EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

Propunerea Comisiei privind cadrul financiar multianual (CFM) pentru 2014-2020 (propunerea privind CFM)[1] stabilește cadrul bugetar și principalele orientări ale politicii agricole comune (PAC). Pe această bază, Comisia prezintă un set de regulamente care stabilesc cadrul legislativ al PAC pentru perioada 2014-2020, precum și o evaluare a impactului unor scenarii alternative privind evoluția politicii.

Actualele propuneri de reformă se bazează pe Comunicarea privind PAC în perspectiva anului 2020[2] care a evidențiat opțiunile de politică generale destinate să răspundă provocărilor viitoare cu care se vor confrunta agricultura și zonele rurale și să îndeplinească obiectivele stabilite pentru PAC, și anume 1) producția alimentară fiabilă; 2) gestionarea durabilă a resurselor naturale și politicile climatice; și 3) dezvoltarea teritorială echilibrată. Orientările reformei prezentate în comunicare s-au bucurat până în prezent de un sprijin amplu atât în cadrul dezbaterilor interinstituționale[3], cât și în cadrul consultărilor cu părțile interesate, desfășurate în contextul evaluării impactului.

O temă comună, recurentă pe parcursul întregului proces, s-a dovedit a fi necesitatea de a promova utilizarea eficientă a resurselor, în vederea unei creșteri inteligente, durabile și favorabile incluziunii pentru agricultura și zonele rurale din UE, în concordanță cu strategia Europa 2020, menținând structura PAC în jurul a doi piloni care utilizează instrumente complementare pentru atingerea acelorași obiective. Pilonul I acoperă plățile directe și măsurile de piață, oferind fermierilor din UE un ajutor anual pentru venitul de bază și sprijin în caz de perturbări specifice ale pieței, în timp ce pilonul II acoperă dezvoltarea rurală, oferind statelor membre un cadru comun pentru elaborarea și cofinanțarea unor programe multianuale[4].

Prin reforme succesive, PAC a accentuat orientarea spre piață a agriculturii, asigurându-le totodată producătorilor un ajutor pentru venit, a ameliorat integrarea cerințelor de mediu și a consolidat sprijinul pentru dezvoltare rurală ca politică integrată pentru dezvoltarea zonelor rurale din întreaga UE. Acest proces de reformă a dat însă naștere unor exigențe cu privire la o mai bună distribuire a sprijinului între statele membre și în interiorul acestora, precum și la o mai bună orientare a măsurilor destinate să abordeze provocările legate de mediu și să combată mai bine volatilitatea ridicată a pieței.

În trecut, reformele răspundeau în principal unor provocări endogene, de la crize provocate de surplusuri enorme la crize legate de siguranța alimentară, și s-au dovedit a fi utile pentru UE atât pe plan intern, cât și la nivel internațional. Însă majoritatea provocărilor actuale sunt cauzate de factori exteriori agriculturii, necesitând astfel o reacție mai complexă la nivel de politici.

Se preconizează că veniturile agricole vor rămâne în continuare sub presiune, întrucât fermierii se confruntă cu mai multe riscuri, cu încetinirea ritmului de creștere a productivității și cu o reducere a marjei de profit din cauza creșterii costurilor de producție; prin urmare, este necesar să se mențină ajutorul pentru venit și să se consolideze instrumentele existente în vederea unei mai bune gestionări a riscurilor și a unei reacții mai eficiente la situațiile de criză. O agricultură puternică este vitală pentru industria alimentară din UE și pentru securitatea alimentară la nivel mondial.

În același timp, sectorul agricol și zonele rurale sunt invitate să își intensifice eforturile în scopul atingerii ambițioaselor obiective legate de schimbările climatice și de energie, precum și în vederea punerii în practică a strategiei în domeniul biodiversității, care fac parte din agenda Europa 2020. Fermierii, care, împreună cu silvicultorii, sunt principalii gestionari ai terenurilor, vor avea nevoie de sprijin pentru adoptarea și menținerea sistemelor și practicilor agricole care contribuie în mod deosebit la atingerea obiectivelor legate de mediu și de schimbările climatice, deoarece furnizarea acestor bunuri publice nu se reflectă în prețurile pieței. De asemenea, va fi esențial să se valorifice la maximum potențialul variat al zonelor rurale, contribuind astfel la creșterea favorabilă incluziunii și la realizarea coeziunii.

În consecință, viitoarea PAC nu se va mai axa doar pe o parte restrânsă, deși esențială, a economiei UE, ci va deveni și o politică de importanță strategică pentru securitatea alimentară, pentru mediu și pentru echilibrul teritorial. În aceasta constă valoarea adăugată, specifică UE, a unei politici cu adevărat comune care utilizează în modul cel mai eficient resursele bugetare limitate cu scopul de a menține o agricultură durabilă pe întregul teritoriu al UE, de a aborda aspecte transfrontaliere importante, precum schimbările climatice, și de a consolida solidaritatea între statele membre, permițând totodată procesului de implementare să rămână flexibil pentru a răspunde necesităților la nivel local.

În conformitate cu cadrul prevăzut de propunerea privind CFM, PAC trebuie să-și mențină structura bazată pe doi piloni, în care bugetul alocat fiecărui pilon va fi menținut în termeni nominali la nivelul din 2013, iar accentul se va pune în mod clar pe obținerea de rezultate în privința priorităților-cheie ale UE. Plățile directe trebuie să promoveze o producție durabilă prin alocarea a 30 % din pachetul lor bugetar către măsuri obligatorii în favoarea climei și a mediului. Nivelurile plăților trebuie să devină treptat convergente, iar plățile către marii beneficiari să facă obiectul unei plafonări progresive. Dezvoltarea rurală trebuie inclusă într-un cadru strategic comun împreună cu alte fonduri cu gestionare partajată ale UE, cu o abordare consolidată orientată spre rezultate și sub rezerva îndeplinirii unor condiții ex ante mai bune și mai clare. În sfârșit, în ceea ce privește măsurile de piață, finanțarea PAC trebuie consolidată cu două instrumente din afara CFM: 1) o rezervă de urgență pentru a face față situațiilor de criză și 2) extinderea domeniului de aplicare al Fondului european de ajustare la globalizare.

Pe această bază, principalele elemente ale cadrului legislativ al PAC pentru perioada 2014-2020 sunt stabilite în următoarele regulamente:

- Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a unor norme privind plățile directe acordate fermierilor prin scheme de sprijin în cadrul politicii agricole comune („Regulamentul privind plățile directe”);

- Propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole (Regulamentul privind OCP unică) („Regulamentul privind OCP unică”);

- Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) („Regulamentul privind dezvoltarea rurală”);

- Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune („Regulamentul orizontal”);

- Propunere de Regulament al Consiliului de stabilire a măsurilor pentru determinarea anumitor ajutoare și restituiri legate de organizarea comună a piețelor produselor agricole;

- Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului în ceea ce privește aplicarea plăților directe pentru fermieri în anul 2013;

- Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește regimul schemei de plată unică și sprijinul acordat viticultorilor.

Regulamentul privind dezvoltarea rurală se bazează pe propunerea prezentată de Comisie la 6 octombrie 2011, care stabilește norme comune pentru toate fondurile care operează într-un cadru strategic comun[5]. Va urma un regulament privind schema de ajutoare pentru persoanele cele mai defavorizate, finanțată în prezent în cadrul unei alte rubrici din CFM.

În plus, pentru a găsi modalitatea optimă de reconciliere a principiul transparenței cu dreptul beneficiarilor la protecția datelor cu caracter personal, sunt în curs de elaborare și norme noi privind publicarea informațiilor referitoare la beneficiari, care țin seama de obiecțiile exprimate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene.

2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRŢILE INTERESATE ŞI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

Pe baza evaluării actualului cadru de politică și a unei analize a provocărilor și necesităților viitoare, evaluarea impactului analizează și compară efectele a trei scenarii alternative. Aceasta este rezultatul unui lung proces, inițiat în aprilie 2010 și condus de un grup interservicii care a reunit analize calitative și cantitative aprofundate, stabilind inclusiv un scenariu de bază sub formă de proiecții pe termen mediu privind piețele și veniturile agricole până în 2020 și modelând impactul diferitelor scenarii de politică asupra economiei sectorului.

Cele trei scenarii elaborate în cadrul evaluării impactului sunt: 1) un scenariu de ajustare care menține cadrul actual de politică, soluționând însă cele mai importante deficiențe ale acestuia, precum distribuirea plăților directe; 2) un scenariu de integrare care implică schimbări majore la nivel de politică, care constau într-o mai bună orientare și o ecologizare a plăților directe și într-o consolidare a orientării strategice a politicii de dezvoltare rurală în condițiile unei mai bune coordonări cu alte politici ale UE, precum și într-o extindere a temeiului juridic pentru a crea posibilități mai ample de cooperare între producători; și 3) un scenariu de redirecționare care reorientează politica exclusiv către mediu, eliminând progresiv plățile directe, și care se bazează pe ipoteza că pentru a menține capacitatea de producție nu este nevoie de sprijin și că necesitățile socioeconomice ale zonelor rurale pot fi satisfăcute prin alte politici.

În contextul crizei economice și al presiunii exercitate asupra finanțelor publice, la care UE a reacționat prin strategia Europa 2020 și prin propunerea privind CFM, toate cele trei scenarii au ca obiectiv o agricultură mai competitivă și mai durabilă în zone rurale dinamice, diferența dintre ele constând în importanța acordată celor trei obiective strategice ale viitoarei PAC, care urmărește crearea unei agriculturi mai competitive și mai durabile în zone rurale dinamice. În vederea unei mai bune alinieri la strategia Europa 2020, în special în ceea ce privește utilizarea eficientă a resurselor, o importanță tot mai mare o va dobândi creșterea productivității agricole prin cercetare, prin transfer de cunoștințe și prin promovarea cooperării și a inovării (inclusiv prin intermediul parteneriatului european pentru inovare privind productivitatea și durabilitatea agriculturii). Deși politica agricolă a UE nu mai funcționează într-un mediu strategic care denaturează comerțul, se așteaptă ca sectorul să fie supus unei presiuni suplimentare din cauza unei mai mari liberalizări, mai ales în cadrul Agendei de dezvoltare de la Doha (ADD) sau al acordului de liber schimb cu Mercosur.

Cele trei scenarii de politică au fost elaborate luând în considerare preferințele exprimate cu ocazia consultării desfășurate în contextul evaluării impactului. Părțile interesate au fost invitate să-și prezinte contribuțiile în perioada 23.11.2010 - 25.1.2011, iar la 12.1.2011 a fost instituit un comitet consultativ. Principalele concluzii sunt sintetizate mai jos[6]:

- În general, părțile interesate sunt de acord că este nevoie de o PAC puternică, bazată pe o structură cu doi piloni, pentru abordarea provocărilor legate de securitatea alimentară, de gestionarea durabilă a resurselor naturale și de dezvoltarea teritorială.

- Majoritatea respondenţilor consideră că PAC ar trebui să joace un rol în stabilizarea piețelor și a prețurilor.

- Părțile interesate au opinii divergente în ceea ce privește direcționarea sprijinului (în special redistribuirea ajutoarelor directe și plafonarea plăților).

- S-a căzut de acord asupra faptului că ambii piloni pot juca un rol important în intensificarea luptei împotriva schimbărilor climatice și în creșterea performanței de mediu, în beneficiul societății UE. Deși mulți fermieri consideră că acest lucru are deja loc, publicul mai larg argumentează că plățile din cadrul pilonului I ar putea fi utilizate mai eficient.

- Respondenții doresc ca toate zonele din UE, inclusiv cele mai defavorizate, să fie incluse în procesul viitor de creștere și dezvoltare.

- Mulți respondenți au pus accentul pe integrarea PAC cu alte politici, precum cele din domeniul mediului, al sănătății, al comerțului și al dezvoltării.

- Se consideră că inovarea, dezvoltarea întreprinderilor competitive și furnizarea de bunuri publice cetățenilor din UE reprezintă căi de aliniere a PAC la strategia Europa 2020.

În evaluarea impactului se face așadar o comparație între cele trei scenarii alternative de politică:

Scenariul de redirecționare ar accelera ajustarea structurală în sectorul agricol, reorientând producția spre domeniile cele mai rentabile și spre sectoarele cele mai profitabile. Deși fondurile pentru mediu ar crește considerabil, sectorul ar urma să fie expus unor riscuri mai mari din cauza domeniului de aplicare limitat al măsurilor de intervenție pe piață. În plus, costurile sociale și de mediu aferente ar urma să fie considerabile, întrucât zonele mai puțin competitive s-ar confrunta cu mari pierderi de venituri și cu degradarea semnificativă a mediului înconjurător, ca urmare a faptului că politica ar pierde efectul de levier al plăților directe cuplate cu cerințele de ecocondiționalitate.

La extrema cealaltă, scenariul de ajustare ar fi cel mai potrivit din punctul de vedere al continuității politicii, aducând îmbunătățiri limitate, dar vizibile, în ceea ce privește atât competitivitatea sectorului agricol, cât și performanța de mediu. Totuși, nu este deloc sigur că acest scenariu ar putea aborda în mod adecvat marile provocări viitoare în materie de schimbări climatice și de mediu, care stau și la baza durabilității pe termen lung a agriculturii.

Scenariul de integrare deschide noi posibilități prin îmbunătățirea direcționării și ecologizarea plăților directe. Analiza arată că ecologizarea poate fi realizată cu costuri rezonabile din partea fermierilor, deși nu se poate evita o oarecare sarcină administrativă. În mod similar, este posibil ca dezvoltarea rurală să ia un nou avânt, cu condiția ca statele membre și regiunile să utilizeze eficient noile posibilități, iar cadrul strategic comun cu alte fonduri ale UE să nu elimine sinergiile cu pilonul I și să nu reducă atuurile dezvoltării rurale. Dacă s-ar ajunge la echilibrul necesar, acest scenariu ar fi cel mai potrivit pentru realizarea durabilității pe termen lung a agriculturii și a zonelor rurale.

Pornind de la această bază, evaluarea impactului concluzionează că scenariul de integrare este cel mai echilibrat din punctul de vedere al alinierii progresive a PAC la obiectivele strategice ale UE, iar acest echilibru poate fi regăsit și în implementarea diferitelor elemente în cadrul propunerilor legislative. De asemenea, va fi esențială elaborarea unui cadru de evaluare pentru măsurarea performanței PAC, care să cuprindă un set comun de indicatori legați de obiectivele de politică.

Pe parcursul întregului proces, una dintre principalele preocupări a fost nevoia de simplificare; aceasta ar trebui realizată prin diverse metode, de exemplu, prin raționalizarea ecocondiționalității și a instrumentelor de piață sau prin elaborarea unei scheme de ajutoare destinate micilor fermieri. În plus, ecologizarea plăților directe ar trebui astfel concepută încât să reducă la minimum sarcina administrativă, inclusiv costurile controalelor.

3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

Se propune menținerea structurii actuale cu doi piloni a PAC, în care măsurile obligatorii anuale cu aplicare generală din cadrul pilonului I sunt completate cu măsuri voluntare mai bine adaptate particularităților naționale și regionale în contextul unei abordări programatice multianuale în cadrul pilonului II. Cu toate acestea, noua configurare a plăților directe urmărește o mai bună valorificare a sinergiilor cu pilonul II care, la rândul său, este inclus într-un cadru strategic comun în vederea unei mai bune coordonării cu alte fonduri cu gestionare partajată ale UE.

Pe această bază, se menține și structura actuală alcătuită din patru instrumente juridice de bază, deși domeniul de aplicare al regulamentului privind finanțarea a fost extins pentru a reuni dispoziții comune în cadrul regulamentului cunoscut astăzi sub denumirea de regulament orizontal.

Propunerile respectă principiul subsidiarității. PAC este o politică cu adevărat comună: este un domeniu de competențe partajate între UE și statele membre, gestionat la nivelul UE în vederea menținerii unei agriculturi durabile și diversificate în întreaga UE și a abordării unor aspecte transfrontaliere importante, precum combaterea schimbărilor climatice și întărirea solidarității între statele membre. Având în vedere importanța provocărilor viitoare pentru securitatea alimentară, pentru mediu și pentru echilibrul teritorial, PAC rămâne o politică de importanță strategică, al cărei scop este să asigure cea mai eficace reacție la provocările din domeniul politicilor și cea mai eficientă utilizare a resurselor bugetare. În plus, se propune menținerea structurării actuale a instrumentelor în cei doi piloni, ceea ce lasă statelor membre o marjă de manevră mai mare pentru a adapta soluțiile la particularitățile lor locale și pentru a cofinanța pilonul II. Noul parteneriat european pentru inovare și setul de instrumente pentru gestionarea riscurilor sunt incluse tot în pilonul II. În același timp, politica va fi mai bine aliniată la strategia Europa 2020 (incluzând un cadru comun cu alte fonduri UE) și ar fi introduse o serie de îmbunătățiri și simplificări. În fine, analiza efectuată în cadrul evaluării impactului ilustrează în mod clar costul statu-quoului din punctul de vedere al consecințelor economice, de mediu și sociale negative.

Regulamentul privind OCP unică prevede norme cu privire la organizarea comună a piețelor agricole, schema de ajutoare pentru persoanele cele mai defavorizate urmând a fi inclusă într-un instrument separat.

Criza care a afectat sectorul produselor lactate în perioada 2008-2009 a demonstrat necesitatea de a menține un mecanism eficace cu rol de plasă de siguranță și de a raționaliza instrumentele disponibile. De asemenea, în urma discuțiilor ulterioare din cadrul Grupului de experți la nivel înalt pentru sectorul laptelui s-a precizat că este necesar să se amelioreze funcționarea lanțului alimentar. Astfel, regulamentul urmărește raționalizarea, extinderea și simplificarea dispozițiilor pe baza experienței dobândite până acum în materie de intervenție publică, depozitare privată, măsuri excepționale/de urgență și sprijinire a unor sectoare specifice; un alt obiectiv este facilitarea cooperării prin intermediul organizațiilor de producători și al celor interprofesionale.

Se elimină anumite ajutoare sectoriale (de exemplu, pentru laptele degresat, pentru hamei și pentru viermii de mătase). Regimul cotelor de lapte și interdicțiile legate de plantarea viţei-de-vie urmează să expire în temeiul legislației în vigoare, care, prin urmare, nu se modifică în această privință. Se preconizează că cotele de zahăr vor expira la 30 septembrie 2015. Sunt prevăzute o dispoziție unică privind bolile animalelor / pierderea încrederii consumatorilor și o clauză generală referitoare la perturbarea pieței, aceasta din urmă fiind extinsă pentru a cuprinde toate sectoarele incluse în actualul regulament privind OCP unică.

Gama de produse necesară pentru recunoașterea de către statele membre a organizațiilor de producători și a asociațiilor acestora, precum și a organizațiilor interprofesionale este extinsă la toate sectoarele actualei OCP unice. Sprijinul pentru înființarea grupurilor de producători în sectorul fructelor și legumelor este transferat în pilonul „dezvoltare rurală”.

Regulamentul reflectă propunerea deja formulată cu privire la sectorul produselor lactate, care stabilește condițiile de bază ce trebuie îndeplinite dacă statele membre impun obligativitatea contractelor scrise în vederea consolidării puterii de negociere a producătorilor de lapte în cadrul lanțului alimentar. De asemenea, regulamentul reflectă propunerea deja formulată cu privire la standardele de comercializare în contextul pachetului privind calitatea.

Din perspectiva simplificării, eliminarea anumitor ajutoare sectoriale, decuplarea schemei de ajutoare din sectorul viermilor de mătase, încheierea sistemului cotelor de zahăr și eliminarea cerințelor privind înregistrarea contractelor de aprovizionare și atestarea echivalenței în sectorul hameiului vor avea un impact pozitiv asupra sarcinii administrative care revine statelor membre și asupra formalităților administrative care trebuie îndeplinite de operatori. Nu va mai fi necesară menținerea unei capacități de implementare a schemelor de ajutoare sectoriale și de alocare a resurselor pentru controlarea acestora.

4. IMPLICAŢIILE BUGETARE

În conformitate cu propunerea privind CFM, o parte semnificativă a bugetului UE trebuie să rămână în continuare dedicată agriculturii, care reprezintă o politică comună de importanță strategică. Astfel, în contextul prețurilor actuale, se propune alocarea a 317,2 miliarde EUR pentru pilonul I și a 101,2 miliarde EUR pentru pilonul II, în perioada 2014-2020, în vederea desfășurării principalelor activități din cadrul PAC.

Fondurile alocate pilonului I și pilonului II sunt completate cu fonduri suplimentare de 17,1 miliarde EUR, din care 5,1 miliarde EUR pentru cercetare și inovare, 2,5 miliarde EUR pentru siguranța alimentară și 2,8 miliarde EUR pentru ajutoarele alimentare acordate persoanelor celor mai defavorizate, în cadrul altor rubrici din CFM; de asemenea, se va constitui o nouă rezervă de 3,9 miliarde EUR pentru situații de criză în sectorul agricol, iar 2,8 miliarde EUR vor fi alocați Fondului european de ajustare la globalizare, care nu face parte din CFM, ceea ce face ca bugetul total să se ridice la 435,6 miliarde EUR în perioada 2014-2020.

În ceea ce privește distribuția sprijinului între statele membre, propunerea prevede ca, în cazul tuturor statelor membre în care valoarea plăților directe este mai mică de 90 % din media UE, o treime din acest decalaj să fie acoperită. Plafoanele naționale prevăzute de regulamentul privind plățile directe se calculează pe baza acestei propuneri.

Distribuirea sprijinului pentru dezvoltare rurală se bazează pe criterii obiective legate de obiectivele de politică, ținând seama de distribuția actuală. Așa cum se întâmplă în prezent, regiunile mai puțin dezvoltate trebuie să beneficieze în continuare de rate de cofinanțare mai ridicate, care se vor aplica și anumitor măsuri precum cele privind transferul de cunoștințe, grupurile de producători, cooperarea și axa Leader.

Se prevede un anumit grad de flexibilitate a transferurilor dintre piloni (până la 5 % din plățile directe): din pilonul I în pilonul II pentru a permite statelor membre să își consolideze politica de dezvoltare rurală și din pilonul II în pilonul I pentru statele membre în care nivelul plăților directe rămâne mai mic de 90 % din media UE.

Informații detaliate cu privire la impactul financiar al propunerilor de reformă a PAC sunt prezentate în fișa financiară care însoțește propunerile.

2011/0281 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI

de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole („Regulamentul privind OCP unică”)

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 42 primul paragraf și articolul 43 alineatul (2),

având în vedere propunerea Comisiei Europene[7],

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

după consultarea Autorității Europene pentru Protecția Datelor[8],

după consultarea Autorității Europene pentru Protecția Datelor[9],

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară[10],

întrucât:

1. Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor - „PAC în perspectiva anului 2020: Cum răspundem provocărilor viitorului legate de alimentație, resurse naturale și teritorii”[11] prezintă posibilele provocări, obiectivele și orientările pentru politica agricolă comună (PAC) după 2013. În lumina dezbaterii pe marginea respectivei comunicări, PAC trebuie reformată cu începere de la 1 ianuarie 2014. Reforma respectivă trebuie să includă toate instrumentele principale ale PAC, inclusiv Regulamentul (UE) nr. [COM (2010) 799] din […] de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul privind OCP unice)[12]. Ținând seama de sfera acestei reforme, este necesar ca Regulamentul (UE) [COM(2010)799] să fie abrogat și înlocuit cu un nou regulament privind OCP unică. Reforma trebuie de asemenea, în măsura posibilului, să armonizeze, să raționalizeze și să simplifice dispozițiile, în special pe cele care privesc mai mult de un sector agricol, inclusiv prin garantarea posibilității adoptării de către Comisie a unor elemente neesențiale ale măsurilor prin intermediul unor acte delegate.

2. Este deosebit de important ca Comisia să realizeze consultările adecvate în timpul lucrărilor pregătitoare, inclusiv consultarea experților. Comisia, în momentul pregătirii și al elaborării actelor delegate, trebuie să garanteze transmiterea simultană, promptă și adecvată a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu.

3. În temeiul articolului 43 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „tratatul”), Consiliul adoptă măsurile privind stabilirea prețurilor, a taxelor, a ajutoarelor și a contingentelor. În scopul clarității, în cazul în care se aplică articolul 43 alineatul (3) din tratat, prezentul regulament trebuie să precizeze în mod explicit faptul că măsurile vor fi adoptate de Consiliu în baza respectivului articol.

4. Prezentul regulament trebuie să cuprindă toate elementele fundamentale ale organizării comune a piețelor (OCP) unice. În anumite cazuri, stabilirea prețurilor, a taxelor, a ajutoarelor și a contingentelor este legată în mod indisolubil de aceste elemente fundamentale.

5. Prezentul regulament trebuie să se aplice tuturor produselor agricole enumerate în anexa I la tratat, pentru a asigura existența unei organizări comune a piețelor pentru toate produsele în cauză, conform dispozițiilor de la articolul 40 alineatul (1) din tratat.

6. Trebuie să se precizeze că Regulamentul (UE) nr. […] [regulament orizontal al PAC][13] și dispozițiile adoptate în temeiul acestuia trebuie aplicate măsurilor prevăzute în prezentul regulament. În special, [Regulamentul orizontal al PAC] stabilește dispoziții pentru a garanta respectarea obligațiilor prevăzute de dispozițiile PAC, inclusiv controale și aplicarea de măsuri și sancțiuni administrative în cazul nerespectării, precum și norme referitoare la constituirea și eliberarea garanțiilor și la recuperarea plăților necuvenite.

7. Prezentul regulament, precum și alte acte adoptate în temeiul articolului 43 din tratat, vizează descrierea produselor și trimiterile la pozițiile sau subpozițiile din Nomenclatura combinată. Modificările aduse nomenclaturii Tarifului Vamal Comun pot impune necesitatea introducerii de modificări tehnice subsecvente la aceste regulamente. Comisia trebuie să poată adopta măsuri de punere în aplicare pentru a introduce astfel de modificări. În scopul asigurării clarității și a simplității, Regulamentul (CEE) nr. 234/79 din 5 februarie 1979 al Consiliului privind procedura de adaptare a nomenclaturii Tarifului Vamal Comun utilizate pentru produsele agricole[14], care prevede în prezent o astfel de competență, trebuie abrogat, iar competența trebuie integrată în prezentul regulament.

8. Pentru a se ține seama de caracteristicile sectorului orezului, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește actualizarea definițiilor privind sectorul orezului, stabilite în partea I din anexa II la prezentul regulament.

9. În scopul asigurării unei orientări a producției spre anumite soiuri de orez nedecorticat, Comisia trebuie să poată adopta măsuri de punere în aplicare în ceea ce privește stabilirea de majorări sau de reduceri ale prețului de intervenție publică.

10. Trebuie fixați ani de comercializare pentru cereale, orez, zahăr, furaje uscate, semințe, ulei de măsline și măsline de masă, in și cânepă, fructe și legume, banane, lapte, produse lactate și viermi de mătase, care să fie adaptate, pe cât posibil, la ciclurile biologice de producție ale fiecăruia dintre aceste produse.

11. Pentru a ține seama de caracteristicile sectorului fructelor și legumelor și ale sectorului fructelor și legumelor prelucrate, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește stabilirea anilor de comercializare pentru produsele respective.

12. Pentru a stabiliza piețele și a garanta comunității agricole un nivel de viață decent, a fost elaborat un sistem diferențiat de sprijinire a prețurilor în funcție de sectoare și au fost introduse scheme de sprijin direct, ținându-se seama, pe de o parte, de nevoile diferite ale acestor sectoare și, pe de altă parte, de interdependențele dintre sectoare. Măsurile menționate iau forma intervenției publice sau, după caz, al unei plăți pentru depozitarea privată. Este în continuare necesar să se mențină măsurile de sprijinire a prețurilor, care trebuie totodată raționalizate și simplificate.

13. Din motive de claritate și transparență, trebuie să se prevadă o structură comună pentru măsurile menționate mai sus, menținând în același timp politica urmată în fiecare sector. În acest scop, este necesar să se facă distincție între prețurile de referință și prețurile de intervenție, iar acestea din urmă să fie definite, în special precizându-se că numai prețurile de intervenție pentru intervenția publică corespund prețurilor administrate aplicate menționate la punctul 8 prima teză din anexa 3 la Acordul OMC privind agricultura (și anume sprijinirea prețurilor pe baza diferențelor de preț). În acest context, trebuie să se înțeleagă faptul că intervenția pe piață poate lua forma unei intervenții publice, precum și alte forme de intervenție care nu utilizează indicații de prețuri stabilite ex ante .

14. După caz, pentru fiecare sector în cauză, având în vedere practica și experiența acumulate în cadrul OCP anterioare, schema de intervenție trebuie să fie disponibilă în anumite perioade ale anului și trebuie fie să fie deschisă în perioada respectivă cu titlu permanent, fie să fie deschisă în funcție de prețurile de piață.

15. Nivelul prețurilor la care achizițiile în cadrul intervențiilor publice, și anume sprijinirea prețurilor pe baza diferențelor de preț, trebuie realizate la un preț fix pentru anumite cantități din anumite produse și în alte situații trebuie să depindă de procedura de licitație, reflectând practica și experiența acumulate în cadrul OCP anterioare.

16. Prezentul regulament trebuie să prevadă posibilitatea desfacerii produselor achiziționate în cadrul intervenției publice. Este necesar ca aceste măsuri să fie luate astfel încât să se evite perturbarea pieței, garantându-se egalitatea accesului la mărfuri și egalitatea de tratament a cumpărătorilor.

17. Pentru a asigura transparența pieței, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește stabilirea condițiilor în care aceasta poate decide să acorde ajutor pentru depozitarea privată în vederea atingerii obiectivului de echilibrare a pieței și de stabilizare a prețurilor de piață, ținând seama de situația de pe piață.

18. Pentru a se ține seama de particularitățile diferitelor sectoare, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la adoptarea cerințelor și a condițiilor pe care trebuie să le îndeplinească produsele pentru a fi achiziționate în cadrul intervenției publice și a fi depozitate în cadrul schemei de ajutoare pentru depozitarea privată, în plus față de cerințele prevăzute în prezentul regulament, precum și cu privire la adoptarea creșterilor sau reducerilor de preț aplicabile din motive de calitate în ceea ce privește atât achiziționarea, cât și vânzarea și cu privire la adoptarea dispozițiilor referitoare la obligația agențiilor de plăți de a dispune dezosarea cantității totale de carne de vită după preluare și înainte de introducerea în depozit.

19. Pentru a ține seama de diversitatea situațiilor referitoare la depozitarea stocurilor de intervenție în Uniune și a asigura accesul adecvat la intervenția publică pentru operatori, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte, în conformitate cu articolul 290 din tratat, cu privire la cerințele pe care trebuie să le îndeplinească spațiile de depozitare de intervenție pentru produsele care urmează a fi achiziționate în cadrul schemei, la dispoziții referitoare la vânzarea unor cantități mici rămase în stoc în statele membre, precum și la norme privind vânzarea directă a cantităților care nu mai pot fi reambalate sau sunt deteriorate și la anumite norme privind depozitarea produselor în interiorul și în afara statului membru responsabil pentru acestea și tratarea lor în ceea ce privește taxele vamale și oricare alte sume care trebuie acordate sau percepute în cadrul PAC.

20. Pentru a se asigura că depozitarea privată are efectul dorit asupra pieței, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește măsurile de reducere a valorii ajutorului care urmează să fie plătit în cazul în care cantitatea depozitată este mai mică decât cantitatea prevăzută în contract, precum și condițiile de acordare a plății unui avans.

21. În vederea protejării drepturilor și a obligațiilor operatorilor care participă la intervenția publică sau la măsurile de depozitare privată, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește dispozițiile referitoare la utilizarea procedurilor de licitație, eligibilitatea operatorilor și obligația de a constitui o garanție de executare.

22. În vederea standardizării prezentării diferitelor produse în scopul de a se îmbunătăți transparența pieței, înregistrarea prețurilor și aplicarea măsurilor de intervenție pe piață sub forma intervenției publice și a depozitării private, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în privința grilelor Uniunii de clasificare a carcaselor în sectorul cărnii de vită și mânzat, al cărnii de porc, al cărnii de oaie și de capră.

23. Pentru a asigura acuratețea și fiabilitatea clasificării carcaselor, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește revizuirea, de către un comitet al Uniunii, a aplicării clasificării carcaselor în statele membre.

24. Programul existent de distribuire de produse alimentare către persoanele cele mai defavorizate din Uniune, adoptat în cadrul politicii agricole comune, trebuie să facă obiectul unui regulament separat adoptat pentru a reflecta obiectivele de coeziune socială ale acesteia. Cu toate acestea, prezentul regulament trebuie să prevadă posibilitatea de eliminare a produselor deținute în intervenție publică prin punerea lor la dispoziție spre a fi utilizate în cadrul programului.

25. Consumul de fructe, legume și produse lactate în rândul copiilor trebuie încurajat, inclusiv prin creșterea durabilă a proporției acestor produse în alimentația copiilor, în etapa în care se formează obiceiurile lor alimentare. Trebuie, prin urmare, promovat ajutorul din partea Uniunii pentru finanțarea sau cofinanțarea furnizării de astfel de produse către copiii din instituțiile de învățământ.

26. Pentru a asigura o gestiune bugetară corectă a programelor, trebuie elaborate dispoziții adecvate pentru fiecare dintre ele. Ajutorul din partea Uniunii nu trebuie utilizat pentru a înlocui finanțarea eventualelor programe naționale existente de încurajare a consumului de fructe în școli. Ținând seama de constrângerile bugetare, statele membre trebuie totuși să poată înlocui contribuția lor financiară la programe cu contribuții din partea sectorului privat. Pentru ca programul lor de încurajare a consumului de fructe în școli să fie eficient, statele membre trebuie să prevadă măsuri de însoțire pentru care statele membre trebuie să fie autorizate să acorde un ajutor național.

27. Pentru a încuraja obiceiurile alimentare sănătoase în rândurile copiilor, a garanta utilizarea eficientă și orientată a fondurilor europene și a spori gradul de sensibilizare cu privire program, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește programul de încurajare a consumului de fructe în școli cu privire la: produsele neeligibile pentru program; grupul țintă al programului; strategiile naționale sau regionale pe care trebuie să le elaboreze statele membre pentru a beneficia de ajutor, inclusiv măsurile de însoțire; aprobarea și selectarea solicitanților ajutorului; criteriile obiective pentru repartizarea ajutoarelor între statele membre, repartizarea orientativă a ajutoarelor între statele membre și metoda de realocare a ajutoarelor între statele membre pe baza cererilor primite; costurile eligibile pentru ajutor, inclusiv posibilitatea fixării unui plafon global pentru astfel de costuri și obligația statelor membre participante de a face cunoscut caracterul subvenționat al programului.

28. Pentru a ține seama de evoluția tendințelor în cazul consumului de produse lactate și de inovațiile și evoluțiile de pe piața produselor lactate, pentru a se asigura că beneficiarii și solicitanții corespunzători sunt eligibili pentru ajutoare și a spori gradul de sensibilizare cu privire la schema de ajutoare, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la sistemul de distribuire a laptelui în școli în ceea ce privește: produsele eligibile pentru schemă; strategiile naționale sau regionale pe care trebuie să le elaboreze statele membre pentru a beneficia de ajutor și grupul țintă al schemei; condițiile de acordare a ajutorului; constituirea unei garanții de executare în cazul virării unui avans din ajutor; monitorizarea și evaluarea și obligația instituțiilor de învățământ de a face cunoscut caracterul subvenționat al programului.

29. Schema de ajutoare pentru organizațiile de producători de hamei se utilizează într-un singur stat membru. Pentru a crea flexibilitate și pentru a armoniza abordarea din acest sector cu cea din celelalte sectoare, schema de ajutoare trebuie eliminată, menținându-se posibilitatea de a sprijini organizațiile de producători în cadrul măsurilor de dezvoltare rurală.

30. Finanțarea din partea Uniunii trebuie să încurajeze organizațiile de operatori agreate să elaboreze programe de lucru în vederea ameliorării calității producției de ulei de măsline și de măsline de masă. În acest context, prezentul regulament trebuie să prevadă ca sprijinul Uniunii să fie alocat în funcție de prioritatea activităților întreprinse în cadrul respectivelor programe de lucru. Activitățile în cauză trebuie totuși limitate la cele mai utile dintre ele, iar cofinanțarea trebuie introdusă pentru a ameliora calitatea acestor programe.

31. Pentru a se asigura că ajutoarele furnizate organizațiilor de operatori din sectorul uleiului de măsline și al măslinelor de masă își ating obiectivul de ameliorare a calității producției de ulei de măsline și de măsline de masă și pentru a se asigura că organizațiile de operatori din sectorul uleiului de măsline și al măslinelor de masă își respectă obligațiile, trebuie delegată Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la condițiile de autorizare a organizațiilor de operatori în scopul schemei de ajutoare, de suspendare sau de retragere a acestei autorizări, precum și cu privire la măsurile eligibile pentru finanțare din partea Uniunii, la acordarea de fonduri din partea Uniunii destinate unor măsuri speciale, la activitățile și costurile neeligibile pentru finanțare din partea Uniunii, la selectarea și aprobarea programelor de lucru și la prevederea obligației de a constitui o garanție.

32. Prezentul regulament face distincție între, pe de o parte, fructe și legume, care cuprind fructele și legumele destinate comercializării și fructele și legumele destinate prelucrării, și, pe de altă parte, fructele și legumele prelucrate. Normele privind organizațiile de producători, programele operaționale și contribuția financiară a Uniunii se aplică numai în cazul fructelor și legumelor și în cazul fructelor și legumelor destinate exclusiv prelucrării.

33. Producția de fructe și legume este imprevizibilă, iar produsele sunt perisabile. Până și excedentele limitate pot perturba în mod serios piața. Prin urmare, trebuie instituite măsuri de gestionare a crizelor, iar măsurile respective trebuie să fie în continuare integrate în programe operaționale.

34. Producția și comercializarea fructelor și legumelor trebuie să țină seama în totalitate de aspectele de protecție a mediului, inclusiv în ceea ce privește practicile de cultivare, gestionarea deșeurilor și eliminarea produselor retrase de pe piață, în special în privința protecției calității apelor, a conservării biodiversității și a întreținerii peisajului rural.

35. Trebuie acordat sprijin pentru constituirea grupurilor de producători pentru toate sectoarele din toate statele membre în cadrul politicii de dezvoltare rurală, așadar sprijinul specific în sectorul fructelor și legumelor trebuie eliminat.

36. Pentru a acorda organizațiilor de producători din sectorul fructelor și legumelor o mai mare responsabilitate pentru deciziile lor financiare și pentru a orienta resursele publice alocate acestora către perspective viitoare, trebuie stabilite condițiile în care pot fi utilizate aceste resurse. Cofinanțarea fondurilor operaționale instituite de organizațiile de producători reprezintă o soluție adecvată. În anumite cazuri, trebuie să se permită posibilități de finanțare suplimentare. Fondurile operaționale trebuie utilizate numai pentru finanțarea programelor operaționale din sectorul fructelor și legumelor. Pentru a controla cheltuielile Uniunii, ajutorul acordat organizațiilor de producători care instituie fonduri operaționale trebuie să facă obiectul unui plafon.

37. În regiunile în care organizația de producători din sectorul fructelor și legumelor este slabă, trebuie autorizată acordarea unor contribuții financiare naționale suplimentare. În cazul statelor membre care sunt dezavantajate în mod deosebit pe plan structural, contribuțiile respective trebuie să fie rambursate de Uniune.

38. Pentru a garanta un sprijin durabil, eficient și orientat acordat organizațiilor de producători din sectorul fructelor și legumelor, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește fondurile și programele operaționale, structura și conținutul unui cadru național și al unei strategii naționale, sprijinul financiar din partea Uniunii, măsurile de prevenire și gestionare a crizelor și ajutorul financiar național.

39. În sectorul vitivinicol, este important să se prevadă măsuri de sprijin de natură să consolideze structurile competitive. Deși aceste măsuri trebuie definite și finanțate de Uniune, statele membre trebuie să aibă libertatea de a alege pachetul adecvat de măsuri care să răspundă necesităților organismelor lor regionale, ținând cont de particularitățile acestora, dacă este cazul, și integrându-le în programele naționale de sprijin Statele membre trebuie să își asume răspunderea pentru punerea în aplicare a acestor programe.

40. Una dintre măsurile-cheie eligibile pentru programele naționale de sprijin trebuie să fie promovarea și comercializarea vinurilor din Uniune în țările terțe. Date fiind efectele structurale pozitive pe care le au asupra sectorului vitivinicol, activitățile de restructurare și de reconversie trebuie să fie sprijinite în continuare. Trebuie să fie disponibil și un sprijin pentru investițiile în sectorul vitivinicol destinate să amelioreze performanța economică a întreprinderilor în sine. Sprijinul pentru distilarea produselor secundare trebuie să fie o măsură pusă la dispoziția statelor membre care doresc să recurgă la un astfel de instrument pentru a garanta calitatea vinului și pentru a proteja totodată mediul.

41. Pentru a încuraja o gestionare responsabilă a situațiilor de criză, este necesar ca instrumentele de prevenire, cum sunt asigurarea recoltei, fondurile mutuale și recoltarea înainte de coacere, să fie eligibile pentru sprijin în cadrul programelor de sprijin pentru sectorul vitivinicol.

42. Dispozițiile referitoare la sprijinul pentru viticultori prin repartizarea drepturilor la plată, conform celor hotărâte de statele membre, au dobândit caracter definitiv. Prin urmare, singurul sprijin de acest tip care poate fi acordat este cel hotărât de statele membre până la data de 1 decembrie 2013 în temeiul articolului 137 din Regulamentul (UE) nr. [COM(2010)799] și în condițiile stabilite în dispoziția respectivă.

43. Pentru a se asigura că programele de sprijin pentru sectorul vitivinicol își îndeplinesc obiectivele și că există o utilizare orientată a fondurilor europene, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat referitoare la norme: privind responsabilitatea pentru cheltuieli între data primirii programelor de sprijin și a modificărilor aduse acestora și data punerii lor în aplicare; privind criteriile de eligibilitate pentru măsurile de sprijin, tipul de cheltuieli și operațiunile eligibile pentru sprijin; privind măsurile neeligibile pentru sprijin și valoarea maximă a sprijinului pentru fiecare măsură; privind modificarea programelor de sprijin după ce au devenit aplicabile; privind cerințele și pragurile aplicabile plăților în avans, inclusiv cerința constituirii unei garanții în cazul efectuării unei plăți în avans; care conțin dispoziții generale și definiții necesare în scopul implementării programelor de sprijin; vizând evitarea utilizării abuzive a măsurilor de sprijin și dubla finanțare a proiectelor; în temeiul cărora producătorii să retragă produsele secundare de vinificație, precum și excepții de la această obligație pentru a se evita o sarcină administrativă suplimentară și dispoziții pentru certificarea voluntară a distileriilor; care să stabilească cerințe adresate statelor membre pentru punerea în aplicare a măsurilor de sprijin, precum și restricții pentru a garanta compatibilitatea cu sfera de aplicare a măsurilor de sprijin; privind plățile către beneficiari, inclusiv plățile prin intermediarii în asigurări.

44. Apicultura este caracterizată prin diversitatea condițiilor de producție și prin gradele diferite de rentabilitate, precum și prin răspândirea și varietatea operatorilor economici atât la nivelul producției, cât și la cel al comercializării. De asemenea, ținând cont de extinderea varoozei în cursul ultimilor ani în mai multe state membre și de dificultățile pe care această boală le provoacă pentru producția de miere, este în continuare necesară o acțiune la nivelul Uniunii deoarece varooza este o boală care nu poate fi eradicată complet și care trebuie tratată cu produse autorizate. Date fiind aceste condiții, cu scopul de a îmbunătăți producția și comercializarea produselor apicole în Uniune, trebuie să se elaboreze, o dată la trei ani, programe naționale pentru acest sector în vederea ameliorării condițiilor generale de producție și de comercializare a produselor apicole. Este necesar ca aceste programe naționale să fie finanțate parțial de Uniune.

45. Pentru a se asigura o utilizare orientată a fondurilor Uniunii în sectorul apicol, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la măsurile care ar putea fi incluse în programele apicole, la normele privind obligațiile referitoare la conținutul programelor naționale, la elaborarea acestora și la studiile aferente, precum și la condițiile de acordare a contribuției financiare din partea Uniunii pentru fiecare stat membru participant.

46. Ajutoarele din partea Uniunii pentru creșterea viermilor de mătase trebuie decuplate în cadrul schemei de plăți directe ca urmare a abordării adoptate pentru ajutoare în alte sectoare.

47. Ajutorul pentru laptele degresat și laptele praf degresat produs în Uniune și destinat utilizării ca furaje și transformării în cazeină și cazeinați nu s-a dovedit eficace în sprijinirea pieței și, în consecință, trebuie eliminat, împreună cu normele privind utilizarea cazeinei și a cazeinaților la fabricarea brânzeturilor.

48. Aplicarea unor standarde de comercializare a produselor agricole poate contribui la ameliorarea condițiilor economice de producție și de comercializare, precum și la creșterea calității acestor produse. Prin urmare, aplicarea acestor standarde este în interesul producătorilor, al comercianților și al consumatorilor.

49. Ca urmare a Comunicării Comisiei privind politica în domeniul calității produselor agricole[15] și a discuțiilor ulterioare, se consideră adecvată menținerea unor standarde de comercializare pe sectoare și pe produse, pentru a ține seama de așteptările consumatorilor și pentru a contribui la ameliorarea condițiilor economice de producție și comercializare a produselor agricole, precum și la calitatea acestora.

50. Pentru a garanta că toate produsele sunt de calitate bună, corectă și vandabilă și fără a se aduce atingere dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare[16], un standard de comercializare general de bază, astfel cum este cel prevăzut în comunicarea Comisiei menționată anterior, este considerat adecvat pentru produsele care nu fac obiectul unor standarde de comercializare pe sectoare sau pe produse. Atunci când aceste produse se conformează unui standard internațional aplicabil, după caz, ele trebuie considerate ca fiind conforme cu standardul general de comercializare.

51. Pentru anumite sectoare și/sau produse, definițiile, denumirile și/sau denumirile comerciale constituie elemente importante pentru determinarea condițiilor de concurență. În consecință, este oportun să se prevadă, pentru sectoarele și/sau produsele respective, definițiile, denumirile și denumirile comerciale care trebuie utilizate în Uniune numai pentru comercializarea produselor care respectă cerințele corespunzătoare.

52. Trebuie prevăzute dispoziții cu caracter orizontal pentru standardele de comercializare.

53. Standardele de comercializare trebuie să se aplice pentru a permite pieței să fie aprovizionată cu produse de calitate standardizată și satisfăcătoare și trebuie să vizeze, în special, definițiile, clasificarea, prezentarea și etichetarea, ambalarea, metoda de producție, conservarea, transportul, informațiile despre producători, conținutul de anumite substanțe, documentele administrative conexe, depozitarea, certificarea și termenele limită.

54. Ținând seama de interesul consumatorilor de a obține informații adecvate și transparente referitoare la produse, trebuie să fie posibil să se stabilească locul de proveniență agricolă, de la caz la caz în funcție de nivelul geografic adecvat, luând totodată în considerare particularitățile anumitor sectoare, îndeosebi în cazul produselor agricole prelucrate.

55. Standardele de comercializare trebuie să se aplice tuturor produselor agricole comercializate în Uniune.

56. Este necesar să se prevadă norme speciale referitoare la produsele importate din țări terțe dacă dispozițiile naționale în vigoare în țările terțe justifică derogări de la standardele de comercializare, în cazul în care se garantează echivalența lor cu legislația Uniunii.

57. În ceea ce privește materiile grase tartinabile, este oportun ca statele membre să aibă posibilitatea de a menține sau de a adopta anumite norme naționale privind nivelurile de calitate.

58. Pentru a reacționa la schimbările survenite în situația pieței, ținând seama de specificitatea fiecărui sector, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește anumite acte prin care să adopte, să modifice și să prevadă derogări de la cerințele referitoare la standardul de comercializare general, precum și norme privind conformitatea cu acesta.

59. Pentru a ține seama de așteptările consumatorilor și a contribui la ameliorarea condițiilor economice de producție și de comercializare a produselor agricole, precum și a calității acestora și pentru a se adapta la condițiile în continuă schimbare de pe piață, la evoluția cererii consumatorilor, precum și pentru a ține seama de evoluțiile standardelor internaționale în domeniu și pentru a lua în considerare progresul tehnic, precum și pentru a evita crearea de obstacole pentru inovarea în materie de produse, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește anumite acte pentru a adopta standarde de comercializare pe sectoare sau pe produse, în toate etapele comercializării, precum și derogări și scutiri de la aplicarea acestor standarde, precum și în ceea ce privește modificările, derogările sau scutirile necesare de la definiții și denumiri comerciale.

60. În scopul de a asigura punerea în aplicare corectă și transparentă a normelor naționale pentru anumite produse și/sau sectoare în ceea ce privește standardele de comercializare, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește stabilirea condițiilor de aplicare a acestor de standarde de comercializare, precum și a condițiilor privind deținerea, circulația și utilizarea produselor obținute din practici experimentale.

61. Pentru a ține seama de particularitățile schimburilor comerciale dintre Uniune și anumite țări terțe, de caracterul special al anumitor produse agricole și de specificitatea fiecărui sector, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la o toleranță pentru fiecare standard de comercializare după depășirea căreia întregul lot de produse trebuie considerat ca nerespectând standardul și cu privire la norme care să definească condițiile în conformitate cu care produsele importate sunt considerate ca prezentând un nivel echivalent de conformitate cu cerințele din Uniune privind standardele de comercializare și care să permită măsuri de derogare de la regulile conform cărora produsele trebuie comercializate în Uniune numai în conformitate cu standardele respective și cu privire la stabilirea normelor referitoare la aplicarea standardelor de comercializare pentru produsele exportate din Uniune.

62. În Uniune, conceptul de vin de calitate se bazează, printre altele, pe caracteristicile specifice care pot fi atribuite originii geografice a vinurilor. Acest tip de vinuri este identificat pentru consumatori prin intermediul denumirilor de origine și al indicațiilor geografice protejate. Pentru a face posibilă existența unui cadru mai transparent și mai elaborat care să stea la baza revendicărilor calitative asociate produselor în cauză, trebuie să se introducă un regim în cadrul căruia cererile de denumire de origine sau de indicație geografică să fie examinate în conformitate cu politica orizontală a Uniunii referitoare la calitatea produselor alimentare, altele decât vinurile și băuturile spirtoase, definită de Regulamentul (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare[17].

63. Pentru a menține caracteristicile calitative specifice ale vinurilor cu denumire de origine sau cu indicație geografică, statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a aplica norme mai restrictive.

64. Pentru a putea beneficia de protecție în Uniune, denumirilor de origine și indicațiile geografice pentru vinuri trebuie recunoscute și înregistrate la nivelul Uniunii în conformitate cu normele de procedură stabilite de Comisie.

65. Protecția trebuie să fie disponibilă pentru denumirile de origine și indicațiile geografice din țările terțe, atunci când acestea sunt protejate în țara de origine.

66. Procedura de înregistrare trebuie să permită oricărei persoane fizice sau juridice care are un interes legitim într-un stat membru sau într-o țară terță să își exercite drepturile prin notificarea obiecțiilor sale.

67. Denumirile de origine și indicațiile geografice înregistrate trebuie să beneficieze de protecție împotriva oricăror utilizări prin care se profită în mod abuziv de reputația produselor care respectă normele legale. Pentru a favoriza o concurență loială și a nu induce în eroare consumatorii, această protecție trebuie să vizeze produsele și serviciile care nu sunt reglementate de prezentul regulament, inclusiv acelea care nu sunt prevăzute în anexa I la tratat.

68. Pentru a ține seama de practicile existente în materie de etichetare, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește permisiunea de a utiliza o denumire a unui soi de struguri de vinificație chiar dacă aceasta conține ori constă într-o denumire de origine protejată sau o indicație geografică protejată.

69. Pentru a ține seama de particularitățile producției în aria geografică delimitată, cu scopul de a garanta calitatea și trasabilitatea produsului și de a garanta drepturile sau interesele legitime ale producătorilor sau ale operatorilor, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la: principiile de delimitare a ariei geografice și definițiile, restricțiile și derogările legate de producția din aria geografică delimitată; condițiile în care caietul de sarcini al produsului poate include cerințe suplimentare și elementele caietului de sarcini al produsului; tipul de solicitant care poate cere protecția unei denumiri de origine sau a unei indicații geografice; procedurile care trebuie urmate în cazul unei cereri de protecție a unei denumiri de origine sau a unei indicații geografice, inclusiv procedurile prealabile de la nivel național, examinarea de către Comisie, procedurile de opoziție și procedura referitoare la modificarea, anularea sau conversia denumirilor de origine protejate sau ale indicațiilor geografice protejate; procedurile aplicabile cererilor transfrontaliere; procedurile aplicabile cererilor care vizează arii geografice dintr-o țară terță; data de la care se aplică protecția; procedurile referitoare la modificări ale caietelor de sarcini și data la care intră în vigoare o modificare.

70. Pentru a garanta o protecție adecvată și a asigura că autoritățile competente și operatorii economici nu sunt afectați de aplicarea prezentului regulament în ceea ce privește denumirile de vinuri cărora li s-a acordat protecție înainte de 1 august 2009, trebuie să se acorde Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește adoptarea unor restricții referitoare la denumirea protejată și dispoziții tranzitorii privind denumirile vinurilor recunoscute de statele membre ca denumiri de origine sau ca indicații geografice până la 1 august 2009, procedura preliminară la nivel național, vinurile introduse pe piață sau etichetate înainte de o anumită dată și modificări ale caietelor de sarcini ale produselor.

71. Anumite mențiuni sunt utilizate în mod tradițional în Uniune și le oferă consumatorilor informații despre particularitățile și calitatea vinurilor, care completează informațiile oferite de denumirile de origine și de indicațiile geografice. Prin urmare, pentru a asigura funcționarea pieței interne, pentru a permite o concurență loială și pentru a evita inducerea în eroare a consumatorilor, aceste mențiuni tradiționale trebuie să poată beneficia de protecție în Uniune.

72. În scopul de a garanta o protecție adecvată, precum și drepturile legitime ale producătorilor sau ale operatorilor și a ține seama de particularitățile schimburilor comerciale dintre Uniune și anumite țări terțe, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește dispozițiile referitoare la limba și ortografierea unei mențiuni tradiționale care trebuie protejată, la definirea tipului solicitanților care pot cere protecția unei mențiuni tradiționale, la condițiile de validitate a unei cereri de recunoaștere a unei mențiuni tradiționale, la motivele pentru care se poate obiecta la o propunere de recunoaștere a unei mențiuni tradiționale, la sfera de aplicare a protecției, inclusiv relația cu mărcile, mențiunile tradiționale protejate, denumirile de origine protejate sau indicațiile geografice protejate, omonimele sau anumite denumiri de struguri de vinificație, la motivele anulării unei mențiuni tradiționale, la data depunerii unei cereri sau a unei solicitări, la procedurile care trebuie urmate în privința unei cereri de protecție a unei mențiuni tradiționale, inclusiv examinarea de către Comisie, procedurile de opoziție și procedurile referitoare la anulare și modificare și în privința condițiilor în care pot fi utilizate mențiunile tradiționale pentru produse din țări terțe, precum și în ceea ce privește prevederea de derogări aferente.

73. Descrierea, denumirea și prezentarea produselor din sectorul vitivinicol reglementate de prezentul regulament pot avea consecințe importante asupra perspectivelor lor de comercializare. Diferențele dintre legislația statelor membre privind etichetarea produselor din sectorul vitivinicol pot împiedica buna funcționare a pieței interne. Prin urmare, trebuie să se prevadă norme care să ia în considerare interesele legitime ale consumatorilor și ale producătorilor. Din acest motiv, este necesar să se prevadă norme ale Uniunii referitoare la etichetare.

74. Pentru a asigura conformitatea cu practicile existente în materie de etichetare și cu normele orizontale referitoare la etichetare și prezentare și pentru a ține seama de particularitățile sectorului vitivinicol, precum și pentru a asigura eficiența certificării, a aprobării și a procedurilor de control și a garanta interesele legitime ale operatorilor, precum și faptul că operatorii economici nu sunt afectați, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la unele circumstanțe excepționale care justifică omiterea trimiterii la mențiunile „denumire de origine protejată ” sau „ indicație geografică protejată ”, cu privire la prezentarea și utilizarea altor indicații de etichetare decât cele prevăzute în prezentul regulament, la anumite indicații obligatorii, la indicații facultative și la prezentare, cu privire la măsurile necesare în ceea ce privește etichetarea și prezentarea vinurilor care poartă o denumire de origine sau o indicație geografică, a căror denumire de origine sau indicație geografică respectă cerințele necesare, cu privire la vinul introdus pe piață și etichetat înainte de 1 august 2009 și la derogările referitoare la etichetare și prezentare.

75. Dispozițiile privind vinul trebuie aplicate în lumina acordurilor încheiate în temeiul articolului 218 din tratat.

76. Este necesar să se prevadă norme de clasificare a soiurilor de struguri de vinificație, conform cărora statele membre care produc peste 50 000 de hectolitri pe an să aibă în continuare responsabilitatea de a clasifica soiurile de struguri de vinificație din care se poate produce vin pe teritoriul lor. Anumite soiuri de struguri de vinificație trebuie excluse.

77. Este necesar să se stabilească anumite practici oenologice și restricții asociate producției de vin, în special în ceea ce privește cupajul și utilizarea anumitor tipuri de must de struguri, suc de struguri și struguri proaspeți originari din țări terțe. Pentru a respecta standardele internaționale, pentru practicile oenologice suplimentare, Comisia trebuie să se bazeze, ca regulă generală, pe practicile oenologice recomandate de Organizația Internațională a Viei și Vinului (OIV).

78. În sectorul vitivinicol, statele membre trebuie autorizate să limiteze sau să excludă utilizarea anumitor practici oenologice și să poată menține restricții mai severe pentru vinurile produse pe teritoriile lor, precum și să permită utilizarea experimentală a unor practici oenologice neautorizate în condiții care urmează să fie stabilite.

79. Pentru a permite un nivel satisfăcător de trasabilitate a produselor în cauză, în special în scopul protejării consumatorilor, trebuie să se prevadă ca toate produsele din sectorul vitivinicol reglementate de prezentul regulament să aibă un document de însoțire atunci când circulă în Uniune.

80. Pentru o mai bună gestionare a potențialului viticol, statele membre trebuie să comunice Comisiei un inventar al potențialului lor de producție pe baza registrului viticol. Pentru a încuraja statele membre să comunice acest inventar, sprijinul pentru restructurare și reconversie se limitează la statele membre care au comunicat inventarul.

81. Pentru a facilita monitorizarea și verificarea potențialului de producție de către statele membre, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește sfera și conținutul registrului viticol, precum și exceptările.

82. Pentru a facilita transportul produselor vitivinicole și verificarea acestuia de către statele membre, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește normele referitoare la documentul de însoțire, la utilizarea acestuia și la scutirile de la obligația de a utiliza acest document, prin care să stabilească condițiile în care trebuie să se considere că un document de însoțire certifică denumiri de origine sau indicații geografice protejate, să se impună obligația de a ține un registru, să precizeze cine are obligația de a ține un registru și cine este scutit de această obligație, să se indice operațiunile care trebuie incluse în registru și să stabilească norme privind întrebuințarea documentelor de însoțire și a registrelor.

83. După încheierea sistemului de contingente vor fi în continuare necesare instrumente specifice destinate asigurării unui echilibru corect al drepturilor și obligațiilor între întreprinderile producătoare de zahăr și producătorii de sfeclă de zahăr. Prin urmare, trebuie stabilite dispozițiile standard care să reglementeze acordurile dintre aceștia.

84. Pentru a ține seama de particularitățile sectorului zahărului și de interesele tuturor părților, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la acordurile menționate, îndeosebi cu privire la condițiile care reglementează achiziționarea, livrarea, preluarea și plata sfeclei de zahăr.

85. Organizațiile de producători și asociațiile acestora pot juca un rol util în concentrarea ofertei și în promovarea bunelor practici. Organizațiile interprofesionale pot juca un rol important în facilitarea dialogului dintre actorii din lanțul de aprovizionare și în promovarea bunelor practici și a transparenței pieței. Normele existente referitoare la definirea și recunoașterea acestor organizații și a asociațiilor lor, aplicabile în anumite sectoare, trebuie, așadar, armonizate, raționalizate și extinse pentru a prevedea recunoașterea la cerere în baza statutelor stabilite în dreptul UE în toate sectoarele.

86. Dispozițiile existente în diverse sectoare, care au amplificat impactul organizațiilor de producători, al asociațiilor acestora și al organizațiilor interprofesionale, permițând statelor membre, în anumite condiții, să extindă anumite norme ale unor astfel de organizații la operatori nemembri, s-au dovedit eficace și trebuie armonizate, raționalizate și extinse la toate sectoarele.

87. În ceea ce privește sectorul plantelor vii, al cărnii de vită și mânzat, al cărnii de porc, al cărnii de oaie și de capră, al ouălor și cărnii de pasăre, trebuie să se prevadă posibilitatea de a adopta anumite măsuri pentru a facilita adaptarea ofertei la cerințele pieței, ceea ce ar putea contribui la stabilizarea piețelor și la garantarea unui nivel de viață decent pentru comunitatea agricolă în cauză.

88. În scopul de a încuraja inițiativele organizațiilor de producători, ale asociațiilor acestora și ale organizațiilor interprofesionale de a facilita adaptarea ofertei la cerințele pieței, cu excepția inițiativei privind retragerea de pe piață, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește măsurile privind sectorul plantelor vii, al cărnii de vită și mânzat, al cărnii de porc, al cărnii de oaie și de capră, al ouălor și al cărnii de pasăre cu scopul de a îmbunătăți calitatea, de a promova o mai bună organizare a producției, a prelucrării și a comercializării, de a facilita înregistrarea tendințelor prețurilor de piață și de a permite elaborarea unor previziuni pe termen scurt și lung pe baza mijloacelor de producție utilizate.

89. Pentru a îmbunătățiri funcționarea pieței vinurilor, statele membre trebuie să fie în măsură să aplice deciziile luate de organizațiile interprofesionale. Cu toate acestea, domeniul de aplicare a acestor decizii trebuie să excludă anumite practici care ar putea denatura concurența.

90. Întrucât contractele scrise și formale nu sunt reglementate de legislația Uniunii, statele membre, conform propriilor sisteme legislative în materie de contracte, pot prevedea obligativitatea încheierii unor astfel de contracte, asigurând în același timp respectarea dreptului Uniunii și mai ales buna funcționare a pieței interne și a organizării comune a piețelor. Având în vedere diversitatea situațiilor constatate în Uniune, pentru a respecta principiul subsidiarității, o astfel de decizie trebuie să rămână la latitudinea statelor membre. Cu toate acestea, în sectorul laptelui și produselor lactate, pentru a se asigura că respectivele contracte sunt conforme unor standarde minime adecvate și pentru a garanta buna funcționare a pieței interne și a organizării comune a piețelor, este necesar să se stabilească anumite condiții de bază la nivelul Uniunii pentru utilizarea acestor contracte. Întrucât statutul unora dintre cooperativele de produse lactate poate cuprinde deja reguli cu efect similar, aceste cooperative trebuie scutite, în scopul simplificării, de obligația de a încheia contracte. Pentru a asigura eficacitatea unei astfel de scheme, aceasta trebuie să se aplice și în cazul în care intermediarii colectează laptele de la fermieri în vederea livrării către prelucrători.

91. Pentru a asigura o dezvoltare rațională a producției și a asigura astfel un nivel de viață decent producătorilor de produse lactate, trebuie consolidată puterea lor de negociere cu prelucrătorii, ceea ce ar duce la o distribuție mai echitabilă a valorii adăugate de-a lungul lanțului de aprovizionare. Prin urmare, pentru a îndeplini aceste obiective ale PAC, trebuie adoptată o dispoziție în temeiul articolului 42 și al articolului 43 alineatul (2) din tratat cu scopul de a permite organizațiilor de producători constituite de fermierii producători de produse lactate sau asociațiilor acestora să negocieze clauzele contractuale, inclusiv prețul, pentru o parte din producția membrilor săi sau pentru toată producția membrilor săi care dețin o fermă producătoare de produse lactate. În vederea menținerii unei concurențe eficiente pe piața produselor lactate, această posibilitate trebuie să fie supusă unor limite cantitative adecvate.

92. Înregistrarea tuturor contractelor de livrare a hameiului produs în Uniune reprezintă o măsură împovărătoare care trebuie eliminată.

93. Pentru a se asigura că obiectivele și responsabilitățile organizațiilor de producători, ale asociațiilor organizațiilor de producători, ale organizațiilor interprofesionale și ale organizațiilor de operatori sunt definite în mod clar astfel încât să contribuie la eficacitatea inițiativelor acestora, pentru a ține seama de specificul fiecărui sector și a asigura respectarea concurenței și buna funcționare a organizării comune a piețelor, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește norme referitoare la: obiectivele specifice care pot fi urmărite, trebuie sau nu trebuie urmărite de aceste organizații și asociații, inclusiv derogările de la cele enumerate în prezentul regulament; actul constitutiv, recunoașterea, structura, personalitatea juridică, afilierea, dimensiunea, responsabilitatea și activitățile acestor organizații și asociații, efectele care decurg din recunoaștere, din retragerea recunoașterii și din fuziuni; organizațiile și asociațiile transnaționale; externalizarea activităților și punerea la dispoziție, de către organizații sau asociații, a unor mijloace tehnice; volumul sau valoarea minime ale producției comercializabile a organizațiilor sau asociațiilor; extinderea aplicării anumitor norme ale organizațiilor la operatori nemembri și plata obligatorie de cotizații de către operatorii nemembri, inclusiv o listă cu norme de producție mai stricte care poate fi extinsă, cerințe suplimentare privind reprezentativitatea, zonele economice în cauză, inclusiv examinarea definiției lor de către Comisie, perioadele minime în care normele trebuie să se aplice înainte de extinderea aplicării lor, persoanele sau organizațiile cărora li se pot aplica normele sau contribuțiile, precum și situațiile în care Comisia poate solicita ca extinderea aplicării normelor sau a contribuțiilor obligatorii să fie refuzată sau retrasă.

94. O piață unică implică un regim de schimburi comerciale la frontierele externe ale Uniunii. Acest regim trebuie să cuprindă taxe la import și restituiri la export și, în principiu, trebuie să permită stabilizarea pieței Uniunii. Regimul de schimburi comerciale trebuie să se bazeze pe angajamentele luate în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din cadrul Rundei Uruguay și al acordurilor bilaterale.

95. Monitorizarea fluxurilor comerciale este, înainte de toate, o chestiune de gestionare care trebuie abordată într-o manieră flexibilă. Decizia referitoare la introducerea cerințelor în materie de licențe trebuie luată ținând cont de necesitatea licențelor în scopul gestionării piețelor în cauză și în special în scopul monitorizării importurilor sau a exporturilor produselor în cauză.

96. Pentru a ține seama de evoluția schimburilor comerciale și de cea a pieței, de nevoile piețelor în cauză și, atunci când este necesar, pentru monitorizarea importurilor sau a exporturilor, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește lista produselor din sectoare pentru care există obligația prezentării unei licențe de import sau de export și cazurile și situațiile în care prezentarea unei licențe de import sau de export nu este necesară.

97. Pentru a defini principalele elemente ale sistemului de licențe, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește acte prin care: să stabilească drepturile și obligațiile care decurg din licență, efectele juridice ale acesteia, inclusiv o eventuală toleranță în ceea ce privește respectarea obligației de a importa sau a exporta, precum și indicarea originii și a provenienței produselor atunci când acest lucru este obligatoriu; să prevadă că eliberarea unei licențe de import sau punerea în liberă circulație este condiționată de prezentarea unui document emis de o țară terță sau de o entitate care certifică, printre altele, originea, autenticitatea și caracteristicile calitative ale produselor; să adopte normele aplicabile transferului de licențe sau, dacă este necesar, restricțiile în acest sens; să adopte normele care se impun pentru a garanta fiabilitatea și eficacitatea sistemului de licențe și pentru a gestiona cazurile în care este necesară o asistență administrativă specifică între statele membre pentru a preveni sau pentru a trata cazurile de fraudă sau neregulile și să stabilească situațiile și cazurile în care este necesară sau nu este necesară constituirea unei garanții prin care să se asigure că produsele sunt importate sau exportate în perioada de valabilitate a licenței.

98. Elementele esențiale ale taxelor vamale aplicabile produselor agricole, care reflectă acordurile OMC și acordurile bilaterale, sunt stabilite în Tariful Vamal Comun. Trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta măsuri pentru calcularea detaliată a taxelor de import în temeiul acestor elemente esențiale.

99. Pentru a evita sau contracara efectele negative pe piața Uniunii, care pot rezulta din importul anumitor produse agricole, importul produselor de acest tip trebuie să facă obiectul achitării unei taxe suplimentare, dacă sunt întrunite anumite condiții.

100. Pentru a asigura eficiența sistemului prețurilor de intrare, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește stabilirea unor dispoziții privind includerea unei verificări a valorii în vamă în raport cu o altă valoare decât prețul unitar.

101. În anumite condiții, este necesar să se deschidă și să se gestioneze contingente tarifare de import care decurg din acordurile internaționale încheiate în conformitate cu tratatul sau care rezultă din alte acte.

102. Pentru a asigura un acces echitabil la cantitățile disponibile în cadrul contingentului tarifar de import, aplicarea acordurilor, a angajamentelor și a drepturilor Uniunii, precum și egalitatea de tratament a operatorilor, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește acte prin care: să stabilească condițiile și criteriile de eligibilitate pe care trebuie să le îndeplinească un operator pentru a putea depune o cerere în cadrul contingentului tarifar de import; să adopte dispoziții cu privire la transferul de drepturi între operatori și, dacă este cazul, la restricționarea transferului în cadrul gestionării contingentului tarifar de import; să condiționeze participarea la contingentul tarifar de import de constituirea unei garanții; să adopte toate dispozițiile necesare pentru particularitățile, cerințele sau restricțiile aplicabile contingentului tarifar prevăzute în acordul internațional sau într-un alt act.

103. În anumite cazuri, produsele agricole pot beneficia de un tratament special la importul în țări terțe dacă respectă diferitele specificații și/sau condiții de preț. O cooperare administrativă între autoritățile țărilor terțe importatoare și cele ale Uniunii este necesară pentru buna aplicare a acestui sistem. În acest scop, este necesar ca produsele să fie însoțite de un certificat eliberat în Uniune.

104. Pentru a se asigura că produsele exportate pot beneficia de un tratament special la importul într-o țară terță atunci când sunt respectate anumite condiții, în conformitate cu acordurile încheiate de Uniune conform articolului 218 din tratat, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat prin care să impună autorităților competente din statele membre obligația de a emite, la cerere și după controalele de rigoare, un document care să certifice îndeplinirea condițiilor.

105. Regimul taxelor vamale permite renunțarea la oricare alte măsuri de protecție la frontierele externe ale Uniunii. Piața internă și mecanismul de taxe ar putea, în condiții excepționale, să se dovedească inadecvate. În asemenea cazuri, pentru ca piața Uniunii să nu devină vulnerabilă la perturbările care pot apărea, Uniunea trebuie să fie în măsură să ia de îndată toate măsurile necesare. Aceste măsuri trebuie să fie conforme cu angajamentele internaționale ale Uniunii.

106. Trebuie să se prevadă posibilitatea de a interzice recurgerea la regimul de perfecționare activă și pasivă. Așadar, este oportun să se permită suspendarea recurgerii la procedura de perfecționare activă și pasivă în asemenea situații.

107. Prevederea posibilității de a acorda, la exportul către țări terțe, restituiri calculate pe baza diferenței dintre prețurile practicate în Uniune și cele practicate pe piața mondială și cuprinse în limitele fixate de angajamentele asumate în cadrul OMC trebuie să asigure participarea Uniunii la comerțul internațional cu anumite produse reglementate de prezentul regulament. Exporturile care fac obiectul unor subvenții trebuie supuse unor limite exprimate în termeni de valoare și cantitate.

108. La stabilirea restituirilor la export, trebuie să se asigure respectarea limitelor exprimate în termeni de valoare prin monitorizarea plăților în temeiul normelor referitoare la Fondul european de garantare agricolă. Monitorizarea poate fi facilitată impunând stabilirea obligatorie în avans a restituirilor la export, prevăzând, în același timp, posibilitatea, în cazul restituirilor diferențiate, de a schimba destinația prevăzută în interiorul unei zone geografice în care se aplică o rată unică de restituire la export. În cazul schimbării destinației, este necesar să se plătească restituirea la export aplicabilă destinației reale, plafonând-o la nivelul valorii care se aplică destinației stabilite în prealabil.

109. Trebuie asigurată respectarea limitelor cantitative cu ajutorul unui sistem de monitorizare fiabil și eficace. În acest scop, este necesar ca restituirile la export să fie acordate numai dacă există o licență de export. Acordarea restituirilor la export în limitele disponibile trebuie să se efectueze în funcție de situația specială a fiecăruia dintre produsele respective. Trebuie acceptate excepții de la această regulă doar pentru produsele prelucrate care nu figurează în anexa I la tratat, cărora nu li se aplică limite exprimate în volum. Este necesar să se prevadă posibilitatea de a deroga de la respectarea strictă a normelor de gestionare în cazul în care exporturile care beneficiază de restituiri nu sunt susceptibile de a depăși limitele cantitative fixate.

110. În cazul exportului de animale vii din specia bovină, trebuie să se prevadă ca acordarea și plata restituirilor la export să fie condiționate de respectarea dispozițiilor prevăzute de legislația Uniunii în materie de bunăstare a animalelor, în special în ceea ce privește protecția animalelor în timpul transportului.

111. Pentru a asigura egalitatea accesului exportatorilor la restituirile la export pentru produsele agricole reglementate de prezentul regulament, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește aplicarea anumitor norme referitoare la produsele agricole produselor exportate sub forma unor mărfuri prelucrate.

112. Pentru a încuraja exportatorii să respecte condițiile în materie de bunăstare a animalelor și pentru a permite autorităților competente să verifice cheltuirea corectă a restituirilor la export dacă acestea sunt condiționate de respectarea cerințelor în materie de bunăstare a animalelor, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește cerințele în materie de bunăstare a animalelor în afara teritoriului vamal al Uniunii, inclusiv utilizarea unor terțe părți independente.

113. Pentru a se asigura că operatorii își respectă obligațiile care le revin atunci când participă la procedurile de licitație, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în legătură cu stabilirea condiției principale pentru eliberarea garanțiilor aferente licențelor în cazul restituirilor la export atribuite prin licitație.

114. Pentru a reduce la minimum sarcina administrativă a operatorilor și a autorităților, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în privința unor acte prin care să stabilească pragurile sub care nu poate fi impusă obligația de a elibera sau de a prezenta o licență de export, să desemneze destinațiile sau operațiunile pentru care poate fi justificată o scutire de obligația de a prezenta o licență de export și să permită, în situații justificate, acordarea ex post de licențe de export.

115. Pentru a se adapta la situații practice care justifică eligibilitatea totală sau parțială a restituirilor la export și pentru a ajuta operatorii să facă față perioadei dintre depunerea cererii și plata finală a restituirii la export, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește măsuri referitoare la: o altă dată pentru restituire; consecințele asupra plății restituirii la export atunci când codul produsului sau destinația indicată pe o licență nu corespunde produsului sau destinației reale; plata în avans a restituirilor la export, inclusiv condițiile de constituire și de eliberare a unei garanții; controalele și documentele justificative în cazurile în care există îndoieli cu privire la destinația reală a produselor, inclusiv posibilitatea reimportării pe teritoriul vamal al Uniunii; destinațiile tratate ca destinații de export din Uniune, precum și includerea destinațiilor eligibile pentru restituiri la export pe teritoriul vamal al Uniunii.

116. Pentru a se asigura că produsele care beneficiază de restituiri la export sunt exportate în afara teritoriului vamal al Uniunii și pentru a se evita întoarcerea lor pe acest teritoriu, precum și pentru a reduce la minimum sarcina administrativă a operatorilor în ceea ce privește producerea și prezentarea dovezii că produsele care beneficiază de restituire au ajuns într-o țară de destinație eligibilă pentru restituiri diferențiate, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte delegate în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la măsuri referitoare la: termenul limită până la care trebuie să se încheie ieșirea de pe teritoriul vamal al Uniunii, inclusiv termenul limită pentru întoarcerea temporară a produselor; prelucrarea la care pot fi supuse produsele care beneficiază de restituiri la export în respectiva perioadă; dovada că produsele au ajuns la o destinație eligibilă pentru restituiri diferențiate; pragurile de restituire și condițiile în care exportatorii pot fi scutiți de obligația de a prezenta respectiva dovadă și condițiile de aprobare de către terți independenți a dovezii că produsele au ajuns la o destinație eligibilă pentru restituiri diferențiate.

117. Pentru a ține seama de particularitățile diverselor sectoare, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește cerințe și condiții specifice pentru operatori și produsele eligibile pentru o restituire la export, inclusiv, în special, definirea și caracteristicile produselor și stabilirea coeficienților pentru calcularea restituirilor la export.

118. Pentru a evita ca piața cânepii destinate producției de fibre să fie perturbată de culturi ilicite de cânepă, prezentul regulament trebuie să prevadă controlul importurilor de cânepă și de semințe de cânepă pentru a garanta că produsele în cauză oferă anumite garanții în ceea ce privește conținutul în tetrahidrocanabinol. În plus, importul de semințe de cânepă, altele decât cele destinate însămânțării, trebuie să fie supus în continuare unui regim de control care prevede autorizarea importatorilor în cauză.

119. Prețurile minime pentru exportul de bulbi de flori nu mai sunt utile și trebuie eliminate.

120. În conformitate cu articolul 42 din tratat, dispozițiile tratatului referitoare la concurență se aplică producției și comercializării produselor agricole numai în măsura stabilită de legislația Uniunii în cadrul dispozițiilor de la articolul 43 alineatele (2) și (3) din tratat și în conformitate cu procedura prevăzută în aceste dispoziții.

121. Normele în materie de concurență privind acordurile, deciziile și practicile menționate la articolul 101 din tratat, respectiv privind abuzul de poziție dominantă, trebuie să se aplice producției de produse agricole și comerțului cu acestea, în măsura în care aplicarea lor nu pune în pericol îndeplinirea obiectivelor PAC.

122. Trebuie admisă o abordare specială în cazul organizațiilor de fermieri sau de producători ori al asociațiilor acestora care au drept scop producția sau comercializarea comună a produselor agricole sau utilizarea instalațiilor comune, cu excepția cazului în care o asemenea acțiune comună exclude concurența sau pune în pericol îndeplinirea obiectivelor prevăzute la articolul 39 din tratat.

123. Trebuie admisă o abordare specială în ceea ce privește anumite activități ale unor organizații interprofesionale, cu condiția ca acestea să nu ducă la împărțirea piețelor, să nu afecteze buna funcționare a OCP, să nu denatureze sau să elimine concurența, să nu implice stabilirea de prețuri sau să creeze discriminare.

124. Acordarea de ajutoare naționale ar pune în pericol buna funcționare a pieței unice. De aceea, dispozițiile tratatului care guvernează ajutoarele de stat trebuie să se aplice, ca regulă generală, produselor agricole. În anumite cazuri, trebuie să se permită existența unor excepții. În aceste cazuri, Comisia trebuie să poată stabili un inventar al ajutoarelor naționale existente, noi sau propuse, să formuleze observații adecvate în atenția statelor membre și să propună măsuri adecvate.

125. Din cauza situației economice speciale a producției și a comercializării renilor și ale produselor derivate, Finlanda și Suedia trebuie să acorde în continuare plăți naționale în acest sector.

126. În vederea soluționării situațiilor justificate de criză chiar și după încetarea, în 2012, a perioadei de tranziție, în ceea ce privește măsura de sprijin pentru distilarea de criză prevăzută în cadrul programelor de sprijin, statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a acorda plăți naționale pentru distilarea de criză în limita a 15 % din valoarea globală a bugetului anual relevant al statului membru respectiv pentru programul său național de sprijin. Aceste plăți naționale trebuie notificate Comisiei și aprobate în temeiul prezentului regulament înainte de a fi acordate.

127. Dispozițiile referitoare la prima de defrișare și anumite măsuri din cadrul programelor de sprijin al sectorului vitivinicol nu trebuie să constituie un obstacol în calea acordării de plăți naționale cu același scop.

128. În Finlanda, cultura sfeclei de zahăr se supune unor condiții geografice și climatice specifice al căror efect nefavorabil asupra sectorului se va adăuga efectelor generale ale reformei din sectorul zahărului. Acest stat membru trebuie, prin urmare, să fie autorizat, în mod permanent, să efectueze plăți naționale către producătorii săi de sfeclă de zahăr.

129. Statele membre trebuie să poată continua să efectueze plăți naționale pentru fructele cu coajă prevăzute în prezent la articolul 120 din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 pentru a amortiza efectele decuplării fostei scheme de ajutoare a Uniunii pentru fructele cu coajă. Din motive de claritate, deoarece regulamentul respectiv trebuie abrogat, plățile naționale trebuie prevăzute în prezentul regulament.

130. Restricțiile la libera circulație care rezultă din aplicarea de măsuri destinate să combată răspândirea bolilor animalelor pot provoca dificultăți pe piață în unul sau mai multe state membre. Experiența arată că perturbări grave ale pieței, cum ar fi reducerea importantă a consumului sau a prețurilor, pot fi provocate de o pierdere de încredere a consumatorilor cauzată de existența unor riscuri pentru sănătatea publică sau pentru sănătatea animalelor ori a plantelor. În lumina experienței, măsurile care se datorează unei pierderi a încrederii consumatorilor trebuie extinse la produsele din plante.

131. Măsurile excepționale de sprijinire a pieței în sectorul cărnii de vită și mânzat, al laptelui și produselor lactate, al cărnii de porc, al cărnii de oaie și de capră, al ouălor și al cărnii de pasăre trebuie să fie direct legate de măsurile sanitare și veterinare adoptate pentru a combate răspândirea bolilor. Măsurile trebuie luate la cererea statelor membre pentru a evita perturbări grave ale piețelor.

132. Trebuie prevăzute măsuri speciale de intervenție pentru a se putea reacționa în mod eficient și concret la amenințările de perturbare a pieței. Trebuie definită sfera de aplicare a acestor măsuri.

133. Pentru a reacționa în mod eficient și concret la amenințările de perturbare a pieței cauzate de creșteri sau scăderi semnificative de preț pe piețele interne ori externe sau de orice alți factori care influențează piața, trebuie să se acorde Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește măsurile necesare pentru sectorul în cauză, inclusiv, dacă este necesar, măsuri care să extindă sau să modifice domeniul de aplicare, durata sau alte aspecte ale altor măsuri prevăzute în cadrul prezentului regulament sau să suspende taxele la import, în totalitate sau parțial, inclusiv pentru anumite cantități și/sau perioade.

134. Comisia trebuie autorizată să adopte măsurile necesare pentru rezolvarea anumitor probleme specifice în caz de urgență.

135. Întreprinderile, statele membre și/sau țările terțe pot fi obligate să transmită comunicări, în scopul aplicării prezentului regulament, al monitorizării, analizei și gestionării pieței produselor agricole, al asigurării transparenței pieței și a bunei funcționări a măsurilor din cadrul PAC, în scopul verificării, controlului, monitorizării, evaluării și auditării măsurilor din cadrul PAC și al punerii în aplicare a acordurilor internaționale, inclusiv cerințele de notificare în temeiul acordurilor menționate. În vederea asigurării unei abordări armonizate, raționalizate și simplificate, trebuie să se acorde Comisiei competența de a adopta toate măsurile necesare cu privire la comunicări. Atunci când face acest lucru, Comisia trebuie să țină seama de necesarul de date și de sinergiile dintre posibilele surse de date.

136. Pentru a face comunicările rapide, eficiente, precise și rentabile, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat cu privire la natura și tipul informațiilor care trebuie notificate, metodele de notificare; normele privind drepturile de acces la informațiile sau sistemele de informare puse la dispoziție; și la condițiile și mijloacele de publicare a informațiilor.

137. Se aplică legislația Uniunii referitoare la protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal și la libera circulație a acestor date, în special Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date și Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date.

138. Trebuie transferate fonduri din rezerva pentru situații de criză în sectorul agricol cu respectarea condițiilor și a procedurii menționate la alineatul (14) din Acordul Interinstituțional dintre Parlamentul European, Consiliu și Comisie privind cooperarea în chestiuni bugetare și buna gestiune financiară[18] și trebuie clarificat că prezentul regulament reprezintă actul de bază aplicabil.

139. Pentru a asigura o tranziție fără probleme de la măsurile prevăzute în Regulamentul (UE) nr. [COM (2010) 799] la cele stabilite în prezentul regulament, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta anumite acte în conformitate cu articolul 290 din tratat în ceea ce privește măsurile necesare, în special cele necesare pentru protejarea drepturilor dobândite și a așteptărilor legitime ale întreprinderilor.

140. Utilizarea unei proceduri de urgență trebuie rezervată pentru cazurile excepționale în care aceasta se dovedește necesară pentru a reacționa în mod eficient și concret în fața riscului de perturbare a pieței sau atunci când au loc perturbări ale pieței. Recurgerea la o procedură de urgență trebuie justificată, iar cazurile în care se impune utilizarea unei astfel de proceduri trebuie precizate.

141. În vederea asigurării unor condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentului regulament, trebui să se confere Comisiei competențe de executare. Aceste competențe trebuie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European si al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie[19].

142. Procedura de examinare trebuie folosită pentru adoptarea actelor de punere în aplicare a prezentului regulament, dat fiind faptul că actele respective se referă la PAC conform dispozițiilor de la articolul 2 alineatul (2) litera (b) punctul (ii) din Regulamentul (UE) nr. 182/2011. Cu toate acestea, procedura de consultare trebuie folosită pentru adoptarea actelor de punere în aplicare a prezentului regulament cu privire la aspectele privind concurența, dat fiind că procedura de consultare este folosită pentru adoptarea actelor de punere în aplicare a legislației în materie de concurență în general.

143. Comisia trebuie să adopte acte de punere în aplicare aplicabile imediat, în cazuri justificate în mod corespunzător, dacă acest lucru este necesar din motive de maximă urgență, privind adoptarea, modificarea sau revocarea unor măsuri de protecție ale Uniunii, suspendarea utilizării prelucrării sub control vamal sau a regimulu