[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 11.3.2008

COM(2008) 135 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

Agențiile europene – calea de urmat {SEC(2008) 323}

COMUNICARE A COMISIEICĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

Agențiile europene – calea de urmat(Text cu relevanță pentru SEE)

INTRODUCERE

În ultimii ani, recurgerea la agenții pentru punerea în aplicare a sarcinilor fundamentale face parte integrantă din modul de funcționare a Uniunii Europene. Agențiile au devenit parte integrantă a peisajului instituțional al Uniunii. Majoritatea statelor membre au urmat aceeași cale, utilizând agențiile pentru a oferi o abordare diferită a sarcinilor bine definite.

Există diverse motive pentru care agențiile sunt utilizate din ce în ce mai mult. Acestea ajută Comisia să se concentreze pe sarcini esențiale, făcând posibilă delegarea anumitor funcții operaționale unor organisme exterioare. Acestea sprijină procesul decizional, reunind competențele tehnice și de specialitate disponibile la nivel european și național. De asemenea, răspândirea agențiilor în afara Bruxelles-ului și Luxemburgului contribuie la sporirea vizibilității Uniunii.

Creșterea numărului agențiilor le permite acestora să îndeplinească o serie de sarcini importante, în domenii strategice variate. În prezent, agențiilor le sunt alocate resurse considerabile. Prin urmare, a devenit din ce în ce mai important ca rolul și mecanismele care asigură responsabilitatea acestor organisme publice să fie clar definite.

Importanța agențiilor în contextul administrativ al UE necesită o viziune comună din partea instituțiilor europene în ceea ce privește scopul și rolul agențiilor. În prezent, această viziune comună lipsește. Înființarea agențiilor, care se realizează de la caz la caz - la propunerea Comisiei, însă în urma deciziei Parlamentului European și/sau Consiliului de Miniștri – nu a fost însoțită de o viziune globală asupra locului agențiilor în cadrul Uniunii. Lipsa unei asemenea viziuni globale a făcut și mai dificilă funcționarea în condiții de eficiență a agențiilor și obținerea de rezultate la nivelul global al UE .

Comisia consideră că este momentul oportun pentru relansarea unei dezbateri privind rolul agențiilor și locul acestora în cadrul sistemului de guvernanță al UE. O gestionare politică coerentă a abordării privind agențiile ar promova transparența și eficiența unei componente importante a aparatului instituțional al UE.

*****

Există două categorii mari de agenții fiecare cu specificități și probleme diferite. Agențiile „de reglementare” sau „tradiționale” îndeplinesc o varietate de roluri specifice, prevăzute pentru fiecare în parte în temeiul juridic al fiecăreia[1]. Agențiile executive sunt înființate în temeiul unui regulament al Consiliului adoptat în 2002, misiunea lor fiind mult mai precis delimitată, și anume, aceea de a contribui la gestionarea programelor comunitare[2].

Aceste două tipuri de agenții prezintă caracteristici foarte diferite. Acestea au roluri diferite, în ceea ce privește sarcinile care le sunt încredințate, independența și guvernanța. Faptul că agențiile de reglementare sunt răspândite pe teritoriul UE, în timp ce agențiile executive se află la Bruxelles sau Luxemburg, este simbolul cel mai evident al relațiilor foarte diferite pe care acestea le au cu Comisia. Prin urmare, nu este deloc surprinzător, că cele două tipuri de agenții ridică probleme diferite, care trebuie abordate într-o manieră distinctă.

Prezenta comunicare va fi axată pe agențiile de reglementare , întrucât acesta este domeniul în care se manifestă nevoia unei clarificări și a unei abordări comune.

Agențiile executive au un loc mult mai bine definit în contextul instituțional al UE, fiind reglementate de un singur temei juridic[3]. Recent au fost convenite, împreună cu Comisia pentru buget a Parlamentului European[4], acorduri de lucru aplicabile agențiilor executive. Atribuțiile acestora trebuie să fie în legătură cu gestionarea programelor comunitare, agențiile fiind înființate pentru o perioadă de timp limitată și fiind întotdeauna localizate în apropierea sediului central al Comisiei. Responsabilitatea Comisiei în ceea ce privește agențiile executive este definită în mod clar: Comisia le creează, menține „controlul efectiv” asupra activității acestora și desemnează personalul de conducere. Rapoartele lor anuale de activitate sunt anexate rapoartelor direcției generale de care aparțin. Toate agențiile executive sunt supuse unui regulament financiar standard, adoptat de către Comisie, care reglementează întocmirea și executarea bugetului.

Este prematură efectuarea unei evaluări generale a succesului agențiilor executive. Acestea au fost create recent și performanța acestora[5] trebuie să facă obiectul unei evaluări complete. În același timp, recenta examinare a resurselor de către Comisie a sugerat faptul că nu există candidați puternici pentru o nouă agenție executivă[6]. În cazul în care apar necesități noi, punctul de plecare al Comisiei va fi explorarea opțiunii de a lărgi domeniul de aplicare al unei agenții executive existente pentru a acoperi noul program. În condițiile actuale, este puțin probabil să fie necesare noi agenții executive pe durata cadrului financiar actual până în 2013.

În plus față de agenții, responsabilitatea UE de a stimula cercetarea și dezvoltarea economică a determinat crearea unor organisme de parteneriat speciale. A fost recunoscut faptul că, pentru atingerea unor obiective, sectorul public trebuie să lucreze în parteneriat cu sectorul privat, oferind finanțare și menținându-și un cuvânt de spus, dar rămânând în afara deciziilor strategice esențiale privind orientările generale. Astfel au fost create organisme inovatoare, cum ar fi întreprinderile comune precum ITER în domeniul fuziunii nucleară și SESAR pentru gestionarea traficului aerian sau inițiativele tehnologice comune în contextul celui de-al 7-lea Program Cadru și Institutul European de Inovație și Tehnologie.

Acordurile privind guvernanța financiară și administrativă a acestor organisme sunt reglementate de normele speciale din Regulamentul financiar, acestea fiind direct responsabile în fața autorității care acordă descărcarea de gestiune pentru execuția bugetară. Existența acestora este justificată în mod explicit prin faptul că funcționează într-un mod diferit față de un organism normal din „sectorul public”: deși finanțate din fonduri publice, acestea trebuie să ia decizii având în vedere perspectiva beneficiului comercial și expertiza din acel domeniu. În consecință, acestea nu sunt agenții și nu fac obiectul prezentei comunicări.

SITUAţIA AGENţIILOR DE REGLEMENTARE ÎN PREZENT

Agențiile de reglementare au propriul regulament sectorial de bază, adesea adoptat prin procedura de codecizie[7]. Acestea sunt denumite, fie „agenții tradiționale”, datorită vechimii acestora, fie „agenții descentralizate”, întrucât sunt răspândite pe tot teritoriul Europei. Acestea sunt organisme independente, având personalitate juridică proprie. Majoritatea sunt finanțate din bugetul UE[8] – precum și, în unele cazuri, prin perceperea directă de redevențe sau plăți. Regulamentul financiar general conține anumite dispoziții esențiale privind, în special, organigrama agențiilor, aplicarea regulamentului privind cadrul financiar pentru agenții, consolidarea conturilor acestora cu cele ale Comisiei și descărcarea de gestiune acordată de Parlamentul European. În plus, regulamentul privind cadrul financiar prevede dispoziții comune reglementând întocmirea și execuția bugetului acestora, inclusiv aspectele legate de control. Celor 20 de agenții finanțate din bugetul UE li se acordă descărcare bugetară direct de către Parlament. În ceea ce privește resursele umane, Statutul funcționarilor definește principiile care permit stabilirea unei politici privind personalul agențiilor. Solicitând agențiilor să adopte dispozițiile generale de punere în aplicare a Statutului funcționarilor de comun acord cu Comisia, acel regulament vizează asigurarea unei politici coerente privind personalul și evitarea diferențelor inutile de abordare a procesului de recrutare și a perspectivelor de carieră de către diferitele agenții. Cu toate acestea, nu există reguli generale care să reglementeze înființarea și funcționarea agențiilor de reglementare.

Primele agenții de reglementare - CEDEFOP (în domeniul formării profesionale) și EUROFOUND (Fundația Europeană pentru Îmbunătățirea Condițiilor de Viață și de Muncă) - au fost înființate în 1975. În anii '90, dezvoltarea pieței interne a condus la înființarea unei serii de noi agenții cu atribuții orientate mai mult înspre sarcini de natură tehnică și/sau științifică, cum ar fi autorizarea soiurilor de plante și a medicamentelor. Necesitatea îndeplinirii unor atribuții suplimentare a condus la înființarea de noi agenții, oferind diferitelor state membre oportunitatea de a găzdui diferite agenții.

În prezent există 29 de agenții de reglementare, și s-au înaintat propuneri pentru înființarea a două agenții suplimentare (a se vedea anexa). Trei dintre aceste agenții se încadrează în politica externă și de securitate comună și alte trei agenții se ocupă de aspecte din cadrul Titlului VI din Tratatul UE privind cooperarea polițienească și judiciară în materie penală. Agențiile de reglementare au aproximativ 3800 de angajați, cu un buget anual de aproape 1 100 milioane EUR, care include o contribuție comunitară de aproape 559 milioane €[9]. Mărimea agențiilor variază considerabil: de la mai puțin de 50 de angajați care monitorizează soiurile de plante la peste 600 de angajați ai agenției care monitorizează mărcile.

Mandatele agențiilor de reglementare sunt foarte variate. Unele pot adopta decizii individuale cu efect direct, aplicând standardele convenite la nivelul UE, altele oferă expertiză tehnică suplimentară pe baza căreia Comisia își poate întemeia o decizie și altele pun accentul mai mult pe crearea unei rețele între autoritățile naționale.

Agențiile s-au dovedit utile în special în domeniul competențelor partajate, în cazul cărora punerea în aplicare a noilor politici la nivel comunitar trebuie să fie însoțită de o cooperare strânsă între statele membre și UE. Înființarea de agenții poate face posibilă centralizarea competențelor la nivelul UE, fapt care ar suscita opoziție dacă aceste competențe ar fi concentrate în cadrul instituțiilor.

În sfârșit, aceste agenții au jucat un rol în ajutarea anumitor țări terțe pentru a se familiariza cu acquis -ul comunitar și cu cele mai bune practici CE. Țările candidate participă la activitățile agențiilor comunitare din 2000[10] și această posibilitate a fost extinsă la țările din Balcanii de Vest și țările partenere ale politicii europene de vecinătate.

Ordinea juridică comunitară actuală impune limite clare și stricte în ceea ce privește competențele autonome ale agențiilor de reglementare. Agențiile nu sunt abilitate să adopte măsuri generale de reglementare. Competențele acestora se limitează la adoptarea de decizii individuale în domenii specifice în cazul cărora este nevoie de o expertiză tehnică determinată, în condiții stricte și precis definite și fără o competență discreționară veritabilă. În plus, agențiile nu pot fi învestite cu competențe susceptibile să afecteze responsabilitățile conferite explicit Comisiei prin tratat (de exemplu, gardian al dreptului comunitar).

În ceea ce privește agențiile care joacă un rol important în pregătirea sau luarea deciziilor, unul dintre obiective a fost consolidarea credibilității și autorității acestor decizii, agențiile contribuind la demonstrarea faptului că deciziile au fundamente tehnice/științifice. Acest lucru necesită ca agențiile să ia deciziile bazându-se pe informații fiabile și pe expertiză. Transparența și competența științifică devin astfel cerințe esențiale. De asemenea, acest obiectiv creează o provocare, fiind nevoie de un echilibru între această dimensiunea tehnică a agențiilor și necesitatea ca toate organismele publice să își asume răspunderea în mod corespunzător.

Agențiile de reglementare sunt, de obicei, conduse de un consiliu de administrație responsabil de asigurarea îndeplinirii de către agenție a atribuțiilor definite în statut, cu un director desemnat pentru a asigura buna funcționare a agenției. În mod normal consiliul de administrație numește directorul și are autoritate asupra programului de lucru, bugetului și raportului anual al agenției.

Există diferite reguli privind mărimea și compoziția consiliului de administrație dar, deși Comisia este, în principiu, reprezentată, aceasta se află întotdeauna în situație de minoritate, câteodată neavând nici drept de vot. Acest fapt ridică întrebări în legătură cu măsura în care Comisia poate fi trasă la răspundere pentru deciziile luate de agenții. Participarea Comisiei în alte aspecte ale activităților agențiilor - care poate include prezentarea unei liste de candidați preselecționați pentru postul de director al agenției, consultarea acesteia în legătură cu programul de lucru și realizarea de evaluări - complică și mai mult problema responsabilității. În plus, auditorul intern al Comisiei exercită față de agenții aceleași atribuții care îi sunt conferite în legătură cu serviciile Comisiei[11].

Necesitatea de a supune activitățile agențiilor unor reguli clare în materie de responsabilitate este subiectul principal al dezbaterii privind agențiile. De asemenea, au existat întrebări în legătură cu aspecte speciale ale relațiilor dintre alte instituții și agenții, inclusiv rolul Parlamentului European în desemnarea directorilor, precum și rolul și responsabilitățile membrilor consiliului de administrație numiți pentru a reprezenta interese specifice.

Agențiile de reglementare au contribuit semnificativ și în mod util la buna funcționare a UE. În multe cazuri, acestea au dobândit cunoștințe tehnice și științifice foarte respectate și astfel au ajutat instituțiile în luarea de decizii eficiente. În alte cazuri, agențiile și-au demonstrat capacitatea de a analiza și de a stimula dezbateri publice atât la nivel european cât și la nivel internațional. În consecință, Comisia a fost în măsură să se concentreze asupra sarcinilor esențiale.

UN CADRU COMUN PENTRU AGENţIILE DE REGLEMENTARE

Dat fiind că numărul și diversitatea agențiilor de reglementare a crescut, Comisia a decis că stabilirea unui cadru comun ar contribui la clarificarea și standardizarea funcțiilor și metodelor de lucru ale acestora. În 2005, Comisia a propus un acord interinstituțional privind cadrul operațional pentru agențiile de reglementare europene[12], scopul era de a conveni asupra condițiilor privind înființarea, funcționarea și controlul agențiilor de reglementare din cadrul primului pilon. Cu toate că au fost destinate noilor agenții, aceste reguli de bază ar putea fi folosite, de asemenea, pentru a evalua, în mod formal sau informal, modalitățile de funcționare ale agențiilor existente. În ciuda susținerii generale a Parlamentului European, negocierile privind proiectul de acord se află, din păcate, în impas din 2006 la nivelul Consiliului, acesta nefiind pregătit să acorde atenție acestui aspect și existând îndoieli în legătură cu utilizarea acordului interinstituțional ca instrument pentru a realiza acest obiectiv.

Cu toate acestea, chestiunile pe care acordul interinstituțional încerca să le soluționeze rămân de actualitate. Diversitatea rolurilor, structurilor și profilurilor agențiilor de reglementare transformă sistemul într-unul opac și ridică îndoieli în legătură cu responsabilitatea și legitimitatea acestora. Rolurile diverse ale agențiilor alimentează îngrijorări privind posibilitatea ca acestea să acapareze domenii care relevă de competența serviciilor UE însărcinate cu elaborarea politicilor. Responsabilitățile celorlalte instituții față de agenții și ale Comisiei, în special, suferă din cauza lipsei unui cadru clar și a unei repartizări precise a responsabilității.

Elemente de inclus într-o abordare comună

Indiferent de forma pe care o va avea, Comisia consideră că ar trebui să existe o abordare comună în materie de guvernanță a agențiilor de reglementare. Întotdeauna vor exista diferențe între agenții: funcțiile acestora diferite, metodele de lucru și mărimea nu s-au dezvoltat la întâmplare, ci reflectă încercarea de a defini cea mai bună cale de a permite fiecărei agenții să își poată exercita eficient atribuțiile. Trebuie găsit un echilibru între necesitatea de a găsi o abordare suficient de standardizată pentru a permite agențiilor să ocupe o poziție coerentă în procesul european de guvernanță și necesitatea de a respecta caracteristicile speciale ale agențiilor. În calitate de organisme publice ale UE, toate agențiile trebuie să fie organizate astfel încât să se respecte principiile de bază în materie de responsabilitate și bună gestiune financiară. Chiar dacă Regulamentul financiar și Statutul funcționarilor continuă să se aplice agențiilor, dimensiunile reduse ale acestora în comparație cu instituțiile UE par să justifice adaptări corespunzătoare.

Elementele de bază ale unei abordări comune privind agențiile ar trebui să cuprindă următoarele domenii:

- Atribuțiile agențiilor de reglementare Diversitatea rolurilor asumate de agenții în prezent indică faptul că nu va putea exista un model unic al atribuțiilor unei agenții. Dar agențiile se clasifică în diferite categorii. O explicație clară a acestor diverse tipuri de funcții ar îmbunătăți claritatea și gradul de înțelegere al rolului acestora.

Diferitele tipuri de agenții de reglementare Agențiile se pot clasifica în funcție de diferite criterii. O metodă eficientă este încercarea de a examina funcțiilor principale pe care le exercită. Cu toate că agențiile îndeplinesc, adesea, mai multe roluri diferite, o analiză a centrului de gravitate al activităților sugerează următoarele categorii[13]: agenții care adoptă decizii individuale obligatorii din punct de vedere juridic față de terți: CVPO, OHIM, EASA[14] și ECHA[15] agenții care oferă asistență directă Comisiei și, după caz, statelor membre, sub forma consultanței tehnice și științifice și/sau a rapoartelor de inspecție: EMSA[16], EFSA, ERA și EMEA agenții însărcinate cu activități operaționale: EAR, GSA, CFCA, FRONTEX, EUROJUST, EUROPOL și CEPOL agenții responsabile de colectarea, analizarea, transmiterea sau introducerea în rețea de informații obiective, fiabile și ușor accesibile: CEDEFOP, EUROFOUND, EEA, ETF, EMCCDA, EU-OSHA, ENISA, ECDC, FRA și Institutul European pentru Egalitatea de Șanse între Femei și Bărbați servicii furnizate altor agenții și instituții: CDT |

- Structura și funcționarea agențiilor O abordare mai uniformă în materie de guvernanță a agențiilor ar permite ca anumite reguli standard să se aplice consiliului de administrație, directorului, programării activității și rapoartelor privind activitatea agențiilor. Acest lucru ar contribui, de asemenea, la clarificarea relației acestora cu instituțiile UE și cu statele membre.

- Responsabilitatea agențiilor de reglementare și relația acestora cu celelalte instituții Mecanismele utilizate pentru a garanta responsabilitatea agențiilor de reglementare pentru acțiunile acestora ar trebui să fie clare atât în ceea ce privește agențiile, cât și instituțiile. Acestea ar trebui să includă cerințe privind activități de raportare și audit, relațiile cu părțile interesate și răspunsurile la întrebările parlamentare. De asemenea, gestionarea agențiilor trebuie să respecte standarde de bază privind buna gestiune în vederea limitării riscurilor eventuale. Ar trebui să existe, de asemenea, reguli coerente de evaluare a agențiilor.

- În special, gradul de responsabilitate al Comisiei nu poate depăși gradul de influență al acesteia în activitățile agenției. În același timp, Comisia va examina organizarea sa internă pentru a se asigura că legătura cu agențiile și rolul serviciilor proprii sunt corespunzătoare. De asemenea, există întrebări privind relația dintre agenții, Parlamentul European și Consiliu, în afara rolului acestora de a se pune de acord, în primul rând, în legătură cu temeiul juridic al unei agenții și cu procesul bugetar, cum ar fi implicarea Parlamentului European în desemnarea consiliului de administrație și a directorului.

- Activitatea agențiilor în contextul inițiativei unei mai bune legiferări Ca parte integrantă a structurilor de guvernanță ale Uniunii, este important ca agențiile să aplice principiile moderne ale unei mai bune legiferări. Acest lucru include concentrarea asupra domeniului principal de activitate al acestora, luarea în calcul a necesității de a consulta în mod corespunzător părțile interesate și de a oferi informații în legătură cu această consultare și organizarea activităților acestora astfel încât să se asigure transparența și monitorizarea eficientă a performanței de către instituții și părți interesate.

- Procesul de înființare și desființare a agențiilor de reglementare Ar fi utilă stabilirea unui proces de înființare a agențiilor - pentru a include necesitatea efectuării unei evaluări a impactului înainte de prezentarea unei propuneri a Comisiei, precum și clarificarea rolului țării gazdă, inclusiv obligația acesteia de a asigura facilități corespunzătoare de școlarizare a copiilor personalului[17]. Ar putea fi stabilite, de asemenea, criterii de evaluare a momentului în care o agenție și-a îndeplinit scopul și poate fi desființată.

- Strategia de comunicare Aplicarea de către agenții a unor reguli de bază privind strategia de comunicare ar permite publicului să înțeleagă mai bine rolul acestora și ar asigura coerența politicilor de comunicare ale agențiilor cu abordarea globală a UE.

Realizarea de progrese spre un cadru comun

Nu s-au înregistrat progrese în ceea ce privește propunerea de acord interinstituțional. Prin urmare, Comisia intenționează să își retragă propunerea privind un acord interinstituțional și să o înlocuiască cu o invitație la un dialog interinstituțional care să conducă la o abordare comună.

- În acest scop, următoarea etapă ar trebui să fie un forum în cadrul căruia cele trei instituții să poată face o evaluare politică colectivă a experienței agențiilor și a rolului acestora în Uniune. Aceasta ar fi o oportunitate pentru dezvoltarea unui concept comun de model de agenție de reglementare și pentru definirea cu claritate a responsabilității fiecărei instituții față de agenții. În consecință, Comisia propune înființarea unui grup de lucru interinstituțional în acest scop. Studiile și rapoartele disponibile privind agențiile, precum rapoartele pe care Comisia le-a oferit deja Parlamentului European în cadrul procesului bugetar 2008[18] și rapoartele Curții de Conturi Europene ar putea constitui primele elemente fundamentale ale acestui dialog.

- Dacă punctul de plecare este un veritabil dialog interinstituțional privind o viziune asupra agențiilor de reglementare, evoluția firească ar fi continuarea acestuia cu adoptarea unui instrument care să dea formă și transparență concluziilor acestui dialog. Comisia rămâne deschisă la alternative la un acord interinstituțional, obligatorii sau nu din punct de vedere juridic. Obiectivul primordial ar trebui să fie un acord politic – având în vedere natura variată a agențiilor de reglementare, nu ar fi potrivită reproducerea cadrului juridic convenit în cazul agențiilor executive. Până atunci, Comisia va continua să folosească drept referință pentru abordarea proprie față de agenții filozofia și principiile fundamentale ale acordului interinstituțional propus.

- În același timp, Comisia intenționează să lanseze o evaluare aprofundată a agențiilor de reglementare. Această evaluare va contribui la dezbaterea în curs privind viitorul sistemului de agenții al Comunității, prin intermediul unei examinări orizontale a tuturor agențiilor[19]. Noua evaluare va permite tuturor instituțiilor europene să examineze implicațiile reale ale înființării și funcționării agențiilor în Uniune. Comisia intenționează să prezinte un raport al rezultatelor acestei evaluări până în 2009-2010.

- Pentru ca această evaluare să se efectueze în condiții stabile, Comisia a decis să nu înainteze propuneri privind noi agenții de reglementare până la încheierea evaluării. Agențiile care fac deja obiectul discuțiilor interinstituționale vor continua acest proces astfel cum a fost planificat, inclusiv propunerile existente în domeniile energetic și cel al telecomunicațiilor, precum și agențiile preconizate în domeniul justiției și afacerilor interne[20]. De asemenea, vor continua schimbările privind domeniul de competență al agențiilor existente. Acest angajament ar trebui să permită tuturor instituțiilor să evalueze complet, în lumina rezultatelor acestei evaluări, implicațiile și consecințele pe care înființarea și funcționarea agențiilor de reglementare le au asupra Uniunii. Rezultatul ar trebui să fie o abordare coerentă privind agențiile în viitor.

- Abordarea convenită ar trebui să se aplice tuturor agențiilor, având în vedere specificitățile acestora, iar statutul care guvernează agențiile de reglementare existente ar putea să suporte amendamente în scopul coerenței cu noua abordare.

CONCLUZII

Comisia consideră că agențiile pot aduce o valoare adăugată reală structurilor de guvernanță ale Uniunii. Cu toate acestea, în prezent, lipsa unei viziuni comune privind rolul și funcțiilor agențiilor de reglementare afectează acest potențial.

Prin urmare, Comisia invită Parlamentul European și Consiliul de Miniștri să i se alăture într-un dialog privind locul agențiilor în procesul de guvernanță europeană. Un grup de lucru interinstituțional ar permite ca problemele cheie privind agențiile să facă obiectul unor reguli de bază care să se aplice tuturor. În paralel, Comisia intenționează:

- să își retragă propunerea privind un acord interinstituțional;

- să efectueze o evaluare orizontală a agențiilor de reglementare până la sfârșitul anului 2009 și să prezinte rezultatele acesteia cât mai curând posibil Parlamentului European și Consiliului;

- să nu mai propună înființarea de noi agenții de reglementare până la finalizarea evaluării (sfârșitul anului 2009);

- să reexamineze sistemele interne ale Comisiei care reglementează relațiile acesteia cu agențiile, precum și metodologia utilizată în evaluarea impactului agențiilor.

Dacă sunt eficiente, serviciile furnizate de agenții pot contribui în mod real la punerea în aplicare a politicii UE. Comisia consideră că cele trei instituții ar trebui să ajungă la un acord privind cooperarea în vederea dezvoltării unei viziuni clare și coerente asupra locului pe care agențiile vor trebui să îl ocupe în viitor în sistemul de guvernanță al Uniunii.[pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic][pic]

[1] În prezent există 29 de astfel de agenții, și s-au făcut propuneri pentru crearea două agenții noi – a se vedea anexa.

[2] A se vedea anexa.

[3] Regulamentul (CE) nr. 58/2003 al Consiliului din 19 decembrie 2002 de stabilire a statutului agențiilor executive cărora urmează să li se încredințeze anumite sarcini în gestionarea programelor comunitare (JO L 11, 16.1.2003).

[4] Scrisoarea datată 16.10.2007 din partea dnei D. Grybauskaité, membru al Comisiei, adresată dnului R. Böge, președinte al Comisiei pentru buget, DGE/ef (2007)585.

[5] Cu toate acestea, în 2006 a fost realizată o evaluare pozitivă a activității Agenției Executive pentru Energie Inteligentă.

[6] SEC(2007) 530 „Planificarea și optimizarea resurselor umane ale Comisiei pentru a servi priorităților Uniunii”.

[7] Dintre cele 23 de agenții create în temeiul Tratatului CE, 12 au ca temei juridic articolul 308 CE, celelalte fiind create în temeiul unor dispoziții sectoriale din tratat, statutele a 8 agenții fiind adoptate prin procedura de codecizie. A se vedea în anexă lista completă a agențiilor de reglementare.

[8] Agențiile create în cadrul politicii externe și de securitate comună sunt finanțate direct de statele membre.

[9] Cifrele sunt valabile doar pentru agențiile înființate în temeiul Tratatului CE și al cooperării polițienești și judiciare în materie penală, cu excepția EUROPOL, care, în conformitate cu actualul său statut legal, este finanțat de statele membre. Agențiile create în cadrul politicii externe și de securitate comună sunt sub controlul total al Consiliului (aceste agenții sunt finanțate în totalitate de către statele membre).

[10] Comunicarea din 20 decembrie 1999 - COM(1999) 710.

[11] Articolul 185 alineatul (3) din Regulamentul financiar (CE, Euratom) nr. 1605/2002.

[12] COM(2005) 59 din 25.2.2005.

[13] Agențiile create în cadrul politicii externe și de securitate comună (PESC) nu sunt incluse.

[14] EASA oferă, de asemenea, asistență directă Comisiei și, după caz, statelor membre, sub forma consultanței tehnice și științifice și/sau a rapoartelor de inspecție.

[15] ECHA oferă, de asemenea, asistență directă Comisiei și, după caz, statelor membre, sub forma consultanței tehnice și științifice și/sau a avizelor.

[16] Mandatul EMSA acoperă, de asemenea, importante activități operaționale (în special activități de luptă împotriva poluării maritime).

[17] Această cerință este deja consacrată în articolul 47 din acordul interinstituțional privind disciplina bugetară și în articolele 27 și 30 din acordul instituțional privind o mai bună legiferare.

[18] Există două rapoarte relevante: (i) un rezumat al evaluărilor realizate privind agențiile și (ii) situația actuală și planificarea privind evoluția agențiilor.

[19] Comisia a efectuat deja studii orizontale mai limitate privind sistemul de agenții, de ex. meta-analiza privind agențiile descentralizate din 2003 și studiul în curs, ambele bazate pe rapoartele de evaluare existente privind agențiile descentralizate.

[20] Acest proiect vizează o posibilă propunere privind o agenție pentru gestionarea operațională a SIS II, VIS și EURODAC, precum și pentru dezvoltarea și gestionarea altor sisteme informatice pe scară largă și o posibilă propunere privind un birou european de asistență privind azilul. În prezent se desfășoară evaluări ale impactului și studii de fezabilitate.