Procedura de notificare pentru reglementări tehnice naționale în temeiul Directivei privind transparența pieței unice permite Comisiei și statelor membre să examineze înainte de adoptare reglementările tehnice pe care orice stat membru intenționează să le introducă pentru produse (industriale, agricole și de pescuit) și pentru serviciile societății informaționale (a se vedea anexa 1 la documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește prezentul raport). Procedura se aplică într-o manieră simplificată statelor membre ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS) care sunt părți la Acordul privind Spațiul Economic European (SEE), precum și Elveției și Turciei (a se vedea anexa 4).

În plus, punerea în aplicare a Directivei privind transparența pieței unice impune Comisiei să urmărească și să monitorizeze toate notificările care ridică semne de întrebare cu privire la compatibilitatea acestora cu legislația UE. În acest context, Comisia acordă o atenție deosebită măsurilor care au cel mai mare impact asupra pieței unice.

În cadrul eforturilor sale continue în direcția atingerii transparenței și eficienței necesare, Comisia a lucrat, în 2015, la elaborarea unei noi funcții pe site-ul web al Sistemului de informații privind reglementările tehnice (TRIS). Această funcție a fost instituită în 2016 și permite oricărei persoane să utilizeze site-ul TRIS pentru a depune contribuții cu privire la orice notificare în perioada de așteptare prevăzută la articolul 6 din Directiva privind transparența pieței unice. În perioada 2016-2020, Comisia a primit 1 618 contribuții prin intermediul acestei funcții (144 în 2016, 421 în 2017, 175 în 2018, 281 în 2019 și 597 în 2020).

1.2.Utilizarea procedurii de notificare în contextul unei „legiferări mai bune” și al recunoașterii reciproce

În comunicarea sa intitulată O mai bună legiferare pentru creșterea economică și locuri de muncă în UE, Comisia a subliniat faptul că mecanismul de control preventiv instituit prin Directiva privind transparența pieței unice contribuie la îmbunătățirea calității reglementărilor naționale privind produsele și serviciile societății informaționale. Cooperarea dintre Comisie și statele membre în contextul procedurii de notificare are scopul de a asigura un cadru de reglementare mai clar pentru operatorii economici.

Directiva privind transparența pieței unice contribuie, de asemenea, la o mai bună recunoaștere reciprocă. Principiul recunoașterii reciproce, care decurge din jurisprudența CJUE cu privire la articolele 34-36 din TFUE, asigură accesul pe piață al mărfurilor care nu fac obiectul legislației de armonizare a UE sau care fac doar parțial obiectul acestei legislații. Acesta garantează că orice marfă comercializată în mod legal într-un stat membru poate, în principiu, să fie vândută în alt stat membru. Evaluarea reglementărilor naționale înainte de adoptarea acestora contribuie la reducerea la minimum a riscului ca aceste norme să creeze bariere de reglementare nejustificate în calea comerțului, în special în lumina principiului recunoașterii reciproce. Acest lucru se datorează faptului că Comisia poate: (i) să corecteze textul clauzelor privind piața unică în proiectele notificate de statele membre în cadrul procedurii prevăzute de Directiva privind transparența pieței unice; și (ii) să recomande statelor membre să introducă clauza privind piața unică în proiectele de măsuri naționale notificate din care aceasta lipsește.

2.Punerea în aplicare a procedurii de notificare

2.1Eficacitate: prezentare generală

► Volumul notificărilor și sectoarele implicate

Din 2016 până în 2020, Comisia a primit 3 553 de notificări (700 în 2016, 676 în 2017, 666 în 2018, 657 în 2019 și 854 în 2020).

S-au observat diferențe semnificative între statele membre în ceea ce privește numărul de notificări, unele efectuând, în medie, peste 50 de notificări pe an, iar altele mai puțin de 10 pe an (a se vedea anexa 3.2). Deși acest decalaj poate fi explicat parțial prin raportare la structura de organizare a statului în diferite țări (de exemplu, prezența autorităților regionale/locale cu competențe de reglementare), prin lipsa de conștientizare sau printr-un grad mai ridicat/mai scăzut de activitate de reglementare, această discrepanță semnificativă a ridicat semne de întrebare cu privire la respectarea deplină a obligațiilor de notificare. În urma analizei a rezultat că, în 2017, 2018 și 2019, aproape niciun stat membru nu a notificat și nici nu a renotificat proiecte de reglementări tehnice. Cu toate acestea, marea majoritate a statelor membre au avut un număr relativ scăzut de proiecte care nu au fost notificate, mai mic sau egal cu 10 pe an.

În anexa 3.2 (tabelul 1) se poate remarca o corelare între mărimea statelor membre și numărul de notificări, conform căreia statele membre mai mari notifică, în general, mai mult decât cele mici și mijlocii. Această situație poate fi explicată parțial prin existența unui număr mai mare de autorități regionale și locale care au obligația de a notifica proiectele de reglementări tehnice. Totuși, această explicație nu este întotdeauna valabilă: de exemplu, în unele cazuri, state membre mijlocii au notificat mai mult decât anumite state membre mai mari, iar state membre mai mari cu o structură centralizată au notificat mai mult decât alte state membre cu o structură descentralizată.

La fel ca în perioada de raportare precedentă, cel mai mare număr de notificări în perioada 2016-2020 a vizat sectorul construcțiilor, urmat de notificările în domeniul produselor agricole, al pescuitului, acvaculturii și al altor produse alimentare.

De asemenea, au fost efectuate numeroase notificări în domeniul serviciilor societății informaționale, în sectorul mediului și în cel al substanțelor chimice (în principal în ceea ce privește ambalajele și deșeurile de ambalaje, produsele din plastic, îngrășămintele, produsele de protecție a plantelor care conțin glifosat sau neonicotinoide, standardele de emisie, produsele cosmetice care conțin microplastice) și în sectorul transporturilor (de exemplu, privind vehiculele electrice, echipamentele speciale pentru vehiculele de pasageri și taxiuri, snowmobile, trotinetele electrice, navele și ambarcațiunile de agrement, dronele) (a se vedea anexa 3.3).

► Probleme abordate de Comisie în reacțiile sale

În domeniile nearmonizate, și anume, cele în care, în absența legislației secundare, măsurile naționale se supun respectării articolelor 34-36 (libera circulație a mărfurilor) și 49 și 56 (dreptul de stabilire și libertatea de a presta servicii legate de societatea informațională) din TFUE, reacțiile Comisiei au fost menite să atragă atenția statelor membre asupra potențialelor bariere nejustificate în calea schimburilor comerciale după evaluarea necesității și a proporționalității măsurii în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene.

În cazul măsurilor naționale care se încadrează parțial sau integral în domeniile armonizate, reacțiile au avut rolul de a garanta că măsurile naționale au fost compatibile cu legislația secundară a UE.

·În perioada 2016-2020, statele membre au notificat 765 de proiecte de reglementări tehnice în domeniul construcțiilor (131 în 2016, 181 în 2017, 139 în 2018, 158 în 2019 și 156 în 2020). Aceste proiecte au vizat toate tipurile de produse pentru construcții, inclusiv poduri și structuri rutiere din beton, învelitori de acoperișuri înclinate pentru clădiri, echipamente de stingere a incendiilor și de salvare, echipamente de izolare termică, materiale de umplere sintetice, structuri din beton, instalații electrice fixate pe și în structuri din beton și materiale metalice în contact cu apa potabilă.

În special, Comisia a examinat proiectele de reglementări tehnice de stabilire a unor cerințe tehnice sau încercări suplimentare pentru produsele pentru construcții care ar obstrucționa libera circulație a produselor ce poartă marcajul CE. Proiectele notificate au fost analizate în principal în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 305/2011 de stabilire a unor condiții armonizate pentru comercializarea produselor pentru construcții.

Comisia a examinat proiectul de legislație care interzice instalarea cuptoarelor cu petrol fosil și a cuptoarelor cu gaz natural în clădirile noi, cu excepția cazului în care cuptoarele cu petrol și gaze utilizează numai energie din surse regenerabile. Proiectul notificat a fost examinat în temeiul Directivei 2009/142/CE privind aparatele consumatoare de combustibili gazoși (DGA) și al Directivei 92/42/CEE privind cerințele de randament pentru cazanele noi de apă caldă cu combustie lichidă sau gazoasă.

Reglementările tehnice referitoare la eficiența energetică a clădirilor au fost evaluate în temeiul Directivei 2012/27/UE privind eficiența energetică, al Directivei 2010/31/UE privind performanța energetică a clădirilor și al Directivei 2009/125/CE de instituire a unui cadru pentru stabilirea cerințelor în materie de proiectare ecologică aplicabile produselor cu impact energetic.

De asemenea, Comisia a evaluat proiectele legislative privind cerințele pentru echipamentele de comunicații pe autostradă. Proiectul notificat a fost examinat în temeiul Directivelor 1999/5/CE, 2006/95/CE și 2004/108/CE.