GLOSAR

Deșeuri biodegradabile : Orice deșeuri care pot suferi o descompunere aerobă sau anaerobă, cum ar fi produsele alimentare, deșeurile de grădină, hârtia sau cartonul.

Deșeuri municipale : Deșeuri colectate de autorități municipale sau în numele acestora și eliminate prin intermediul sistemului de gestionare a deșeurilor. Partea cea mai importantă a acestui flux de deșeuri provine de la gospodării, deși sunt incluse și deșeuri "similare" provenite din alte surse, cum ar fi comercianți, clădiri de birouri și instituții publice. Deșeurile municipale sunt formate, de exemplu, din materiale biodegradabile, hârtie, materiale plastice, sticlă, metale, textile etc. (sursa: Eurostat).

Eficacitate : Raportul dintre rezultatele obținute și obiectivele stabilite.

Fondul de coeziune : Instrument financiar conceput să consolideze coeziunea economică și socială prin finanțarea de proiecte în domeniul mediului și în domeniul transporturilor în statele membre al căror PNB pe cap de locuitor nu depășește 90 % din media de la nivelul UE.

Fondul european de dezvoltare regională (FEDER) : Instrument financiar care are drept scop promovarea coeziunii economice și sociale între regiunile Uniunii Europene. Intervențiile FEDER sunt implementate în principal prin intermediul programelor operaționale și al documentelor unice de programare, în cadrul cărora se derulează un număr mare de proiecte.

Instrumentul pentru politici structurale de preaderare (ISPA) : Instrument financiar având drept scop sprijinirea țărilor candidate în vederea pregătirii acestora pentru aderare, prin furnizarea de asistență pentru proiecte de infrastructură în domeniile considerate de UE prioritare, din sfera mediului și a transporturilor. După aderare, proiectele ISPA au fost transformate în proiecte finanțabile prin Fondul de coeziune.

Levigat : Orice lichid care se scurge din deșeurile depozitate.

Măsuri administrative : În prezentul raport, măsuri adoptate prin legislație care impun respectarea anumitor cerințe de către producătorii de deșeuri, de către entitățile care gestionează deșeuri și/sau de către municipalități, printre aceste cerințe numărându-se respectarea unei autorizații și instituirea unui sistem de inspecție a instalațiilor de gestio- nare a deșeurilor, implementarea colectării separate la sursă a deșeurilor sau respectarea unor standarde de calitate la producția compostului.

Măsuri de informare : În prezentul raport, măsuri privind furnizarea de informații, destinate să încurajeze publicul să aplice bune practici de eliminare a deșeurilor, astfel încât să contribuie la eficacitatea politicii de gestionare a deșeurilor. Exemple în acest sens sunt campaniile de sensibilizare și strategiile de educare a publicului.

Măsuri economice : În prezentul raport, măsuri destinate să ofere stimulente pentru alegerea unor opțiuni mai puțin nocive de gestionare a deșeurilor, conform politicii UE în materie de deșeuri (de exemplu, reciclarea în locul depozitării finale). Printre astfel de măsuri, se pot cita sistemele de plată în funcție de cantitatea de deșeuri produsă sau taxele pe eliminarea deșeurilor.

Măsuri structurale : În prezentul raport, intervențiile din partea Fondului european de dezvoltare regională (FEDER) și a Fondului de coeziune.

Perioadă de programare : Cadru multianual în care sunt planificate și implementate cheltuielile aferente măsurilor structurale.

Principiul "poluatorul plătește" : Conform acestui principiu, costul gestionării deșeurilor este suportat de producătorul inițial de deșeuri sau de deținătorii actuali ori deținătorii anteriori ai deșeurilor (sursa: Directiva privind deșeurile).

Program operațional : Document aprobat de Comisie, care ia forma unui set coerent de priorități cuprinzând măsuri multianuale, în cadrul cărora este inclus un număr mare de proiecte.

Tarif pentru gestionarea deșeurilor : Prețul perceput de la gospodării de către municipalități pentru colectarea, tratarea și eliminarea deșeurilor. Tarifele pentru gestionarea deșeurilor se calculează în diferite moduri, în funcție de municipalitate: de exemplu, pe baza suprafeței în metri pătrați a apartamentelor sau a caselor, a numărului de persoane din cadrul gospodăriei, a consumului de apă potabilă sau a cantității ori a volumului de deșeuri generate etc.

Taxă pe eliminarea deșeurilor : Măsură economică destinată să mărească costul depozitării și, în unele cazuri, al incinerării, creând astfel un stimulent pentru reciclare. Taxa, care se plătește pe tonă de deșeuri eliminate, se percepe în plus față de tarifele de depozitare și/sau de incinerare.

UE-12 : Statele membre care au aderat la UE cu ocazia aderărilor din 2004 (10 state membre) și din 2007 (două state membre).

UE-27 : Cele 27 de state membre ale Uniunii Europene.

SINTEZĂ

I. În 2010, fiecare cetățean din UE-27 a generat, în medie, aproximativ 500 kg de deșeuri municipale, care, dacă nu sunt colectate, tratate și eliminate în mod corespunzător, pot avea un impact negativ asupra mediului. O gestionare corespunzătoare a deșeurilor poate conduce însă la optimizarea utilizării resurselor, întrucât deșeurile municipale pot constitui o sursă de materii prime. Astfel, Uniunea Europeană a introdus o serie de standarde și de ținte comune, prin intermediul unor directive adoptate în materie de gestionare a deșeurilor municipale, și acordă cofinanțare infrastructurilor de gestionare a deșeurilor din anumite regiuni.

II. Auditul Curții s-a axat pe cofinanțarea de către UE a infrastructurilor de gestionare a deșeurilor municipale și a examinat dacă finanțarea acordată a contribuit cu eficacitate la îndeplinirea de către statele membre a obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri. Curtea a evaluat direct performanțele înregistrate de 26 de infrastructuri de gestionare a deșeurilor, incluse în eșantionul de audit, și a examinat dacă au fost îndeplinite obiectivele politicii UE în materie de deșeuri, precum și dacă s-au implementat măsuri de sprijin în cele opt regiuni în care erau situate infrastructurile. A fost examinat, de asemenea, rolul Comisiei.

III. Curtea a concluzionat că, deși s-au constatat anumite ameliorări în ceea ce privește gestionarea deșeurilor în aproape toate regiunile selectate în vederea auditului, eficacitatea finanțării acordate în cadrul măsurilor structurale pentru infrastructuri de gestionare a deșeurilor municipale a fost redusă de implementarea nesatisfăcătoare a măsurilor de sprijin:

(a) performanța infrastructurilor cofinanțate era influențată într-o măsură foarte mare de strategiile de colectare a deșeurilor. În ceea ce privește depozitele de deșeuri, depozitarea finală a deșeurilor avea loc fără o tratare prealabilă corespunzătoare, iar cuantumurile financiare puse deoparte pentru a acoperi costurile legate de închidere și de măsurile de întreținere ulterioară (post-tratare) erau, în general, insuficiente;

(b) raportarea cu privire la îndeplinirea țintelor stabilite la nivelul UE era îngreunată de lipsa de fiabilitate a datelor, fapt care făcea mai dificilă monitorizarea exercitată de Comisie. Deși s-au constatat, în aproape toate regiunile, anumite ameliorări în ceea ce privește gestionarea deșeurilor, producerea de deșeuri pe cap de locuitor a crescut în șase din cele opt regiuni auditate. În cele două regiuni care au contribuit la atingerea țintelor UE, deșeurile biodegradabile erau colectate separat și taxele pe depozitarea deșeurilor erau aplicate pe scară mai largă, condiții care au antrenat reducerea gradului în care se recurgea la depozitarea finală în depozite de deșeuri. Deșeurile erau, în general, trimise spre depozitare finală fără o tratare prealabilă adecvată;

(c) ca urmare a implementării nesatisfăcătoare a măsurilor de sprijin administrative, economice și de informare, nu s-a putut obține o maximizare a eficacității finanțării acordate de UE. Primirea unei finanțări din partea UE nu era condiționată de implementarea acestor măsuri de sprijin. S-au constatat, de asemenea, deficiențe la nivelul cadrului de reglementare și al orientărilor UE în materie de deșeuri.

IV. Curtea formulează următoarele recomandări:

(a) statele membre ar trebui să pună accentul pe infrastructuri de gestionare a deșeurilor care să trateze deșeuri separate anterior la sursă și ar trebui să se asigure că depozitele primesc deșeuri care au fost tratate înainte de eliminare și că dispun de o garanție financiară suficientă pentru a putea acoperi costurile legate de închidere și de măsurile de întreținere ulterioară (post-tratare). Comisia ar trebui să ceară statelor membre să pună în aplicare aceste recomandări înainte de acordarea sprijinului financiar din partea UE;

(b) statele membre ar trebui să creeze baze de date fiabile și exhaustive referitoare la gestionarea deșeurilor, iar Comisia ar trebui să verifice fiabilitatea statisticilor pe care le primește de la statele membre. Comisia, Parlamentul și Consiliul ar trebui să analizeze posibilitatea de a corela sprijinul financiar pe care îl acordă Uniunea Europeană de îndeplinirea obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri;

(c) statele membre ar trebui să instituie măsuri administrative, economice și de informare pentru a veni în sprijinul infrastructurilor cofinanțate. În special, ar trebui să acorde o atenție mai mare participării și adeziunii publicului, să pună accentul pe implementarea colectării separate, inclusiv a deșeurilor biodegradabile, dacă un astfel de demers prezintă un bun raport cost/eficacitate, și să introducă o taxă pe depozitarea deșeurilor, precum și alt gen de stimulente tarifare, cu scopul de a încuraja prevenirea producerii de deșeuri și reciclarea. Comisia ar trebui să ceară statelor membre să pună în aplicare aceste recomandări înainte de acordarea sprijinului financiar din partea UE; în cazul neaplicării principiului "poluatorul plătește", ar trebui să se aplice rate reduse de contribuție financiară;

(d) Comisia ar trebui să aducă îmbunătățiri cadrului de reglementare și orientărilor UE în materie de deșeuri. În special, ar trebui să propună ținte în materie de prevenire a producerii de deșeuri, să clarifice conceptul de tratare înainte de eliminare, să analizeze posibilitatea de a elabora, în cooperare cu statele membre, standarde de calitate pentru compost la nivelul UE și să pună la dispoziție orientări adecvate și să disemineze cele mai bune practici în ceea ce privește metodologia care să fie utilizată pentru estimarea costurilor legate de închiderea depozitelor de deșeuri și de măsurile de întreținere ulterioară.

INTRODUCERE

GESTIONAREA DEȘEURILOR MUNICIPALE ÎN UNIUNEA EUROPEANĂ

1. Societatea europeană a devenit mai prosperă în cursul ultimului deceniu, situație care se reflectă în creșterea nivelului consumului și a producției. În 2010, fiecare cetățean al UE a generat, în medie, 502 kg de deșeuri municipale, cantitatea cea mai mică fiind generată în Letonia – 304 kg –, iar cea mai mare, în Cipru – 760 kg (a se vedea figura 1).

2. Dacă nu sunt colectate, tratate și eliminate în mod corespunzător, deșeurile municipale reprezintă un pericol pentru sănătatea publică, pot cauza probleme legate de mirosul neplăcut și pot avea un impact negativ asupra mediului, la nivelul aerului (prin intermediul gazelor de seră), al solului (prin intermediul levigatului care poate ajunge în sol în cazul gropilor de gunoi ilegale și al depozitelor de deșeuri slab controlate) și al apei (prin intermediul apei care intră în contact cu deșeurile și care pătrunde apoi în stratul acvifer sau în apele de suprafață).

FIGURA 1

CANTITATEA DE DEȘEURI MUNICIPALE GENERATE PE CAP DE LOCUITOR ÎN 2010, PE STATE MEMBRE

+++++ TIFF +++++

Sursa: Eurostat.

3. O gestionare corespunzătoare a deșeurilor poate conduce la optimizarea utilizării resurselor, întrucât deșeurile municipale pot constitui o sursă de materii prime. Hârtia, cartonul, metalele, sticla și materialele plastice se pot recicla, iar deșeurile biodegradabile pot fi transformate în compost bogat în substanțe nutritive, care poate fi utilizat în agricultură ca ameliorator de sol. Restul deșeurilor pot fi fie incinerate (valorificare energetică), fie eliminate prin depozitare într-un depozit de deșeuri.

4. Anexa I cuprinde o diagramă în care se prezintă elementele principale ale gestionării deșeurilor municipale. Un sistem tipic de gestionare a deșeurilor municipale este format din următoarele tipuri de infrastructuri, la care se adaugă procesul de colectare a deșeurilor (cu separare la sursă sau nu):

(a) stație de sortare: instalație destinată separării materialelor reciclabile precum hârtia și cartonul, sticla, ambalajele și metalele, cu ajutorul unor benzi transportoare pentru sortare manuală și/sau al unor procese automate precum separatoare cu curent de aer sau separatoare optice;

(b) stații de compostare și de digestie anaerobă: instalații destinate tratării deșeurilor biodegradabile. Stațiile de compostare execută un proces biologic aerob destinat să transforme deșeurile biodegradabile într-un material granulat stabil, care poate fi aplicat pe pământ ca ameliorator de sol, în timp ce stațiile de digestie anaerobă apelează la substanțe chimice pentru a facilita procesul de descompunere. În acest ultim caz, în lipsa aerului, bacteriile acționează asupra deșeurilor biodegradabile pentru a le transforma, pe de o parte, în material digerat și, de cealaltă parte, în biogaz cu conținut ridicat în metan, care urmează să fie utilizat în producerea de energie;

(c) stație de tratare mecano-biologică: instalație care combină sortarea cu o formă de tratare biologică, cum ar fi compostarea sau digestia anaerobă. Etapa de tratare mecanică presupune separarea fracției biodegradabile de fracția uscată din deșeuri, precum și, în unele cazuri, separarea materialelor reciclabile. Ulterior, fracția biodegradabilă este supusă unei tratări biologice;

(d) incinerator: instalație destinată arderii deșeurilor, cu sau fără valorificare energetică;

(e) depozit de deșeuri: amplasament destinat eliminării deșeurilor, care sunt depozitate fie la suprafață, fie mai în adâncime.

5. Depozitarea deșeurilor rămâne opțiunea cel mai predominant folosită, în majoritatea statelor membre ale UE, pentru gestionarea deșeurilor, chiar dacă, în ultimii ani, au câștigat în importanță și valorificarea energetică și, în special, reciclarea (a se vedea figura 2).

6. Pentru a reduce impactul negativ al deșeurilor municipale asupra mediului și a sănătății publice și pentru a promova o utilizare mai eficientă a resurselor, Uniunea Europeană a introdus o serie de principii generale și de standarde și ținte comune, prin intermediul unor directive adoptate în materie de gestionare a deșeurilor municipale.

FIGURA 2

TRATAREA DEȘEURILOR MUNICIPALE ÎN 2010, PE STATE MEMBRE

+++++ TIFF +++++

Sursa: Eurostat.

7. Cadrul politicii UE în materie de deșeuri a fost instituit prin directiva din 15 iulie 1975 [1]. Conform acestei directive, politica UE în materie de deșeuri are drept fundament promovarea prevenirii producerii de deșeuri și promovarea reutilizării și a reciclării acestora. Dacă producerea de deșeuri nu poate fi prevenită, ar trebui să se recupereze cât mai multe materiale posibil, de preferință prin reciclare, eliminarea în depozite de deșeuri fiind soluția care ar trebui să se adopte doar în ultimă instanță. Directiva în cauză a introdus, de asemenea, principiul "poluatorul plătește". Directiva din 2008 privind deșeurile [2] a continuat să dezvolte aceste principii, stabilind obligativitatea respectării piramidei ierarhiei deșeurilor, care cuprinde cinci etape (a se vedea figura 3).

8. Directiva privind deșeurile a fost completată cu un număr de directive specifice care se referă la anumite metode de tratare a deșeurilor (depozitarea [3] și incinerarea [4]) sau la anumite fluxuri specifice de deșeuri, cum ar fi ambalajele [5] sau echipamentele electrice și electronice [6]. Aceste directive stabilesc ținte cantitative care trebuie atinse de statele membre, de exemplu, ținte fixate sub forma unui procentaj de deșeuri biodegradabile care trebuie recuperate și redirecționate de la depozitarea finală, a unor rate de reciclare și de recuperare (valorificare) a ambalajelor și a unor rate de colectare separată a deșeurilor de echipamente electrice și electronice. Termenele-limită pentru atingerea acestor ținte au fost prelungite în cazul anumitor state membre, pentru a se ține seama de situația lor inițială în ceea ce privește gestionarea deșeurilor (a se vedea tabelul 1).

FIGURA 3

PIRAMIDA IERARHIEI DEȘEURILOR

+++++ TIFF +++++

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

9. Eficacitatea politicii de gestionare a deșeurilor poate fi îmbunătățită recurgând la măsuri de sprijin precum organizarea de campanii de informare și de sensibilizare, reconceperea procedurilor administrative sau instituirea unor stimulente financiare sau a unor mijloace de constrângere de natură financiară. Aceste acțiuni sunt, în unele cazuri, impuse prin reglementări, ca, de exemplu, necesitatea de a informa în mod adecvat consumatorii, însă, în alte cazuri, ele reprezintă rezultatul experienței dobândite în domeniul gestio- nării deșeurilor municipale, ca, de exemplu, taxa pe eliminarea deșeurilor sau colectarea separată a deșeurilor biodegradabile.

TABELUL 1

ȚINTELE CARE TREBUIE ATINSE DE STATELE MEMBRE

Sursa: Directivele UE în materie de deșeuri.

Directive | Ținte |

Directiva privind depozitele de deșeuri | Ținta generală: Deșeurile biodegradabile municipale destinate depozitelor de deșeuri trebuie reduse, până la sfârșitul anului 2006, al anului 2009 și al anului 2016, până la 75 %, 50 % și, respectiv, 35 % din totalul deșeurilor biodegradabile municipale produse în anul 1995. |

Țintă specifică pentru Portugalia și România: Temenele-limită fixate sunt sfârșitul anului 2010, al anului 2013 și al anului 2020. |

Directiva privind ambalajele | Ținta generală: Până la sfârșitul anului 2008, trebuie recuperate deșeuri din ambalaje reprezentând minimum 60 % din greutatea acestora și trebuie reciclate deșeuri din ambalaje reprezentând între minimum 55 % și maximum 80 % din greutatea acestora. Mai mult, trebuie atinse următoarele obiective minime de reciclare pentru materialele conținute în deșeurile din ambalaje: 60 % din greutate pentru sticlă, 60 % din greutate pentru hârtie și carton, 50 % din greutate pentru metale, 22,5 % din greutate pentru materialele plastice și 15 % din greutate pentru lemn. |

Țintă specifică pentru Portugalia: Până la sfârșitul anului 2005, recuperarea deșeurilor din ambalaje trebuie să atingă un procent de 50-65 % și trebuie reciclate materiale conținute în deșeurile din ambalaje reprezentând 25-45 % din greutatea totală a acestora (cu un obiectiv minim de 15 % din greutate pentru fiecare material în parte). Ținta generală stabilită pentru 2008 ar trebui atinsă până la sfârșitul anului 2011. |

Țintă specifică pentru România: Ținta generală stabilită pentru 2008 trebuie atinsă până la sfârșitul anului 2013, cu îndeplinirea unor ținte intermediare până la acea dată. |

Directiva privind deșeurile de echipamente electrice și electronice | Până la sfârșitul anului 2006, trebuie să se asigure atingerea unei rate medii anuale de colectare selectivă de cel puțin patru kilograme de deșeuri de echipamente electrice și electronice provenite de la gospodăriile particulare, pe cap de locuitor. |

Țintă specifică pentru România: Până la sfârșitul anului 2006, al anului 2007 și al anului 2008, trebuie să se asigure atingerea unei rate medii anuale de colectare selectivă de cel puțin două, trei și, respectiv, patru kilograme de deșeuri de echipamente electrice și electronice provenite de la gospodăriile particulare, pe cap de locuitor. |

MĂSURILE STRUCTURALE ALE UE DESTINATE COFINANȚĂRII INFRASTRUCTURILOR DE GESTIONARE A DEȘEURILOR SOLIDE MUNICIPALE

10. În anumite regiuni, statele membre pot solicita sprijin financiar de la bugetul UE pentru infrastructuri în domeniul gestionării deșeurilor municipale, atât prin Fondul european de dezvoltare regională (FEDER), cât și prin Fondul de coeziune (FC). În cursul perioadei de programare 2000-2006, s-a alocat de la aceste două fonduri o sumă totală de 4,6 miliarde de euro pentru infrastructuri de gestionare a deșeurilor urbane și industriale. Pentru perioada 2007-2013, contribuția UE la infrastructurile de gestionare a deșeurilor va crește la 6,2 miliarde de euro, din care un procent de 70 % se va acorda în statele membre UE-12. În anexa II, sunt prezentate sumele alocate de UE pentru fiecare stat membru, în cursul ambelor perioade de programare.

11. Infrastructurile cofinanțate sunt implementate în cadrul gestiunii partajate, responsabilitatea finală privind execuția bugetului UE revenind Comisiei [7]. În cursul perioadei de programare 2000-2006, Comisia a aprobat nu numai programele operaționale, ci și cererile de finanțare depuse de statele membre pentru toate proiectele care urmau să fie finanțate prin Fondul de coeziune și pentru acele proiecte finanțate prin FEDER al căror cost total depășea 50 de milioane de euro (proiecte majore). Pentru perioada de programare 2007-2013, în afară de programele operaționale, aprobarea Comisiei mai este necesară doar pentru acele proiecte al căror cost este mai mare de 50 de milioane de euro [8].

12. Două direcții generale ale Comisiei [9] au un rol semnificativ în domeniul deșeurilor municipale:

(a) Direcția Generală Mediu (DG Mediu) este responsabilă cu politica de mediu a UE în domeniul gestionării deșeurilor. Are obligația de a monitoriza punerea în aplicare a legislației în materie (de exemplu, îndeplinirea țintelor specifice) și este, de asemenea, consultată de Direcția Generală Politica Regională și Urbană (DG Politica Regională și Urbană) atunci când aceasta din urmă examinează calitatea propunerilor de programe operaționale și a proiectelor majore [10];

(b) Direcția Generală Politica Regională și Urbană este responsabilă de execuția bugetului UE în domeniul politicii regionale, în cadrul căreia pot fi cofinanțate proiectele de infrastructură de gestionare a deșeurilor.

13. În cursul perioadei de programare 2000-2006, tipurile cele mai frecvente de infrastructuri de gestionare a deșeurilor care au beneficiat de cofinanțare prin măsurile structurale au fost: stații de sortare (a se vedea fotografia 1), stații de compostare și de digestie anaerobă (a se vedea fotografia 2), stații de tratare mecano-biologică, sisteme de colectare separată și depozite de deșeuri (atât construcția unor depozite noi, cât și închiderea și reabilitarea unor depozite vechi) (a se vedea fotografia 3). Se preconizează că aceste tipuri de infrastructuri vor contribui la îndeplinirea obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri, în sensul reducerii cantității de deșeuri biodegradabile trimise spre depozitare finală și al creșterii ratelor de reciclare (a se vedea caseta 1).

CASETA 1

EXEMPLE DE INFRASTRUCTURI DE GESTIONARE A DEȘEURILOR COFINANȚATE DE UE

O stație de sortare din Portugalia (RESITEJO), cu o capacitate de 9000 de tone pe an, avea drept scop să recupereze deșeuri din ambalaje, precum și hârtie și sticlă, materiale care fuseseră în prealabil separate la sursă într-un grup de municipalități. Materialele reciclabile erau sortate manual și ulterior comercializate către operatori care activau în domeniul reciclării, iar deșeurile reziduale erau direcționate către un depozit de deșeuri din imediata apropiere. Costul proiectului eligibil pentru asistența UE a fost de 2,28 milioane de euro, din care 1,71 milioane de euro s-au cofinanțat prin FEDER.

În România, o stație de compostare (Râmnicu Vâlcea) urma să aibă ca obiectiv tratarea deșeurilor biodegradabile colectate separat de la gospodării, precum și a deșeurilor vegetale provenite din parcuri municipale și ulterior transformarea lor în compost. Dispunând de o capacitate de tratare de 14400 de tone de deșeuri pe an, stația a fost concepută cu scopul de a contribui la reducerea cantității de deșeuri biodegradabile trimise spre depozitare finală, în conformitate cu țintele stabilite în Directiva privind depozitele de deșeuri. Infrastructura în cauză făcea parte dintr-un proiect de gestionare integrată a deșeurilor care a costat 14,67 milioane de euro, din care partea sprijinită de UE s-a ridicat la 11 milioane de euro.

Un proiect derulat în Spania (Alt Empordà) consta în extinderea unui depozit de deșeuri cu o capacitate de 1167603 m3, precum și în aducerea unor îmbunătățiri celulelor existente la nivelul sistemului de colectare și de tratare a gazului și a levigatului, cu scopul de a limita impactul amplasamentului respectiv asupra mediului. Costul proiectului a fost de 5,71 milioane de euro, din care 4,57 milioane de euro au provenit de la Fondul de coeziune.

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

SFERA ȘI ABORDAREA AUDITULUI

14. Principalul obiectiv al auditului a fost de a evalua dacă finanțarea acordată în cadrul măsurilor structurale pentru infrastructuri de gestionare a deșeurilor municipale a contribuit cu eficacitate la îndeplinirea de către statele membre a obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri.

15. Curtea a căutat să obțină răspunsuri la următoarele trei întrebări:

(a) Infrastructurile de gestionare a deșeurilor municipale s-au bucurat de succes?

(b) Obiectivele politicii UE în materie de deșeuri au fost îndeplinite la nivel regional [11]?

(c) S-au instituit măsuri în vederea maximizării eficacității finanțării acordate de UE?

16. Criteriile de evaluare utilizate în scopurile auditului sunt explicate în continuarea raportului, pentru fiecare dintre întrebările de audit în parte (a se vedea punctele 20, 21, 35 și 45). Așa cum se procedează de obicei în cadrul unui audit al performanței, criteriile țin seama de exemplele de bune practici observate în domeniu (a se vedea punctul 9).

17. Auditul a fost efectuat la sediul serviciilor Comisiei Europene și în opt regiuni din patru state membre (Spania, Italia, Portugalia și România). Pentru eșantionul de infrastructuri auditate, s-au avut în vedere statele membre și regiunile care au primit un nivel ridicat de sprijin financiar din partea UE în cursul perioadelor de programare 2000-2006 și 2007-2013 și în care, la momentul auditului, era disponibil un număr suficient de proiecte finalizate, astfel încât să poată fi evaluată eficacitatea lor. În anexa III figurează lista infrastructurilor auditate, precum și lista programelor operaționale examinate.

18. Auditul a avut la bază evaluarea următoarelor elemente:

(a) performanțele înregistrate de un eșantion de 26 de infrastructuri de gestionare a deșeurilor care au beneficiat de cofinanțare în cursul perioadei de programare 2000-2006 [12]: cinci stații de sortare, șapte stații de compostare sau de digestie anaerobă, șapte stații de tratare mecano-biologică și șapte depozite de deșeuri;

(b) îndeplinirea obiectivelor UE în materie de deșeuri solide municipale în cele opt regiuni auditate;

(c) implementarea, în regiunile incluse în eșantion, a măsurilor de sprijin, precum și rolul Comisiei de maximizare a eficacității finanțării acordate de UE.

19. Auditul s-a desfășurat în perioada ianuarie-noiembrie 2011. S-a procedat la examinarea dosarelor proiectelor, atât la sediul serviciilor Comisiei, cât și în cele patru state membre incluse în eșantion, și s-au organizat interviuri cu personalul Comisiei, cu autoritățile din statele membre și cu operatorii infrastructurilor. Toate infrastructurile de gestionare a deșeurilor incluse în eșantion au fost vizitate în cursul auditului. Auditorii Curții au fost asistați de experți independenți externi cu cunoștințe aprofundate în domeniul gestio- nării deșeurilor municipale. Criteriile de audit au fost stabilite cu ajutorul unor experți externi și au fost dezbătute cu serviciile Comisiei în etapa de planificare a auditului.

OBSERVAȚII

INFRASTRUCTURILE DE GESTIONARE A DEȘEURILOR MUNICIPALE S-AU BUCURAT DE SUCCES?

20. Performanțele infrastructurilor cofinanțate ar trebui să fie la nivelul planificat în proiectul tehnic și în cererea de finanțare și ar trebui să fie, totodată, în conformitate cu standardele general acceptate.

21. Conform Directivei privind deșeurile, infrastructurile de gestionare a deșeurilor trebuie să fie astfel proiectate și operate încât să garanteze tratarea și eliminarea deșeurilor fără riscuri pentru apă, aer și sol și fără a cauza neplăceri prin zgomot sau mirosuri. În plus, Directiva privind depozitele de deșeuri prevede constituirea unei garanții financiare cu scopul de a acoperi costurile legate de închiderea depozitului și de măsurile de întreținere ulterioară (post-tratare) pentru o perioadă de cel puțin 30 de ani, întrucât pericolele pentru mediu continuă să existe și după încheierea fazei operaționale.

22. Curtea a examinat dacă:

(a) infrastructurile cofinanțate de gestionare a deșeurilor municipale au fost eficace în ceea ce privește obținerea rezultatelor preconizate;

(b) operarea infrastructurilor cofinanțate de gestionare a deșeurilor municipale au cauzat probleme pentru mediu.

INSTALAȚIILE DE GESTIONARE A DEȘEURILOR VARIAU CA GRAD DE EFICACITATE, ÎNSĂ CELE CARE PRIMEAU DEȘEURI NESORTATE AVEAU O PERFORMANȚĂ REDUSĂ

STAȚIILE DE SORTARE

23. Cele cinci stații de sortare examinate de Curte, care au fost proiectate pentru a recupera deșeuri din ambalaje (și, în unele dintre cazuri, hârtie și sticlă) separate la sursă la nivelul gospodăriilor, aveau în general o performanță satisfăcătoare în raport cu proiectul lor tehnic și cu standardele general acceptate din punctul de vedere al raportului de intrări/ieșiri [13] și al calității materialelor recuperate:

(a) stațiile reușeau să recupereze între 50 % și 74 % din deșeurile de ambalaje primite;

(b) calitatea materialelor recuperate respecta, în general, specificațiile pieței și erau deci vandabile.

24. Totuși, după șase sau șapte ani de la darea în funcțiune, trei dintre cele cinci stații de sortare funcționau la un procent situat între 106 % și 154 % din capacitatea lor proiectată, din cauza unor deficiențe în etapa de planificare a infrastructurilor. Într-unul dintre cazuri, stația deservea mai multe municipalități decât se planificase inițial, iar, în celelalte două cazuri, cantitatea de deșeuri colectate separat la sursă a depășit previziunile. Depășirea capacității atrage riscul reducerii ratei de recuperare a materialelor, precum și riscul de a nu atinge standardele de calitate a materialelor recuperate, impuse de societățile de reciclare.

STAȚIILE DE COMPOSTARE ȘI DE DIGESTIE ANAEROBĂ

25. Cele șapte stații de compostare și de digestie anaerobă destinate să trateze deșeurile biodegradabile în vederea producerii de compost înregistrau grade diferite de performanță. Curtea a observat următoarele aspecte:

(a) în cazul a patru dintre stațiile selectate în vederea auditului, raportul dintre cantitatea în tone de deșeuri municipale care intrau în stații și cantitatea de compost produs era mai mic decât nivelul-țintă proiectat (acest raport de intrări/ieșiri varia, în stațiile respective, între 1 % și 22 %), situație care avea drept rezultat necesitatea de a trimite spre depozitare finală cantități semnificative de deșeuri reziduale;

(b) în cazul a două dintre stații, calitatea compostului produs se situa sub nivelul stabilit de obiectivele din cererile de finanțare, în special în acele cazuri în care compostul era produs din deșeuri în amestec, ca urmare a conținutului ridicat de metale grele; din cauza acestei caracteristici, produsul a fost considerat a fi impropriu pentru alte utilizări, cum ar fi în agricultură. În cazul unei a treia stații, operatorul nu a analizat conținutul de metale grele decât în cursul primului an, nu și în următorii patru ani de funcționare;

CASETA 2

EXEMPLU DE COMERCIALIZARE REUȘITĂ A COMPOSTULUI

O stație de compostare din Portugalia (LIPOR), care deservea aproximativ un milion de locuitori, nu accepta să primească decât deșeuri biodegradabile colectate separat, fie deșeuri alimentare sau deșeuri menajere, fie deșeuri vegetale. Prin intermediul unor măsuri precum organizarea de campanii de sensibilizare, operatorul stației a pus accentul pe sortarea și colectarea corespunzătoare a deșeurilor biodegradabile, astfel încât materia primă din care urma să se realizeze compostul să aibă o calitate mai bună. În 2010, stația a produs 10027 de tone de compost de calitate superioară, care a fost comercializat cu succes la un preț mediu de 71,8 euro pe tonă.

(c) s-au înregistrat dificultăți de comercializare a compostului produs în cazul a cinci dintre cele șapte stații incluse în eșantion, cauza fiind caracterul slab dezvoltat al pieței compostului [14] și calitatea insuficientă a produsului. Compostul a fost în cele din urmă cedat pentru mai puțin de un euro pe tonă. În alte două cazuri, se acumulau stocuri, în pofida faptului că producția se situa mult sub nivelul previzionat;

(d) două stații funcționau la sub 10 % din capacitatea lor, întrucât majoritatea deșeurilor biodegradabile colectate separat erau inutilizabile, fiind amestecate cu alte tipuri de deșeuri, astfel încât erau trimise direct la depozitul de deșeuri. În schimb, alte două stații funcționau la supracapacitate, și anume, la 102 % și, respectiv, la 119 % din capacitate.

STAȚIILE DE TRATARE MECANO-BIOLOGICĂ

26. Șase dintre stațiile de tratare mecano-biologică auditate erau în funcțiune; în schimb, cea de a șaptea, situată în Apulia, pentru care lucrările au fost finalizate în 2003, nu era dată în funcțiune la data auditului, deoarece se întâmpinaseră probleme semnificative în legătură cu atribuirea contractului de exploatare și se înregistraseră întârzieri în ceea ce privește obținerea autorizațiilor necesare. Din 2003 și până acum, stația a fost menținută în regim de întreținere în scopuri de conservare, la un cost de 3,5 milioane de euro (reprezentând 24 % din costul total al investiției), care este suportat de statul membru.

27. Cinci dintre cele șase stații de tratare mecano-biologică date în funcțiune și auditate aveau ca obiect tratarea deșeurilor în amestec (care includeau și deșeuri biodegradabile). Curtea a remarcat performanța foarte redusă a acestora din punctul de vedere al materialelor recuperate și al reducerii cantității de deșeuri trimise spre depozitare finală. Cele șase stații de tratare mecano-biologică pot fi împărțite în trei grupuri, în funcție de nivelul lor de performanță:

(a) una dintre aceste stații a contribuit cu certitudine la îndeplinirea obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri și, în special, la reducerea cantității de deșeuri trimise spre depozitare finală, chiar dacă nu și-a atins în totalitate țintele stabilite în proiectul tehnic (a se vedea caseta 3);

(b) o altă stație de tratare mecano-biologică a înregistrat rezultate eterogene din punctul de vedere al performanței. Stația a reușit să trimită fracția uscată a deșeurilor la o instalație externă în vederea producerii de combustibil alternativ obținut din deșeuri, fiind trimise spre depozitare finală mai puțin de 50 % din deșeurile care intrau în stație. Totuși, cu excepția recuperării unei mici cantități de metale, nu se proceda la niciun alt fel de recuperare a materialelor, iar deșeurile biodegradabile nu erau reciclate, întrucât materialul digerat rezultat în urma procesului era trimis în totalitate spre depozitare finală;

(c) patru dintre stațiile de tratare mecano-biologică nu au reușit o reducere semnificativă a cantității de deșeuri trimise spre depozitare finală (a se vedea caseta 4).

CASETA 3

EXEMPLU DE STAȚIE DE TRATARE MECANO-BIOLOGICĂ CARE RESPECTĂ IERARHIA DEȘEURILOR STABILITĂ LA NIVELUL UE ȘI CARE ESTE ÎN CONFORMITATE CU NIVELUL DE REDUCERE A CANTITĂȚII DE DEȘEURI TRIMISE SPRE DEPOZITARE FINALĂ

O stație de tratare mecano-biologică din Spania (Sant Adrià de Besòs) primea exclusiv deșeuri reziduale, ambalajele, sticla, hârtia și cartonul și deșeurile biodegradabile fiind colectate separat anterior, cu ajutorul unor pubele cu destinație specială puse la dispoziția întregii populații din zona deservită de stația respectivă. Stația proceda la separarea fracției uscate de deșeurile biologice. După ce, din fracția uscată rezultată în urma acestui proces, erau recuperate materia- lele care puteau fi comercializate către operatorii de reprelucrare (cum ar fi sticla, materialele plastice, metalele și hârtia și cartonul), această fracție era incinerată, valorificarea energetică având loc în cadrul unei instalații situate în cadrul aceluiași complex de gestionare a deșeurilor. Deșeurile biologice erau supuse unei tratări anaerobe în vederea producerii de biogaz, care era ulterior utilizat ca sursă de energie. În 2010, aceste procese au condus la o recuperare a materialelor în proporție de 8 % din deșeurile reziduale care intrau în stație (în comparație cu nivelul de 10 % stabilit în cererea de finanțare), la obținerea de materii biodegradabile în vederea tratării biologice în proporție de 20 % (în comparație cu nivelul de 26,5 % planificat) și la trimiterea deșeurilor reziduale spre incinerare în proporție de 70 % (în comparație cu nivelul de 63,5 % planificat).

CASETA 4

PATRU STAȚII DE TRATARE MECANO-BIOLOGICĂ NU ȘI-AU ATINS ȚINTELE ȘI NU AU CONTRIBUIT LA REDUCEREA CANTITĂȚII DE DEȘEURI TRIMISE SPRE DEPOZITARE FINALĂ

În cazul a trei stații de tratare mecano-biologică din Italia (Villacidro, Olbia și Cerignola), produsele rezultate în urma proceselor de tratare (atât fracția uscată, din care nu s-au recuperat materiale, cât și materialul digerat produs) au fost trimise în integralitate spre depozitare finală de către operatori: aceste produse reprezentau 68 %, 82 % și, respectiv, 93 % din deșeurile care erau primite de stațiile respective. Singurele reduceri pe care le înregistra cantitatea de deșeuri trimisă spre depozitare se datorau pierderilor din timpul proceselor de tratare (de exemplu, prin evaporare sau prin generarea de levigat). În cazul uneia dintre aceste trei stații, utilajul cofinanțat destinat producerii de combustibil alternativ obținut din deșeuri nu era dat în funcțiune, iar într-un alt caz, acest echipament a fost dezasamblat, în ambele situații cauza fiind faptul că nu s-au găsit cumpărători potențiali pentru combustibil. La șase ani de la darea în funcțiune a celei de a treia stații, unitatea de sortare mecanică nu mai era în uz, ea nemaifiind necesară ca urmare a faptului că deșeurile biodegradabile erau colectate separat la sursă.

Mai mult, cele trei stații funcționau la supracapacitate și, drept consecință, o proporție de 13 %, 52 % și, respectiv, 65 % din deșeurile primite de stații nu mai erau supuse niciunei tratări, fiind trimise direct spre depozitare finală cu un conținut ridicat de materii biodegradabile, deoarece deșeurile biodegradabile nu se colectau separat în două dintre cazuri.

Cea de a patra stație inclusă în acest grup (Linares, Spania) introdusese un proces de recuperare a materialelor și nu trimitea la depozitul de deșeuri compostul produs, acesta fiind, în schimb, utilizat la lucrările de construcții civile și în agricultură. Totuși, nu au fost atinse țintele stabilite pentru recuperare: s-au recuperat doar între 6 % și 9 % din deșeurile biodegradabile și doar 4 % din materialele recuperabile, în comparație cu țintele de 25-28 % și, respectiv, 7-8 %. Drept rezultat, au fost trimise spre depozitare finală, cu un conținut ridicat de materii biodegradabile, 85 % din deșeurile care intrau în stație. Compostul produs care a rezultat a fost dificil de comercializat, astfel încât un procent de aproximativ 50 % din producția totală a stației era în stoc la momentul desfășurării auditului.

DEPOZITELE DE DEȘEURI

28. În ceea ce privește cele șapte depozite de deșeuri selectate, Curtea a constatat că, drept urmare a tratării ineficace a deșeurilor biodegradabile, proporția acestor deșeuri în cantitatea totală a deșeurilor trimise spre depozitare finală varia între 31 % și 55 %:

(a) în cazul a cinci dintre cele șapte depozite examinate, deșeurile erau depozitate fără să fi făcut obiectul unei tratări în prealabil. Chiar dacă deșeurile biodegradabile erau colectate separat în cazul a trei dintre aceste cinci depozite, în două cazuri deșeurile biodegradabile erau contaminate în proporție de peste 90 % cu deșeuri nebiodegradabile, fiind necesară trimiterea direct spre depozitare;

(b) deșeurile depozitate în celelalte două depozite selectate erau tratate, înainte de eliminare, în cadrul unor stații de tratare mecano-biologică. Cele două stații de tratare nu aveau însă o performanță satisfăcătoare. Una dintre ele funcționa la supracapacitate, astfel încât 52 % din deșeurile primite erau trimise direct spre depozitare, fără a fi supuse unei tratări. Cea de a doua nu și-a atins nivelul-țintă stabilit în proiectul tehnic pentru recuperarea deșeurilor biodegradabile și, drept rezultat, erau depozitate deșeuri cu un conținut ridicat de materii biodegradabile (a se vedea caseta 4).

APROAPE TOATE INFRASTRUCTURILE ÎNDEPLINEAU CERINȚELE DE MEDIU, DAR PESTE DOUĂ TREIMI DIN DEPOZITELE DE DEȘEURI NU CONSTITUISERĂ NICIO GARANȚIE FINANCIARĂ PENTRU COSTURILE LEGATE DE ÎNCHIDEREA DEPOZITULUI ȘI DE MĂSURILE DE ÎNTREȚINERE ULTERIOARĂ (POST-TRATARE)

29. În cazul a 25 dintre cele 26 de infrastructuri de gestionare a deșeurilor selectate, analiza datelor realizată de către auditorii Curții a relevat că, în general, impactul de mediu asupra aerului, asupra apei și asupra solului era monitorizat. În cele mai multe cazuri, proiectele erau în conformitate cu autorizațiile care le-au fost acordate. Una dintre stații nu era încă dată în funcțiune la data desfășurării auditului (a se vedea punctul 26).

30. Cu toate acestea, în cazul a două dintre cele șapte depozite de deșeuri selectate, nu se proceda, la momentul auditului, la colectarea și tratarea sau la arderea gazului care rezulta în urma descompunerii deșeurilor biodegradabile depozitate, așa cum prevede Directiva privind depozitele de deșeuri (a se vedea caseta 5). Gazul de depozit neevacuat în condiții controlate este susceptibil să polueze atmosfera, să afecteze vegetația și să cauzeze explozii.

31. Curtea a observat, de asemenea, că, pentru o treime din infrastructuri, existau probleme în ceea ce privește valorile-limită aplicabile pentru mirosul neplăcut, stabilite în autorizațiile de mediu acordate de autoritățile naționale, cel puțin în anumite perioade de funcționare a acestora. În cazul unei alte treimi din infrastructurile selectate, s-a constatat că nu se realiza o monitorizare a aspectului privind mirosul. Două dintre stațiile care nu procedau la monitorizarea mirosului beneficiau, în același timp, de cofinanțare de la Uniunea Europeană pentru lucrări suplimentare menite să soluționeze problemele legate de mirosul neplăcut.

CASETA 5

DOUĂ DINTRE DEPOZITELE DE DEȘEURI NU DISPUNEAU DE UN SISTEM DE COLECTARE ȘI TRATARE A GAZULUI SAU DE ARDERE A ACESTUIA

Într-unul dintre depozitele de deșeuri din Italia (Cavallino), depozitarea deșeurilor începuse cu trei ani în urmă, iar rata de utilizare era, la momentul auditului, de aproximativ 70 %. Gazul generat ca urmare a descompunerii materiilor biodegradabile era eliberat în atmosferă fără a fi supus tratării sau arderii, deoarece nu se finalizase construcția infrastructurii pentru colectarea gazului.

În cazul unui depozit de deșeuri din România (Piatra Neamț), Curtea a constatat că, la aproape doi ani de la demararea activității, nu exista un sistem de colectare a gazului de depozit și un astfel de sistem nu era nici în construcție și nici planificat.

Aceste două depozite de deșeuri primiseră cantități semnificative de deșeuri biodegradabile, fie deoarece deșeurile nu erau supuse deloc unei tratări înainte de eliminare, fie deoarece această tratare era deficitară. Din acest motiv, colectarea și tratarea gazului sau arderea acestuia prezenta cu atât mai multă importanță pentru protecția atmosferei.

32. Jumătate din infrastructurile care se confruntaseră cu probleme legate de gestionarea mirosului nu și-au modificat însă procesele operaționale și nici nu au realizat investiții suplimentare pentru a remedia problemele respective (a se vedea caseta 6).

33. Impactul potențial asupra mediului care poate rezulta în urma operării depozitelor de deșeuri nu se limitează doar la perioada în care infrastructura se află în funcționare, deoarece eventualele infiltrații de levigat și emisiile de gaz de depozit persistă timp de câteva zeci de ani după încetarea depozitării deșeurilor. Din acest motiv, Directiva privind depozitele de deșeuri prevede constituirea unor rezerve de bani menite să acopere costurile legate de închiderea depozitelor și de măsurile de întreținere ulterioară (post-tratare) pentru o perioadă de cel puțin 30 de ani. Dintre cele șapte depozite de deșeuri selectate, cinci nu dispuneau însă de o garanție financiară suficientă pentru acest scop. În cazurile respective, indiferent de metoda de calcul utilizată pentru a stabili cuantumurile necesare, sumele puse efectiv deoparte nu sunt suficiente pentru a asigura disponibilitatea unei finanțări adecvate, după încetarea activității depozitelor în cauză, pentru a preveni pericolele pe termen lung pentru mediu, cum ar fi poluarea apelor de suprafață din cauza infiltrațiilor de levigat în sol sau poluarea atmosferei cu emisii de gaz de depozit.

CASETA 6

EXEMPLE DE MODALITĂȚI PRIN CARE SE POT DIMINUA PROBLEMELE LEGATE DE MIROSUL NEPLĂCUT

În cazul a două stații de compostare/digestie anaerobă (VALORSUL, Portugalia și Gironés, Spania), s-au constatat probleme legate de miros în urma unei monitorizări independente. Pentru a rezolva această situație, operatorii au introdus anumite ajustări în procesul operațional, cum ar fi modificarea graficului de timp și schimbarea momentului în care are loc întoarcerea brazdelor de compost, sau în procesul de întreținere, de exemplu, a biofiltrelor. Într-una dintre stații, s-a implementat un sistem de raportare grație căruia rezidenții au posibilitatea de a face reclamații referitor la mirosul neplăcut prin trimiterea unui SMS către operator.

În două dintre depozitele de deșeuri din Portugalia (RESIDOURO și Baixo Tâmega), în cursul primilor ani de funcționare, s-au depus reclamații pentru probleme legate de miros. Au fost instalate sisteme de emisii dezodorizante, care erau activate atunci când era cazul.

34. Curtea a remarcat, de asemenea, că existau diferențe semnificative între metodologiile implementate la nivelul diverselor regiuni pentru stabilirea cuantumului garanției financiare, diferențe care au condus la variații foarte mari între sumele determinate (între 370000 de euro și 4180000 de euro pentru un depozit de deșeuri cu o capacitate de circa 1,4 milioane m3). Aceste metodologii nu furnizează o asigurare satisfăcătoare privind disponibilitatea unor fonduri suficiente pentru a acoperi costurile legate de închiderea depozitelor și de măsurile de întreținere ulterioară pentru o perioadă de 30 de ani. În unele cazuri, cuantumul garanției financiare a fost determinat ținând seama de costul infrastructurii (depozitului de deșeuri), în timp ce, în alte cazuri, acest cuantum a fost stabilit luând în considerare capacitatea depozitului, suprafața acestuia sau tonele de deșeuri depozitate.

OBIECTIVELE POLITICII UE ÎN MATERIE DE DEȘEURI AU FOST ÎNDEPLINITE LA NIVEL REGIONAL?

35. Finanțarea acordată în cadrul măsurilor structurale pentru infrastructurile de gestionare a deșeurilor municipale ar trebui să faciliteze îndeplinirea de către regiunile beneficiare a obiectivelor în materie de politică privind deșeurile stabilite în directivele UE. În special, ar trebui să fie încurajată prevenirea producerii de deșeuri municipale, iar regiunile ar trebui să mărească rata de colectare separată pe teritoriul lor astfel încât să poată contribui la respectarea țintelor stabilite de UE11 pentru reciclare și recuperare și ar trebui să reducă gradul în care se recurge la eliminarea în depozite de deșeuri.

36. Curtea a examinat:

(a) dacă s-a ameliorat situația din punctul de vedere al prevenirii producerii de deșeuri municipale în regiunile incluse în eșantion;

(b) dacă regiunile au mărit rata de colectare separată pe teritoriul lor, dacă au contribuit la respectarea țintelor stabilite de UE pentru diversele fluxuri de deșeuri și dacă au redus gradul în care recurg la depozitarea finală în depozite de deșeuri;

(c) dacă au fost eradicate gropile de gunoi ilegale și dacă deșeurile erau pretratate înainte de a fi eliminate în depozite.

NECONCORDANȚE ÎN CEEA CE PRIVEȘTE DATELE RAPORTATE

37. În urma vizitelor efectuate în opt regiuni din cele patru state membre incluse în eșantion, Curtea a constatat o serie de discrepanțe în ceea ce privește raportarea îndeplinirii țintelor stabilite la nivelul UE. Nu se putea realiza întotdeauna o reconciliere între datele care erau raportate Comisiei și cifrele disponibile la nivelul statelor membre. Astfel de discrepanțe fac dificilă evaluarea de către Comisie a îndeplinirii efective a țintelor stabilite la nivel de UE pentru deșeuri (a se vedea caseta 7). Comisia verifică dacă cifrele primite sunt coerente, dar nu evaluează fiabilitatea lor.

38. În plus, Comisia nu compilează informații cu privire la contribuția regiunilor la îndeplinirea țintelor stabilite de UE, în pofida faptului că, în șase dintre cele opt regiuni vizitate, planurile de gestionare a deșeurilor, care iau în considerare țintele stabilite de UE, se elaborează la nivel regional. Raportarea la nivel național poate masca discrepanțe majore în performanța din cadrul unui stat membru în ceea ce privește gestionarea deșeurilor, așa cum s-a întâmplat în cazul Andaluziei și al Apuliei în comparație cu situația globală din Spania și, respectiv, Italia.

CASETA 7

EXEMPLE DE CAZURI ÎN CARE NU SE PUTEA REALIZA O RECONCILIERE ÎNTRE DATELE DISPONIBILE LA NIVELUL STATELOR MEMBRE ȘI DATELE RAPORTATE COMISIEI

În ceea ce privește îndeplinirea de către Spania a țintei stabilite prin Directiva privind depozitele de deșeuri, Ministerul Mediului este cel căruia îi revine responsabilitatea de a consolida datele provenite de la regiuni și de a comunica datele consolidate către Comisie. Cantitatea de deșeuri biodegradabile raportată de Andaluzia ca fiind eliminată în depozite de deșeuri în 2009 a fost de 500000 de tone, în timp ce, potrivit datelor obținute de auditori în cursul auditului, Curtea a estimat că această cantitate ar fi trebuit să se situeze la un nivel de aproximativ 1800000 de tone. Astfel, în 2009, Spania a trimis spre depozitare finală un procent de 58 % din cantitatea de deșeuri biodegradabile care a fost produsă în 1995, și nu 47 %, așa cum a raportat Comisiei, ceea ce înseamnă că nu a atins ținta de 50 % stabilită pentru anul respectiv în Directiva privind depozitele de deșeuri.

În Portugalia, unde nu erau disponibile date la nivel regional referitor la atingerea țintelor stabilite în directivele UE, datele de la nivel național raportate Comisiei demonstrau că sunt respectate țintele stabilite pentru 2006 în Directiva privind depozitele de deșeuri și, respectiv, pentru 2005 în Directiva privind ambalajele. Datele obținute în cursul auditului indicau însă că nu s-a atins, deși la o diferență mică, ținta stabilită pentru 2006 în Directiva privind depozitele de deșeuri, precum și că nu au fost atinse țintele stabilite pentru 2005 în Directiva privind ambalajele în ceea ce privește reciclarea ambalajelor din plastic (cu o diferență de 46,95 % față de aceste ținte).

PRODUCEREA DE DEȘEURI A ÎNREGISTRAT O CREȘTERE ÎN ȘASE DINTRE REGIUNILE INCLUSE ÎN EȘANTION

39. Contrar tendinței observate pentru media corespunzătoare statelor UE-27, care denotă că, în ciuda unei creșteri economice continue până în 2008, producerea de deșeuri municipale s-a stabilizat, din 2000, la o cantitate aproximativă de 520 kg/cap de locuitor, aceasta a crescut însă în șase dintre regiunile incluse în eșantion. În celelalte două regiuni, Sardinia și Catalonia, producerea de deșeuri pe cap de locuitor s-a stabilizat. În 2009, în jumătate din regiunile incluse în eșantion, producerea de deșeuri pe cap de locuitor a depășit atât media corespunzătoare statelor UE-27, cât și media statului membru din care fac parte regiunile respective, deși această situație nu era valabilă în 2000 pentru niciuna dintre regiunile eșantionate.

DOAR UN SFERT DIN REGIUNILE INCLUSE ÎN EȘANTION AU MĂRIT SEMNIFICATIV RATA DE COLECTARE SEPARATĂ PE TERITORIUL LOR, AU REDUS GRADUL ÎN CARE RECURG LA DEPOZITAREA FINALĂ ÎN DEPOZITE DE DEȘEURI ȘI AU CONTRIBUIT LA ATINGEREA ȚINTELOR STABILITE DE UE

40. Numai două dintre regiunile selectate, și anume Sardinia și Catalonia, au realizat progrese considerabile în ceea ce privește colectarea separată și reducerea cantității de deșeuri trimise spre depozitare finală. Curtea a constatat o creștere a ratei de colectare separată în Sardinia, de la 2 % în 2000 la 43 % în 2009, precum și în Catalonia, de la 13 % la 38 % în aceeași perioadă. În același timp, s-a constatat, în aceeași perioadă, o scădere în consecință a cantităților de deșeuri municipale trimise spre depozitare finală, de la 74 % la 23 % în Sardinia și de la 64 % la 39 % în Catalonia (a se vedea figura 4) [15].

41. În aceste două regiuni, s-a observat o reducere a cantității în kilograme pe cap de locuitor a deșeurilor trimise spre depozitare finală, în timp ce acest indicator a rămas aproape constant sau a crescut în celelalte șase regiuni eșantionate (a se vedea figura 5).

FIGURA 4

EVOLUȚIA ÎNTRE ANII 2000 ȘI 2009 A RATELOR DE COLECTARE SEPARATĂ ȘI DE DEPOZITARE FINALĂ A DEȘEURILOR MUNICIPALE ÎN REGIUNILE INCLUSE ÎN EȘANTION [16]

+++++ TIFF +++++

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor disponibile la nivelul serviciilor Comisiei și la nivelul statelor membre.

FIGURA 5

DEȘEURI (ÎN KG PE CAP DE LOCUITOR) TRIMISE SPRE DEPOZITARE FINALĂ ÎN 2000 ȘI ÎN 2009 [17]

+++++ TIFF +++++

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor disponibile la nivelul serviciilor Comisiei și la nivelul statelor membre.

42. Aceleași regiuni, Sardinia și Catalonia, sunt singurele care au contribuit la atingerea țintelor stabilite de UE pentru diversele tipuri de deșeuri municipale:

(a) în ceea ce privește reducerea cantității de deșeuri biodegradabile trimise spre depozitare finală, doar Sardinia și Catalonia au contribuit la atingerea țintelor stabilite în Directiva privind depozitele de deșeuri. Două alte regiuni nu au contribuit la îndeplinirea țintelor stabilite de UE, iar, în cazul celorlalte patru, termenul pentru atingerea țintei a fost 2010. La momentul desfășurării auditului, nu erau disponibile datele pentru 2010, dar tendința observată în anii anteriori acelui an nu indicau o reducere a cantității de deșeuri biodegradabile trimise spre depozitare finală [18] (a se vedea tabelul 2);

(b) în ceea ce privește țintele stabilite în Directiva privind ambalajele, situația constatată în cele opt regiuni prezenta variații semnificative. Catalonia, Sardinia și Andaluzia au contribuit la îndeplinirea țintelor stabilite la nivelul UE. În celelalte cinci regiuni, nu se efectua nicio monitorizare în acest scop la nivel regional. Curtea a apreciat, pe baza datelor obținute în cursul vizitelor efectuate în statele membre, că probabilitatea ca aceste regiuni să contribuie la îndeplinirea țintelor UE era foarte mică, având în vedere rata scăzută de colectare separată;

(c) cinci dintre cele opt regiuni incluse în eșantion [19] nu au contribuit la îndeplinirea țintei UE care trebuia atinsă în 2006 pentru colectarea separată a echipamentelor electrice și electronice, în conformitate cu Directiva privind deșeurile de echipamente electrice și electronice, chiar dacă s-a observat o tendință generală pozitivă. Catalonia contribuise deja la atingerea acestei ținte în 2006, același lucru întâmplându-se și în cazul regiunilor Sardinia și Apulia în 2009 și în 2010.

TABELUL 2

TENDINȚA RATEI DE DEPOZITARE FINALĂ A DEȘEURILOR BIODEGRADABILE, RAPORTATĂ LA CANTITATEA TOTALĂ A DEȘEURILOR MUNICIPALE BIODEGRADABILE PRODUSĂ ÎN 1995

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor disponibile la nivelul serviciilor Comisiei și la nivelul statelor membre.

| 2006 | 2009 |

Regiunile incluse în eșantion | Rata atinsă | Ținta | Rata atinsă | Ținta |

ES-Catalonia | 69 % | < 75 % | 45 % | < 50 % |

IT-Sardinia | 59 % | < 75 % | 36 % | < 50 % |

IT-Apulia | 84 % [2222] | < 75 % | 85 % | < 50 % |

ES-Andaluzia | 87 % | < 75 % | 93 % | < 50 % |

Portugalia [1111] | 79 % | Nu se aplică | 78 % | < 75 % [5555] |

RO-Nord-Est | 56 % [3333] | Nu se aplică | 69 % [3333] | < 75 % [5555] |

RO-Sud-Vest | 75 % [4444] | Nu se aplică | 87 % | < 75 % [5555] |

GROPILE DE GUNOI ILEGALE AU FOST ERADICATE ÎN JUMĂTATE DIN REGIUNI, DAR, ÎN GENERAL, DEȘEURILE ERAU TRIMISE SPRE DEPOZITARE FINALĂ FĂRĂ A FI TRATATE ÎN PREALABIL

43. Conform datelor furnizate de regiunile auditate, în perioada 2000-2009, gropile de gunoi ilegale au fost eradicate sau numărul lor a fost redus substanțial:

(a) în patru regiuni, conform datelor furnizate de autoritățile competente, nu era operațională nicio groapă de gunoi ilegală la momentul desfășurării auditului;

(b) în celelalte patru regiuni, existau gropi de gunoi ilegale încă în funcțiune, în special în cele două regiuni selectate din România, unde colectarea deșeurilor municipale nu acoperea, în 2009, decât 54 % și 33 % din populație. Inexistența colectării deșeurilor municipale în aceste două regiuni era vizibilă în special în zonele rurale.

44. În regiunile auditate, deșeurile municipale erau, în general, trimise spre depozitare finală fără o tratare corespunzătoare, cu toate că Directiva privind depozitele de deșeuri prevede că deșeurile depozitate trebuie tratate astfel încât să se reducă cantitatea deșeurilor sau să se limiteze pericolele pentru sănătatea umană sau pentru mediu. Curtea a observat următoarele aspecte:

(a) în patru dintre regiunile incluse în eșantion [20], deșeurile municipale erau, în general, trimise spre depozitare finală fără să fi făcut obiectul unei tratări prealabile. În plus, s-a constatat că, în aceste regiuni, colectarea separată a deșeurilor biodegradabile nu era implementată decât într-un număr foarte limitat de municipalități; drept rezultat, erau trimise spre depozitare finală deșeuri cu conținut ridicat de materii biodegradabile;

(b) într-una dintre regiuni, se recurgea la o tratare prealabilă eliminării deșeurilor generate doar pentru aproximativ 40 % din populația totală a regiunii. Totuși, efectele acestor insuficiențe la nivelul tratării erau atenuate parțial de faptul că în aproape întreaga regiune era implementată colectarea separată a deșeurilor biodegradabile;

(c) în celelalte trei regiuni rămase, existau mai multe stații de tratare mecano-biologică în cadrul cărora se realiza tratarea prealabilă eliminării, deși aceste stații nu și-au atins, în general, performanța preconizată (a se vedea caseta 8).

S-AU INSTITUIT MĂSURI ÎN VEDEREA MAXIMIZĂRII EFICACITĂȚII FINANȚĂRII ACORDATE DE UE?

45. Pentru a spori la maximum eficacitatea infrastructurilor cofinanțate, ar trebui să fie instituite măsuri de sprijin administrative, economice și de informare, cum ar fi campanii de sensibilizare, introducerea unor standarde de calitate, programe de colectare separată sau sisteme de plată în funcție de cantitatea de deșeuri produsă și taxe pe depozitarea deșeurilor (a se vedea punctul 9), cu scopul de a încuraja prevenirea producerii de deșeuri și de a stimula reciclarea în conformitate cu ierarhia deșeurilor stabilită la nivelul UE (a se vedea figura 3). Ajutorul financiar acordat de UE ar trebui să încurajeze punerea în aplicare a unor astfel de măsuri de sprijin. Ar trebui să se instituie un cadru de reglementare și orientări corespunzătoare.

CASETA 8

EXEMPLU DE REGIUNE ÎN CARE EXISTAU INSTALAȚII DE TRATARE, DAR PERFORMANȚA ACESTORA NU ERA SATISFĂCĂTOARE

Într-una dintre regiunile eșantionate, 22 dintre cele 28 de depozite de deșeuri aflate în funcțiune la momentul auditului primeau deșeuri care fuseseră pretratate în cadrul unor stații de tratare mecano-biologică. Stațiile respective nu și-au atins însă obiectivele de performanță. În medie, în 2008, un procent de 76 % din deșeurile care erau introduse în cele 23 de stații de tratare existente în regiune era trimis spre depozitare finală cu un conținut ridicat de materii biodegradabile, în ciuda faptului că aceste deșeuri erau supuse procesului de tratare; în cazul stației auditate (Linares, Spania), deșeurile biodegradabile nu erau recuperate decât în proporție de 6-9 %, în loc de nivelul-țintă proiectat de 25-28 %.

46. Curtea a examinat:

(a) dacă la nivelul statelor membre sau la nivel regional s-au instituit instrumente administrative, economice și de informare care să vină în sprijinul infrastructurilor cofinanțate de gestionare a deșeurilor, precum și dacă Comisia a încurajat aplicarea lor atunci când a aprobat programele operaționale sau proiectele;

(b) dacă orientările și cadrul de reglementare de la nivelul UE erau susceptibile să maximizeze eficacitatea finanțării acordate de UE.

EXISTAU VARIAȚII SEMNIFICATIVE DE LA O REGIUNE EȘANTIONATĂ LA ALTA ÎN CEEA CE PRIVEȘTE NIVELUL DE IMPLEMENTARE A MĂSURILOR DE SPRIJIN ADMINISTRATIVE, ECONOMICE ȘI DE INFORMARE

MĂSURI DE INFORMARE

47. În regiunile în care erau situate infrastructurile de gestionare a deșeurilor incluse în eșantion, s-a constatat în general că se derulau activități complementare de informare, cum ar fi campanii de sensibilizare a publicului sau publicarea de orientări referitor la gestionarea deșeurilor. În caseta 9, este descris un astfel de caz.

CASETA 9

EXEMPLU POZITIV CARE DEMONSTREAZĂ CUM SENSIBILIZAREA PUBLICULUI POATE CONDUCE LA O PERFORMANȚĂ DE MAI BUNĂ CALITATE A INFRASTRUCTURILOR

Una dintre stațiile de compostare din Portugalia (Lipor) era operată de o societate care furniza servicii de gestionare a deșeurilor (colectare separată și tratare) unui număr de opt municipalități, care totalizau aproximativ un milion de locuitori. Societatea în cauză a considerat că factorii-cheie pentru succesul demersului de gestionare a deșeurilor constau într-o bună comunicare și un grad ridicat de participare, astfel încât toate activitățile pe care le derula societatea au fost însoțite de eforturi de a oferi informații și de a sensibiliza și a educa publicul. În special, construcția stației de compostare a fost însoțită de campanii de comunicare și de sensibilizare, precum și de o strategie specifică de comercializare a compostului. S-au realizat periodic sondaje privind gradul de satisfacție al publicului, s-a creat o linie telefonică gratuită în scopuri de informare și s-au publicat și distribuit orientări privind gestionarea deșeurilor. Toate aceste eforturi au avut drept rezultat o separare satisfăcătoare la sursă a deșeurilor biodegradabile la nivelul gospodăriilor și al persoanelor juridice, fapt care a permis producția și vânzarea unui compost de bună calitate (a se vedea caseta 2).

48. Cu toate acestea, Curtea a observat următoarele aspecte:

(a) în niciuna dintre regiunile incluse în eșantion, autoritățile competente nu au măsurat succesul campaniilor de informare pe care le-au derulat și nici nu au definit de la bun început ținte măsurabile;

(b) în cele două regiuni selectate din România, în pofida derulării unor campanii de sensibilizare, aproape toate deșeurile biodegradabile colectate separat erau contaminate, astfel încât devenea necesară trimiterea lor direct spre depozitare finală, în loc să fie supuse tratării în stațiile de compostare.

MĂSURI ADMINISTRATIVE

49. Cele opt regiuni au implementat, așa cum prevede Directiva privind deșeurile, un sistem de eliberare de autorizații pentru unitățile care desfășoară activități de tratare a deșeurilor. La momentul auditului, toate infrastructurile făcuseră obiectul unor inspecții realizate de autoritățile competente. Aceste inspecții se limitaseră însă la evaluarea impactului potențial asupra mediului și nu acopereau aspectele legate de performanța instalațiilor de gestionare a deșeurilor (a se vedea caseta 6).

50. Referitor la colectarea separată, Curtea a observat discrepanțe considerabile la nivelul punerii ei în aplicare în regiunile și în municipalitățile deservite de infrastructurile de gestionare a deșeurilor auditate. În timp ce colectarea separată a deșeurilor din ambalaje, a hârtiei și cartonului și a sticlei era implementată pe scară largă, contribuind astfel la buna performanță observată în cazul stațiilor de sortare auditate, colectarea separată a deșeurilor biodegradabile nu se desfășura în mod satisfăcător decât în două dintre regiuni. Aceste regiuni au contribuit la atingerea țintelor stabilite la nivelul UE pentru reducerea cantității de deșeuri biodegradabile trimise spre depozitare finală, diminuând astfel numărul de kilograme pe cap de locuitor trimise spre depozitare (a se vedea punctele 41-42). În cazul celorlalte șase regiuni, colectarea separată a deșeurilor biodegradabile fie nu fusese deloc implementată, cazul cel mai frecvent, fie era ineficace. Drept consecință, stațiile de compostare care tratau deșeuri în amestec sau deșeuri biodegradabile neselectate la sursă în mod corespunzător aveau o performanță redusă.

51. Cifrele indică o relație invers proporțională între implementarea colectării separate și procentul deșeurilor care sunt trimise spre depozitare finală (a se vedea figura 6).

52. În ceea ce privește standardele de calitate pentru compost, Curtea a remarcat că, la momentul auditului, patru dintre regiuni nu dispuneau de astfel de standarde, în timp ce, în cazul celorlalte patru regiuni, limitele admisibile pentru concentrația metalelor grele în compost variau considerabil și erau mai puțin stricte decât cele conținute în proiectul de orientări ale UE. Absența unor standarde de calitate a fost unul dintre factorii care au contribuit la dificultățile întâmpinate de stațiile de compostare și de digestie anaerobă în ceea ce privește comercializarea compostului pe care îl produc.

FIGURA 6

RELAȚIE INVERS PROPORȚIONALĂ ÎNTRE COLECTAREA SEPARATĂ ȘI PROCENTUL DEȘEURILOR CARE SUNT TRIMISE SPRE DEPOZITARE FINALĂ [21]

+++++ TIFF +++++

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor disponibile la nivelul serviciilor Comisiei și la nivelul statelor membre.

MĂSURI ECONOMICE

53. În urma examinării tarifelor percepute de municipalități gospodăriilor pentru gestionarea deșeurilor în cel puțin trei municipalități majore deservite de fiecare dintre infrastructurile incluse în eșantion, Curtea a constatat următoarele aspecte:

(a) în toate cazurile, tarifele erau forfetare [22] și nu se bazau pe un sistem de plată în funcție de cantitatea de deșeuri produsă pentru a ține seama de principiul "poluatorul plătește" și pentru a preveni sau a reduce generarea de deșeuri;

(b) anumite municipalități, deși nu implementaseră un sistem de plată în funcție de cantitatea de deșeuri produsă, au introdus anumite elemente în tarif cu scopul de a încuraja reciclarea (a se vedea caseta 10).

54. Adăugarea la tarifele normale de depozitare și/sau de incinerare a unei taxe pe eliminarea deșeurilor percepută de la municipalități [23] pe tonă de deșeuri depozitate și/sau incinerate constituie un alt stimulent economic susceptibil să modifice comportamentul. Cinci dintre cele opt regiuni incluse în eșantion au introdus o astfel de taxă pe eliminarea deșeurilor cu scopul de a promova alternative de gestionare a deșeurilor care să fie mai puțin dăunătoare pentru mediu. Cele două regiuni care aveau cel mai ridicat nivel al taxei de depozitare prezentau, în 2009, procentajele cele mai scăzute de eliminare în depozite a deșeurilor (a se vedea figura 7) și înregistraseră ameliorările cele mai semnificative în perioada 2000-2009. Pentru a încuraja colectarea separată, două dintre regiuni au corelat taxa pe eliminarea deșeurilor cu rata de colectare separată atinsă de fiecare municipalitate (a se vedea caseta 11).

CASETA 10

EXEMPLE DE TARIFE PENTRU GESTIONAREA DEȘEURILOR CARE INCLUDEAU ELEMENTE DESTINATE SĂ STIMULEZE RECICLAREA

Pentru a stimula reciclarea, un număr de municipalități din Catalonia au aplicat reduceri ale tarifului plătit de gospodării pentru gestionarea deșeurilor, în funcție de producerea compostului în gospodărie, de recurgerea la centrele de colectare sau de participarea la campanii de sensibilizare. Rata de colectare separată atinsă de aceste municipalități (39 %) era mai mare decât cea observată în cazul municipalităților care nu aplicau niciun stimulent economic (29 %). Alte municipalități din Catalonia au luat în considerare, la stabilirea tarifului, proporția deșeurilor trimise spre depozitare finală, astfel încât să acorde un avantaj acelor gospodării care înregistrau rate mai scăzute de trimitere spre depozitare.

FIGURA 7

TAXA PE ELIMINAREA DEȘEURILOR ȘI PROCENTUL DE DEȘEURI MUNICIPALE TRIMISE SPRE DEPOZITARE ÎN 2009 [24]

+++++ TIFF +++++

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor disponibile la nivelul serviciilor Comisiei și la nivelul statelor membre.

CASETA 11

EXEMPLU DE TAXĂ PE ELIMINAREA DEȘEURILOR STABILITĂ PENTRU DEȘEURI DEPOZITATE SAU INCINERATE, LUÂND ÎN CONSIDERARE PROCENTAJUL DE COLECTARE SEPARATĂ ATINS DE FIECARE MUNICIPALITATE

Pentru a promova colectarea separată la sursă a deșeurilor, Sardinia a adaptat, începând cu 2005, tariful pe care îl percepe pentru deșeuri depozitate sau incinerate, luând în considerare rata de colectare separată atinsă de fiecare municipalitate. De exemplu, în 2010, dacă rata de colectare separată ajungea la un nivel situat între 50 și 60 %, se aplica o reducere cu 20 % a taxei. În cazul în care colectarea separată depășea 60 %, municipalitățile beneficiau de o reducere cu 40 % a taxei. În schimb, dacă rata de colectare separată era mai mică de 50 % (sau de 40 %, în funcție de numărul de locuitori al municipalității respective), se aplica o penalitate de 5,16 euro/tonă, în plus față de taxă.

ATUNCI CÂND A APROBAT PROGRAME OPERAȚIONALE SAU PROIECTE, COMISIA NU A ÎNCURAJAT PUNEREA ÎN APLICARE A UNOR MĂSURI DE SPRIJIN

55. Finanțarea acordată în cadrul măsurilor structurale nu a influențat punerea în aplicare a unor măsuri de sprijin administrative, economice și de informare. Comisia nu solicita decât informații limitate cu privire la astfel de instrumente atunci când lua decizia de cofinanțare a infrastructurilor de gestionare a deșeurilor:

(a) în cazul finanțării prin FEDER, Curtea a observat că nouă dintre cele zece programe operaționale selectate nu conțineau nicio informație privind eventualele măsuri administrative specifice și nu făceau nicio referire la taxele pe eliminarea deșeurilor sau la tipurile de tarife plătite de gospodării pentru gestionarea deșeurilor (tarif forfetar sau sistem de plată în funcție de cantitatea de deșeuri produsă);

(b) chiar dacă, în perioada de programare 2000-2006, fiecare proiect finanțat prin Fondul de coeziune a făcut, în mod individual, obiectul unei evaluări și a fost aprobat individual de Comisie, Curtea a observat că, în general, nivelul de detaliu în ceea ce privește măsurile de sprijin cerute de Comisie de la statele membre nu era suficient pentru a furniza, înainte de acordarea finanțării din partea UE, certitudinea că ele vor exista efectiv.

56. Rapoartele de implementare depuse de statele membre incluse în eșantion în conformitate cu cerințele stabilite în directivele UE referitoare la deșeuri cuprind un număr de informații privind aceste măsuri de sprijin (de exemplu, informații privind punerea în aplicare a taxei de depozitare, inspecțiile, informații de natură publică etc.). Cu toate acestea, Curtea a observat că nu exista nicio corelație între evaluarea rapoartelor de implementare de către DG Mediu și finanțarea acordată din partea UE pentru infrastructurile de gestionare a deșeurilor, care ține de responsabilitatea DG Politica Regională și Urbană: statele membre care nu raportează Comisiei sau care transmit rapoarte incomplete beneficiază în aceeași măsură de finanțarea acordată în cadrul măsurilor structurale pentru infrastructuri de gestionare a deșeurilor.

57. Absența unei corelații între finanțarea acordată de UE și existența instrumentelor de sprijin avea implicații semnificative în special în ceea ce privește aplicarea principiului "poluatorul plătește", care este unul dintre principiile pe care se bazează politica de mediu a UE [25]. Acest principiu a fost consacrat prin Directiva privind deșeurile din 1975 [26], el fiind apoi preluat și în cadrul altor directive specifice referitoare la gestionarea deșeurilor, cum ar fi Directiva privind depozitele de deșeuri [27]. În conformitate cu regulamentele din domeniul politicii de coeziune și cu orientările interne de la nivelul Comisiei, acordarea de către UE a unui sprijin financiar ar trebui să țină seama de aplicarea acestui principiu prin diferențierea ratelor de contribuție [28].

58. Acest principiu al ratelor diferențiate de contribuție a fost dezvoltat în continuare de Comisie pentru perioada 2000-2006, în cadrul unui document tehnic [29] în care s-a stabilit că, în cazul în care proiectul care primește finanțare include un sistem de tarifare (de exemplu, tarife forfetare de valoare mică) care nu se bazează pe consumul efectiv de resurse, nu asigură mijloacele financiare necesare pentru o întreținere corespunzătoare a infrastructurii și nu acoperă costurile operaționale și nici o parte semnificativă din costurile de amortizare, atunci rata de contribuție la proiectul în cauză ar trebui să fie redusă. În aceste cazuri, ratele propuse de contribuție ar trebui, în mod normal, să fie cele indicate în coloana 5 din anexa IV.

59. Curtea a constatat că, deși costurile de funcționare și cele de amortizare nu erau acoperite, în cazul infrastructurilor selectate, de tariful pentru gestionarea deșeurilor perceput de la gospodării, Comisia nu a aplicat principiul ratelor diferențiate de contribuție prin reducerea în consecință a ratei de cofinanțare. Astfel, rata de cofinanțare acordată a fost, aproape în toate cazurile, mai mare decât cea care ar fi trebuit să fie aplicată în conformitate cu principiul ratelor diferențiate de contribuție (a se vedea anexa IV). O parte dintre municipalități nu percepeau de la gospodării niciun tarif pentru gestionarea deșeurilor.

60. Tarifele percepute de municipalități de la gospodării pentru gestionarea deșeurilor prezentau variații semnificative, chiar și în cadrul aceleiași regiuni (a se vedea tabelul 3). Fluctuațiile, care se ridicau, în unele cazuri, până la 300 % în cadrul aceleiași regiuni, nu se puteau explica exclusiv prin diferențele care existau la nivelul venitului mediu al gospodăriilor și al pragului lor de suportabilitate sau la nivelul costurilor de gestionare a deșeurilor suportate de municipalitățile incluse în eșantion.

TABELUL 3

TARIFELE PENTRU GESTIONAREA DEȘEURILOR PLĂTITE DE GOSPODĂRII MUNICIPALITĂȚILOR INCLUSE ÎN EȘANTION ÎN 2009 SAU 2010

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza probelor de audit obținute în cursul auditului.

Regiune | Tariful cel mai mic înregistrat | Tariful cel mai mare înregistrat | Diferența în % |

ES-Catalonia | 40,25 euro pe gospodărie | 166,50 euro pe gospodărie | 314 % |

IT-Sardinia | 1,02 euro pe m2 de suprafață | 3,3 euro pe m2 de suprafață | 224 % |

IT-Apulia | 1,57 euro pe m2 de suprafață | 2,62 euro pe m2 de suprafață | 67 % |

ES-Andaluzia | 69,60 euro pe gospodărie | 94,36 euro pe gospodărie | 36 % |

PT-Nord | 0 euro | 76,20 euro pe gospodărie | - |

PT-Lisabona și Vale do Tejo (LVT) | 0 euro | 70,38 euro pe gospodărie | - |

RO-Nord-Est | 8,69 euro pe persoană (infrastructurile incluse în eșantion deserveau o singură municipalitate) | Nu se aplică |

RO-Sud-Vest | 16,2 euro pe persoană (infrastructurile incluse în eșantion deserveau o singură municipalitate) | Nu se aplică |

S-AU CONSTATAT DEFICIENȚE LA NIVELUL CADRULUI DE REGLEMENTARE ȘI AL ORIENTĂRILOR UE ÎN MATERIE DE DEȘEURI

61. Cadrul de reglementare și orientările UE în materie de deșeuri ar avea capacitatea de a contribui la maximizarea eficacității finanțării acordate de UE. Curtea a constatat însă deficiențe în acest domeniu.

ȚINTELE STABILITE ÎN DIRECTIVELE UE NU PUN ACCENTUL PE PREVENIREA PRODUCERII DE DEȘEURI

62. Ierarhia deșeurilor stabilită la nivelul UE în cadrul Directivei privind deșeurile indică prevenția ca primă opțiune în materie de gestionare a deșeurilor. Al șaselea program de acțiune pentru mediu [30] conținea un obiectiv global de reducere substanțială a generării și eliminării de deșeuri.

63. Cu toate acestea, țintele stabilite în directivele UE din domeniul gestionării deșeurilor nu fac referire decât la reciclare, la recuperare și la reducerea cantității de deșeuri biodegradabile trimise spre depozitare finală și nu abordează deci problema prevenirii sau a reducerii producerii de deșeuri (a se vedea punctul 39).

LIPSA DE CLARITATE A CONCEPTULUI DE TRATARE ÎNAINTE DE ELIMINARE

64. Conform Directivei privind depozitele de deșeuri, numai deșeurile care au fost tratate pot să fie evacuate în depozitele de deșeuri. Directiva nu precizează însă cu suficientă claritate în ce trebuie să constea tratarea sau dacă aceasta presupune reducerea cantității de deșeuri evacuate sau doar o reducere a volumului deșeurilor [31].

65. Această ambiguitate în ceea ce privește conceptul de tratare înainte de depozitare a avut drept rezultat adoptarea unor strategii diferite la nivel național și/sau regional. De exemplu, una dintre regiunile incluse în eșantion a pus accentul pe stații de tratare mecano-biologică, a căror performanță din punctul de vedere al reducerii deșeurilor depozitate s-a dovedit a fi nesatisfăcătoare. În două alte regiuni, atunci când se atingeau rate ridicate de colectare separată, se considera că deșeurile au fost tratate și că puteau fi trimise direct spre depozitare finală (a se vedea punctele 28 și 44).

INEXISTENȚA UNOR STANDARDE DE CALITATE PENTRU COMPOST LA NIVELUL UE

66. În toate cele opt regiuni incluse în eșantion, s-a acordat cofinanțare din partea UE pentru stații de compostare și stații de digestie anaerobă. La momentul auditului, patru dintre regiunile examinate nu dispuneau însă de standarde de calitate pentru compost. În celelalte patru regiuni, limitele admisibile pentru concentrația metalelor grele în compost variau considerabil (a se vedea punctul 52).

67. Inexistența unor standarde de calitate pentru compost la nivel național/regional sau, în cazul în care acestea existau, variațiile semnificative între acestea au frânat dezvoltarea unei piețe a compostului, creând dificultăți operatorilor stațiilor în ceea ce privește comercializarea compostului pe care îl produceau. Nici la nivelul UE nu există standarde de calitate pentru compost.

LIPSA UNOR ORIENTĂRI DIN PARTEA UE PENTRU GARANȚIA FINANCIARĂ CARE TREBUIE CONSTITUITĂ PENTRU A ACOPERI COSTURILE LEGATE DE ÎNCHIDEREA DEPOZITULUI DE DEȘEURI

68. În ceea ce privește garanția financiară destinată să acopere costurile legate de închiderea depozitului de deșeuri și de măsurile de întreținere ulterioară (post-tratare), Curtea a constatat că existau diferențe semnificative la nivelul metodologiilor aplicate pentru calculul ei în cele șase regiuni din care au fost eșantionate depozitele de deșeuri. Aceste diferențe au condus la variații mari între cuantumurile determinate pentru depozite cu capacități similare, lucru care sugerează că aceste sume pot să nu fie întotdeauna suficiente pentru a acoperi totalitatea costurilor pentru o perioadă de 30 de ani, așa cum prevede Directiva privind depozitele de deșeuri. Uniunea Europeană nu a furnizat statelor membre orientări cu privire la modalitatea în care ar trebui estimate costurile legate de închidere și de întreținere ulterioară și nici nu a promovat schimbul de experiență între statele membre referitor la acest subiect (a se vedea punctele 33 și 34).

CONCLUZII ȘI RECOMANDĂRI

69. În aproape toate regiunile selectate în vederea auditului, s-au constatat anumite ameliorări în ceea ce privește gestionarea deșeurilor, însă eficacitatea cu care finanțarea acordată în cadrul măsurilor structurale pentru infrastructuri de gestionare a deșeurilor a contribuit la îndeplinirea de către statele membre a obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri a fost redusă de implementarea nesatisfăcătoare a măsurilor de sprijin și de deficiențele existente la nivelul normelor și al orientărilor adoptate de UE. Atunci când aproba programe operaționale sau proiecte care intrau sub răspunderea sa, Comisia nu a încurajat punerea în aplicare a unor măsuri de sprijin. Succesul infrastructurilor cofinanțate depinde de executarea eficace a colectării separate la sursă, lucru care, de cele mai multe ori, nu se întâmpla. Deși toate regiunile incluse în eșantion au înregistrat anumite ameliorări în ceea ce privește gestionarea deșeurilor, doar 25 % din ele au îndeplinit obiectivele politicii UE în materie de deșeuri, în principal cele care au implementat măsuri de sprijin.

PERFORMANȚA INFRASTRUCTURILOR DE GESTIONARE A DEȘEURILOR MUNICIPALE

70. Performanța infrastructurilor cofinanțate era influențată într-o măsură foarte mare de strategiile de colectare a deșeurilor:

(a) stațiile de sortare, destinate să recupereze deșeuri din ambalaje separate la sursă la nivelul gospodăriilor, aveau o performanță satisfăcătoare (a se vedea punctele 23-24);

(b) în general, stațiile de compostare și de digestie anaerobă care tratau deșeuri biodegradabile colectate separat aveau o performanță mai bună (cu condiția ca deșeurile să nu fi fost contaminate) decât stațiile care tratau deșeuri nesortate, performanța acestora din urmă fiind nesatisfăcătoare (a se vedea punctul 25);

(c) stațiile de tratare mecano-biologică care primeau deșeuri nesortate la sursă nu au reușit, în general, să contribuie la îndeplinirea obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri, deoarece cea mai mare parte a deșeurilor care intrau în stații sfârșeau prin a fi trimise spre depozitare finală (a se vedea punctele 26 și 27).

71. Curtea a constatat că, în toate depozitele de deșeuri incluse în eșantion, deșeurile erau depozitate fie fără să fi fost tratate în mod adecvat, fie fără să fi făcut obiectul unei tratări, ceea ce conducea la depozitarea de deșeuri cu un conținut ridicat de materii biodegradabile (a se vedea punctul 28).

72. Aproape toate infrastructurile auditate îndeplineau cerințele de mediu. Totuși, cinci dintre cele șapte depozite de deșeuri selectate nu au constituit o garanție financiară suficientă pentru a acoperi costurile legate de închiderea depozitului și de măsurile de întreținere ulterioară. S-a observat că existau diferențe semnificative între metodologiile utilizate pentru stabilirea cuantumului garanției financiare obligatorii. În majoritatea cazurilor, cuantumurile care au fost determinate urmau să fie insuficiente pentru a putea acoperi totalitatea costurilor aferente (a se vedea punctele 29-34).

RECOMANDAREA 1

(a) Statele membre ar trebui:

(i) să pună accentul pe infrastructuri de gestionare a deșeurilor care să trateze deșeuri separate anterior la sursă (inclusiv deșeuri biodegradabile, dacă un astfel de demers prezintă un bun raport cost/eficacitate);

(ii) să se asigure că deșeurile municipale depozitate au fost tratate înainte de eliminare;

(iii) să se asigure că depozitul de deșeuri dispune de o garanție financiară suficientă pentru a putea acoperi costurile legate de închiderea depozitului și de măsurile de întreținere ulterioară pentru o perioadă de cel puțin 30 de ani, calculul acestei garanții trebuind să se bazeze pe o metodologie adecvată.

(b) Comisia ar trebui să condiționeze acordarea contribuției din partea UE de punerea în aplicare a acestor recomandări de către statele membre.

ÎNDEPLINIREA LA NIVEL REGIONAL A OBIECTIVELOR POLITICII UE ÎN MATERIE DE DEȘEURI

73. Curtea a constatat că raportarea statelor membre cu privire la atingerea țintelor stabilite de UE este afectată de deficiențe semnificative; drept rezultat, Comisia nu este în măsură să evalueze, în toate cazurile, dacă performanța atinsă de statele membre era în conformitate cu țintele stabilite de UE în materie de deșeuri. Comisia verifică dacă cifrele primite sunt coerente, dar nu evaluează fiabilitatea lor și nu compilează informații cu privire la îndeplinirea la nivel regional a țintelor stabilite de UE (a se vedea punctele 37-38).

74. Deși s-au constatat, în aproape toate regiunile selectate, anumite ameliorări în ceea ce privește gestionarea deșeurilor:

(a) producerea de deșeuri pe cap de locuitor a crescut însă în șase dintre cele opt regiuni incluse în eșantion, în pofida faptului că prevenirea generării de deșeuri prezintă cea mai mare importanță în ierarhia acțiunilor de gestionare a deșeurilor stabilită la nivelul UE (a se vedea punctul 39);

(b) doar un sfert din regiunile din eșantion au mărit semnificativ rata de colectare separată pe teritoriul lor, reușind să reducă astfel gradul în care recurg la depozitarea finală, și au contribuit în acest mod la atingerea țintelor stabilite de UE (a se vedea punctele 40-42);

(c) deșeurile erau, în general, trimise spre depozitare finală fără să fi fost tratate în mod adecvat sau fără să fi fost deloc tratate (a se vedea punctul 44).

RECOMANDAREA 2

(a) Statele membre ar trebui să creeze baze de date fiabile referitoare la gestionarea deșeurilor, atât pentru a monitoriza progresele care se înregistrează pentru îndeplinirea obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri, cât și pentru a dispune de o bază pentru raportările pe care le transmit Comisiei;

(b) Comisia ar trebui să evalueze fiabilitatea datelor pe care le primește de la statele membre;

(c) Comisia, Parlamentul și Consiliul ar trebui să analizeze posibilitatea de a corela sprijinul financiar pe care îl acordă Uniunea Europeană de îndeplinirea obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri.

MĂSURILE INSTITUITE ÎN VEDEREA MAXIMIZĂRII EFICACITĂȚII FINANȚĂRII ACORDATE DE UE

75. Ca urmare a implementării nesatisfăcătoare a măsurilor de sprijin, nu s-a putut obține o maximizare a eficacității finanțării acordate de UE.

76. Existau variații semnificative între regiuni în ceea ce privește instituirea de măsuri de sprijin administrative, economice și de informare:

(a) printre factorii-cheie care păreau să contribuie la succesul anumitor infrastructuri de gestionare a deșeurilor, în special în ceea ce privește separarea deșeurilor la sursă la nivelul gospodăriilor, se afla nivelul ridicat de sensibilizare a publicului și de disponibilitate a acestuia de a participa la programele de gestionare a deșeurilor. Autoritățile competente nu au măsurat, în niciuna dintre regiunile incluse în eșantion, rezultatele măsurilor de informare pe care le-au implementat (a se vedea punctele 47-48);

(b) doar regiunile care au implementat colectarea separată la sursă a deșeurilor biodegradabile au contribuit la atingerea țintelor stabilite la nivelul UE pentru reducerea cantității de deșeuri biodegradabile trimise spre depozitare finală (a se vedea punctele 50-51);

(c) patru dintre cele opt regiuni incluse în eșantion nu dispuneau de standarde de calitate pentru compost, iar, în celelalte patru regiuni, limitele admisibile pentru concentrația metalelor grele în compost variau considerabil, contribuind la caracterul slab dezvoltat al pieței compostului produs de stațiile de compostare și de digestie anaerobă incluse în eșantion (a se vedea punctul 52);

(d) s-a dovedit că implementarea măsurilor de ordin economic, cum ar fi diferitele tarife sau taxele pe eliminarea deșeurilor, a avut un impact semnificativ asupra performanței proiectelor și a regiunilor în ceea ce privește gestionarea deșeurilor (a se vedea punctele 53-54);

(e) Comisia nu a încurajat punerea în aplicare a unor măsuri de sprijin, în special a principiului "poluatorul plătește", întrucât s-a constatat că nu s-au aplicat rate diferențiate de contribuție financiară în cazul proiectelor incluse în eșantion (a se vedea punctele 55-60).

RECOMANDAREA 3

(a) Statele membre ar trebui:

(i) să acorde o atenție mai mare creșterii gradului de sensibilizare a publicului și de participare a acestuia la programele de gestionare a deșeurilor, în special în ceea ce privește separarea deșeurilor la sursă la nivelul gospodăriilor. Ar trebui să se procedeze la o măsurare sistematică a rezultatelor obținute în urma campaniilor de sensibilizare și a strategiilor de educare a publicului;

(ii) să pună accentul pe implementarea colectării separate, inclusiv a deșeurilor biodegradabile, dacă un astfel de demers prezintă un bun raport cost/eficacitate, astfel încât să se maximizeze performanța infrastructurilor de gestionare a deșeurilor și să se realizeze progrese în îndeplinirea obiectivelor politicii UE în materie de deșeuri;

(iii) să introducă măsuri de ordin economic în gestionarea deșeurilor cu scopul de a stimula prevenirea producerii de deșeuri și reciclarea, în special prin perceperea unei taxe pe eliminarea deșeurilor, prin aplicarea unor sisteme de plată în funcție de cantitatea de deșeuri produsă și prin instituirea altor tipuri de stimulente în cadrul tarifelor plătite de gospodării.

(b) Comisia ar trebui:

(i) să condiționeze acordarea contribuției din partea UE de punerea în aplicare a acestor recomandări de către statele membre;

(ii) la aprobarea programelor operaționale, să solicite de la statele membre, în legătură cu principiul "poluatorul plătește", aplicarea de către acestea a unor rate mai scăzute de contribuție financiară în acele cazuri în care tarifele plătite de gospodării pentru gestionarea deșeurilor nu acoperă costurile de funcționare și nici o parte semnificativă din costurile de amortizare ale infrastructurii de gestionare a deșeurilor municipale. Comisia ar trebui să aplice ea însăși acest principiu atunci când aprobă proiecte majore.

77. Îmbunătățirile aduse cadrului de reglementare și orientărilor UE au capacitatea de a contribui la maximizarea eficacității finanțării acordate în cadrul măsurilor structurale pentru infrastructuri de gestionare a deșeurilor municipale. Curtea a observat următoarele aspecte:

(a) țintele stabilite în directivele UE referitoare la deșeuri nu pun accentul pe prevenirea producerii de deșeuri, deși prevenția este indicată ca primă opțiune în materie de gestionare a deșeurilor, conform Directivei privind deșeurile (a se vedea punctele 62-63);

(b) lipsa de claritate a conceptului de tratare înainte de eliminare, care a avut drept rezultat adoptarea unor strategii diferite la nivel național și regional (a se vedea punctele 64-65);

(c) inexistența unor standarde de calitate pentru compost la nivelul UE, în ciuda absenței sau a lipsei de uniformitate a standardelor disponibile la nivelul statelor membre, factori care au frânat dezvoltarea unei piețe a compostului (a se vedea punctele 66 și 67);

(d) lipsa unor orientări privind metodologia care să fie utilizată pentru estimarea costurilor legate de închiderea depozitelor de deșeuri și de măsurile de întreținere ulterioară (a se vedea punctul 68).

RECOMANDAREA 4

Comisia ar trebui:

(a) să propună ținte în materie de prevenire a producerii de deșeuri, în conformitate cu piramida ierarhiei de gestionare a deșeurilor stabilită la nivelul UE;

(b) să clarifice conceptul de tratare înainte de eliminare, conținut în Directiva privind depozitele de deșeuri, pentru a asigura o abordare uniformă între statele membre;

(c) să analizeze posibilitatea de a elabora, în cooperare cu statele membre, standarde de calitate pentru compost la nivelul UE, pentru a încuraja dezvoltarea unei piețe a compostului;

(d) să pună la dispoziție orientări adecvate și să disemineze cele mai bune practici în ceea ce privește metodologia care să fie utilizată pentru estimarea garanției financiare care trebuie să acopere costurile legate de închiderea depozitelor de deșeuri și de măsurile de întreținere ulterioară.

Prezentul raport a fost adoptat de Camera II, condusă de domnul Harald NOACK, membru al Curții de Conturi, la Luxemburg, în ședința sa din 24 octombrie 2012.

Pentru Curtea de Conturi

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Președinte

[1] Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (JO L 194, 25.7.1975, p. 39), modificată în 1991 prin Directiva 91/156/CEE a Consiliului din 18 martie 1991 (JO L 78, 26.3.1991, p. 32) și codificată ulterior prin Directiva 2006/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 (JO L 114, 27.4.2006, p. 9) care a fost abrogată prin Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 (JO L 312, 22.11.2008, p. 3).

[2] Directiva 2008/98/CE.

[3] Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (JO L 182, 16.7.1999, p. 1).

[4] Directiva 2000/76/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 decembrie 2000 privind incinerarea deșeurilor (JO L 332, 28.12.2000, p. 91), abrogată prin Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale (JO L 334, 17.12.2010, p. 17).

[5] Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 1994 privind ambalajele și deșeurile de ambalaje (JO L 365, 31.12.1994, p. 10), modificată prin Directiva 2004/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 (JO L 47, 18.2.2004, p. 26) și prin Directiva 2005/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 2005 (JO L 70, 16.3.2005, p. 17).

[6] Directiva 2002/96/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 ianuarie 2003 privind deșeurile de echipamente electrice și electronice (JO L 37, 13.2.2003, p. 24), modificată prin Directiva 2003/108/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 decembrie 2003 (JO L 345, 31.12.2003, p. 106) și prin Directiva 2008/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2008 (JO L 81, 20.3.2008, p. 65). Această directivă a fost reformată prin Directiva 2012/19/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 iulie 2012 privind deșeurile de echipamente electrice și electronice (DEEE) (JO L 197, 24.7.2012, p. 38).

[7] Articolul 17 alineatul (1) TUE și articolul 317 TFUE.

[8] Între 1 ianuarie 2007 și 25 iunie 2010, această sumă a fost de 25 de milioane de euro în cazul proiectelor de mediu.

[9] O altă direcție generală, Eurostat, este responsabilă de coordonarea Sistemului Statistic European și de punerea la dispoziție de statistici relevante pentru alte servicii ale Comisiei. Această direcție generală este principalul producător de statistici referitoare la deșeuri, al căror principal utilizator este DG Mediu.

[10] În cursul perioadei de programare 2000-2006, DG Mediu a fost consultată de DG Politica Regională și Urbană și în cazul cererilor de finanțare a proiectelor din cadrul Fondului de coeziune.

[11] Directivele UE referitoare la deșeuri stabilesc obiective și ținte la nivelul statelor membre. Cu toate acestea, având în vedere că, în general, regiunile sunt cele care au responsabilitatea de a elabora planurile de gestionare a deșeurilor și că ele sunt cele care primesc sprijin financiar din partea UE pentru infrastructuri în domeniul gestionării deșeurilor municipale, în cadrul acestui audit a fost evaluată contribuția lor la îndeplinirea obiectivelor și a țintelor stabilite la nivelul UE.

[12] Cincisprezece dintre acestea erau infrastructuri de gestionare a deșeurilor care au beneficiat de sprijin financiar în cadrul Fondului de coeziune (inclusiv cinci instalații finanțate prin fostul instrument ISPA și demarate în România în perioada când această țară era în curs de aderare la Uniunea Europeană). Granturile au fost aprobate de Comisie. Celelalte unsprezece erau proiecte derulate prin FEDER și erau cuprinse în programele operaționale; au fost aprobate de autoritățile de management competente.

[13] Raport care indică proporția dintre tonele de deșeuri tratate în cadrul stației și tonele de materiale recuperate.

[14] O piață adecvată a compostului presupune existența unor standarde de calitate a compostului, indicarea potențialelor utilizări corespunzătoare și derularea unor campanii de sensibilizare destinate să promoveze utilizarea compostului.

[15] Analiza rezultatelor obținute de regiunea Sud-Vest din România este afectată de lipsa de fiabilitate a bazelor de date disponibile în statul membru în cauză, referitoare la gestionarea deșeurilor, în special în ceea ce privește rata de colectare separată.

[16] În cazul regiunii Nord-Est din România, ratele de depozitare finală și de colectare separată acoperă colectarea deșeurilor realizată în perioada 2003-2009 și, respectiv, colectarea separată realizată în perioada 2004-2009; în cazul Andaluziei, rata de colectare separată se referă la perioada 2002-2008, iar în cazul regiunii Sud-Vest, ratele de depozitare finală și de colectare separată corespund perioadei 2006-2009.

[17] În cazul regiunii RO-Nord-Est, datele se referă la anii 2003 și 2009, iar în cazul regiunii RO-Sud-Vest, datele se referă la anii 2007 și 2009.

[18] Pentru Portugalia, nu erau disponibile decât datele de la nivel național.

[19] ES-Andaluzia, RO-Nord-Est și RO-Sud-Vest. În ceea ce privește cele două regiuni din Portugalia incluse în eșantion, Lisabona și Vale do Tejo și regiunea Nord, nu erau disponibile date la nivel regional. Ținta nu a fost însă atinsă la nivelul întregului stat membru.

[1111] Nu sunt disponibile cifre pentru cele două regiuni, ci doar datele la nivel național.

[2222] Date pentru 2008.

[3333] La care trebuie să se adauge deșeurile municipale necolectate, care se ridicau la 35 % și, respectiv, la 27 % din cantitatea totală de deșeuri municipale generate.

[4444] Date pentru 2007.

[5555] Ținta pentru 2010.

[20] Trebuie menționat că României i s-a acordat un termen suplimentar, până în 2017, pentru a se asigura că toate depozitele de deșeuri existente sunt conforme cu cerințele Directivei privind depozitele de deșeuri.

[21] În cazul regiunilor RO-Nord-Est și RO-Sud-Vest, rata de depozitare finală s-a calculat doar pe baza deșeurilor colectate.

[22] Tarifele se calculau pe baza suprafeței în metri pătrați a apartamentelor sau a caselor, a numărului de persoane din cadrul gospodăriei ori a consumului de apă potabilă sau pe baza unei combinații a acestor elemente, fără să se ia în considerare cantitatea de deșeuri produsă de fiecare gospodărie.

[23] Precum și de la persoane fizice, în cazul în care aceștia se prezentau la depozite cu cantități de deșeuri în vederea eliminării.

[24] În cazul regiunilor ES-Andaluzia și IT-Apulia, datele se referă la 2008. În cazul regiunilor RO-Nord-Est și RO-Sud-Vest, proporția de deșeuri depozitate nu ia în considerare și deșeurile necolectate.

[25] Articolul 191 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (versiunea consolidată).

[26] Articolul 15 din Directiva 75/442/CEE, articolul 15 din Directiva 91/156/CEE, articolul 15 din Directiva 2006/12/CE și articolul 14 din Directiva 2008/98/CE.

[27] Articolul 10 din Directiva 1999/31/CE.

[28] Articolul 29 din Regulamentul (CE) nr. 1260/1999 al Consiliului din 21 iunie 1999 de stabilire a dispozițiilor generale referitoare la fondurile structurale: "Contribuția fondurilor se ajustează în funcție de […] aplicarea […] principiului "poluatorul plătește"".Articolul 52 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul european de dezvoltare regională, Fondul social european și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999: "Contribuția din fonduri se poate modula în funcție de […] aplicarea […] principiului "poluatorul plătește"".Articolul 55 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006: "Pentru […] c