RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIU Raportul anual privind politicile Uniunii Europene în materie de ajutor umanitar şi de protecţie civilă şi privind punerea lor în aplicare în 2012 /* COM/2013/0658 final */





1. Introducere Atunci când se produce un dezastru, este nevoie rapid de ajutor. O intervenție în timp util din partea comunității internaționale poate face diferența dintre viață și moarte. Uniunea Europeană (UE) și statele sale membre oferă, împreună, mai mult de jumătate din finanțarea necesară pentru ajutorul de urgență pentru victimele dezastrelor provocate de om și ale dezastrelor naturale[1] în întreaga lume și promovează în mod activ respectarea legislației internaționale în domeniul umanitar. Acest raport anual prezintă principalele realizări și activități pe plan politic ale Comisiei Europene în domeniul ajutorului umanitar, efectuate în principal prin intermediul Direcției Generale Ajutor Umanitar și Protecție Civilă (ECHO) în cursul anului 2012. Cu toate că nu sunt descrise în detaliu toate lucrările și acțiunile întreprinse, sunt prezentate activitățile și evoluțiile „majore” de interes general. Începând din 2010, mandatul ECHO cuprinde atât asistența umanitară, cât și protecția civilă. Acestea sunt principalele două mecanisme prin care Uniunea Europeană poate asigura furnizarea rapidă și eficace de ajutor de urgență populațiilor care se confruntă cu consecințele imediate ale dezastrelor. Prin intermediul ajutorului umanitar, UE oferă ajutor de urgență populațiilor din afara UE care au nevoie de sprijin. De multe ori, acest ajutor este o șansă la viață pentru cei afectați de consecințele imediate ale dezastrelor. Mandatul conferit UE prin regulamentul privind ajutorul umanitar[2] este de a salva și de a proteja viețile omenești. Rolul UE este, de asemenea, de a preveni sau de a reduce suferința și de a păstra integritatea și demnitatea cetățenilor, oferind ajutor și protecție în situații de criză umanitară. De asemenea, Comisia facilitează coordonarea acțiunii și politicii umanitare, cu și între statele membre ale UE. Prioritatea generală este de a asigura că ajutorul este gestionat în modul cel mai eficient posibil, pentru a garanta că asistența oferită de UE persoanelor care au nevoie produce efect maxim și respectă principiile de drept internațional. UE susține în permanență principiile umanitare de imparțialitate, neutralitate, umanitate și independență. Celălalt instrument principal de care dispune UE pentru a oferi ajutor este protecția civilă. Comisia, prin intermediul ECHO, depune eforturi pentru a încuraja și facilita cooperarea între cele 32 de state care participă la mecanismul de protecție civilă[3], pentru a îmbunătăți sistemele de prevenire și de protecție împotriva dezastrelor naturale, tehnologice sau provocate de om, atât în interiorul, cât și în afara Europei. Prin intermediul acestor instrumente, în 2012 UE a oferit o asistență substanțială, bazată pe nevoi, în valoare de 1 344 de milioane de euro sub formă de angajamente[4], inclusiv: · acțiuni de ajutor umanitar prin care au putut fi salvate circa 122 de milioane de victime[5] ale unor catastrofe naturale sau provocate de om ori ale unor crize prelungite. S-a acordat ajutor în peste 90 de țări din afara UE. · activarea, în 2012, a mecanismului de protecție civilă[6] în 38 de cazuri (această cifră include cererile de asistență, alertele prealabile și acțiunile de monitorizare). 2. Contextul global Anul 2012 a fost marcat de un număr foarte mare de crize umanitare și catastrofe, precum și de o mare vulnerabilitate. În prezent, nevoile încep să depășească resursele disponibile. Furnizarea de ajutor umanitar și operațiunile de protecție civilă devin, de asemenea, din ce în ce mai complexe. Din cauza frecvenței și intensității cu care se produc dezastrele naturale cu efecte majore, crizele umanitare sunt mai puțin previzibile. Statisticile publicate de Centrul de Cercetare privind Epidemiologia Dezastrelor (CRED)[7] și Biroul ONU pentru reducerea riscurilor de dezastre (UNISDR)[8] arată că în cursul anului 2012 s-au produs 310 de dezastre naturale, cu o amploare variabilă. Aceste catastrofe au făcut circa 10 000 de victime și au afectat 106 milioane de oameni din întreaga lume. La nivel mondial, Asia a fost continentul cel mai afectat de dezastre naturale, așa cum reiese atât din numărul de dezastre (42% din numărul total de dezastre înregistrate la nivel mondial), cât și din numărul de victime (64%). Impactul dezastrelor asupra economiilor țărilor mai puțin dezvoltate este deosebit de important: de exemplu, pagubele provocate de taifunul Bopha în Filipine și inundațiile din Pakistan. Africa a fost grav afectată de secetă și de inundații. Consecințele dezastrelor majore sunt devastatoare și multiple: vieți pierdute și locuințe, culturi și mijloace de subzistență distruse. Harta riscurilor de dezastre la nivel mondial Conflictele armate interne rămân principala cauză a crizelor umanitare provocate de om, populațiile civile fiind din ce în ce mai expuse la acte de violență și la suferință. Conflictele de acest tip sunt adesea marcate de nerespectarea dreptului umanitar internațional și a principiilor sale. Ca urmare, s-a restrâns „spațiul umanitar” (zonele în care se poate acorda ajutor umanitar în mod neutru și imparțial, fără niciun obstacol). În acest context, accesul în scopuri umanitare la persoanele aflate în nevoie de ajutor și siguranța și protejarea populațiilor civile și a persoanelor care lucrează în domeniul umanitar au devenit din ce în ce mai problematice. Situația generală și condițiile de lucru s-au deteriorat în ceea ce privește aceste aspecte, în special în Siria, Niger, Mali și în Republica Centrafricană. În alte țări, nu s-a observat nicio îmbunătățire în domeniul securității față de anul trecut, în special în Somalia, în Republica Democratică Congo (RDC) și în Afganistan. Deși au fost menționate numai câteva dintre dezastre, impactul lor a fost o provocare majoră pentru capacitatea de răspuns a comunității umanitare internaționale. În 2012, Organizația Națiunilor Unite a lansat un apel de finanțare consolidată reprezentând o sumă de 8,9 miliarde de dolari americani și a primit finanțare în valoare de 5,6 miliarde de dolari americani pentru a răspunde nevoilor umanitare din 21 de țări. Există o neconcordanță tot mai accentuată între creșterea nevoilor umanitare globale, pe de o parte, și resursele financiare tot mai limitate disponibile pentru a răspunde acestor nevoi, pe de altă parte. Acest lucru se explică, în special, prin faptul că multe dintre țările occidentale donatoare au fost afectate de criza economică și financiară. Această vulnerabilitate cronică observată în numeroase părți din lume este agravată de criza economică mondială. Aceasta înseamnă, de asemenea, că donatorii trebuie să își intensifice eforturile pentru a răspunde mai eficient la dezastre, printr-o mai bună utilizare a resursele lor limitate. Pentru Comisie, aceasta înseamnă necesitatea unei colaborări mai eficiente cu partenerii săi. În acest scop, ECHO a lansat „revizuirea procesului”, o inițiativă internă menită să transforme procesul de lucru și sistemele de sprijin, cu scopul de a spori eficiența și, în același timp, de a ameliora calitatea/performanțele. Scopul urmărit este de a permite populațiilor vulnerabile să facă față mai bine dezastrelor, reducând astfel impactul devastator asupra persoanelor afectate și asupra mijloacelor lor de subzistență. Ca parte constitutivă a sistemului umanitar internațional, UE joacă, de asemenea, un rol esențial în încurajarea altor țări și regiuni să participe mai activ la eforturile de pregătire și de răspuns umanitar, în vederea unei mobilizări mai eficiente a resurselor crescânde ale economiilor emergente, în scopul unor acțiuni umanitare și de răspuns în caz de dezastre. În același timp, se dezvoltă noi sinergii între ajutorul umanitar și protecția civilă. În 2012 au continuat pregătirile pentru deschiderea, în 2013, a Centrului de răspuns pentru situații de urgență, cu scopul de a consolida capacitatea centrală de protecție civilă a Comisiei și de a ameliora coordonarea intervențiilor în materie de protecție civilă și a măsurilor de ajutor umanitar în caz de dezastre. Efectele pe termen lung ale crizelor majore (de exemplu, cutremurul din Haiti din 2010 și seceta recurentă din Cornul Africii și din regiunea Sahel) asupra vieților și mijloacelor de subzistență ale populațiilor demonstrează importanța consolidării capacității de pregătire și de reziliență a comunităților vulnerabile. Aceste catastrofe demonstrează faptul că este crucial ca nevoile de reabilitare și dezvoltare pe termen lung să fie abordate în mod adecvat, în etapele incipiente ale răspunsului umanitar. Doar lucrând împreună, actorii din domeniul ajutorului umanitar și al ajutorului pentru dezvoltare vor putea contribui la reducerea impactului devastator al dezastrelor recurente și vor putea îmbunătăți cu adevărat perspectivele de dezvoltare durabilă. Din acest motiv, Comisia elaborează/pregătește un plan de acțiune și orientări privind reziliența și crearea unei legături între ajutorul de urgență, reabilitare și dezvoltare (LRRD). Comisia lucrează în mod activ în scopul îmbunătățirii LRRD și al dezvoltării unei cooperări mai strânse cu alte servicii ale Comisiei și cu alți donatori. De asemenea, în 2012 organizațiile umanitare s-au confruntat cu probleme din ce în ce mai mari în ceea ce privește accesul la persoanele care au nevoie de ajutor. Guvernele și milițiile sau grupurile armate reduc deseori spațiul umanitar și, uneori, nu țin cont de cele mai elementare forme de protecție garantată de dreptul internațional umanitar. Organizațiile umanitare s-au confruntat cu astfel de restricții de acces mai ales în zonele de conflict și/sau în regiunile marcate de absența flagrantă a statului de drept din cauza obstacolelor politice (de exemplu, în Siria, în Mali, în Somalia sau în Sudan/Sudanul de Sud). În multe zone de conflict (de exemplu, în Republica Democratică Congo, în Somalia, în Sudan), lucrătorii umanitari au observat practicarea unor metode extrem de brutale, inclusiv atacurile asupra civililor și utilizarea violenței sexuale ca armă de război. Numărul atacurilor asupra persoanelor care lucrează în domeniul umanitar, inclusiv răpirile, expulzările și asasinatele, a crescut în 2012. Donatorii au fost nevoiți să gestioneze și să limiteze riscurile pentru siguranța personalului umanitar și pentru fondurile și infrastructura pe care le pun la dispoziție. Unele guverne au expropriat sau „au împrumutat” fonduri și bunuri finanțate de donatori și au expulzat unele organizații umanitare, deposedându-le totodată de bunurile lor. Această tendință este îngrijorătoare. 2.1. Intervențiile în materie de ajutor umanitar Dezastrele naturale au continuat să provoace suferință umană și daune importante în întreaga lume, în 2012. Pentru a face față acestui tip de dezastre, Comisia a adoptat o strategie alcătuită din două componente: · reacția rapidă, care prevede furnizarea de ajutor umanitar și facilitarea și coordonarea asistenței în materie de protecție civilă, oferită în mod voluntar de statele membre ale UE celorlalte țări (din UE sau din afara sa) care participă la mecanismul de protecție civilă; · pregătirea pentru dezastre, care prevede identificarea zonelor geografice și a populațiilor care sunt cele mai expuse dezastrelor naturale și stabilirea de programe specifice privind pregătirea pentru dezastre în acest scop. În 2012, UE a continuat să sprijine programele DIPECHO[9] în sudul Africii, în Caucaz, în Asia Centrală, în Asia de Sud-Est și în America Centrală. În cursul anului, UE a oferit asistență umanitară pentru a face față consecințelor următoarelor dezastre: · cutremurele din Costa Rica, Guatemala și Filipine; · seceta din Africa de Vest (Burkina Faso, Mauritania, Mali, Niger, Ciad), din Cornul Africii (Djibouti, Etiopia, Kenya, Somalia) și Afganistan; · inundațiile din Pakistan, Bangladesh, India, Sri Lanka, Filipine, Myanmar, Fiji, Peru, Ecuador, Paraguay, Bolivia, Costa Rica, Panama, Niger, Nigeria, Senegal, Benin, Gambia și sudul Africii; · cicloanele/uraganele/furtunile tropicale din India, Asia de Sud-Est (Cambodgia, Laos, Filipine, Thailanda, Vietnam), Caraibi (Haiti, Cuba, Republica Dominicană) și Oceanul Indian (Madagascar, Mozambic); · epidemii, în principal în Africa de Vest, Republica Democratică Congo, Sudan, Sudanul de Sud, Côte d’Ivoire, Haiti, El Salvador, Laos și Pakistan. În ceea ce privește „crizele provocate de om”, vastul conflict și războiul civil din Siria, care a generat un exod mare de refugiați sirieni către țările vecine, inclusiv Turcia, Iordania și Liban, au necesitat în mod evident un răspuns umanitar semnificativ din partea UE. La sfârșitul anului 2012, ajutorul umanitar acordat de UE în favoarea Siriei se ridica la suma de 149,3 milioane de euro, oferind un mijloc de subzistență atât persoanelor aflate în Siria, cât și celor care au fost obligate să-și părăsescă țara din cauza violențelor. Această asistență umanitară a reprezentat: · în Siria - pentru persoanele strămutate în interiorul țării și comunitățile-gazdă: printre altele, ajutor medical de urgență, protecție, produse alimentare și nutriționale, apă, instalații sanitare, adăposturi, pregătiri pentru iarnă și sprijin psihosocial. De asemenea, aceasta a acoperit nevoile celor mai vulnerabili refugiați palestinieni. · în afara Siriei - pentru persoanele care și-au părăsit locuințele pentru a căuta protecție în țările vecine și în comunitățile-gazdă: printre altele, adăposturi, pregătiri pentru iarnă, hrană, apă și instalații sanitare, reabilitare medicală de urgență pentru a preveni agravarea stării de sănătate a răniților și asistență juridică. Au fost organizate numeroase reuniuni de coordonare între serviciile Comisiei[10] pentru a se evita suprapunerea eforturilor și dubla finanțare și pentru a garanta că activitățile se completează reciproc. Un alt exemplu de criză provocată de om este cazul Columbiei. Deși această țară trece printr-un proces de pace major, consecințele umanitare sunt încă prezente: încălcarea drepturilor omului, impunitatea, strămutarea și masacrarea civililor și cetățenii „prinși” în conflict. În Columbia se numără cele mai multe persoane strămutate în interiorul țării (între 200 000 și 300 000, iar cifra este în creștere), după Siria. Potrivit ONG-urilor, numărul total al persoanelor strămutate este de 5 milioane. Potrivit guvernului columbian, este vorba de 3,5 milioane de persoane. De asemenea, UE a solicitat finanțare suplimentară din partea altor donatori și a încercat să asigure faptul că acest nou sprijin răspunde nevoilor populațiilor strămutate de pe întreg teritoriul Siriei și nu doar celor din „zonele fierbinți”. De asemenea, UE a depus eforturi pentru a spori numărul de organizații umanitare autorizate să ofere asistență în Siria pentru a face față nevoilor în creștere, solicitând ca civilii (inclusiv lucrătorii umanitari și personalul medical) și facilitățile să fie protejate în mod corespunzător și să fie asigurat accesul liber în zonele de conflict din întreaga țară. Criza postelectorală din Côte d’Ivoire a continuat, afectând țările învecinate, în special Liberia și Ghana, din cauza prezenței continue a refugiaților. În Mali, războiul și criza alimentară și nutrițională au contribuit la creșterea vulnerabilității populației. În ambele țări, ECHO i-a sprijinit în mod activ pe refugiați, asigurând accesul la serviciile de asistență medicală, punând accentul pe nutriție și asistență alimentară și oferind protecție. În India, au izbucnit violențe interetnice în Assam, care au condus la strămutarea a sute de mii de persoane. În Statul Rakhine au avut loc, de asemenea, violențe interetnice. UE a oferit servicii de bază (apă potabilă, instalații sanitare, adăposturi, produse nealimentare, protecție, alimente și îngrijiri medicale). În Myanmar au fost strămutate 126 000 de persoane și multe agenții umanitare și-au suspendat operațiunile și și-au evacuat personalul din cauza existenței unui climat de ostilitate față de ONU/ONG-uri. În unele cazuri, acest lucru a dus la arestarea personalului umanitar. În Statul Kachin, conflictul intern a avut un impact umanitar semnificativ asupra populației civile (75 000 de persoane strămutate). Persoanele strămutate în interiorul țării au primit asistență alimentară, servicii de salubrizare și igienă, adăpost, produse nealimentare, servicii medicale și protecție. Accesul a fost mult restricționat, organismele de ajutor umanitar neputând ajunge la aproape 40 000 de persoane strămutate. Comisia a răspuns la mai multe situații de urgență prelungite și complexe, printre care: · În Sudan și în Sudanul de Sud: de la separarea a Sudanului în două țări, în iulie 2011, există un conflict permanent între Statele Kordofanul de Sud și Nilul Albastru, situate la frontiera sudaneză. Din această cauză, 173 000 de persoane s-au refugiat în Sudanul de Sud și 35 000 în Etiopia. Condițiile în taberele de refugiați din apropierea frontierei au fost foarte dificile în 2012. La sfârșitul anului, 1,7 milioane de persoane strămutate în regiunea Darfur din Sudan aveau în continuare nevoie de asistență substanțială. Din cauza conflictelor interetnice periodice din Sudanul de Sud, 183 000 de civili și-au părăsit locuințele. Comisia a intervenit, în principal, oferind acces la alimente, apă potabilă, servicii de igienă, de nutriție și de sănătate. De asemenea, au fost organizate activități de prevenire/pregătire și o campanie de vaccinare. · În Palestina populația s-a confruntat în continuare cu condiții foarte dificile și cu probleme sociale. Criza socio-economică prelungită, caracterizată de restricții severe privind circulația și distrugerea continuă a bunurilor fizice, a condus la menținerea unui nivel ridicat de sărăcie și șomaj. În Cisiordania, extinderea coloniilor israeliene, violența la adresa palestinienilor, demolările, expulzările și confiscarea pământurilor și a bunurilor - care au dus la deplasarea forțată a populației – s-au intensificat și au continuat să perturbe viața de zi cu zi. S-au aplicat în continuare controale stricte privind intrarea palestinienilor în Israel și în Ierusalimul de Est, iar agricultorii au întâmpinat dificultăți tot mai mari în ceea ce privește accesul la terenurile lor situate în apropiere de bariera de securitate și de coloniile israeliene. În plus, conflictul de opt zile din Fâșia Gaza, din noiembrie, a crescut vulnerabilitatea populației locale. Comisia oferă în continuare asistență directă în materie de apă și igienă, asistență alimentară și în domeniul sănătății. De asemenea, Comisia urmează noua sa orientare strategică, privilegiind acțiunile de protecție și de apărare, mai degrabă decât programul umanitar clasic. · În Republica Democratică Congo, unde, dintr-o populație totală de aproximativ 60 de milioane de persoane, 2,5 milioane sunt strămutate, situația umanitară a rămas precară, în special în partea de est a țării, unde s-au produs conflicte între numeroase grupări armate și armata congoleză pentru a controla teritoriul și resursele bogate din regiune. Redistribuirea trupelor armatei congoleze în nordul provinciei Kivu pentru a combate mișcarea rebelă M23 a provocat un vid de securitate în partea de nord și de sud a provinciei. Ca urmare a acestui climat de nesiguranță, în 2012, zeci de mii de congolezi s-au refugiat în Uganda, Rwanda și Burundi. Comisia a continuat să ofere asistență directă persoanelor strămutate în interiorul țării și refugiaților, pledând, în același timp, pentru o mai bună capacitate de pregătire și pentru facilitarea accesului la grupurile vulnerabile. · În Republica Centrafricană a izbucnit o criză la sfârșitul anului, când coaliția rebelă Seleka a început un marș în direcția capitalei Bangui și, întâlnind puțină rezistență de-a lungul drumului, a preluat controlul asupra mai multor orașe. Zeci de mii de persoane au fost nevoite să își părăsească locuințele. Au trebuit să fie evacuate persoanele care lucrează în domeniul umanitar și câteva baze de ajutor umanitar au fost jefuite. Cu greu, s-a ajuns la un armistițiu și au avut loc negocieri, care au dus la o restabilire aproximativă a unei stări de normalitate. Acestă criză a fost uitată - UE a fost unul dintre puținii donatori de ajutor umanitar prezenți. Comisia a oferit sprijin în mai multe domenii, inclusiv protecție și acces la asistență medicală, precum și furnizarea de instrumente de bază de uz casnic, apă potabilă curată, instalații sanitare, nutriție și asistență alimentară. În ansamblu, acțiunile întreprinse de UE pentru a face față crizelor au reflectat nevoi reale. Răspunsul UE a fost variat și multisectorial - sănătate (inclusiv asistența psihologică, finanțarea de clinici), protecție (inclusiv activitățile care vizează violența sexuală), produse alimentare și nealimentare, adăposturi, apă/instalații sanitare, reconstrucție și reabilitare. Tabelul de mai jos prezintă repartizarea ajutorului pe sectoare de intervenție în 2012[11]: 2.2. Operațiuni de protecție civilă Mecanismul de protecție civilă a fost activat de 38 de ori în cursul anului, în 31 de cazuri pentru dezastre naturale (furtuni de zăpadă, temperaturi extrem de scăzute, inundații, cutremure, tsunami, avalanșe, furtuni, incendii forestiere) și în 7 cazuri pentru dezastre provocate de om (explozii, construcția unor tabere de refugiați, poluarea apelor maritime). Un total de 16 activări au vizat țări care participă la mecanismul de protecție civilă al UE, iar 22 au vizat alte țări. În ceea ce privește dezastrele naturale, mecanismul a fost activat pentru incendiile forestiere din Spania, Portugalia, Grecia, Italia, Slovenia, Croația, Bulgaria, România și din țările din Balcanii de Vest, pentru inundațiile din Bulgaria, Insulele Comore, Ciad și Nigeria și pentru intemperiile din Europa Centrală și de Est. De asemenea, mecanismul a intervenit în urma ciclonilor tropicali din Franța (Noua Caledonie), Statele Unite, Filipine, Fiji și Haiti și a cutremurelor din Italia, Mexic, Guatemala și Indonezia. Țările participante la mecanismul de protecție civilă au oferit asistență Turciei și Iordaniei pentru a sprijini eforturile depuse de guvernele naționale pentru construirea unor tabere de refugiați, ca urmare a crizei din Siria. Complementaritatea dintre ajutorul umanitar și asistența în materie de protecție civilă a fost asigurată, de exemplu, prin furnizarea suplimentară de produse nealimentare refugiaților din tabăra Zaatari, în Iordania. De asemenea, mecanismul a fost activat cu ocazia exploziilor din Bulgaria și Republica Congo și a unei poluări marine în Italia. Centrul de monitorizare și informare al ECHO (CMI) urmărește toate aceste dezastre. El acționează, de asemenea, ca un canal de informații și punct de intrare pentru cererile de asistență și coordonează asistența furnizată de țările participante la mecanism. În 2012 au continuat pregătirile pentru modernizarea CMI și transformarea sa în noul Centru de răspuns pentru situații de urgență, dotat cu o capacitate sporită de coordonare a răspunsului în materie de protecție civilă în caz de dezastre și care, totodată, este menit să servească drept platformă de coordonare pentru intervenții în caz de dezastre pentru protecția civilă și ajutorul umanitar din cadrul ECHO. Începând din 2013, centrul de răspuns pentru situații de urgență va juca, de asemenea, un rol important în promovarea sensibilizării față de situațiile care necesită un răspuns în caz de dezastre, atât în cadrul Comisiei, cât și al altor instituții și al statelor membre. Acesta are capacitatea de a face față simultan la situații de urgență în mai multe în regiuni situate în zone cu fus orar diferit, colectează și analizează informațiile cu privire la dezastre în timp real, monitorizează pericolele, pregătește planuri pentru mobilizarea de experți, echipe și echipamente și colaborează cu statele membre pentru a inventaria mijloacele disponibile și pentru a coordona eforturile UE de răspuns în caz de dezastre prin adaptarea ofertei de asistență în funcție de nevoile țării afectate. În cadrul politicii de protecție civilă și al cooperării cu statele membre, Comisia sprijină, de asemenea, activitățile de pregătire și prevenire întreprinse de UE în caz de dezastre. Aceste activități acoperă, printre altele, formarea personalului de protecție civilă și exerciții de simulare pe scară largă, schimburi de experți, precum și proiecte de cooperare în materie de prevenire și pregătire, implicând actori din două sau mai multe state membre. În 2012, Comisia a sprijinit operațiuni pe teren, punând la dispoziția statelor membre UE și a utilizatorilor implicați imagini prin satelit, cu ajutorul serviciului GIO-EMS (serviciul inițial de gestionare a situațiilor de urgență al programului GMES). Acest serviciu a devenit operațional începând cu 1 aprilie 2012, Centrul de monitorizare din cadrul ECHO fiind punctul unic de acces pentru activare. În 2012, serviciul a fost activat de 23 de ori și au fost produse peste 170 de hărți satelitare pentru diferite tipuri de dezastre sau crize. 2.3. Resurse financiare și umane Bugetul inițial de ajutor umanitar al UE, în valoare de 874 de milioane de euro, a fost majorat de mai multe ori pentru a răspunde noilor crize și catastrofe naturale survenite în cursul anului, cum ar fi: conflictul izbucnit în Siria, conflictele din Mali, seceta severă din Sahel, agravarea conflictului și intensificarea valurilor de refugiați din Sudan și din Sudanul de Sud, escaladarea conflictului în estul Republicii Democrate Congo, izbucnirea violențelor interetnice în Myanmar și uraganul Sandy. Bugetul a putut fi suplimentat, în principal, printr-un transfer de fonduri din Rezerva pentru ajutoare de urgență și câteva alte transferuri din cel de-al 10-lea Fond european de dezvoltare, o parte din acesta fiind rezervată pentru ajutorul umanitar în țările din Africa, zona Caraibilor și Pacific. De asemenea, bugetul a fost suplimentat și prin contribuții din partea țărilor AELS și prin transferuri de credite de la alte linii bugetare din rubrica 4 „Ajutor extern” din cadrul bugetului UE, ceea ce a făcut ca bugetul final pentru 2012 să fie de 1 344 milioane de euro în credite de angajament[12], reprezentând un buget anual record pentru ajutorul umanitar și protecția civilă ale UE. Aceste fonduri au fost alocate următoarelor regiuni (cifre rotunjite, în milioane de euro de credite de angajament)[13]: Regiune/Țară || || Sumă || || % || || || || Africa || || 681 || || 51% || || || || Sudan și Ciad || || 207 || || || || || || Africa Centrală || || 92 || || || || || || Cornul Africii || || 162 || || || || || || Sudul Africii, Oceanul Indian || || 32 || || || || || || Vestul Africii || || 188 || || || || || || Orientul Mijlociu, Mediterana || || 265 || || 20% || || || || Orientul Mijlociu || || 255 || || || || || || Mediterana || || 10 || || || || || || Asia, Pacific || || 198 || || 15% || || || || Asia Centrală și de Sud-Vest || || 110 || || || || || || Asia Centrală și de Sud || || 32 || || || || || || Asia de Sud-Est și Pacific || || 56 || || || || || || America Latină, Caraibe || || 68 || || 5% || || || || America Latină || || 30 || || || || || || Caraibe || || 38 || || || || || || Dezastre în lume || || 19 || || 1% || || || || Protecție civilă || || 27 || || 2% || || || || În interiorul UE || || 21 || || || || || || În afara UE || || 6 || || || || || || Asistență și sprijin la nivel mondial || || 86 || || 6% || || || || TOTAL || || 1 344 || || 100 % La fel ca și în anii precedenți, în 2012, cea mai mare parte din finanțarea UE a fost alocată Africii (51%). De asemenea, a fost furnizat un ajutor substanțial în Orientul Mijlociu (Siria și țările vecine), în Myanmar/Birmania pentru a combate criza și în Asia de Sud-Est și în Caraibe pentru a face față consecințelor dezastrelor naturale. În 2012, la sediul ECHO din Bruxelles lucrau 302 persoane. Pentru a fi în măsură să ofere un răspuns la dezastrele produse în țări din afara UE, Comisia și-a menținut rețeaua unică de experți ECHO pe teren în întreaga lume. Această rețea este alcătuită din 145 de experți de teren și 293 de angajați locali, ceea ce reprezintă un total de 438 de persoane care lucrau în antenele serviciului ECHO al Comisiei la data de 31 decembrie 2012, situate în 38 de țări. De îndată ce se produce un dezastru, experții umanitari se deplasează la fața locului pentru a evalua nevoile. De asemenea, aceștia sunt responsabili cu monitorizarea punerii în aplicare a proiectelor umanitare finanțate de UE. Comisia nu pune în aplicare programele de asistență ea însăși[14]. În calitate de donator de ajutor umanitar, Comisia își îndeplinește misiunea finanțând acțiunile umanitare ale UE prin intermediul unor organizații partenere care au semnat acordul-cadru de parteneriat al ECHO. Printre partenerii Comisiei se numără diverse organisme profesionale - ONG-uri europene și organizații internaționale, cum ar fi Crucea Roșie și diferitele agenții ale Organizației Națiunilor Unite, cu care Comisia a semnat un acord-cadru financiar și administrativ. Agențiile specializate din statele membre sunt, de asemenea, considerate partenere. Această mare varietate de parteneri care asigură punerea în aplicare a programului permite UE să acopere din ce în ce mai multe nevoi în diferite părți ale lumii, deseori în situații tot mai complexe. Subvențiile și contribuțiile gestionate de Comisie se acordă prin selectarea celor mai bune propuneri primite. În 2012, din totalul acordurilor de ajutor umanitar semnate, 47 % au reprezentat acțiuni desfășurate de ONG-uri (118 parteneri), 44 % de agențiile ONU (15 parteneri) și 9 % de organizații internaționale (3 parteneri). În materie de securitate, Comisia a luat noi măsuri pentru a-și consolida sistemul de gestionare a securității, atât la nivelul sediilor centrale, cât și pe teren, facilitând o mai bună coordonare și colaborare cu partenerii din domeniul umanitar, monitorizând și vizitând proiecte și efectuând controale ex-ante, audituri și evaluări. 3. Politica în materie de asistență umanitară și de protecție civilă La nivel politic, Comisia a consacrat timp și a depus eforturi în mai multe inițiative de importanță strategică: · continuarea negocierilor cu Consiliul și Parlamentul European cu privire la legislația referitoare la noul mecanism de protecție civilă al UE[15], care are drept obiectiv să sprijine, să coordoneze și să completeze acțiunile întreprinse de statele membre în materie de protecție civilă, pentru a îmbunătăți eficiența sistemelor de prevenire, pregătire și răspuns în caz de dezastre naturale și provocate de om. În acest sens, Comisia a propus o serie de inițiative inovatoare, cele mai importante dintre acestea fiind: o crearea unui ansamblu de capacități alocate în prealabil, puse în comun pe bază voluntară (de la echipe de căutare și salvare, la spitale de campanie și ajutoare de urgență). Aceste resurse ar urma să fie puse la dispoziție de către statele membre în cauză pentru misiunile UE de protecție civilă. De asemenea, se prevede stabilirea unor criterii de calitate și a unei proceduri de certificare; o o procedură de identificare a carențelor, cu posibilitatea de a finanța anumite tipuri de capacități de răspuns la nivelul UE; o o rețea de formare; o o nouă abordare pentru a sprijini statele membre în gestionarea riscului de dezastre. · pregătirile pentru crearea unui corp voluntar[16] - în 2012, pregătirile pentru lansarea inițiativei legislative privind Corpul voluntar european de ajutor umanitar au avansat în mod semnificativ, iar propunerea de înființare a programului a fost adoptată în luna septembrie. Propunerea prevede sprijin financiar pentru formarea și mobilizarea voluntarilor cu scopul de a completa acțiunile de ajutor umanitar în țările din afara UE și pentru consolidarea capacităților de voluntariat în aceste țări. În paralel, Comisia și-a continuat lucrările pregătitoare începute în 2011 și 2012. S-a decis acordarea de sprijin financiar axat pe consolidarea capacității de reziliență și de protecție civilă pentru încă cinci proiecte-pilot în care sunt implicați aproximativ 150 de voluntari. Comisia a pus în continuare accentul pe angajamentele care decurg din „Consensul european privind ajutorul umanitar” și pe anumite priorități de politică orizontale. În anul 2012 s-au înregistrat progrese constante în ceea ce privește punerea în aplicare a Consensului european privind ajutorul umanitar. Statele membre UE și Comisia și-au continuat eforturile pentru a pune în aplicare principalele elemente ale planului de acțiune aferent Consensului, utilizând atât inițiative interne, cât și externe. Pentru a da curs concluziilor Consiliului, Comisia a pregătit primul raport anual privind punerea în aplicare a Consensului în 2011. Acesta a oferit o imagine de ansamblu asupra acțiunilor întreprinse de UE, inclusiv în ceea ce privește o abordare coordonată și comună a statelor membre și a Comisiei. Sporirea coerenței și a coordonării între UE și statele membre pentru a răspunde la dezastre sau la o criză de durată este un aspect esențial pentru îmbunătățirea eficienței contribuției globale a UE în materie de ajutor. Începând din 2009, coordonarea cu statele membre s-a efectuat în principal în cadrul grupului de lucru al Consiliului pentru ajutoare umanitare și ajutoare alimentare (COHAFA). La nivel strategic, COHAFA a permis UE să amelioreze coerența și complementaritatea acțiunilor de ajutor umanitar ale Comisiei și ale statelor membre, datorită schimbului anual cu privire la politici/strategii, informațiilor și analizelor furnizate de Comisie și utilizate de statele membre, precum și unei mai bune coordonări a activităților donatorilor individuali din UE în anumite crize. De asemenea, Comisia și-a intensificat eforturile pentru a urmări lucrările comisiilor din Parlamentul European și pentru a contribui la acestea. Parlamentul European a fost informat cu privire la inițiativele și prioritățile politice ale Comisiei, precum și cu privire la răspunsul acesteia la anumite crize. Consolidarea rezilienței populațiilor afectate la crizele viitoare a continuat să fie o prioritate-cheie pe parcursul întregului an. Comisia a publicat o comunicare în care au fost abordate modalitățile de îmbunătățire a capacităților de reziliență în cadrul acțiunilor externe ale UE. Învățămintele desprinse în urma recentelor crize alimentare din Cornul Africii și din Sahel au fost utilizate pentru elaborarea cadrului politic. Comunicarea a subliniat angajamentul UE față de stabilirea unor legături mai strânse între aspectele umanitare și de dezvoltare, în scopul de a aborda atât simptomele, cât și cauzele care stau la baza crizelor. Pentru a sprijini lansarea inițiativei, a fost lansată pregătirea unui plan de acțiune comun. Comisia a lansat o consultare publică pentru a culege punctele de vedere ale părților interesate cu privire la provocările, obiectivele și opțiunile pentru consolidarea eficacității și a impactului ajutorului umanitar furnizat de UE. S-a ținut cont de contextul mondial în schimbare în acest început de secol XXI. Rezultatele consultării, intitulată „Ajutorul umanitar al Uniunii: adaptat nevoilor și resurselor actuale?”, vor contribui la inițiativele viitoare ale Comisiei din 2013 și 2014, pentru a spori impactul ajutorului umanitar al UE. De asemenea, pe tot parcursul anului, Comisia a avut contacte periodice cu organizațiile internaționale relevante, în special cu ONU și Crucea Roșie Internațională, cu privire la elaborarea de politici și diverse aspecte operaționale. Au fost organizate reuniuni periodice cu parteneri-cheie. S-a pus un accent deosebit pe cooperarea strânsă cu coordonatorul ONU pentru situații de urgență, în special cu privire la eforturile depuse pentru a se ajunge la un sistem umanitar mai incluziv, printr-un dialog cu noi parteneri, și pe programul de transformare adoptat de IASC[17] în 2011. Programul de transformare vizează consolidarea sistemului umanitar internațional în ceea ce privește conducerea (în special rolul coordonatorilor umanitar), coordonarea (sisteme de cluster mai eficiente) și responsabilitatea (printre care, o mai bună coordonare în materie de evaluare a nevoilor). Comisia a participat în mod activ la negocierile în vederea creării unei noi convenții privind asistența alimentară, în numele UE, care a fost ratificată în noiembrie 2012. Este vorba de un instrument internațional care reafirmă angajamentul donatorilor în favoarea abordării nevoilor alimentare și nutriționale ale celor mai vulnerabile populații. De asemenea, a fost continuată instituirea politicii de asistență alimentară cu caracter umanitar. În cooperare cu DG Dezvoltare și Cooperare – EuropeAid, au fost continuate lucrările în vederea elaborării unei comunicări privind îmbunătățirea nutriției materne și infantile. De asemenea, au fost lansate lucrările referitoare la un document de lucru al serviciilor Comisiei privind combaterea subnutriției în caz de urgență. Acest document va completa comunicarea, aducând orientări de ordin practic. Comisia a pregătit un document de lucru referitor la intervențiile umanitare în domeniul apei, salubrizării și igienei, cu scopul de a reuni cele mai bune practici din acest sector important al ajutorului umanitar și de a oferi orientări practice. De asemenea, Comisia și-a menținut angajamentul în favoarea sprijinirii dezvoltării și consolidării capacității colective de pregătire și de intervenție umanitară la nivel mondial. În 2012, suma de 23 de milioane de euro a fost pusă la dispoziție pentru programele de consolidare a capacității de răspuns umanitar. Aceste programe au fost derulate în cadrul agențiilor ONU, al ONG-urilor și al Federației Internaționale a Societăților de Cruce Roșie și Semilună Roșie. Programele se axează pe: · creșterea eficacității și consolidarea capacității organizațiilor umanitare internaționale și a organizațiilor neguvernamentale, printre care capacitatea de a evalua, de a analiza, de a se pregăti și de a răspunde la nevoile umanitare pe durata dezastrelor naturale și/sau provocate de om și în perioada imediat ulterioară, în mod coordonat și incluziv; · consolidarea capacității organizațiilor umanitare internaționale și a organizațiilor neguvernamentale de a oferi forme mai variate și mai adecvate de asistență alimentară, în situații de urgență și în perioada imediat ulterioară. În 2012, UE a oferit finanțare pentru un proiect menit să identifice modul în care principiile umanitare sunt aplicate în practică, în vederea consolidării punerii lor în aplicare, precum și un nou sprijin pentru formare în domeniul dreptului internațional umanitar și al normelor umanitare aferente destinate grupurilor armate nestatale. De asemenea, au fost puse la dispoziție fonduri pentru sporirea gradului de sensibilizare față de dreptul internațional umanitar și principiile umanitare în rândul organizațiilor umanitare europene și al partenerilor lor responsabili cu punerea în aplicare în țări expuse conflictelor sau aflate în situații post-conflict. 4. Concluzii În 2012, Comisia a răspuns în mod eficient la nevoile crescânde de răspuns urgent și de ajutor umanitar la nivel mondial. Deși în 2012 a fost acordată mai multă asistență decât în anii precedenți, UE nu a fost în măsură să răspundă în totalitate nevoilor tuturor victimelor pe fondul creșterii numărului de dezastre la nivel mondial. Având în vedere că încălzirea globală este deja o realitate, această tendință va continua. În contextul crizei financiare, au fost depuse mai multe eforturi concertate pentru a se asigura că fiecare euro este cheltuit în mod judicios. Acest lucru nu a însemnat doar garantarea faptului că ajutorul adecvat ajunge la momentul potrivit la cei care aveau cel mai mult nevoie, ci și găsirea modalităților de a întreprinde mai multe acțiuni cu mai puține resurse. În 2012, un accent deosebit a fost pus pe sporirea rapidității și eficienței, eliminând totodată dubla utilizare a procedurilor și a acțiunilor. În plus, s-au înregistrat progrese în cadrul noilor inițiative majore, mai ales în vederea deschiderii Centrului de răspuns pentru situații de urgență, care va ameliora considerabil capacitatea Comisiei de a-și continua acțiunile în 2013 și ulterior. Pentru informații financiare referitoare la realizările Comisiei în domeniul ajutorului umanitar și al protecției civile din 2012, accesați pagina: http://ec.europa.eu/echo/funding/key_figures/echo_en.htm Pentru informații practice, accesați pagina: http://ec.europa.eu/echo/about/annual_reports_en.htm [1] Potrivit celor mai recente date (2012) disponibile (Global Humanitarian Assistance: http://www.globalhumanitarianassistance.org). [2] Regulamentul (CE) nr. 1257/96 al Consiliului din 20 iunie 1996 privind ajutorul umanitar. [3] Mecanismul de protecție civilă al UE este format din 32 de state (27 de state membre ale UE plus Croația, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, Islanda, Liechtenstein și Norvegia) care cooperează în domeniul protecției civile. Ajutorul poate fi sub formă de asistență în natură, echipamente și echipe sau implică trimiterea de experți pentru a efectua evaluări. Acesta se bazează pe resurse guvernamentale și, în cazul în care se solicită asistență în țări terțe, lucrează de obicei în paralel cu serviciul de ajutorul umanitar sau transferă cererile către acesta. Punctul central al Mecanismului de protecție civilă este Centrul european de răspuns pentru situații de urgență (ERC) - fostul CMI (Centrul de monitorizare și informare), disponibil 24 de ore din 24, 7 zile din 7. Orice țară din interiorul sau din afara UE care este afectată de o catastrofă de mare amploare poate solicita asistență prin intermediul MIC/ERC. [4] 1 317 de milioane de euro pentru ajutor umanitar și 27 de milioane de euro pentru protecție civilă. [5] Din care 108 de milioane de persoane au beneficiat de ajutor umanitar și asistență alimentară, iar 14 milioane de persoane au primit sprijin prin intermediul programelor de pregătire în caz de dezastre. [6] Astfel cum se explică în detaliu la punctul 2.2, 16 cazuri de activare se refereau la țări din cadrul mecanismului de protecție civilă al UE și 22 de cazuri se refereau la țări din afara mecanismului. [7] www.cred.be [8] www.unisdr.org [9] DIPECHO (Activități de pregătire pentru dezastre ECHO) este un program specific destinat pregătirii pentru intervenții în caz de dezastre. Acesta vizează comunitățile foarte vulnerabile care trăiesc în regiunile cele mai predispuse la dezastre din lume. [10] Ajutor Umanitar și Protecție Civilă (ECHO), Dezvoltare și Cooperare – EuropAid (DEVCO), Serviciul Instrumente de Politică Externă (FPI), Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE), Afaceri Interne (HOME), Extindere (ELARG), Afaceri Economice și Financiare (ECFIN), Buget (BUDG) [11] Această defalcare este simplificată, întrucât proiectele sunt asociate unui singur sector. În practică, majoritatea proiectelor sunt legate de mai multe sectoare. De exemplu, cifrele privind pregătirea împotriva dezastrelor (5,49%) se referă la proiectele finanțate de UE care vizează pregătirea în caz de dezastre. Cu toate acestea, dacă luăm în considerare toate contractele, inclusiv cele care conține elemente de pregătire pentru dezastre, însă al căror principal sector de intervenție nu este pregătirea pentru dezastre, obținem un total de 15%. [12] 1 109 de milioane de euro în credite de plată (82 % din creditele de angajament). [13] Pentru protecția civilă, cifrele din tabel nu sunt defalcate în funcție de țară/regiune. [14] O operațiune este efectuată direct de către Comisie, și anume programul ECHO Flight în RDC și Kenya, prin care se oferă sprijin logistic într-o regiune confruntată cu probleme de acces. [15] COM(2011) 934 final [16] Articolul 214 alineatul (5) din Tratatul de la Lisabona privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). [17] Planul de acțiune privind Comitetul permanent inter-agenții.