RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene CE 239/32

Joi, 2 februarie 2012

O abordare europeană coerentă în materie de acțiuni colective în despăgubire

P7_TA(2012)0021

Rezoluția Parlamentului European din 2 februarie 2012 referitoare la o abordare europeană coerentă în materie de acțiuni colective în despăgubire(2011/2089(INI))

2013/C 239 E/05

Parlamentul European,

— având în vedere Documentul de lucru al serviciilor Comisiei din 4 februarie 2011 intitulat „Consultarea publică: către o abordare europeană coerentă în materie de acțiuni colective în despăgubire” (SEC(2011)0173),

— având în vedere proiectul de Document de orientare intitulat „Stabilirea daunelor în acțiunile în despăgubire intentate pentru încărcarea articolului 101 sau 102 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene”, publicat de Comisie în iunie 2011,

— având în vedere Directiva 2009/22/CE privind acțiunile în încetare în ceea ce privește protecția intereselor consumatorilor (1),

— având în vedere Documentul de consultare al Comisiei pentru o dezbatere pe marginea Cărții verzi privind recursul colectiv pentru consumatorilor, publicat de Comisie în 2009;

— având în vedere Rezoluția sa din 26 martie 2009 referitoare la Cartea albă privind acțiunile în despăgubire pentru cazurile de încălcare a normelor CE antitrust (2);

— având în vedere Cartea verde a Comisiei din 27 noiembrie 2008 privind recursul colectiv pentru consumatori (COM(2008)0794),

— având în vedere Rezoluția sa din 20 ianuarie 2011 referitoare la Raportul privind politica în domeniul concurenței pe anul 2009 (3),

— având în vedere Cartea albă a Comisiei din 2 aprilie 2008 privind acțiunile în despăgubire pentru cazurile de încălcare a normelor CE antitrust (COM(2008)0165),

— având în vedere raportul Monti din 9 mai 2010 intitulat „O nouă strategie pentru piața unică”,

— având în vedere Comunicarea Comisiei din 13 martie 2007, intitulată „Strategia UE pentru politica de protecție a consumatorilor 2007-2013. Mai multă putere consumatorilor, bunăstare crescută și protecție eficientă a acestora” (COM(2007)0099),

— având în vedere Rezoluția sa din 25 octombrie 2011 referitoare la soluționarea alternativă a litigiilor în materie civilă, comercială și de familie (4),

— având în vedere Rezoluția sa din 13 septembrie 2011 referitoare la punerea în aplicare a Directivei privind medierea în statele membre, impactul acesteia asupra medierii și acceptarea sa de către instanțe (5),

— având în vedere articolul 48 din Regulamentul său de procedură,

— având în vedere Raportul Comisiei pentru afaceri juridice și avizele Comisiei pentru afaceri economice și monetare, al Comisiei pentru industrie, cercetare și energie și cel al Comisiei pentru piața internă și protecția consumatorilor (A7-0012/2012),

A. întrucât în spațiul european de justiție, cetățenii și societățile trebuie nu numai să beneficieze de drepturi, ci și să fie în măsură să-și exercite practic aceste drepturi în mod efectiv și eficient;

B. întrucât legislația UE adoptată recent este concepută astfel încât să permită părților implicate în situații transfrontaliere fie să-și exercite drepturile în mod efectiv (6), fie să recurgă la soluții extrajudiciare, prin procedura de mediere (7);

C. întrucât beneficiile metodei de soluționare alternativă a litigiilor sunt incontestabile și accesul echitabil la justiție ar trebui să fie în continuare disponibil pentru toți cetățenii UE;

D. întrucât, potrivit Eurobarometrului Flash „Atitudinile consumatorilor față de comerțul transfrontalier și protecția consumatorilor” din martie 2011, 79 % dintre consumatorii europeni declară că ar fi mai înclinați să își apere drepturile în instanță dacă s-ar putea alătura altor consumatori care reclamă aceeași problemă;

E. întrucât consumatorii afectați de o încălcare a legii care doresc să urmeze o procedură în instanță pentru a obține despăgubiri în mod individual se confruntă adesea cu bariere semnificative din punctul de vedere al posibilităților efective și al accesibilității fizice și financiare, din cauza costurilor uneori ridicate aferente litigiului, a eventualelor costuri psihologice, a unor proceduri complexe și îndelungate și a lipsei de informații cu privire la căile de atac disponibile;

F. întrucât, atunci când un grup de cetățeni sunt victime ale aceleiași încălcări a legii, acțiunile individuale pot să nu constituie un mijloc eficient de a opri practicile ilegale în cauză sau de a obține despăgubiri, mai ales dacă pierderea individuală este mică în comparație cu costurile implicat de litigiu;

G. întrucât, în unele state membre, rezultatele generale ale instrumentelor existente de atac în justiție și de aplicare a legii concepute la nivel comunitar nu sunt considerate satisfăcătoare sau nu sunt suficient cunoscute, fiind, în consecință, prea puțin utilizate;

H. întrucât integrarea piețelor europene și multiplicarea activităților transfrontaliere care rezultă din aceasta evidențiază necesitatea unei abordări coerente la nivelul UE, care să vizeze numeroasele cazuri în care consumatorii nu obțin nimic, deoarece procedurile pentru acțiunea colectivă în vederea obținerii de despăgubiri care au fost introduse într-o serie de state membre nu oferă soluții transfrontaliere,

I. întrucât autoritățile naționale și europene joacă un rol esențial în ceea ce privește asigurarea respectării legislației UE, iar asigurarea respectării prin actori privați nu ar trebui decât să vină în completarea forțelor publice, fără însă a le putea înlocui;

J. întrucât asigurarea respectării legii de către autoritățile publice, prin oprirea încălcărilor și impunerea de amenzi, nu permite în sine despăgubirea consumatorilor pentru prejudiciul suferit;

K. întrucât gruparea plângerilor într-o singură procedură de acțiune colectivă în despăgubire sau autorizarea ca o astfel de plângere să fie introdusă de către o entitate reprezentativă sau de către un organism reprezentativ care acționează în interes public ar putea simplifica procesul și reduce costurile pentru părțile implicate;

L. întrucât un sistem de acțiune colectivă poate fi un complement util, dar nu poate înlocui protecția juridică individuală;

M. întrucât Comisia trebuie să respecte principiile subsidiarității și proporționalității în ceea ce privește orice propunere care nu este de competența exclusivă a Uniunii,

1. salută consultarea pe orizontală menționată mai sus și subliniază că victimele practicilor ilegale – cetățeni și societăți deopotrivă – trebuie să aibă posibilitatea de a revendica despăgubiri pentru daunele sau pierderile individuale suferite, în special în cazul unor prejudicii difuze și dispersate, atunci când există posibilitatea ca riscurile privind costurile să nu fie proporționale cu daunele suferite;

2. ia act de eforturile depuse de Curtea Supremă a SUA pentru limitarea proceselor intentate neîntemeiat și a recurgerii abuzive la sistemul american de proceduri colective (8) și subliniază că Europa ar trebui să se abțină de la introducerea unui astfel de sistem de tip american sau a oricărui alt sistem care nu respectă tradiția juridică europeană;

3. salută eforturile statelor membre de consolidare a drepturilor victimelor comportamentelor ilicite prin introducerea sau planurile de introducere a unei legislații menite să faciliteze despăgubirea, evitând în același timp o cultură orientată asupra intentării neîntemeiate a proceselor;

4. salută acțiunile Comisiei privind o abordare europeană coerentă a acțiunilor colective în despăgubire și solicită Comisiei să demonstreze în studiul său de impact că, în conformitate cu principiul subsidiarității, sunt necesare acțiuni la nivelul UE pentru a îmbunătăți actualul cadru de reglementare al UE, astfel încât victimele încălcărilor legislației UE să poată fi despăgubite pentru daunele suferite, contribuind, în acest mod, la creșterea încrederii consumatorilor și la buna funcționare a pieței interne;

5. subliniază beneficiile posibile ale acțiunilor judiciare colective din punctul de vedere al reducerii costurilor și al creșterii certitudinii juridice pentru reclamanți, pârâți și sistemul judiciar în egală măsură, prin evitarea acțiunilor judiciare paralele referitoare la revendicări similare;

6. consideră că, în ceea ce privește sectorul concurenței, transpunerea în practică la nivelul instituțiilor publice este esențială pentru punerea în aplicare a dispozițiilor tratatelor, pentru atingerea deplină a obiectivelor UE și pentru asigurarea punerii în aplicare a legislației UE în materie de concurență de către Comisie și autoritățile naționale competente în materie;

7. reamintește că, în prezent, numai statele membre legiferează în ceea ce privește normele naționale referitoare la cuantificarea despăgubirilor ce pot fi acordate; mai observă și că punerea în aplicare a legislației naționale nu trebuie să împiedice aplicarea uniformă a legislației europene;

8. solicită Comisiei să examineze cu atenție temeiul juridic adecvat pentru toate măsurile luate în materie de despăgubire colectivă;

9. constată că, potrivit informațiilor disponibile până în momentul de față, în special un studiu realizat pentru DG SANCO în 2008 intitulat „Evaluarea eficacității și eficienței mecanismelor de acțiune colectivă în despăgubire în UE”, mecanismele disponibile de acțiune colectivă în despăgubire din cadrul UE nu au generat consecințe economice disproporționate;

Legislația UE existentă și măsurile reparatorii

10. constată că unele mecanisme de asigurare a respectării legii pentru cazuri individuale, precum Directiva 2008/52/CE privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială, precum și Regulamentul (CE) nr. 805/2004 privind crearea unui titlu executoriu european pentru creanțele necontestate există deja la nivelul UE și consideră că îndeosebi Regulamentul (CE) nr. 861/2007 de stabilire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă oferă acces la justiție prin simplificarea litigiilor transfrontaliere și reducerea costurilor în cazuri care implică cereri cu o valoare de mai puțin de 2 000 EUR, dar constată că această legislație nu este concepută astfel încât să asigure un acces efectiv la justiție în cazurile în care un număr mare de victime suferă daune similare;

11. opinează că măsurile reparatorii joacă, de asemenea, un rol important în garantarea drepturilor de care beneficiază cetățenii și societățile în conformitate cu legislația UE și este încredințat că mecanismele introduse prin Regulamentul (CE) nr. 2006/2004 privind cooperarea în materie de protecție a consumatorului (9), precum și prin Directiva 2009/22/CE privind acțiunile în încetare în ceea ce privește protecția intereselor consumatorilor pot fi îmbunătățite semnificativ, astfel încât să faciliteze cooperarea și protecția prin măsuri reparatorii în contextul situațiilor transfrontaliere;

12. consideră că necesitatea de a îmbunătăți protecția prin măsuri reparatorii este deosebit de mare în sectorul mediului; solicită Comisiei să examineze modalități de a extinde măsurile reparatorii în acest sector;

13. consideră că măsurile reparatorii ar trebui să se concentreze atât asupra intereselor individuale, cât și asupra intereselor publice și cere ca lărgirea accesului la justiție al organizațiilor să se opereze cu atenție, deoarece accesul la justiție al acestora nu ar trebui să fie mai facil decât cel al persoanelor;

14. invită, prin urmare, Comisia să consolideze și să sporească în continuare eficiența instrumentelor existente, precum Directiva 98/27/CE privind acțiunile în încetare în ceea ce privește protecția intereselor consumatorilor și Regulamentul (CE) nr. 2006/2004 privind cooperarea dintre autoritățile naționale însărcinate să asigure aplicarea legislației în materie de protecție a consumatorului, pentru a asigura protecția publică adecvată a drepturilor consumatorilor în UE; subliniază, totuși, faptul că nici Directiva 98/27/CE, nici Regulamentul (CE) nr. 2006/2004 nu permit consumatorilor să fie despăgubiți pentru prejudiciul suferit;

Cadru orizontal obligatoriu din punct de vedere juridic și elemente de siguranță

15. susține că accesul la justiție prin intermediul acțiunilor colective în despăgubire ține de sfera dreptului procedural și este preocupat de faptul că inițiativele necoordonate ale UE în materie de acțiuni colective în despăgubire vor conduce la o fragmentare a procedurilor și legislațiilor naționale privind despăgubirile, care va slăbi, în loc să consolideze, accesul la justiție în UE; în cazul în care, în urma unei analize temeinice, se hotărăște că este nevoie și că este de dorit o schemă de acțiuni colective în despăgubire la nivelul Uniunii, cere ca orice propunere în materie de astfel de acțiuni colective să aibă forma unui cadru juridic orizontal, inclusiv a unui set comun de principii, care să asigure un acces uniform la justiție în UE prin intermediul acțiunilor colective în despăgubire și, în mod specific, dar nu exclusiv, să vizeze încălcarea drepturilor consumatorilor;

16. subliniază nevoia de a lua în considerare în mod corespunzător tradiția juridică și sistemul juridic din fiecare stat membru și de a îmbunătăți coordonarea celor mai bune practici între statele membre și este de opinie că efortul de elaborare a unui mecanism la nivelul UE care să creeze condițiile unei protecții eficiente a consumatorilor și a IMM-urilor nu ar trebui să provoace întârzieri în adoptarea cadrului orizontal;

17. subliniază că orice cadru orizontal obligatoriu din punct de vedere juridic trebuie să acopere aspectele esențiale pe care le prezintă obținerea colectivă a despăgubirilor; subliniază, de asemenea, în special, că chestiunile de drept privat internațional și de drept procedural trebuie să se aplice acțiunilor colective în general, indiferent de sectorul în cauză, pe când un număr limitat de norme privind protecția consumatorilor sau legea concurenței, având drept obiect aspecte cum ar fi efectele potențial obligatorii ale deciziilor adoptate de către autoritățile naționale competente în materie de concurență, ar putea fi cuprinse, de exemplu, în articole sau capitole separate ale instrumentului orizontal sau în instrumente juridice separate, în paralel sau ulterior adoptării instrumentului orizontal;

18. este încredințat că daunele individuale sau pierderea suferită joacă un rol esențial atunci când se hotărăște depunerea unei acțiuni, întrucât acestea sunt inevitabil comparate cu posibilele costuri ale procedurilor implicate de o acțiune; reamintește Comisiei, prin urmare, de necesitatea unui cadru orizontal privind acțiunea colectivă în despăgubire, un instrument eficient și necostisitor pentru toate părțile și consideră că normele procedurale naționale ale statelor membre ar putea utiliza Regulamentul (CE) nr. 861/2007 de stabilire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă ca referință pentru acțiunile colective în despăgubire, atunci când valoarea cererilor nu depășește sfera de aplicare a regulamentului;

19. consideră că acțiunea colectivă în temeiul unui cadru juridic orizontal ar oferi cele mai mari avantaje în cazul în care pârâtul și victimele reprezentate nu își au domiciliul în același stat membru (dimensiunea transfrontalieră) și atunci când drepturile presupuse a fi fost încălcate sunt conferite de legislația UE (încălcarea legislației UE); solicită examinarea în continuare a modalităților de optimizare a căilor de atac în cazurile de încălcare a legislației naționale care pot avea implicații majore, transfrontaliere;

20. reiterează că trebuie instituite garanții în cadrul instrumentului orizontal pentru a evita acțiunile neîntemeiate și utilizarea necorespunzătoare a acțiunilor colective în despăgubire, astfel încât să se asigure proceduri judiciare echitabile, și accentuează că aceste garanții trebuie să acopere, inter alia, următoarele aspecte:

Calitatea procesuală

— pentru ca o acțiune reprezentativă să fie admisibilă, trebuie să existe un grup clar identificat, iar membrii grupului trebuie să fie identificați înainte de intentarea acțiunii;

— abordarea europeană a acțiunilor colective în despăgubire trebuie să se bazeze pe principiul opt-in, conform căruia victimele sunt identificate în mod clar și iau parte la procedură numai în cazul în care acestea și-au exprimat în mod expres dorința de a participa, pentru a evita eventualele abuzuri; subliniază necesitatea respectării sistemelor naționale existente, conform principiului subsidiarității; solicită Comisiei să ia în considerare instituirea unui sistem care să furnizeze informații pertinente tuturor victimelor potențiale implicate, să crească reprezentativitatea acțiunilor colective, să permită unui număr cât mai mare de victime să obțină despăgubiri și să asigure un acces la justiție simplu, accesibil din punct de vedere financiar și eficient pentru toți cetățenii UE, evitându-se astfel multiplicarea excesivă a acțiunilor în justiție, precum și acțiunile ulterioare inutile în justiție, individuale sau colective, privitoare la aceeași infracțiune; solicită statelor membre să pună în aplicare mecanisme eficiente care să garanteze informarea și sensibilizarea cât mai multor victime cu putință cu privire la drepturile și obligațiile care le revin, în special atunci când respectivele persoane locuiesc în state membre diferite, evitând afectarea nejustificată a reputației părții în cauză, pentru a respecta prezumția de nevinovăție;

— un sistem de acțiuni colective în care victimele nu sunt identificate înaintea procesului trebuie respins, întrucât ar fi contrar sistemelor juridice ale unui număr mare de state membre și ar încălca drepturile oricărei victime care ar lua parte la procedură fără să știe, fiind însă obligată să respecte hotărârea instanței;

— statele membre ar trebui să se asigure că un judecător sau un organism similar va avea în continuare puteri discreționare sub forma unei verificări preliminare a admisibilității oricărei acțiuni potențial colective, pentru a confirma faptul că respectivele criterii de calificare au fost întrunite și că acțiunea poate fi continuată;

— statele membre ar trebui să desemneze organizațiile calificate să intenteze acțiuni de reprezentare și ar fi de dorit niște criterii europene care să definească clar aceste entități calificate; respectivele criterii s-ar putea baza pe articolul 3 din Directiva 2009/22/CE privind acțiunile în încetare în ceea ce privește protecția intereselor consumatorilor, însă este nevoie de o mai mare specificitate, pentru a se asigura atât evitarea litigiilor abuzive, cât și accesul la justiție; aceste criterii ar trebui să acopere, inter alia, resursele financiare și umane ale organizațiilor care se califică;

— victimele trebuie, în orice caz, să fie libere să recurgă la alternativa despăgubirii individuale în fața unei instanțe competente;

Despăgubire integrală pentru daunele realmente suferite

— cadrul orizontal ar trebui să acopere numai despăgubirea pentru daunele realmente suferite, pe când daunele morale trebuie interzise, în virtutea conceptului conform căruia despăgubirea pentru prejudicii trebuie distribuită victimelor considerate individual în mod proporțional cu prejudiciul suferit de fiecare dintre ele; în general, pactele quota litis sunt necunoscute în Europa și nu ar trebui să facă parte din cadrul orizontal obligatoriu;

Accesul la probe

— reclamanții colectivi nu trebuie să beneficieze de o poziție privilegiată în ceea ce privește accesul la dovezile pârâtului în raport cu reclamanții individuali și fiecare reclamant trebuie să facă dovada revendicărilor sale; obligația de a pune documentele la dispoziția reclamanților („discovery”) este în mare măsură necunoscută în Europa și nu ar trebui să facă parte din cadrul obligatoriu;

Principiul „cel care pierde plătește” (partea care pierde suportă cheltuielile de judecată)

— nu există acțiuni fără riscuri financiare și statele membre trebuie să stabilească norme proprii privind alocarea costurilor, în conformitate cu care partea perdantă trebuie să suporte costurile celeilalte părți, pentru a evita proliferarea unor acțiuni nefondate în cadrul mecanismului de acțiune colectivă în despăgubire la nivelul UE;

Interzicerea finanțării de către părți terțe

— Comisia nu trebuie să stabilească condiții sau orientări referitoare la finanțarea despăgubirilor pretinse, deoarece în sistemele de drept ale statelor membre recurgerea la finanțarea din partea terților, de exemplu oferind o parte din despăgubirile acordate, este necunoscută; aceasta nu împiedică statele membre să stabilească condiții sau orientări referitoare la finanțarea despăgubirilor pretinse;

21. sugerează, în cazul în care Comisia înaintează o propunere de instrument legislativ orizontal de reglementare a acțiunilor colective în despăgubire, adoptarea unui principiu de acțiuni în continuare, care să prevadă ca o soluționare la nivel privat, prin acțiuni colective în despăgubire, să poată fi pusă în aplicare dacă a existat o decizie anterioară privind încălcarea a Comisiei sau a unei autorități naționale competente; remarcă faptul că stabilirea principiului acțiunii de continuare nu exclude posibilitatea prevederii de acțiuni principale, precum și de continuare;

22. solicită Comisiei să mediteze asupra unor modalități de sensibilizare a consumatorilor în legătură cu disponibilitatea mecanismelor de acțiune colectivă în despăgubire și de facilitare a cooperării între entitățile abilitate să intenteze acțiuni colective; insistă asupra rolului determinant pe care îl pot juca organizațiile de consumatori și Rețeaua Centrelor Europene ale Consumatorilor (ECC-Net) în transmiterea de informații unui număr cât mai mare de victime ale încălcărilor legislației UE;

23. subliniază faptul că încălcările dreptului Uniunii identificate de către Comisie în domeniul măsurilor de protejare a consumatorilor UE sugerează consolidarea măsurilor reparatorii (10), recunoscând faptul că măsurile reparatorii nu sunt suficiente atunci când victimele au suferit daune și au dreptul la compensații; solicită Comisiei să identifice legislația UE în raport cu care despăgubirile sunt dificil de obținut;

24. consideră că acest lucru ar trebui făcut pentru a identifica domeniile în care cadrul orizontal poate oferi despăgubiri colective pentru încălcarea legislației respective, precum și pentru încălcarea legislației antitrust a UE; cere ca legislația UE pertinentă să fie indicată într-o anexă la instrumentul orizontal;

Soluționarea alternativă a litigiilor (SAL)

25. constată că mecanismele SAL depind adesea de dorința comerciantului de a coopera, iar disponibilitatea unui sistem judiciar eficient de acțiuni colective în despăgubire ar acționa ca un stimulent solid pentru ca părțile să convină cu privire la o soluționare în afara instanței, ceea ce ar putea conduce la evitarea unui număr considerabil de litigii; încurajează instituirea unor scheme SAL la nivel european care să permită soluționarea rapidă și fără costuri ridicate a litigiilor ca opțiune mai atractivă decât procedurile judiciare și sugerează ca orice judecător care efectuează verificări preliminare ale admisibilității în cazul unei acțiuni colective să aibă și competența de a solicita părților implicate ca, înainte de a intenta procese colective în justiție, să caute o soluție consensuală colectivă pentru pretențiile formulate; este încredințat că criteriile elaborate de Curte (11) ar trebui să constituie punctul de plecare pentru instituirea unei astfel de competențe; cu toate acestea, subliniază că aceste mecanisme ar trebui să rămână, așa cum indică și numele lor, doar alternative la acțiunea judiciară și nu o condiție preliminară a acesteia;

Competența și legea aplicabilă

26. subliniază faptul că un cadru orizontal ar trebui să stabilească norme pentru a evita căutarea instanței celei mai favorabile (‘forum shopping’) fără să pună în pericol accesul la justiție și că Bruxelles I ar trebui considerat punctul de plecare pentru a determina instanțele competente;

27. cere să se studieze în continuare în ce fel ar putea fi modificate normele privind conflictul de legi; este încredințat că o soluție ar putea fi aplicarea legii din locul în care domiciliază majoritatea victimelor, reținând că victimele ar trebui să rămână libere ca, în loc să urmeze calea participării la acțiuni colective, să ceară despăgubiri în mod individual, în conformitate cu normele generale de drept internațional privat stabilite în Regulamentele Bruxelles I, Roma I și Roma II;

28. evidențiază faptul că, în urma hotărârii Curții în Cauza C-360/09, Pfleiderer, Comisia trebuie să garanteze că acțiunile colective în despăgubire nu compromit eficacitatea sistemului de clemență din cadrul legislației în materie de concurență și a procedurii de soluționare a diferendelor;

Procedura legislativă ordinară

29. insistă asupra faptului că Parlamentul European trebuie implicat, în cadrul procedurii legislative ordinare, în orice inițiativă legislativă în materie de acțiuni colective în despăgubire și că orice propunere trebuie să se bazeze pe o evaluare de impact detaliată;

*

* *

30. încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului, Comisiei, guvernelor și parlamentelor statelor membre și partenerilor sociali de la nivelul UE.

(1) JO L 110, 1.5.2009, p. 30.

(2) JO C 117 E, 6.5.2010, p. 161.

(3) Texte adoptate, P7_TA(2011)0023.

(4) Texte adoptate, P7_TA(2011)0449.

(5) Texte adoptate, P7_TA(2011)0361.

(6) Regulamentul (CE) nr. 861/2007 de stabilire a unei proceduri europene cu privire la cererile cu valoare redusă (JO L 199, 31.7. 2007, p. 1); Regulamentul (CE) nr. 1896/2006 de instituire a unei proceduri europene de somație de plată (JO L 399, 30.12.2006, p. 1); Regulamentul (CE) nr. 805/2004 privind crearea unui titlu executoriu european pentru creanțele necontestate (JO L 143, 30.4. 2004, p. 15).

(7) Directiva 2008/52/CE privind anumite aspecte ale medierii în materie civilă și comercială (JO L 136, 24.5.2008, p. 3).

(8) Wal-Mart Stores Inc. v. Dukes et al. 564 U. S. xxx (2011).

(9) JO L 364, 9.12.2004, p. 1.

(10) Studiu referitor la dificultățile cu care se confruntă consumatorii la obținerea despăgubirilor pentru încălcarea legislației în materie de protecție a consumatorilor și consecințele economice ale acestor dificultăți (Study regarding the problems faced by consumers in obtaining redress for infringements of consumer protection legislation, and the economic consequences of such problems), partea I, Raportul principal, 26 august 2008, pp. 21 și urm.

(11) Hotărârea din 18 martie 2010 pronunțată în cauzele conexate C-317/08, C-318/08, C-319/08 și C-320/08, Alassini, nepublicată încă în Repertoriul de jurisprudență.