Raportul final al consilierului-auditor (1)

Cazul AT.40436 – Produse derivate de merchandising legate de sport

(Text cu relevanță pentru SEE)

(2019/C 216/04)

(1) În proiectul de decizie adresat Nike European Operations Netherlands B.V. („NEON”), Nike Barcelona Merchandising, S.L. (cunoscută anterior sub denumirea de Futbol Club Barcelona Merchandising, S.L.) („FCBM”), North West Merchandising Limited (cunoscută anterior sub denumirea de Manchester United Merchandising Limited) („MUML”), F.C. Internazionale Merchandising S.r.l. („FCIM”), French Football Merchandising SASU („FFM”) și Nike Inc. se constată că Nike (2) a încălcat articolul 101 alineatul (1) din TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE prin aplicarea și punerea în practică a unei serii de acorduri și practici menite să restricționeze vânzările transfrontaliere de produse de merchandising aflate sub licență, atât în mediul offline, cât și online.

(2) Prin decizia din 14 iunie 2017, Comisia a inițiat proceduri în sensul articolului 2 alineatul (1) din Regulamentul nr. 773/2004 (3) împotriva Nike Inc. și a tuturor entităților juridice controlate în mod direct sau indirect de acesta, în special împotriva NEON și FCBM. Prin decizia din 14 februarie 2019, Comisia a adoptat o nouă decizie de inițiere a procedurii în conformitate cu articolul respectiv împotriva FCIM, FFM și MUML.

(3) La […], Nike a prezentat o ofertă oficială de cooperare („propunerea de tranzacție”). Propunerea de tranzacție conținea: — recunoașterea, în termeni clari și fără echivoc, de către destinatari a răspunderii lor în solidar pentru încălcarea descrisă în propunerea de tranzacție, inclusiv în ceea ce privește faptele, rezervele legale, rolurile destinatarilor în încălcare și durata participării lor la încălcare; — precizarea amenzii maxime pe care ar accepta-o destinatarii în contextul unei proceduri de cooperare; — confirmarea faptului că destinatarii au primit suficiente informații cu privire la obiecțiunile pe care Comisia intenționa să le formuleze împotriva lor și că au avut pe deplin posibilitatea de a-i transmite Comisei punctele lor de vedere; — confirmarea faptului că destinatarilor li s-a acordat în mod suficient posibilitatea de a avea acces la dovezile care susțin eventualele obiecțiuni și la toate celelalte documente din dosarul Comisiei și că destinatarii nu intenționau să solicite acces suplimentar la dosar sau să fie audiați din nou în cadrul unei audieri, cu excepția cazului în care comunicarea privind obiecțiunile și decizia Comisiei nu reflectau propunerea de tranzacție; și — acordul destinatarilor de a primi comunicarea privind obiecțiunile și decizia finală în temeiul articolelor 7 și 23 din Regulamentul nr. 1/2003 (4) în limba engleză.

(4) La 14 februarie 2019, Comisia a adoptat comunicarea privind obiecțiunile, la care Nike a răspuns prin confirmarea faptului că aceasta reflecta conținutul propunerii de tranzacție, reiterându-și angajamentul de a urma procedura de cooperare în condițiile stabilite în propunerea de tranzacție și declarând că nu dorește să fie audiat din nou de către Comisie.

(5) Încălcările constatate și amenzile prevăzute în proiectul de decizie corespund celor recunoscute și acceptate în propunerea de tranzacție. Cuantumul amenzilor este redus cu 40 % întrucât Nike a cooperat efectiv și prompt cu Comisia, prin: (i) luarea de măsuri pentru a pune capăt încălcării prin trimiterea unor scrisori de clarificare tuturor beneficiarilor de licențe și beneficiarilor principali de licențe, chiar înainte de deschiderea procedurii oficiale și din proprie inițiativă; și (ii) furnizarea de dovezi suplimentare care au extins cazul dincolo de obiectul inițial al cazului.

(6) În conformitate cu articolul 16 din Decizia 2011/695/UE, am examinat dacă proiectul de decizie se referă exclusiv la obiecțiunile cu privire la care Nike a avut posibilitatea de a-și face cunoscute punctele de vedere. Am ajuns la o concluzie afirmativă.

(7) În general, consider că exercitarea efectivă a drepturilor procedurale a fost respectată în acest caz.

Bruxelles, 21 martie 2019. Wouter WILS

(1) În temeiul articolelor 16 și 17 din Decizia 2011/695/UE a președintelui Comisiei Europene din 13 octombrie 2011 privind funcția și mandatul consilierului-auditor în anumite proceduri în domeniul concurenței (JO L 275, 20.10.2011, p. 29) („Decizia 2011/695/UE”).

(2) În contextul acestui caz, „Nike” se referă la întreprinderea care cuprinde Nike Inc. și filialele sale care sunt implicate în acordarea de licențe și distribuția de produse de merchandising sub licență în SEE.

(3) Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei din 7 aprilie 2004 privind desfășurarea procedurilor puse în aplicare de Comisie în temeiul articolelor 81 și 82 din Tratatul CE (JO L 123, 27.4.2004, p. 18), astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (UE) 2015/1348 al Comisiei din 3 august 2015 (JO L 208, 5.8.2015, p. 3).

(4) Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat (JO L 1, 4.1.2003, p. 1).