniment de plată sau în cazul în care fondurile sale sunt utilizate într-o procedură de rezoluție, un SGD participant ar trebui să suporte el însuși o parte echitabilă din pierdere. Prin urmare, ar trebui să existe cerința ca SGD-ul să colecteze contribuții ex post de la membrii săi pentru alimentarea fondului propriu și să ramburseze în sistemul european de asigurare a depozitelor în măsura în care finanțarea primită inițial depășește procentajul din pierdere care trebuie să fie suportat de către sistemul european de asigurare a depozitelor. În al treilea rând, după un eveniment de plată, SGD-ul național ar trebui să maximizeze veniturile din activele instituției de credit aflate în insolvență și să ramburseze comitetului, iar comitetul ar trebui să dispună de suficiente competențe pentru a-și putea proteja drepturile. În al patrulea rând, în cazul în care un SGD participant nu își respectă obligațiile esențiale, comitetul ar trebui să aibă competența de a recupera finanțarea integral sau parțial. (23)Fondul de asigurare a depozitelor este un element esențial, în absența căruia instituirea progresivă a sistemului european de asigurare a depozitelor nu ar putea fi realizată. Existența unor diferite sisteme naționale de finanțare nu ar oferi o asigurare a depozitelor care să fie omogenă în întreaga uniune bancară. Pe parcursul celor trei etape, Fondul de asigurare a depozitelor ar trebui să contribuie la asigurarea rolului stabilizator al SGD-urilor și a unui înalt nivel uniform de protecție pentru toți deponenții, într-un cadru armonizat pe întregul teritoriu al Uniunii, și la evitarea creării de obstacole pentru exercitarea libertăților fundamentale și a denaturării concurenței pe piața internă, din cauza unor niveluri diferite de protecție la nivel național. (24)Fondul de asigurare a depozitelor ar trebui să fie finanțat prin contribuții directe din partea băncilor. Deciziile luate în cadrul sistemului european de asigurare a depozitelor care impun utilizarea Fondului de asigurare a depozitelor sau a unei scheme naționale de garantare a depozitelor nu ar trebui să aducă atingere responsabilităților fiscale ale statelor membre. În acest sens, ar trebui să se considere că doar sprijinul financiar public extraordinar aduce atingere suveranității bugetare și responsabilităților fiscale ale statelor membre. (25)Prezentul regulament stabilește modalitățile de utilizare a Fondului de asigurare a depozitelor și criteriile generale pentru determinarea și calcularea contribuțiilor ex ante și ex post și stabilește competențele comitetului în ceea ce privește utilizarea și gestionarea Fondului de asigurare a depozitelor. (26)Contribuțiile ar fi percepute direct băncilor pentru finanțarea Fondului de asigurare a depozitelor. Comitetul ar urma să colecteze contribuțiile și să administreze Fondul de asigurare a depozitelor, în timp ce SGD-urile naționale ar continua să colecteze contribuțiile naționale și să administreze fondurile naționale. Pentru a asigura contribuții echitabile și armonizate pentru băncile participante și a oferi stimulente pentru funcționarea în conformitate cu un model care prezintă mai puține riscuri, atât contribuțiile la sistemul european de asigurare a depozitelor, cât și contribuțiile la SGD-urile naționale ar trebui să fie calculate pe baza depozitelor acoperite și a unui factor de adaptare la risc specific fiecărei bănci. În cursul etapei de reasigurare, factorul de adaptare la risc ar trebui să țină cont de gradul de risc la care este expusă o bancă în raport cu toate celelalte bănci afiliate la același SGD participant. Imediat după ce se intră în etapa de coasigurare, factorul de adaptare la risc ar trebui să țină cont de gradul de risc la care este expusă o bancă în raport cu toate celelalte bănci stabilite în statele membre participante. S-ar garanta astfel că sistemul european de asigurare a depozitelor rămâne, în general, neutru din punctul de vedere al costurilor pentru bănci și pentru SGD-urile naționale și s-ar evita redistribuirea contribuțiilor în etapa de constituire a Fondului de asigurare a depozitelor. (27)În principiu, contribuțiile ar trebui colectate din sector înaintea oricărei acțiuni de asigurare a depozitelor și independent de aceasta. Atunci când finanțarea prealabilă se dovedește a fi insuficientă pentru acoperirea pierderilor sau a costurilor suportate prin recurgerea la Fondul de asigurare a depozitelor, ar trebui colectate contribuții suplimentare pentru acoperirea costurilor sau a pierderilor suplimentare. În plus, Fondul de asigurare a depozitelor ar trebui să aibă capacitatea de a contracta împrumuturi sau alte forme de sprijin provenind din partea unor instituții de credit, a unor instituții financiare sau a altor părți terțe, în cazul în care contribuțiile ex ante și ex post nu sunt imediat accesibile sau nu sunt suficiente pentru a acoperi cheltuielile suportate prin recurgerea la Fondul de asigurare a depozitelor în legătură cu acțiunile de asigurare a depozitelor. (28)Pentru a atinge o masă critică și a evita efectele prociclice care ar apărea în cazul în care Fondul de asigurare a depozitelor ar trebui să se bazeze exclusiv pe contribuțiile ex post în caz de criză sistemică, este indispensabil ca mijloacele financiare ex ante de care dispune Fondul de asigurare a depozitelor să atingă cel puțin un anumit nivel-țintă minim. (29)Nivelul-țintă inițial și cel final al Fondului de asigurare a depozitelor ar trebui stabilite ca procentaj din nivelurile-țintă minime totale al SGD-urilor participante. Până la sfârșitul perioadei de reasigurare ar trebui să ajungă progresiv la 20 % din patru noimi din nivelurile-țintă minime totale, iar până la sfârșitul perioadei de coasigurare ar trebui să atingă suma tuturor nivelurilor-țintă minime. În momentul stabilirii nivelurilor-țintă inițiale sau finale ale Fondului de asigurare a depozitelor, nu ar trebui să fie luată în considerare posibilitatea de a solicita aprobarea de a autoriza un nivel-țintă mai redus, în conformitate cu articolul 10 alineatul (6) din Directiva 2014/49/UE. Ar trebui stabilit un calendar corespunzător pentru atingerea nivelului-țintă al Fondului de asigurare a depozitelor. (30)Asigurarea unei finanțări eficace și suficiente a Fondului de asigurare a depozitelor este de o importanță majoră pentru credibilitatea sistemului european de asigurare a depozitelor. Capacitatea comitetului de a contracta mijloace de finanțare alternative pentru Fondul de asigurare a depozitelor ar trebui consolidată într-un mod care optimizează costul finanțării și menține bonitatea Fondului de asigurare a depozitelor. Imediat după intrarea în vigoare a prezentului regulament, comitetul, în cooperare cu statele membre participante, ar trebui să ia măsurile necesare pentru a elabora metode și modalități corespunzătoare care să permită consolidarea capacității de contractare de împrumuturi a Fondului de asigurare a depozitelor, care ar trebui să fie instituit până la data aplicării prezentului regulament. (31)Este necesar să se asigure că Fondul de asigurare a depozitelor este pe deplin disponibil pentru a asigura garantarea depozitelor. Prin urmare, Fondul de asigurare a depozitelor ar trebui să fie utilizat în principal pentru punerea în aplicare eficientă a cerințelor și acțiunilor de garantare a depozitelor. În plus, fondul ar trebui utilizat doar în conformitate cu obiectivele și principiile aplicabile în materie de garantare a depozitelor. În anumite condiții, Fondul de asigurare a depozitelor ar putea să ofere finanțare și în cazul în care mijloacele financiare disponibile ale unui SGD sunt utilizate într-o procedură de rezoluție, în conformitate cu articolul 79 din prezentul regulament. (32)Pentru a proteja valoarea cuantumurilor deținute de Fondul de asigurare a depozitelor, respectivele cuantumuri ar trebui să fie investite în active suficient de sigure, diversificate și lichide. (33)În cazul în care cooperarea strânsă a unui stat membru participant a cărui monedă nu este euro cu BCE încetează în conformitate cu articolul 7 din Regulamentul (UE) nr. 1024/2013, ar trebui să se decidă o împărțire echitabilă a contribuțiilor cumulate ale statului membru participant în cauză, ținându-se seama de interesele statului membru participant în cauză și de cele ale Fondului de asigurare a depozitelor. (34)Pentru a-și garanta autonomia și independența deplină atunci când ia măsuri de asigurare a depozitelor în temeiul prezentului regulament, comitetul ar trebui să dispună de un buget autonom cu venituri din contribuțiile obligatorii plătite de instituțiile din statele membre participante. Prezentul regulament nu ar trebui să aducă atingere capacității statelor membre de a percepe taxe pentru a acoperi cheltuielile administrative ale SGD-urilor naționale sau ale autorităților naționale desemnate. (35)Atunci când sunt îndeplinite toate criteriile referitoare la utilizarea Fondului de asigurare a depozitelor, comitetul ar trebui să acorde SGD-urilor naționale finanțarea și acoperirea pierderilor relevante. (36)Comitetul ar trebui să își desfășoare activitatea în sesiuni plenare comune, sesiuni plenare și sesiuni executive. În sesiunea sa executivă, comitetul ar trebui să pregătească toate deciziile privind procedurile de plată a compensațiilor și, în măsura posibilului, să adopte aceste decizii. În ceea ce privește utilizarea Fondului de asigurare a depozitelor, este important să nu existe un avantaj al primului venit și ca fluxurile de ieșire ale Fondului de asigurare a depozitelor să fie monitorizate. Atunci când ajutorul net din partea Fondului de asigurare a depozitelor acumulat în cele 12 luni consecutive anterioare atinge pragul de 25 % din nivelul-țintă final, sesiunea plenară ar trebui să evalueze aplicarea măsurilor de asigurare a depozitelor sau participările la acțiunile de rezoluție, precum și utilizarea Fondului de asigurare a depozitelor și să ofere îndrumări pe care sesiunea executivă ar trebui să le urmeze în deciziile sale ulterioare. Îndrumările adresate sesiunii executive ar trebui să se concentreze, în special, pe asigurarea aplicării în mod nediscriminatoriu a măsurilor de asigurare a depozitelor sau a participării la măsurile de rezoluție, precum și pe măsurile care trebuie luate pentru a se evita o epuizare a Fondului de asigurare a depozitelor.

(37)Eficiența și uniformitatea măsurilor de asigurare a depozitelor ar trebui să fie asigurată în toate statele membre participante. În acest scop, în cazul în care un SGD participant nu a aplicat sau nu a respectat e decizie adoptată de comitetului în temeiul prezentului regulament sau a aplicat-o într-un mod care constituie o amenințare pentru oricare dintre obiectivele schemei de asigurare a depozitelor sau la adresa punerii eficiente în aplicare a măsurilor de asigurare a depozitelor, comitetul ar trebui să aibă competența de a ordona orice măsură necesară care abordează în mod semnificativ preocuparea sau amenințarea la adresa obiectivelor sistemului european de asigurare a depozitelor. Orice măsură luată de un SGD participant care ar putea restrânge sau afecta exercitarea de către Comitet a competențelor sau funcțiilor sale ar trebui să fie exclusă. (38)Atunci când se adoptă decizii sau se iau măsuri, în special cu privire la entitățile stabilite atât în state membre participante, cât și în state membre neparticipante, ar trebui să se ia în considerare posibilele efecte negative asupra respectivelor state membre, precum amenințările la adresa stabilității financiare a piețelor lor financiare, și asupra entităților stabilite în respectivele state membre. (39)Comitetul, autoritățile desemnate, autoritățile competente, inclusiv BCE, și autoritățile de rezoluție ar trebui, atunci când este necesar, să încheie un memorandum de înțelegere care să descrie în termeni generali modul în care vor coopera reciproc pentru îndeplinirea sarcinilor ce le revin în temeiul dreptului Uniunii. Memorandumul ar trebui revizuit în mod regulat. (40)Entitățile, organismele și autoritățile relevante implicate în aplicarea prezentului regulament ar trebui să coopereze reciproc în conformitate cu principiul cooperării loiale consacrat în tratate. (41)Comitetul și autoritățile de rezoluție și autoritățile competente ale statelor membre neparticipante ar trebui să încheie, de asemenea, memorandumuri de înțelegere care să descrie în termeni generali modul în care vor coopera reciproc pentru îndeplinirea sarcinilor ce le revin în temeiul Directivei 2014/49/UE. Memorandumurile de înțelegere ar putea, printre altele, să clarifice procesul de consultare privind deciziile comitetului care au efect asupra sucursalelor aflate în statele membre neparticipante în cazul cărora instituția de credit este stabilită într-un stat membru participant. Memorandumurile ar trebui revizuite în mod regulat. (42)Procedura de adoptare a deciziilor de către Comitet respectă principiul delegării de competențe către agenții, astfel cum este interpretat de Curtea de Justiție a Uniunii Europene. (43)Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și drepturile, libertățile și principiile recunoscute în special de Cartă, îndeosebi dreptul de proprietate, dreptul la protecția datelor cu caracter personal, libertatea de a desfășura o activitate comercială, dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil, precum și dreptul la apărare și ar trebui să fie pus în aplicare în conformitate cu aceste drepturi și principii. (44)Deoarece obiectivele prezentului regulament, și anume instituirea unui cadru de garantare a depozitelor mai eficient și mai eficace și asigurarea aplicării coerente a normelor în materie de garantare a depozitelor, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, ci pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este definit la articolul menționat, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor menționate. (45)Comisia ar trebui să revizuiască aplicarea prezentului regulament pentru a evalua impactul său asupra pieței interne și pentru a stabili dacă sunt necesare modificări sau alte evoluții suplimentare în vederea îmbunătățirii eficienței și eficacității sistemului european de asigurare a depozitelor. (46)Pentru ca sistemul european de asigurare a depozitelor să funcționeze în mod eficace începând cu [...], dispozițiile referitoare la plata contribuțiilor către Fondul de asigurare a depozitelor, la instituirea tuturor procedurilor relevante și la alte aspecte operaționale și instituționale ar trebui să se aplice de la data de XX. (47)Regulamentul (UE) n