RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 277/15

Avizul Comitetului Economic şi Social European privind necesităţile de educare şi formare într-o societate bazată pe energie fără emisii de dioxid de carbon

(aviz exploratoriu)

(2009/C 277/03)

Raportor: dl IOZIA

Prin scrisoarea sa din 23 octombrie 2008, în conformitate cu articolul 262 din Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, Comisia Europeană a solicitat Comitetului Economic şi Social European elaborarea unui aviz exploratoriu cu privire la

Necesităţile de educare şi formare într-o societate bazată pe energie fără emisii de dioxid de carbon.

Secţiunea pentru transporturi, energie, infrastructură şi societatea informaţională, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, şi-a adoptat avizul la 15 aprilie 2009. Raportor: dl IOZIA.

În cea de-a 453-a sesiune plenară, care a avut loc la 13 şi 14 mai (şedinţa din 13 mai), Comitetul Economic şi Social European a adoptat prezentul aviz cu 161 de voturi pentru, 7 voturi împotrivă şi 5 abţineri.

1. Concluzii şi recomandări

1.1. CESE este conştient de rolul fundamental al educaţiei la toate vârstele şi nivelurile de formare, destinate tehnicienilor şi specialiştilor, pentru crearea unei societăţi care va trebui să atingă un nivel zero de emisii de gaze cu efect de seră. Guvernele şi oamenii de ştiinţă recunosc prioritatea luptei împotriva supraîncălzirii planetei. Ţările mai dezvoltate, care produc şi cea mai mare cantitate de emisii, au responsabilitatea de a depune cele mai mari eforturi în această direcţie şi de a sprijini ţările în curs de dezvoltare în aplicarea unor politici de dezvoltare durabile din punct de vedere ecologic şi social.

1.2. În pofida angajamentelor solemne (Declaraţia de la Kiev 2003, Deceniul Naţiunilor Unite pentru educaţie în vederea dezvoltării durabile 2005-2014), iniţiativele guvernelor şi autorităţilor locale în domeniul educaţiei şi formării sunt absolut insuficiente, cu - puţine, dar semnificative - excepţii.

1.3. Comisia Europeană ia măsuri pentru promovarea eficienţei energetice în statele membre, pentru reducerea consumului şi a dependenţei energetice de ţări terţe, pentru realizarea unei interconexiuni transnaţionale a reţelelor prin simplificarea protocoalelor de conectare, pentru construirea laborioasă a unei Europe a energiei care să vorbească la unison. De-a lungul ultimilor ani s-au făcut progrese însemnate, dar, în lipsa unei implicări propriu-zise a societăţii civile în domeniul educaţiei şi formării, acestea au fost destul de modeste. CESE salută reînfiinţarea unei DG pentru energie şi speră într-o coordonare mai eficientă a acţiunilor Uniunii, în lupta împotriva schimbărilor climatice, prin regruparea competenţelor în cadrul unei autorităţi unice.

1.4. În unele ţări, datorită mai ales ONG-urilor dedicate acestui obiectiv specific, sunt întreprinse tot mai multe acţiuni pentru răspândirea de informaţii şi cunoştinţe. Cu ocazia unei audieri organizate de CESE, la care a luat parte şi comisarul pentru energie, Andris Piebalgs, au fost prezentate câteva experienţe relevante, precum Terra Mileniul III, Eurec, Fundaţia Collodi (Pinocchio ar putea fi un personaj ideal care să promoveze educaţia copiilor pentru protecţia mediului), ARENE Ile-de-France, KITH (Kyoto in the home). De asemenea, asociaţii profesionale precum EBC (Confederaţia Europeană a Constructorilor - European Building Confederation), organizaţii pentru locuinţe sociale, precum CECODHAS (European Social Housing Association), sau cele ale producătorilor de pile de combustie, ca Fuel Cell Europe, au un aport substanţial la diseminarea activităţilor de informare cu privire la posibilităţile pe care le oferă piaţa.

1.5. CESE este convins că trebuie intensificate eforturile şi trebuie acţionat asupra unor roluri multiple în societate:

— Cadrele didactice: trebuie investit în această direcţie pentru că profesorii sunt cei care le transmit tinerilor cunoştinţe despre mediu şi îi sensibilizează în acest sens. Educaţia privind protecţia mediului ar trebui inclusă nu doar în programa de studiu, ci şi printre disciplinele prevăzute în cadrul învăţării pe tot parcursul vieţii.

— Reprezentanţi din administraţia locală: ei pot influenţa atât opţiunile în materie de urbanism, cât şi programele şcolare pentru tânăra generaţie, incluzând în propriile programe administrative elementele necesare unei societăţi bazate pe energie cu emisii reduse de CO2. Accentul care se pune pe iniţiativa europeană „Pactul primarilor”, în cadrul căreia peste trei sute de primari s-au angajat să promoveze reducerea consumului de energie şi eficienţa energetică în regiunile respective, este o dovadă a importanţei şi potenţialului acestui nivel de acţiune.

— Asociaţiile de întreprinderi, în special de IMM-uri: orice asociaţie teritorială ar trebui să pună la dispoziţia întreprinderilor un serviciu pentru a facilita derularea proiectelor de informare şi formare. În Spania au fost experimentate cu succes „clasele mobile”, constând în autobuze dotate cu echipament special care sunt închiriate de întreprinderi pentru a organiza cursuri de formare volante, la sediul întreprinderii. Prin acest proiect, realizat în colaborare de întreprinderi, cu participarea consiliului regional Junta de Leon y Castilla, au participat la cursuri de formare 5 600 de salariaţi din sectorul energiilor regenerabile.

— Asociaţiile sindicale: confederaţia sindicatelor din Regatul Unit (TUC), de exemplu, a lansat un proiect-pilot, Green workplaces, care a dat deja rezultate deosebite, prin încheierea de acorduri de reducere a consumului energetic şi emisiilor cu anumite întreprinderi şi instituţii. Includerea unor programe de eficienţă energetică în contractele colective de muncă şi stabilirea unor obiective comune, a căror îndeplinire să fie recompensată pot reprezenta un mod inteligent de creştere a veniturilor şi profiturilor.

— ONG-urile: competenţa organizaţiilor de protecţie a mediului, asociată experienţei didactice a profesorilor şi oamenilor de ştiinţă, constituie o valoare adăugată de neînlocuit. Ar putea fi organizate cursuri destinate profesorilor, întreprinderilor şi funcţionarilor din administraţia publică, cu acordul autorităţilor locale.

— Arhitecţii şi inginerii constructori, a căror contribuţie poate fi deosebit de importantă, atât pentru construcţiile noi, cât şi pentru reabilitarea fondului locativ.

— Prin creşterea numărului de achiziţii publice „ecologice” (Green Public Procurement), care presupun criterii tot mai stricte de protecţie a mediului, autorităţile publice pot să influenţeze pozitiv orientarea pieţei.

— Guvernele statelor membre, prin îndeplinirea angajamentelor solemne cu privire la acţiuni concrete care să vină în sprijinul educaţiei pentru protecţia mediului.

1.6. Investiţiile în energiile cu nivel scăzut de emisii de gaze cu efect de seră (GES) sunt o afacere din care toată lumea câştigă. Sunt necesare câteva milioane de noi locuri de muncă de calitate pentru îndeplinirea obiectivelor vizând reducerea emisiilor, limitarea dependenţei de furnizorii externi, dezvoltarea tehnologiilor inovatoare, cercetarea etc.

1.7. Nefiind posibilă stabilirea la nivel european a conţinutului programelor de învăţământ, ar fi bine-venită proiectarea unui sistem de „evaluare comparativă” a calităţii acestora.

1.8. Dezvoltarea unor competenţe şi atragerea copiilor către activităţi legate de problemele de mediu, inclusiv în afara mediului şcolar, lăsându-le o anumită libertate de iniţiativă, vor determina schimbarea „stilului de viaţă”, ceea ce poate duce la o redescoperire a valorii socializării: odată stins televizorul, copiii s-ar putea întoarce la joacă, alături de prietenii lor.

1.9. Cea mai mare parte din acţiunile care trebuie întreprinse le revine statelor membre, autorităţilor locale, instituţiilor, economiei şi societăţii şi, în general, cetăţenilor. UE ar putea juca totuşi un rol important în stimularea şi promovarea gamei largi de acţiuni necesare.

1.10. Educaţia consumatorilor: Directiva 2006/32 trebuie consolidată şi extinsă în general, şi în special partea care se referă la diseminarea printre consumatori a informaţiei privind eficienţa energetică a diferitelor bunuri şi servicii, astfel încât aceştia să fie capabili să acţioneze în calitate de cetăţeni responsabili. Comisia ar trebui să introducă în documentaţia despre planurile energetice naţionale iniţiativele din domeniul educaţiei, formării şi informării pe care intenţionează să le realizeze fiecare stat membru.

1.11. Importanţa sectorului construcţiilor: noua directivă propusă de Comisie va îmbunătăţi eficienţa energetică a fondului locativ. Comisia ar putea lansa un program european de încurajare şi de stimulare a unor îmbunătăţiri semnificative ale competenţelor al tehnicienilor.

1.12. Atribuirea contractelor de achiziţii publice: acestea pot avea o influenţă enormă asupra îmbunătăţirii eficienţei energetice. În toate contractele de achiziţii publice din sectorul construcţiilor ar trebui introduse cerinţe semnificative şi stricte de eficienţă energetică, astfel încât economia de energie să fie considerată un element principal de evaluare a ofertelor în cadrul procedurilor de atribuire. Pentru funcţionarii publici interesaţi, ar trebui prevăzut un curs de formare pe această temă.

1.13. Ţinând seama de caracterul multidisciplinar al acestei teme, trebuie prevăzute cursuri speciale de formare pentru profesori. Crearea unei reţele europene a forumurilor naţionale dedicate educaţiei pentru energie curată, pe baza organizaţiilor şi iniţiativelor existente care promovează energiile curate, reţea care să funcţioneze ca un canal de diseminare la nivel naţional a programelor şi materialelor adecvate, ar putea facilita includerea energiilor curate în programele şcolare. CESE sprijină constituirea acestei reţele.

2. Introducere

2.1. La Conferinţa miniştrilor mediului (Kiev, 2003), se declara solemn: „recunoaştem că educaţia este un instrument esenţial de protecţie a mediului şi dezvoltare durabilă. Adresăm tuturor ţărilor invitaţia de a include dezvoltarea durabilă în sistemele lor de învăţământ, la toate nivelurile, de la cel preşcolar până la învăţământul superior, pentru promovarea educaţiei ca agent al schimbării”.

2.2. În decembrie 2002, cea de-a 57-a Adunare Generală a Organizaţiei Naţiunilor Unite a declarat perioada 2005-2014 Deceniul Naţiunilor Unite dedicat educaţiei pentru dezvoltare durabilă, în colaborare cu UNESCO şi cu alte organizaţii din domeniu.

2.3. Comisarul Piebalgs a afirmat: „Trebuie să construim o societate care să se folosească de resursele Terrei astfel încât să asigure supravieţuirea pe termen lung a generaţiilor viitoare şi trebuie să acţionăm în aşa fel încât să le putem asigura tot mai multă sănătate, pace şi prosperitate. Aceasta este o provocare formidabilă, care va necesita schimbarea din temelie a întregii societăţi, cu alte cuvinte, o a treia revoluţie industrială”.

2.4. În prezent, concentraţia de CO2 în atmosferă, care de mii de ani s-a păstrat constantă, în jurul valorii de 260 p.p.m., a ajuns la circa 390 p.p.m. şi creşte în fiecare an cu circa 2 p.p.m. În lipsa unor măsuri energice de limitare a emisiilor, în 2050 se va ajunge la 550 p.p.m. Agenţiile internaţionale şi Grupul interguvernamental privind schimbările climatice (GISC) sunt de părere că, la acest nivel de concentraţie, este posibil ca temperatura medie a planetei să crească cu până la 6 °C în cursul secolului al XXI-lea.

2.5. Fiind unul dintre principalii „poluatori”, conştientă de propria responsabilitate, Europa se prezintă la conferinţa de la Copenhaga cu temele făcute, pentru a putea obţine de la ceilalţi mari parteneri internaţionali angajamente la fel de semnificative. Înfiinţarea unei DG pentru energie este extrem de importantă, dar ar fi logic ca domeniul schimbărilor climatice să fie de resortul aceleiaşi autorităţi.

2.6. Este evident că, pentru a obţine rezultatele scontate, sunt necesare eforturi conjugate din partea întregii societăţi şi a fiecărui cetăţean, care trebuie să conştientizeze şi să împărtăşească aceste imperative încă de la vârsta şcolarităţii sau, şi mai bine, de la vârsta preşcolară. Problema încălzirii globale trebuie înţeleasă în contextul mai larg al problemei resurselor limitate şi dezvoltării durabile.

2.7. În cursul audierii publice, reprezentantul KITH şi-a încheiat intervenţia în mod foarte grăitor, parafrazându-l pe J. F. Kennedy: „Nu te întreba ce poate face Terra pentru tine, întreabă-te mai curând ce poţi tu să faci pentru ea”. Această schimbare de mentalitate va fi hotărâtoare pentru viitorul umanităţii.

3. Importanţa educării şi formării într-o societate bazată pe emisii scăzute de CO2

3.1. Obiectivul construirii unei societăţi cu nivel scăzut de emisii de dioxid de carbon reclamă realizarea grabnică a unei reţele de infrastructuri. Cele mai importante dintre acestea sunt cele destinate: 1) asigurării unei informări corecte a cetăţeanului pe tema emisiilor de CO2; 2) formării de tehnicieni în noul sector al tehnologiilor fără emisii de carbon, de diverse niveluri şi în număr suficient; 3) investiţiilor în cercetare şi dezvoltare în acest sector. Deseori se constată că unele modele de conduită tradiţionale împiedică adoptarea unui comportament mai responsabil în materie de emisii de CO2.. Şi problema aceasta trebuie abordată prin măsuri care trebuie luate în sectorul educaţiei. Este necesară, de asemenea, educaţia cetăţenilor în domeniul tehnico-ştiinţific; formarea personalului tehnic de specialitate este, evident, o premisă necesară pentru ca dezvoltarea în acest domeniu să nu aibă de suferit din cauza lipsei de tehnicieni cu nivel corespunzător de pregătire. Dintre tehnologiile bazate pe emisii reduse de carbon, pentru care va fi nevoie să fie pregătiţi tehnicieni şi ingineri în număr îndeajuns de mare, se numără şi sectorul nuclear, care va mai fi încă pentru mulţi ani o sursă de energie cu emisii reduse de GES. În acest sector, este extrem de important ca toţi cetăţenii să primească informaţii complete şi transparente cu privire la argumentele pro şi contra opţiunii nucleare.

3.2. Sunt deosebit de utile iniţiativele care, prin joc, îi încurajează pe copii să-şi cultive sensibilitatea faţă de protecţia mediului participând la mici concursuri bazate pe impactul activităţilor casnice asupra mediului. Copiii vin la şcoală cu o listă de acţiuni care ţin de viaţa de zi cu zi a familiei şi învaţă să măsoare economia pe care o realizează în termeni de energie sau de emisii de CO2, asociind-o cu suma totală a micilor gesturi cotidiene. Astfel, intră în competiţie, implicându-i şi pe adulţi, care sunt informaţi şi sensibilizaţi, în scopul adoptării unei conduite corespunzătoare în acest sens.

3.3. Educaţia trebuie să înceapă din şcoala primară. Ea este, cu siguranţă, utilă pentru formarea sensibilităţii faţă de problemele de mediu şi a unei noi conduite orientate către economisirea energiei în rândurile tinerilor, dar ar trebui dezvoltată mai apoi, treptat, până la cel mai înalt nivel tehnic cu putinţă, în toate instituţiile de învăţământ superior, în special în cele cu orientare tehnico-ştiinţifică, obiectivul fiind dublu: pe de o parte, construirea unei societăţi care să conştientizeze în mai mare măsură aceste probleme şi, pe de altă parte, constituirea unui bagaj de cunoştinţe care, odată însuşit, să-i îndrume pe tineri către alegerea unei profesii legate de controlul emisiilor de CO2.

3.4. În prezent, Europa traversează o criză economică globală. Printre posibilităţile de depăşire a acesteia, se numără şi dezvoltarea sectoarelor înaltei tehnologii destinate protecţiei mediului. Diminuarea emisiilor de CO2 este, cu siguranţă, unul dintre acestea, întrucât poate fi aplicată în numeroase sectoare-cheie ale economiilor avansate, precum industria construcţiei de automobile, transportul public de călători şi de marfă, construcţiile, chiar producţia de energie electrică, asociată deseori ideii de eventuală economisire, pentru o mai mare eficienţă energetică.

3.5. Promptitudinea cu care sistemul de producţie european se va orienta către noile tehnologii, în comparaţie cu ceilalţi protagonişti ai economiei mondiale, ar putea fi hotărâtoare pentru viitorul economic al Europei.

3.6. În multe domenii tehnologice în care se pune problema reducerii consumului energetic şi a emisiilor de CO2, unele ţări europene ocupă un loc fruntaş pe plan mondial, dar investiţiile făcute recent în alte părţi ale lumii (de exemplu, de administraţia americană, în sectorul automobilelor) pot aduce rapid Europa în ariergardă, pe o poziţie destul de primejdioasă.

3.7. În orice caz, trebuie reduse diferenţele considerabile dintre ţările membre, atât în ceea ce priveşte capacitatea de producţie şi inovaţie în acest domeniu, cât şi în ceea ce priveşte nivelul calităţii educaţiei şi formării în învăţământul preuniversitar şi în cel superior, prin promovarea schimburilor dintre ţările membre în cadrul formării de înalt nivel tehnologic.

3.8. Dificultatea introducerii la nivel european a unor standarde didactice uniforme pentru educaţia în materie de mediu nu trebuie să constituie o piedică în calea difuzării cunoştinţelor prin valorificarea potenţialului ţărilor mai avansate. Ar trebui introdusă o evaluare comparativă a calităţii, pentru îmbunătăţirea nivelului mediu european.

3.9. Programele UE ManagEnergy, Intelligent Energy Europe, COMENIUS şi LEONARDO DA VINCI, cu orientări diferite şi destinate formării, consilierii şi educaţiei, reprezintă contribuţii importante la dezvoltarea unei Europe care să utilizeze cât mai eficient cu putinţă propriile resurse umane şi de mediu.

3.10. Constituirea unei Reţele europene a forumurilor naţionale pentru educaţia în domeniul energiilor curate pe baza organizaţiilor şi iniţiativelor existente privind energia curată, reţea care să funcţioneze ca un canal de diseminare la nivel naţional, pentru a le furniza cadrelor didactice programe şi materiale adecvate, ar putea facilita includerea temelor energiei curate şi mediului în programele naţionale.

3.11. Prin urmare, acum este momentul unei iniţiative comunitare prompte, coerente şi coordonate, care să promoveze dezvoltarea sectorului tehnologiilor cu emisii reduse de CO2. Elementul fundamental necesar este formarea unei „mase critice” de specialişti, în măsură să alimenteze dezvoltarea sectorului pe parcursul următoarelor decenii.

3.12. Odată depăşite barierele lingvistice, formarea în învăţământul preuniversitar şi în cel superior poate şi trebuie să fie coordonată la nivel european. În Europa există deja exemplele unei astfel de coordonări între universităţi: Agenţia EUREC, care organizează un masterat european în domeniul energiilor regenerabile în colaborare cu universităţi din Germania, Franţa, Regatul Unit, Grecia şi Spania şi un masterat internaţional în domeniul tehnologiilor de reducere a gazelor cu efect de seră, împreună cu Universitatea din Perugia – Italia, Universitatea din Liège - Belgia şi cu Universitatea Mälardalen din Västerås - Suedia (www.masterghg.unipg.it). Aceste iniţiative ar trebui însă diseminate şi finanţate de Comunitate, în cadrul unui plan coordonat, care să urmărească teme specifice, asigurând astfel formarea unei generaţii de tehnicieni cu competenţe de înalt nivel în toate sectoarele relevante din punct de vedere economic.

3.13. Cât priveşte educaţia universitară sau de nivel echivalent, înfiinţarea de cursuri şi acordarea de diplome cu destinaţie specifică în domeniul dezvoltării durabile (probleme legate de CO2, dar şi economisirea energiei, producerea de energie „curată” etc.) va trebui susţinută de o creştere semnificativă a finanţării cercetării din aceste sectoare. Într-adevăr, învăţământul de înalt nivel nu este posibil decât în condiţiile implicării profesorilor în proiecte de cercetare la nivel internaţional, în sectorul în care se derulează activitatea didactică respectivă.

4. Educaţia: exemple de urmat

4.1. Există, în Europa şi în lume, exemple pozitive de activităţi didactice de promovare a protecţiei mediului, iar unele se referă chiar la reducerea emisiilor de CO2.

4.2. În Austin, departamentul Jackson School of Geosciences al Universităţii din Texas (University of Texas) a lansat în urmă cu câţiva ani, sub denumirea de Programul GK-12, o colaborare cu şcolile primare şi secundare din acest stat, prin care sunt finanţate din fonduri publice cursuri pentru profesori şi studenţi (profesorii primesc şi un mic stimulent financiar, de 4 000 $/an).

4.3. În Europa există nenumărate iniţiative similare, printre care cea a guvernului britanic, constând în invitaţia la calcularea amprentei de carbon proprii şi în sfaturi privind reducerea consumului (http://actonco2.direct.gov.uk/index.html).

4.4. Consiliul Regional din Île de France a organizat şi finanţat de curând (2007) un proiect de educaţie pentru mediu şi dezvoltare durabilă (EEDD) prin care sunt încurajate iniţiativele pedagogice specifice şi federarea asociaţiilor, în vederea coordonării iniţiativelor pe plan regional.

4.5. Prin proiectul UE Young Energy Savers se vor crea, sub îndrumarea unor desenatori de marcă, o serie de desene animate amuzante, menite să le demonstreze copiilor într-un mod plăcut şi atractiv că, asemenea personajelor din desenele animate, şi ei pot realiza acţiuni simple, dar eficiente, prin care să-şi reducă amprenta de carbon.

4.6. Şcoala, familia, locul de muncă sunt locurile cele mai potrivite în care, cu instrumente educative, se poate acţiona pentru diseminarea cunoştinţelor şi pentru sporirea gradului de conştientizare. Aceste obiective ambiţioase, care trebuie îndeplinite, reclamă comportamente cu largă răspândire în rândurile întregii populaţii şi adoptarea unor noi stiluri de viaţă.

4.7. Trebuie create mecanisme şi instrumente care să le permită tinerilor să-şi dezvolte iniţiativele în afara cadrului şcolar. Tinerii au competenţe novatoare şi privesc cu entuziasm schimbarea, dar deseori doresc să poată acţiona în deplină libertate. Mulţi tineri nu se simt atraşi de acţiunile adulţilor, dat fiind că mentalitatea lor reacţionează la alţi stimuli.

5. Formarea profesională a tehnicienilor şi a specialiştilor cu înaltă calificare

5.1. Numărul locurilor de muncă ce vor fi create, în Europa şi în lume, se ridică la câteva milioane.

5.2. În septembrie 2008 a fost publicat raportul „Green Jobs: Towards decent work in a sustainable, low-carbon world”, al Programului Naţiunilor Unite pentru Mediu (UNEP), Organizaţiei Internaţionale a Muncii (ILO), Organizaţiei Internaţionale a Patronatului (OIP) şi Confederaţiei Sindicale Internaţionale (CSI). Referitor la UE, acest studiu deosebit de interesant preconizează că, până în 2010, ar trebui înfiinţate 950 000-1 700 000 de locuri de muncă iar până în 2020, 1 400 000-2 500 000, în funcţie de strategia, standard sau avansată, pentru care se va opta. 60-70 % din aceste locuri de muncă ar trebui create în sectorul energiilor regenerabile şi cel puţin o treime dintre acestea necesită înaltă calificare.

5.3. Dacă se iau în considerare tehnologiile şi activităţile pe care le implică eficienţa energetică şi consumul redus de energie, gestionarea şi reciclarea deşeurilor, alimentarea cu apă şi gestionarea eficientă a acesteia, precum şi transportul durabil şi inovator, investiţiile necesare, ce vor genera o creştere importantă a ocupării forţei de muncă, se vor ridica la sute de miliarde de dolari.

5.4. Toate acestea pun în evidenţă rolul central pe care formarea ştiinţifică şi profesională îl deţine pentru dobândirea competenţelor specifice activităţilor viitoare.

5.5. Pentru a grăbi inversarea acestei tendinţe, în ciuda dificultăţilor bugetare de la nivel naţional, este necesară o intervenţie financiară masivă de susţinere a locurilor de muncă „verzi”. Cursurile de formare pentru generaţia tânără şi de perfecţionare profesională pentru angajaţi ar trebui să fie finanţate substanţial din fonduri publice.

5.6. Industriile, sindicatele, organizaţiile neguvernamentale şi autorităţile publice ar trebui să-şi unească forţele, organizând conferinţe pe aceste teme la nivel naţional, pentru a găsi, în funcţie de situaţia specifică a fiecărei ţări, cele mai potrivite soluţii de susţinere a activităţilor de formare şi de perfecţionare profesională în sectoarele mai inovatoare în general şi în cel al emisiilor reduse de CO2, în special.

5.7. Cu ocazia audierii publice s-a subliniat, în special cu privire la administraţia publică, importanţa activităţilor de informare şi de asistenţă tehnică destinate managerilor şi funcţionarilor publici, care contribuie la organizarea eficientă a muncii, la cunoaşterea potenţialului produselor şi tehnologiilor bazate pe emisii reduse de CO2 şi la stabilirea unor norme judicioase din punct de vedere cantitativ pentru achiziţiile publice ecologice.

5.8. În sectorul construcţiilor se poate realiza o economie semnificativă de energie şi, implicit, o reducere a emisiilor. Din consumul energetic de 40 % înregistrat în cazul clădirilor, 22 % ar putea fi economisit. 41,7 % din numărul total al lucrătorilor (sunt însă diferenţe mari de la o ţară la alta) au un nivel redus de calificare, iar costurile de formare profesională sunt prohibitive pentru micile întreprinderi. De aceea, trebuie încurajate iniţiativele de tipul celei din Spania, prin care lucrătorii sunt instruiţi cu privire la tehnologiile ecologice din construcţii prin intermediul unei şcoli mobile, nemaifiind nevoie să stea departe de locul de muncă un timp îndelungat. Organizaţiile care se ocupă de locuinţe sociale au promovat o serie de acţiuni de informare în beneficiul administratorilor şi al utilizatorilor de locuinţe. Proiectul „Energy Ambassadors” constă în formarea aşa-numiţilor „ambasadori ai energiei”, recrutaţi dintre membrii personalului care îşi desfăşoară activitatea pe lângă autorităţile locale, organizaţiile nonprofit şi organizaţiile sociale: ei trebuie să devină, într-o primă etapă, referenţi pe teme de energie în propriile organizaţii, iar apoi să răspândească aceste cunoştinţe în rândurile publicului larg.

5.9. Printre categoriile profesionale care pot avea o influenţă pozitivă asupra emisiilor se numără şi cea a arhitecţilor, în rândurile cărora devine din ce în ce mai răspândită o schimbare de abordare culturală: aceasta se referă la adaptarea stilului de viaţă şi a proiectelor ambientale la exigenţele unor ritmuri naturale, şi nu la exigenţa satisfacerii unui stil artificial de viaţă, pentru care mecanica şi electricitatea sunt preponderente. Este, de asemenea, importantă răspândirea cunoştinţelor tehnice specifice privind caracteristicile unor materiale novatoare, care contribuie la economia de energie.