[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 12.5.2010

COM(2010) 239 final

2010/0135 (NLE)

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

privind adoptarea de către Estonia a monedei euro la 1 ianuarie 2011

EXPUNERE DE MOTIVE

CONTEXTUL PROPUNERII

La 3 mai 1998, Consiliul a decis că Belgia, Germania, Spania, Franța, Irlanda, Italia, Luxemburg, Țările de Jos, Portugalia, Austria și Finlanda îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 1999. Danemarca și Regatul Unit au recurs la clauza „opt-out” și, prin urmare, nu au fost evaluate de Consiliu. Grecia și Suedia au fost considerate de către Consiliu drept state membre care fac obiectul unei derogări. La 19 iunie 2000, Consiliul a decis că Grecia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2001. Țările care au aderat la Uniunea Europeană la 1 mai 2004 (Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia și Slovacia) au devenit state membre care fac obiectul unei derogări în conformitate cu articolul 4 din Actul de aderare respectiv. La 11 iulie 2006, Consiliul a decis că Slovenia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2007. Bulgaria și România, care au aderat la Uniunea Europeană la 1 ianuarie 2007, au devenit state membre care fac obiectul unei derogări în conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare respectiv. La 10 iulie 2007, Consiliul a decis că Cipru și Malta îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2008. La 8 iulie 2008, Consiliul a decis că Slovacia îndeplinește condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2009.

Articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „tratatul”) stipulează că cel puțin la fiecare doi ani sau la solicitarea unui stat membru care face obiectul unei derogări, Comisia și Banca Centrală Europeană prezintă Consiliului un raport privind progresele efectuate de statele membre care fac obiectul unei derogări în îndeplinirea obligațiilor care le revin în vederea realizării uniunii economice și monetare. Pe baza propriului raport și a raportului BCE, Comisia poate înainta Consiliului o propunere de decizie a Consiliului de abrogare a derogării statelor membre care îndeplinesc condițiile necesare, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 140 alineatul (2) din tratat.

Ultimele rapoarte de convergență ale Comisiei și BCE au fost adoptate în mai 2008. Danemarca și Regatul Unit nu și-au exprimat dorința de a adopta euro. În consecință, raportul de convergență din 2010 are ca obiect următoarele nouă state membre care beneficiază de derogare: Bulgaria, Republica Cehă, Estonia, Letonia, Lituania, Ungaria, Polonia, România și Suedia.

Raportul de convergență al Comisiei din 2010 a fost adoptat de Colegiu la 12 mai 2010. BCE a adoptat raportul său la 12 mai. Rapoartele examinează dacă legislația internă, și în special statutele băncilor centrale naționale, sunt compatibile cu articolele 130 și 131 din tratat și cu statutul SEBC și al BCE. Rapoartele examinează, de asemenea, dacă a fost atins un grad înalt de convergență sustenabilă, analizând în ce măsură au fost îndeplinite criteriile de convergență și iau în considerare o serie de alți factori menționați la articolul 140 alineatul (1) ultimul paragraf din tratat.

În ultimul său raport de convergență Comisia a ajuns la concluzia că dintre statele membre analizate, doar Estonia îndeplinește condițiile necesare pentru adoptarea euro.

Pe baza raportului său și a raportului BCE, Comisia a adoptat propunerea anexată de decizie a Consiliului de abrogare a derogării pentru Estonia începând cu 1 ianuarie 2011.

REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

Provocările în materie de politică economică cu care sunt confruntate statele membre sunt discutate în mod regulat la diferite rubrici în cadrul Comitetului economic și financiar și al ECOFIN/Eurogrup. Este vorba, printre altele, și despre discuții informale asupra unor chestiuni specifice pregătirii unei eventuale intrări în zona euro (inclusiv asupra politicilor privind cursul de schimb). Dialogul cu mediul universitar și alte grupuri interesate are loc în cadrul unor conferințe/seminare sau ad hoc .

Evoluțiile economice din zona euro și din statele membre sunt evaluate în cadrul diverselor proceduri de coordonare și supraveghere a politicilor economice (în special în temeiul articolului 121 din tratat), precum și în contextul monitorizării și examinării regulate de către Comisie a evoluției fiecărei țări și a zonei în ansamblul său (prin prognoze, publicații periodice, contribuții la Comitetul economic și financiar și ECOFIN/Eurogrup). În conformitate cu principiul proporționalității și cu practica anterioară, Comisia propune să nu se efectueze o evaluare formală a impactului.

ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

Temeiul juridic

Temeiul juridic al prezentei propuneri îl reprezintă articolul 140 alineatul (2) din tratat, care stabilește procedura pentru luarea unei decizii de către Consiliu cu privire la adoptarea monedei euro și abrogarea derogării în statele membre în cauză.

Consiliul hotărăște la propunerea Comisiei, după consultarea Parlamentului European, după discutarea în cadrul Consiliului European și după primirea unei recomandări din partea majorității calificate a membrilor săi care reprezintă statele membre a căror monedă este euro.

Subsidiaritate și proporționalitate

Propunerea intră în sfera competenței exclusive a Uniunii. În consecință, principiul subsidiarității nu se aplică.

Prezenta propunere nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii obiectivului și, prin urmare, este conformă principiului proporționalității.

Alegerea instrumentului juridic

Decizia este singurul instrument adecvat, conform articolului 140 alineatul (2) din tratat.

IMPLICAȚIILE BUGETARE

Propunerea nu are implicații asupra bugetului Uniunii Europene.

2010/0135 (NLE)

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

privind adoptarea de către Estonia a monedei euro la 1 ianuarie 2011

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 140 alineatul (2),

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

având în vedere raportul Comisiei Europene[1],

având în vedere raportul Băncii Centrale Europene[2],

având în vedere avizul Parlamentului European,

având în vedere discuțiile Consiliului European,

având în vedere recomandarea membrilor Consiliului ce reprezintă statele membre care au adoptat deja moneda euro,

întrucât:

(1) A treia etapă a Uniunii economice și monetare (UEM) a început la 1 ianuarie 1999. Consiliul, reunit la Bruxelles la 3 mai 1998, la nivel de șefi de stat sau de guvern, a decis că Belgia, Germania, Spania, Franța, Irlanda, Italia, Luxemburg, Țările de Jos, Austria, Portugalia și Finlanda îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 1999[3].

(2) Prin Decizia 2000/427/CE[4], Consiliul a decis că Grecia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 2001. Prin Decizia 2006/495/CE[5], Consiliul a decis că Slovenia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei unice la 1 ianuarie 2007. Prin Deciziile 2007/503/CE[6] și 2007/504/CE[7], Consiliul a decis că Cipru și Malta îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 2008. Prin Decizia 2008/608/CE[8], Consiliul a decis că Slovacia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro.

(3) În conformitate cu alineatul (1) din Protocolul privind unele dispoziții referitoare la Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene (denumit în continuare Tratatul CE), Regatul Unit a notificat Consiliului că nu intenționa să treacă la a treia etapă a UEM la 1 ianuarie 1999. Notificarea respectivă nu a fost modificată. În conformitate cu alineatul (1) din Protocolul privind anumite dispoziții cu privire la Danemarca anexat la Tratatul CE și cu decizia luată de șefii de stat sau de guvern reuniți la Edinburgh în decembrie 1992, Danemarca a notificat Consiliului că nu va participa la a treia etapă a UEM. Danemarca nu a solicitat inițierea procedurii menționate la articolul 140 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „tratatul”).

(4) În temeiul Deciziei 98/317/CE, Suedia beneficiază de o derogare în sensul articolului 139 alineatul (1) din tratat. În conformitate cu articolul 4 din Actul de aderare[9] din 2003, Republica Cehă, Estonia, Letonia, Lituania, Ungaria, Polonia și Slovacia fac obiectul unei derogări în sensul articolului 139 alineatul (1) din tratat. În conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare[10] din 2005, Bulgaria și România fac obiectul unei derogări în sensul articolului 139 alineatul (1) din tratat.

(5) Banca Centrală Europeană (denumită în continuare „BCE”) a fost înființată la1 iulie 1998. Sistemul Monetar European a fost înlocuit cu un mecanism al ratei de schimb, a cărui instituire a fost convenită printr-o rezoluție a Consiliului European privind înființarea unui mecanism al ratei de schimb în a treia etapă a Uniunii monetare și economice din 16 iunie 1997[11]. Procedurile aferente mecanismului ratei de schimb din a treia etapă a Uniunii economice și monetare (ERM II) au fost stabilite prin Acordul din 16 martie 2006 între Banca Centrală Europeană și băncile centrale naționale ale statelor membre din afara zonei euro de stabilire a procedurilor de funcționare ale mecanismului ratei de schimb în etapa a treia a uniunii economice și monetare[12].

(6) Articolul 140 alineatul (2) din tratat stabilește procedurile de abrogare a derogării de care beneficiază statele membre în cauză. Cel puțin o dată la doi ani sau la cererea unui stat membru care face obiectul unei derogări, Comisia și BCE prezintă un raport Consiliului, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 140 alineatul (1) din tratat. Cele mai recente rapoarte de convergență ale Comisiei și BCE au fost adoptate în mai 2010.

(7) Legislația națională a statelor membre, inclusiv statutele băncilor centrale naționale, trebuie să fie adaptate în consecință/mod corespunzător pentru a asigura compatibilitatea cu articolele 130 și 131 din tratat și cu statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene (denumit în continuare „statutul SEBC și BCE”). Rapoartele Comisiei și ale BCE prezintă o evaluare detaliată a compatibilității legislației din Estonia cu articolele 130 și 131 din tratat și cu statutul SEBC și BCE.

(8) În conformitate cu articolul 1 din Protocolul nr. 13 privind criteriile de convergență menționate la articolul 140 din tratat, criteriul de stabilitate a prețurilor, menționat la articolul 140 alineatul (1) prima liniuță din tratat, înseamnă că un stat membru dispune de o stabilitate durabilă a prețurilor și de o rată medie a inflației, măsurată în cursul unei perioade de un an înainte de examinare, care nu depășește cu mai mult de 1,5 puncte procentuale rata inflației a cel mult trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor. În sensul criteriului de stabilitate a prețurilor, inflația se măsoară prin indici armonizați ai prețurilor de consum (IAPC), definiți în Regulamentul (CE) nr. 2494/95 al Consiliului din 23 octombrie 1995 privind indicii armonizați ai prețurilor de consum[13]. Pentru a evalua criteriul de stabilitate a prețurilor, inflația unui stat membru este măsurată prin intermediul variației procentuale a mediei aritmetice a celor 12 indici lunari raportat la media aritmetică a celor 12 indici lunari înregistrați în perioada precedentă. În rapoartele Comisiei și ale BCE s-a luat ca valoare de referință media aritmetică simplă a ratelor inflației înregistrate în cele trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor, plus 1,5 puncte procentuale. În perioada de un an care s-a încheiat în martie 2010, valoarea de referință a inflației a fost calculată ca reprezentând 1,0%, Portugalia, Estonia și Belgia fiind cele trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor, cu rate ale inflației de -0,8%, -0,7% și, respectiv, -0,1%. În situația economică actuală, caracterizată printr-un important șoc negativ comun, în care numeroase țări fac față unor perioade de rate negative ale inflației, pare justificată excluderea dintre țările cu cea mai bună performanță a acelor țări a căror rată medie a inflației se îndepărtează mult de inflația medie a zonei euro (0,3% în martie 2010) – în conformitate cu raportul de convergență precedent, din 2004 – deoarece aceste țări nu pot fi considerate ca având cele mai bune performanțe în termeni de stabilitate a prețurilor, iar includerea lor ar afecta sever valoarea de referință și, prin urmare caracterul echitabil al criteriului. Acest lucru a condus în martie 2010 la excluderea Irlandei, singura țară a cărei rată medie a inflației pe 12 luni (-2,3% în martie 2010) se îndepărta mult de cea a zonei euro și a altor state membre, reflectând în principal încetinirea economică severă[14].

(9) În conformitate cu articolul 2 din Protocolul nr. 13 privind criteriile de convergență anexat la tratat, criteriul situației finanțelor publice menționat la articolul 140 alineatul (1) a doua liniuță din tratat înseamnă că, la momentul examinării, statul membru în cauză nu face obiectul unei decizii a Consiliului în temeiul articolului 126 alineatul (6) din tratat privind existența unui deficit excesiv în respectivul stat membru.

(10) În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 13 privind criteriile de convergență anexat la tratat, criteriul de participare la mecanismul ratei de schimb din Sistemului Monetar European, menționat la articolul 140 alineatul (1) a treia liniuță din tratat, înseamnă că un stat membru a respectat limitele normale de fluctuație stabilite prin mecanismul ratei de schimb (ERM) din Sistemul Monetar European fără să înregistreze tensiuni grave cel puțin pe parcursul ultimilor doi ani dinaintea examinării. Mai concret, statul membru nu a depreciat, din proprie inițiativă, cursul central bilateral al propriei monede în raport cu euro în decursul aceleiași perioade. De la 1 ianuarie 1999, ERM II asigură cadrul de evaluare a îndeplinirii criteriului ratei de schimb. În evaluarea îndeplinirii acestui criteriu, inclusă în rapoartele lor, Comisia și BCE au examinat perioada de doi ani care s-a încheiat la 23 aprilie 2010.

(11) În conformitate cu articolul 4 din Protocolul nr. 13 privind criteriile de convergență anexat la tratat, criteriul de convergență a ratelor dobânzilor menționat la articolul 140 alineatul (1) a patra liniuță din tratat înseamnă că, în cursul unei perioade de un an înaintea examinării, un stat membru a avut o rată a dobânzii nominală medie pe termen lung care nu a depășit-o cu mai mult de 2 puncte procentuale pe cea a cel mult trei state membre care au înregistrat cele mai bune rezultate în domeniul stabilității prețurilor. În sensul criteriilor de convergență a ratelor dobânzii, s-au utilizat rate ale dobânzilor comparabile pentru obligațiunile guvernamentale de referință pe 10 ani. Estonia, statul membru cu unul dintre cele mai bune rezultate raportat la stabilitatea prețurilor în martie 2010, nu dispune de nicio obligațiune de stat de referință pe termen lung armonizată sau de alt titlu de valoare de acest fel pentru calcularea valorii de referință Prin urmare, în conformitate cu textul protocolului (care menționează „cel mult trei state membre care au înregistrat cele mai bune rezultate”), pentru evaluarea îndeplinirii criteriului privind rata dobânzii, în rapoartele Comisiei și ale BCE a fost considerată ca valoare de referință valoarea calculată ca medie aritmetică simplă a ratelor dobânzii nominale pe termen lung înregistrate în primele două state membre care au cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor plus 2 puncte procentuale. Pe această bază, valoarea de referință pe perioada de un an care s-a încheiat în martie 2010 a fost 6,0%, rata medie a dobânzii din Portugalia (4,2%) și Belgia (3,8%).

(12) În conformitate cu articolul 5 din Protocolul nr. 13 privind criteriile de convergență, anexat la tratat, datele utilizate în această evaluare a îndeplinirii criteriilor de convergență trebuie să fie furnizate de Comisie. Comisia a furnizat date pentru pregătirea prezentei propuneri. Datele bugetare au fost comunicate de Comisie pe baza rapoartelor depuse de statele membre până la 1 aprilie 2010, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 479/2009 al Consiliului din 25 mai 2009 privind aplicarea Protocolului privind procedura de deficit excesiv anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene.

(13) Pe baza rapoartelor prezentate de Comisie și de BCE cu privire la progresele înregistrate de Estonia în îndeplinirea obligațiilor sale privind realizarea uniunii economice și monetare, Comisia a ajuns la următoarele concluzii:

(a) Legislația internă a Estoniei, inclusiv statutul băncii centrale naționale, este compatibilă cu articolele 130 și 131 din tratat și cu statutul SEBC și BCE.

(b) În ceea ce privește îndeplinirea de către Estonia a criteriilor de convergență menționate la cele patru liniuțe de la articolul 140 alineatul (1) din tratat:

- rata medie a inflației din Estonia în anul care s-a încheiat în martie 2010 a fost de -0,7%, valoare cu mult mai mică decât valoarea de referință, și care probabil va rămâne sub valoarea de referință în lunile următoare;

- Estonia nu face obiectul unei decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv, deficitul său bugetar atingând 1,7% din PIB în 2009;

- Estonia a participat la ERM II din 28 iunie 2004; în perioada de doi ani care s-a încheiat la 23 aprilie 2010, coroana estoniană nu a înregistrat tensiuni grave și niciun ecart de la rata de schimb centrală a ERM II de la începutul participării la mecanism;

- ca rezultat al nivelului foarte scăzut al gradului de îndatorare publică al Estoniei, nu este disponibilă niciun fel de obligațiune de stat de referință pe termen lung armonizată sau alt titlu de valoare de acest fel pentru evaluarea durabilității convergenței reflectate în ratele dobânzilor pe termen lung. În timp ce percepția de către piețele financiare a riscului raportat la Estonia a crescut în perioada de vârf a crizei, evoluția în timpul perioadei de referință, precum și o evaluare mai largă a durabilității convergenței, inclusiv a politicilor constant prudente ale Estoniei, ar sprijini o evaluare pozitivă a respectării de către Estonia a criteriului ratei dobânzii pe termen lung.

(c) În lumina evaluării privind compatibilitatea juridică și îndeplinirea criteriilor de convergență, precum și a altor factori, Estonia îndeplinește condițiile pentru adoptarea monedei euro.

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Estonia îndeplinește condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro. Derogarea acordată Estoniei, menționată la articolul 4 din Actul de aderare din 2003, se abrogă cu efect de la 1 ianuarie 2011.

Articolul 2

Prezenta decizie se adresează statelor membre.

Articolul 3

Prezenta decizie se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .

Adoptată la Bruxelles,

Pentru Consiliu

Președintele

[1]

[2]

[3] Decizia 1998/317/CE (JO L 139, 11.5.1998, p. 30).

[4] JO L 167, 7.7.2000, p.19.

[5] JO L 195, 15.7.2006, p.25.

[6] JO L 186, 18.7.2007, p.29.

[7] JO L 186 , 18.7.2007, p. 32.

[8] JO L 195, 24.7.2008, p. 24.

[9] JO L 236, 23.9.2003, p. 33.

[10] JO L 157, 21.6.2005, p. 203.

[11] JO C 236, 2.8.1997, p. 5.

[12] JO C 73, 25.3.2006, p. 21. Acord modificat prin acordul din 14 decembrie 2007 (JO C 319, 29.12.2007, p. 7).

[13] JO L 257, 27.10.1995, p. 1. Regulament modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 284, 31.10.2003, p. 1) și prin Regulamentul (CE) nr. 596/2009 al Parlamentului European și al Consiliului.

[14] Prin prisma rezultatului său, această abordare este coerentă cu ceea ce s-a întreprins în 2004, când inflația medie pe 12 luni a Lituaniei, care era cu 2,3 puncte procentuale sub inflația medie pe 12 luni a zonei euro, a fost exclusă dintre cele mai bune rezultate.