[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 30.7.2009

COM(2009) 410 final

Propunere de

DIRECTIVĂ A CONSILIULUI

de punere în aplicare a acordului-cadru revizuit privind concediul pentru creșterea copilului încheiat de BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES și de abrogare a Directivei 96/34/CE

(Text cu relevanță pentru SEE)

EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

1.1. Motivele și obiectivele propunerii

Obiectivul propunerii este de a conferi efect juridic acordului-cadru revizuit privind concediul pentru creșterea copilului, încheiat de partenerii sociali interprofesionali europeni (BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES) la 18 iunie 2009. Acesta înlocuiește acordul precedent de la 14 decembrie 1995. Prin urmare, se va abroga Directiva 96/34/CE care conferea efect juridic primului acord.

Acordul revizuit prelungește de la trei luni la patru luni concediul pentru creșterea copilului la care au dreptul în mod individual lucrătorii de ambele sexe și introduce mai multe îmbunătățiri și clarificări legate de exercitarea acestui drept. Lucrătorii vor fi protejați împotriva discriminării bazate pe cererea pentru concediu pentru creșterea copilului sau pe beneficierea de concediul pentru creșterea copilului. Revenirea la locul de muncă după perioada de concediu va fi facilitată, în special acordând lucrătorilor dreptul de a solicita un program de lucru flexibil. Acordul și prezenta propunere vor contribui la o mai bună conciliere între viața profesională, viața privată și viața de familie și la promovarea egalității de șanse între femei și bărbați pe piața forței de muncă.

1.2. Contextul general

În Foaia de parcurs privind egalitatea de șanse între femei și bărbați 2006-2010[1], adoptată în martie 2006, Comisia s-a angajat să reexamineze legislația comunitară existentă privind egalitatea de șanse între femei și bărbați care nu a făcut obiectul procesului de reformare din 2005, în vederea actualizării, modernizării și reformării textelor în cauză, după caz. Directiva 96/34/CE nu a făcut obiectul procesului de reformare.

În decembrie 2007[2], Consiliul a solicitat Comisiei să evalueze cadrul juridic referitor la concilierea între viața profesională, de familie și privată, precum și eventuala necesitate de îmbunătățire a acestuia.

Parlamentul European solicită periodic măsuri pentru îmbunătățirea concilierii dintre viața profesională, privată și de familie, în special pentru îmbunătățirea legislației actuale privind concediul pentru creșterea copilului. În rezoluția sa din 3 septembrie 2008[3], Parlamentul a estimat că era posibilă îmbunătățirea acordului-cadru privind concediul pentru creșterea copilului prin includerea de măsuri care să încurajeze tații să ia concediu pentru creșterea copilului, prin îmbunătățirea drepturilor lucrătorilor care își iau concediu pentru creșterea copilului, prin asigurarea unei mai mari flexibilități în ceea ce privește dispozițiile referitoare la concediu și prin creșterea duratei și a indemnizației de concediu pentru creșterea copilului.

La 3 octombrie 2008, Comisia a prezentat două propuneri legislative pentru îmbunătățirea concilierii între viața profesională, de familie și privată, ambele legate de concediul de maternitate[4] și de situația femeilor care exercită activități independente și a soților colaboratori[5]. Acest „pachet privind concilierea” a fost însoțit de un raport de evaluare privind structurile de îngrijire a copiilor în UE[6] și de o comunicare[7] în care Comisia a anunțat că va lua măsurile necesare, la cererea partenerilor sociali, pentru a conferi efecte juridice unui nou acord privind concediile familiale sub forma unei propuneri de directivă.

1.3. Dispoziții existente privind aspectele legate de propunere

Directiva 96/34/CE, care conferă efect juridic acordului partenerilor sociali din 14 decembrie 1995, prevede un drept individual la concediu pentru creșterea copilului de cel puțin trei luni pentru lucrătorii de ambele sexe în cazul nașterii sau al adoptării unui copil. Acest drept ar trebui, în principiu, să se acorde pe o bază netransferabilă; cu toate acestea, multe state membre permit transferul drepturilor de concediu pentru creșterea copilului de la un părinte la altul, ceea ce înseamnă, în practică, că mamele își iau un concediu pentru creșterea copilului mai lung decât tații.

De asemenea, directiva prevede protecția împotriva concedierii lucrătorilor care își iau concediu pentru creșterea copilului, dreptul de a se întoarce la același loc de muncă sau la un loc de muncă echivalent și menținerea drepturilor angajaților pe durata concediului pentru creșterea copilului. Ea stabilește condițiile care reglementează concediul pentru creșterea copilului și normele detaliate pentru aplicarea lor, care pot fi stabilite de statele membre și/sau partenerii sociali la nivel național.

În sfârșit, directiva prevede dreptul lucrătorilor de a lipsi de la locul de muncă pentru motive familiale urgente, în caz de boală sau accident care fac indispensabilă prezența imediată a lucrătorului.

1.4. Coerența cu alte politici și obiective ale Uniunii

Obiectivul prezentei propuneri este coerent cu politicile UE, în special cu Strategia de la Lisabona pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă. Promovarea unei repartiții mai egale a responsabilităților familiale între mame și tați prin îmbunătățirea condițiilor pentru beneficierea de concediu pentru creșterea copilului va contribui la reducerea diferențelor dintre rata ocupării forței de muncă pentru femei și pentru bărbați, ceea ce reprezintă unul dintre obiectivele Strategiei de la Lisabona. Aceasta contribuie, de asemenea, la concretizarea politicilor menite să abordeze problema demografică a Europei.

2. CONSULTAREA PăRțILOR INTERESATE șI EVALUAREA IMPACTULUI

2.1. Consultare

În conformitate cu articolul 138 CE, Comisia a consultat partenerii sociali cu privire la modalități mai bune de conciliere între viața profesională, privată și de familie. Prima etapă a procesului de consultare[8] a fost lansată la 12 octombrie 2006 și se referea la necesitatea unei acțiuni ulterioare la nivel comunitar. Toți partenerii sociali care au răspuns au recunoscut importanța concilierii, iar majoritatea organizațiilor au considerat că este nevoie de o acțiune ulterioară. Cu toate acestea, opiniile au fost diferite cu privire la tipul de acțiuni care trebuiau întreprinse și cu privire la nivelul la care se situau acestea.

În cea de-a doua etapă a procesului de consultare[9], lansată la 30 mai 2007, Comisia a examinat diverse modalități de îmbunătățire a legislației existente cu privire la protecția maternității și la concediul pentru creșterea copilului și a evidențiat noi tipuri de concediu familial (concediu de paternitate, concediu de adopție și concediu pentru îngrijirea membrilor familiei). În ceea ce privește concediul pentru creșterea copilului, documentul Comisiei a identificat mai multe moduri de a îmbunătăți directiva existentă: acestea se referă la măsurile destinate să îi stimuleze pe tați să ia concediu pentru creșterea copilului, măsurile legate de drepturile angajaților și de interzicerea discriminării, durata concediului pentru creșterea copilului, flexibilitatea condițiilor de luare a concediului, vârsta copilului și remunerarea pe durata concediului pentru creșterea copilului .

Documentul de consultare invita partenerii sociali: (1) să își exprime opinia cu privire la obiectivele și conținutul propunerilor; (2) să informeze Comisia dacă intenționează să inițieze negocieri, în conformitate cu articolul 138 alineatul (4) și cu articolul 139 din Tratatul CE; și (3) să evalueze dispozițiile din acordul-cadru privind concediul pentru creșterea copilului în vederea unei revizuiri și a unui raport cu privire la progresele înregistrate până în martie 2008.

Prin scrisoarea lor comună din 11 iulie 2007, CES, BUSINESSEUROPE, CEEP și UEAPME au răspuns că intenționau să evalueze regimul privind concediul pentru creșterea copilului în legătură cu alte regimuri de sprijinire a părinților și a echilibrului între viața profesională și cea privată, cum ar fi programele de lucru flexibile și structurile de îngrijire a copiilor, precum și alte forme de concediu, pentru a estima necesitatea unei acțiuni comune. La 13 martie 2008, în cadrul Summit-ului social tripartit, a fost prezentat un raport cu privire la progresele înregistrate, în care partenerii sociali interprofesionali europeni au convenit să „întreprindă acțiuni comune pentru a atinge mai bine obiectivele directivei privind concediul pentru creșterea copilului în contextul mai vast al concilierii între viața profesională și cea privată.”

La 11 septembrie 2008, partenerii sociali au informat Comisia cu privire la intenția lor de a deschide negocieri formale în vederea revizuirii Directivei 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul-cadru referitor la concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES. Negocierile formale au început la 17 septembrie 2008 și s-au încheiat la 23 martie 2009 după șase luni și șapte runde de negocieri. La 18 iunie 2009, secretariatele generale ale BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES au semnat acordul-cadru revizuit cu privire la concediul pentru creșterea copilului în numele organizațiilor lor și au solicitat Comisiei să îl înainteze Consiliului pentru ca acesta să adopte o decizie prin care acordul să devină obligatoriu în toate statele membre.

Pentru elaborarea „pachetului său privind concilierea”, Comisia a consultat, de asemenea, statele membre și ONG-urile europene active în acest domeniu cu privire la aceleași opțiuni asupra cărora fuseseră consultați partenerii sociali.

2.2. Obținerea și utilizarea expertizei

Pentru a evalua progresul punerii în aplicare a directivei privind concediul pentru creșterea copilului în statele membre la mai mult de 10 ani de la adoptarea sa și a altor instrumente în domeniul concilierii între viața profesională, privată și de familie, partenerii sociali europeni și-au consultat membrii la nivel național printr-un chestionat trimis în noiembrie 2007. Grupul de lucru ad hoc privind concilierea, instituit pentru a analiza informațiile obținute, s-a reunit de două ori, în ianuarie și februarie 2008. Raportul privind progresele înregistrate prezentat în martie 2008 în cadrul Summit-ului social tripartit trece în revistă concluziile partenerilor sociali și examinează dispozițiile în materie de concediu, organizare a muncii și structuri de îngrijire.

Pentru elaborarea „pachetului său privind concilierea”, Comisia a comandat un studiu (finalizat în iulie 2008) cu privire la costurile și beneficiile măsurilor de conciliere, care includeau mai multe opțiuni de modificare a legislației existente cu privire la concediul pentru creșterea copilului. Rețeaua Comisiei de experți juridici independenți în domeniul egalității de șanse între femei și bărbați a prezentat în 2007 un raport privind graviditatea, maternitatea, drepturile parentale și de paternitate[10] în statele membre.

2.3. Evaluarea impactului

Comisia a efectuat o evaluare a impactului[11] pe baza opțiunilor legislative descrise în documentul din 2007 aferent celei de-a doua etape a consultării, care a fost trimis partenerilor sociali. Evaluarea impactului, care însoțea propunerea privind concediul de maternitate, a luat, de asemenea, în considerare opțiunea de modificare a dispozițiilor privind concediul pentru creșterea copilului. Ea a oferit o evaluare pozitivă a opțiunii de a acorda o lună suplimentară de concediu pentru creșterea copilului, în ipoteza că acest concediu pentru creșterea copilului ar trebui remunerat la un nivel de 66% din ultimul salariu și că luna suplimentară ar fi acordată doar dacă ambii părinți au luat cel puțin o lună mai înainte.

Deoarece această ipoteză nu a fost reținută de partenerii sociali, concluzia va fi diferită. Pe de o parte, costurile directe pot fi mai mici, deoarece plata indemnizației nu este obligatorie. Pe de altă parte, beneficiile pentru părinții care lucrează vor fi mai puțin evidente, deoarece nu se poate aștepta ca solicitările de concediu pentru creșterea copilului neremunerat, în special din partea taților, să fie atât de numeroase.

Comisia nu a pregătit o evaluare specifică a impactului cu privire la această propunere, deoarece nu este obligată să facă acest lucru atunci când propune să confere efecte juridice unui acord al partenerilor sociali în conformitate cu articolul 139 alineatul (2) din Tratatul CE.

3. ASPECTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

3.1. Temeiul juridic

Propunerea se bazează pe articolul 139 alineatul (2) din Tratatul CE.

Articolul 139 alineatul (2) din Tratatul CE prevede ca acordurile încheiate de partenerii sociali la nivel comunitar în domenii reglementate prin articolul 137 din Tratatul CE să fie puse în aplicare, „la cererea comună a părților semnatare, printr-o decizie a Consiliului la propunerea Comisiei”. Articolul precizează în continuare că „Consiliul hotărăște cu majoritate calificată, cu excepția cazului în care acordul respectiv conține una sau mai multe dispoziții privind unul din domeniile prevăzute la articolul 137 alineatul (2). În această situație, Consiliul hotărăște în unanimitate.”

Acordul încheiat de BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES vizează îmbunătățirea concilierii între viața profesională, de familie și privată, care reprezintă un mijloc de a realiza „egalitatea între bărbați și femei în privința șanselor acestora pe piața muncii și tratamentul în raporturile de muncă”, un domeniu reglementat de articolul 137 din Tratatul CE. Acesta este unul dintre domeniile în care Consiliul poate decide prin majoritate calificată. Prin urmare, articolul 139 alineatul (2) din Tratatul CE este temeiul juridic adecvat pentru propunerea Comisiei.

Articolul 139 alineatul (2) din Tratatul CE nu prevede participarea Parlamentului la procedura legislativă. Cu toate acestea, în conformitate cu unele angajamente anterioare, Comisia va informa Parlamentul cu privire la propunerea sa, pentru ca acesta să trimită, dacă dorește, un aviz Comisiei și Consiliului. Același lucru este valabil și pentru Comitetul Economic și Social European.

3.2. Analiza acordului

În conformitate cu comunicarea Comisiei[12] de stabilire a normelor pentru punerea în aplicare a acordurilor referitoare la articolul 139 din Tratatul CE, Comisia va pregăti propuneri de decizii către Consiliu ținând seama de caracterul reprezentativ al părților contractante, al mandatului lor și al „legalității” fiecărei clauze din convenția colectivă în ceea ce privește dreptul comunitar, precum și de dispozițiile privind întreprinderile mici și mijlocii, stabilite la articolul 137 alineatul (2) litera (b) din Tratatul CE. Evaluarea ex-ante este prezentată mai jos.

3.2.1. Reprezentativitatea și mandatul părților semnatare

Dreptul partenerilor sociali de a fi consultați și de a negocia acorduri care trebuie puse în aplicare printr-o decizie a Consiliului se bazează pe reprezentativitatea lor. În 1995, acordul-cadru privind concediul pentru creșterea copilului a fost semnat de partenerii sociali interprofesionali europeni CES, CEEP și UNICE (denumit în prezent „BUSINESSEUROPE”). Studiile comandate de Comisie în 1999[13] și 2004[14] au arătat că reprezentativitatea lor nu s-a schimbat în mod semnificativ și că printre membrii lor se numără principalii parteneri sociali interprofesionali din noile state membre.

BUSINESSEUROPE (Confederația Întreprinderilor Europene) rămâne organizația patronală cea mai reprezentativă în Uniunea Europeană: ea are membri în toate statele membre, din toate sectoarele industriei și din toate categoriile de întreprinderi. În marea majoritate a statelor membre, principalele confederații naționale patronale și industriale sunt afiliate la BUSINESSEUROPE. Membrii săi au un rol direct sau indirect în negocierile colective.

CEEP (Centrul European al Întreprinderilor cu Participare Publică) reprezintă întreprinderile din sectorul public sau întreprinderile de interes general în majoritatea statelor membre și, prin urmare, sporește reprezentativitatea angajatorilor, în special în sectorul public la nivel local și în sectoare de interes economic general.

CES (Confederația Europeană a Sindicatelor), care reunește cele mai reprezentative confederații sindicale în toate statele membre, rămâne de departe cea mai mare organizație sindicală interprofesională europeană. Membrii săi dețin rolul-cheie în cadrul negocierilor colective în statele membre și reprezintă toate sectoarele industriei. Comitetul de legătură Eurocadres/CEC a fost, de asemenea, reprezentat în cadrul negocierilor ca parte din delegația CES. Eurocadres (Consiliul personalului profesional și al cadrelor de conducere europene) și CEC (Confederația europeană a cadrelor superioare), cele două organizații interprofesionale din UE care reprezintă personalul profesional și al cadrele de conducere, sunt membri permanenți ai delegației CES, care participă la dialogul social european și care, prin urmare, sporesc reprezentativitatea acesteia.

Noul acord a fost negociat și semnat de aceeași semnatari ca în 1995, care sunt cele trei organizații generale interprofesionale recunoscute. În plus, UEAPME (Uniunea Europeană a Artizanatului și a Întreprinderilor Mici și Mijlocii) a participat, de asemenea, la negocieri și a semnat acordul. UEAPME este recunoscută ca fiind o organizație a partenerilor sociali europeni interprofesionali care reprezintă o anumită categorie de întreprinderi. Ea este principala organizație europeană care reprezintă interesele IMM-urilor, cu membri în majoritatea statelor membre, dintre care unii sunt activi în cadrul negocierilor colective la nivel național. Prin urmare, organizația sporește reprezentativitatea angajatorilor.

Comisia constată că toate cele patru organizații au avut un mandat specific din partea membrilor lor naționali pentru negocierile privind concediul pentru creșterea copilului și au încheiat acordul în numele membrilor lor. Toate au aprobat concluziile negocierilor în conformitate cu procedurilor lor decizionale interne. Prin urmare, condițiile privind reprezentativitatea sunt îndeplinite.

3.2.2. Legalitatea clauzelor acordului

Comisia a examinat toate clauzele din acordul-cadru și a constatat că niciuna nu contravine dreptului comunitar. Obligațiile statelor membre decurg din modalitățile de aplicare a acordului în conformitate cu directiva și nu direct din acordul propriu-zis.

Conținutul acordului intră sub incidența domeniului de aplicare a articolului 137 din Tratatul CE și al celui care este descris în documentul Comisiei referitor la a doua etapă a consultării. Acordul introduce mai multe adaptări menținând în același timp principiile generale din acordul actual. El stabilește cerințe minime și permite statelor membre să introducă sau să mențină dispoziții mai favorabile în conformitate cu articolul 137 din Tratatul CE. Prin urmare, Comisia consideră că acordul îndeplinește condițiile privind legalitatea.

3.2.3. Dispozițiile referitoare la întreprinderile mici și mijlocii

În conformitate cu articolul 137 alineatul (2) din Tratatul CE, legislația în domeniul social trebuie să evite impunerea unor constrângeri administrative, financiare și juridice care ar îngreuna constituirea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii.

Ca și predecesorul său, acordul se concentrează în mod special asupra situației IMM-urilor. Clauza 3 punctul 1 litera (d) autorizează „măsuri speciale pentru a îndeplini cerințele de funcționare și de organizare ale micilor întreprinderi”. Alte clauze prevăd gestionarea flexibilă a concediului pentru creșterea copilului, permițând luarea în considerare a necesităților specifice ale angajatorilor în întreprinderile mici [a se vedea clauza 3 punctul 1 litera (a) și litera (c) și clauzele 3 punctul 2 și 6 punctul 1].

Nicio clauză nu pare să impună obligații neadecvate asupra IMM-urilor. De asemenea, UEAPME, organizația care reprezintă interesele specifice ale IMM-urilor la nivel comunitar, a luat parte la negocieri și a aprobat acordul.

3.3. Subsidiaritate și proporționalitate

Propunerea vizează actualizarea standardelor minime comune existente privind acordarea concediului pentru creșterea copilului lucrătorilor care au copii mici și protecția acestora în cadrul relațiilor de lucru și, prin urmare, crearea unor condiții echitabile în ceea ce privește acest aspect crucial al concilierii între viața profesională, privată și de familie. Deoarece statele membre nu pot realiza singure acest obiectiv, este necesară o măsură adoptată la nivel comunitar. Atât partenerii sociali europeni, cât și Comisia sunt convinși de necesitatea unei acțiuni comunitare în acest domeniu.

Cu toate acestea, acordul stabilește doar principiile generale care reglementează concediul pentru creșterea copilului și lasă în seama statelor membre deciziile privind normele de aplicare a acestor principii. Incluzând referințe frecvente la puterea discreționară a statelor membre și a partenerilor sociali naționali într-un număr de cazuri specifice, acordul și propunerea evită să devină prea normative și să lase o marjă de manevră considerabilă pentru adaptarea dispozițiilor la piața forței de muncă a statului membru în cauză.

Faptul că dispozițiile importante ale propunerii (și anume, cele mai vizate de diferitele măsuri practice) au fost elaborate de reprezentanții legitimi ai lucrătorilor și angajatorilor, și nu de Comisie, reprezintă o altă garanție a respectării principiului subsidiarității.

În ceea ce privește proporționalitatea, propunerea nu prevede adoptarea de măsuri suplimentare față de cele strict necesare pentru îndeplinirea obiectivelor. Ea stabilește standarde minime de bază, permițând în același timp statelor membre să adopte cerințe mai stricte dacă doresc acest lucru.

Propunerea, care este adoptată la nivelul adecvat și nu prevede luarea de măsuri suplimentare față de cele strict necesare la nivelul UE pentru îndeplinirea obiectivelor, respectă, prin urmare, principiul subsidiarității și al proporționalității.

3.4. Alegerea instrumentelor

Propunerea urmărește să înlocuiască o directivă existentă.

Termenul „decizie a Consiliului” din articolul 139 alienatul (2) din Tratatul CE trebuie înțeles, în accepția sa generală, ca desemnând instrumentele cu caracter obligatoriu prevăzute la articolul 249 din Tratatul CE. Comisiei îi revine responsabilitatea de a decide și de a propune instrumentul cu caracter obligatoriu dintre cele trei (directivă. regulament sau decizie) care este cel mai adecvat. Obiectivul acordului este de a stabili cerințele minime care, având în vedere tipul și conținutul acordului, se aplică cel mai bine indirect prin intermediul dispozițiilor care urmează a fi transpuse în drept național de către statele membre și/sau partenerii sociali. Instrumentul adecvat este, prin urmare, o directivă a Consiliului la care este anexat acordul.

3.5. Tabel de corespondență

Statele membre au obligația să comunice Comisiei textul dispozițiilor naționale prin care este transpusă directiva, împreună cu un tabel de corespondență între aceste dispoziții și directivă.

3.6. Spațiul Economic European

Deoarece acordul are relevanță pentru Spațiul Economic European, directiva se va aplica statelor din Spațiul Economic European care nu sunt membre ale UE, în urma unei decizii a Comitetului mixt al SEE.

4. IMPLICAțIILE BUGETARE

Propunerea nu are implicații asupra bugetului comunitar.

5. EXPLICAțII DETALIATE ALE DISPOZIțIILOR SPECIFICE

5.1. Textul directivei

Articolul 1

Acest articol va asigura caracterul obligatoriu din punct de vedere juridic în întreaga Uniune Europeană al acordului între partenerii sociali, anexat la directivă, ceea ce reprezintă obiectivul unei decizii a Consiliului adoptată în temeiul articolului 139 alineatul (2) din Tratatul CE.

Articolul 2

Articolul propus este articolul standard referitor la sancțiuni. Se așteaptă ca acesta să contribuie substanțial la punerea în aplicare eficientă a acordului-cadru. În conformitate cu jurisprudența Curții Europene de Justiție[15], acest articol privind sancțiunile prevede că nu ar trebui să existe o limită superioară a despăgubirilor datorate în cazul încălcării principiului tratamentului egal. Această dispoziție nu face necesară introducerea de sancțiuni penale. Ea codifică jurisprudența existentă și aliniază directiva la celelalte directive privind tratamentul egal.

Articolele 3, 5 și 6

Aceste articole menționează dispozițiile obișnuite privind transpunerea în legislația statului membru și dispozițiile specifice privind posibilitatea transpunerii prin intermediul negocierilor colective. Dispozițiile specifice au fost stabilite de partenerii sociali în acord și sunt echivalente cu cele din directiva existentă.

Articolul 4

Acest articol precizează faptul că prezenta directivă abrogă și înlocuiește directiva existentă privind concediul pentru creșterea copilului.

5.2. Textul acordului în anexa la directivă

Explicațiile următoare se referă doar la clauzele din acord care modifică dispozițiile directivei existente.

Clauza 1: Obiect și domeniu de aplicare

Punctul 1 indică faptul că dispozițiile acordului au drept obiectiv să ia în considerare diversitatea din ce în ce mai mare a structurii familiale (inclusiv gospodării monoparentale, cupluri necăsătorite și cupluri de același sex) fără a pune în discuție competența statelor membre în materie de drept al familiei.

Punctul 3 precizează că acordul se aplică tuturor tipurilor de contract sau de relație de muncă, inclusiv munca cu fracțiune de normă, munca cu durată determinată și munca temporară.

Clauza 2: Concediul pentru creșterea copilului

Durata concediului pentru creșterea copilului la care au dreptul părinții care lucrează este extinsă de la trei la patru luni pentru fiecare copil. Se menține principiul general conform căruia concediul pentru creșterea copilului este un drept individual și nu ar trebui transferat de la un părinte la celălalt. De asemenea, pentru a favoriza egalitatea între mame și tați în materie de concediu pentru creșterea copilului, acordul prevede că cel puțin una dintre cele patru luni nu poate fi transferată în niciun caz (și, prin urmare, este pierdută dacă doar unul dintre părinți își ia concediu pentru creșterea copilului).

Clauza 3: Norme de aplicare

Punctul 1 litera (a) precizează că acordarea flexibilă a concediului pentru creșterea copilului trebuie decisă în conformitate atât cu interesele lucrătorilor, cât și cu cele ale angajatorilor.

Punctul 1 litera (b) menține perioada posibilă de vechime în muncă de până la un an, însă precizează că, în cazul unor contracte cu durată determinată succesive cu același angajator, durata totală a acestor contracte trebuie luată în considerare în scopul calculării perioadei respective de vechime în muncă.

Lista indicativă a circumstanțelor în care acordarea concediului pentru creșterea copilului poate fi amânată se elimină la punctul 1 litera (c), fără a se modifica conținutul dispoziției.

Punctul 2 impune stabilirea unor perioade de preaviz pe care lucrătorul trebuie să îl dea angajatorului atunci când își exercită dreptul la concediu pentru creșterea copilului, obligatorii la nivel național. Atunci când se determină durata acestor perioade, trebuie luate în considerare atât interesele lucrătorilor, cât și cele ale angajatorilor.

Punctul 3 încurajează statele membre și partenerii sociali naționali să evalueze necesitatea adaptării condițiilor care reglementează concediul pentru creșterea copilului la nevoile părinților ai căror copii suferă de un handicap sau de o boală pe termen lung.

Clauza 4: Adoptare

Această clauză prevede o evaluare a necesității unor măsuri suplimentare la nivel național pentru a răspunde nevoilor specifice ale părinților adoptivi. Dreptul general al părinților adoptivi la concediu pentru creșterea copilului este menținut în clauza 2 punctul 1.

Clauza 5: Drepturi legate de contractul de muncă și nediscriminare

Punctul 4 interzice în prezent toate formele de tratament defavorabil, nu doar concedierea bazată pe cererea de concediu pentru creșterea copilului. Prin urmare, lucrătorii care își iau concediu pentru creșterea copilului sunt mai bine protejați împotriva discriminării pe această bază.

Punctul 5 (a doua teză) precizează că deciziile privind indemnizațiile sau veniturile plătite în cursul concediului pentru creșterea copilului trebuie adoptate de statele membre și/sau de partenerii sociali la nivel național și evidențiază rolul important al venitului în ceea ce privește beneficierea efectivă de concediu pentru creșterea copilului.

Clauza 6: Reîntoarcerea la locul de muncă

Punctul 1 stabilește dreptul lucrătorilor care se întorc din concediul pentru creșterea copilului de a solicita modificări ale programului și/sau al ritmului lor de lucru pentru o anumită perioadă. Angajatorii trebuie să examineze astfel de cereri pentru un program de lucru flexibil și să le răspundă ținând seama atât de propriile lor necesități, cât și de cele ale angajaților lor. Această măsură este menită să promoveze o mai bună conciliere între viața profesională și cea de familie pentru părinții care lucrează, chiar și după terminarea concediului lor pentru creșterea copilului.

Punctul 2 încurajează lucrătorii și angajatorii să rămână în contact în timpul concediului și să ia măsuri pentru o reintegrare adecvată după terminarea concediului. Obiectivul acestei recomandări este de a facilita întoarcerea la muncă în urma concediului pentru creșterea copilului.

Clauza 7: Absența de la lucru din motive de forță majoră

Această clauză nu introduce puncte noi.

Clauza 8: Dispoziții finale

Această clauză menține dispozițiile finale generale din acordul existent, inclusiv clauza privind „standardele minime”, care indică faptul că statele membre pot menține sau introduce dispoziții mai favorabile decât cele stabilite în acord, precum și clauza privind „menținerea nivelului de protecție”.

Propunere de

DIRECTIVĂ A CONSILIULUI

de punere în aplicare a acordului-cadru revizuit privind concediul pentru creșterea copilului încheiat de BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES și de abrogare a Directivei 96/34/CE

(Text cu relevanță pentru SEE)

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 139 alineatul (2),

având în vedere propunerea Comisiei[16],

întrucât:

(1) Articolul 137 din tratat permite Comunității să sprijine și să completeze activitățile statelor membre, printre altele în domeniul egalității dintre femei și bărbați în ceea ce privește oportunitățile legate de piața forței de muncă și tratamentul la locul de muncă.

(2) În conformitate cu articolul 139 alineatul (1) din tratat, dialogul social la nivel comunitar poate duce la relații convenționale, inclusiv acorduri, dacă partenerii sociali doresc acest lucru. În conformitate cu articolul 139 alineatul (2) din tratat, partenerii sociali pot să solicite în comun punerea în aplicare a acordurilor încheiate de aceștia la nivel comunitar în domenii reglementate de articolul 137 din tratat, printr-o decizie a Consiliului la propunerea Comisiei.

(3) La 14 decembrie 1995, partenerii sociali interprofesionali europeni (CES, UNICE și CEEP) au încheiat un acord-cadru privind concediul pentru creșterea copilului, căruia Directiva 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul-cadru referitor la concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES[17] îi conferă efecte juridice. Directiva respectivă a contribuit într-o mare măsură la îmbunătățirea posibilităților oferite părinților care lucrează în statele membre, în vederea unei mai bune concilieri între responsabilitățile lor profesionale și cele familiale prin intermediul dispozițiilor în materie de concedii.

(4) În conformitate cu articolul 138 alineatele (2) și (3) din tratat, Comisia a consultat partenerii sociali europeni în 2006 și 2007 cu privire la modalitățile de îmbunătățire ulterioară a concilierii între viața profesională, privată și de familie, în special legislația comunitară existentă cu privire la protecția maternității și concediul pentru creșterea copilului, și cu privire la posibilitatea introducerii unor noi tipuri de concediu familial, cum ar fi concediul de paternitate, concediul de adopție și concediul pentru îngrijirea membrilor familiei.

(5) La 11 septembrie 2008, cele trei organizații ale partenerilor sociali interprofesionali europeni (CES, CEEP și BUSINESSEUROPE, fosta UNICE) și organizația partenerilor sociali interprofesionali europeni reprezentând o anumită categorie de întreprinderi (UEAPME) au informat Comisia cu privire la intenția lor de a începe negocieri, în conformitate cu articolul 138 alineatul (4) și articolul 139 din tratat, în vederea revizuirii acordului-cadru privind concediul pentru creșterea copilului încheiat în 1995.

(6) La 18 iunie 2009, aceste organizații au semnat acordul-cadru revizuit privind concediul pentru creșterea copilului și au adresat o solicitare comună Comisiei de a înainta o propunere de decizie a Consiliului de punere în aplicare a acordului-cadru respectiv.

(7) În cursul negocierilor lor, partenerii sociali europeni au revizuit în totalitate acordul-cadru din 1995 privind concediul pentru creșterea copilului. Prin urmare, Directiva 96/34/CE ar trebui abrogată și înlocuită cu o nouă directivă, și nu doar modificată.

(8) Deoarece obiectivele acțiunii care trebuie întreprinsă, și anume îmbunătățirea concilierii între viața profesională și cea de familie pentru părinții care lucrează și a egalității între femei și bărbați în ceea ce privește oportunitățile legate de piața forței de muncă și tratamentul la locul de muncă în întreaga Comunitate, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre și, prin urmare, poate fi mai bine realizat la nivel comunitar, Comunitatea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, prevăzut la articolul menționat anterior, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestor obiective.

(9) Comisia a elaborat propunerea de directivă ținând seama de reprezentativitatea părților semnatare, de mandatul lor, de legalitatea clauzelor acordului-cadru, precum și de respectarea dispozițiilor relevante privind întreprinderile mici și mijlocii.

(10) Comisia a informat Parlamentul European și Comitetul Economic și Social European cu privire la propunerea sa.

(11) Clauza 1 punctul 1 din acordul-cadru, în conformitate cu principiile generale ale dreptului comunitar în domeniul politicii sociale, indică faptul că acordul stabilește cerințe minime.

(12) Clauza 8 punctul 1 menționează faptul că statele membre pot introduce sau menține dispoziții mai favorabile decât cele prevăzute în acord.

(13) Clauza 8 punctul 2 precizează faptul că punerea în aplicare a dispozițiilor din acord nu poate constitui un motiv valabil pentru reducerea nivelului general de protecție acordat lucrătorilor în domeniul reglementat de acord.

(14) Statele membre ar trebui să introducă sancțiuni eficiente, proporționale și disuasive în cazul oricărei nerespectări a obligațiilor care decurg din prezenta directivă.

(15) Statele membre pot încredința partenerilor sociali, la cererea comună a acestora, punerea în aplicare a prezentei directive, cu condiția ca aceștia să adopte orice dispoziție necesară care să le permită garantarea în orice moment a rezultatelor impuse de prezenta directivă,

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

Articolul 1

Prezenta directivă pune în aplicare acordul-cadru revizuit privind concediul pentru creșterea copilului încheiat la 18 iunie 2009 de organizațiile partenerilor sociali interprofesionali europeni (BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES), acord care figurează în anexă.

Articolul 2

Statele membre stabilesc normele privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor naționale adoptate în temeiul prezentei directive și iau toate măsurile necesare pentru a garanta faptul că acestea sunt puse în aplicare. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficiente, proporționale și disuasive. Ele pot include plata de despăgubiri, care ar putea să nu fie limitate prin fixarea unei limite superioare prealabile. Statele membre informează Comisia cu privire la aceste dispoziții până la data prevăzută la articolul 3 și o informează fără întârziere cu privire la orice modificare ulterioară a acestora.

Articolul 3

1. Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive sau se asigură că partenerii sociali pun în aplicare măsurile necesare printr-un acord până la [doi ani de la adoptare] cel târziu. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte, precum și un tabel de corespondență între respectivele acte și prezenta directivă. Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.

2. Statele membre pot beneficia de o perioadă suplimentară de maximum un an pentru a se conforma prezentei directive, dacă este necesar, pentru a lua în considerare dificultățile speciale sau punerea în aplicare printr-o convenție colectivă. Ele informează Comisia cu privire la aceasta până la [termenul limită pentru punerea în aplicare] cel târziu, menționând motivele pentru care este necesară o perioadă suplimentară.

3. Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

Articolul 4

Directiva 96/34/CE se abrogă de la [a se insera termenul limită pentru punerea în aplicare].

Articolul 5

Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .

Articolul 6

Prezenta directivă se adresează statelor membre.

Adoptată la Bruxelles, […]

Pentru Consiliu,

Președintele […]

ANEXĂ

ACORD-CADRU PRIVIND CONCEDIUL PENTRU CREșTEREA COPILULUI (REVIZUIT)

18 iunie 2009

PREAMBUL

Prezentul acord-cadru între partenerii sociali europeni, BUSINESSEUROPE, UEAPME, CEEP și CES (și comitetul de legătură Eurocadres/CEC) revizuiește acordul-cadru privind concediul pentru creșterea copilului, încheiat la 14 decembrie 1995, stabilind cerințele minime privind concediul pentru creșterea copilului, ca mijloc important de conciliere a responsabilităților profesionale și familiale și de promovare a egalității de șanse și de tratament între bărbați și femei.

Partenerii sociali europeni solicită Comisiei să înainteze prezentul acord-cadru Consiliului pentru ca, printr-o decizie a Consiliului, aceste cerințe să devină obligatorii în statele membre ale Uniunii Europene.

I – Considerații generale

1. Având în vedere Tratatul CE, în special articolele 138 și 139;

2. Având în vedere articolul 137 alineatul (1) litera (c) și articolul 141 din Tratatul CE și principiul tratamentului egal (articolele 2, 3 și 13 din Tratatul CE) și legislația secundară bazată pe acesta, în special Directiva 75/117/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la aplicarea principiului egalității de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin[18], Directiva 92/85/CEE a Consiliului privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează[19], Directiva 96/97/CE a Consiliului de modificare a Directivei 86/378/CEE privind aplicarea principiului egalității de tratament între bărbați și femei în cadrul regimurilor profesionale de securitate socială[20] și Directiva 2006/54/CE privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă)[21];

3. Având în vedere Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene din 18 decembrie 2000 și articolele 23 și 33 ale acesteia referitoare la egalitatea între femei și bărbați și concilierea între viața profesională, viața privată și viața de familie;

4. Având în vedere raportul Comisiei din 2003 privind punerea în aplicare a Directivei 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul-cadru referitor la concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEEP și CES;

5. Având în vedere obiectivul Strategiei de la Lisabona pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă de creștere a ratelor globale de ocupare a forței de muncă la 70%, a ratelor de ocupare a forței de muncă pentru femei la 60% și a ratelor de ocupare a forței de muncă pentru lucrătorii mai în vârstă la 50%; având în vedere obiectivele de la Barcelona privind furnizarea de structuri de îngrijire a copiilor; și având în vedere contribuția politicilor menite să îmbunătățească concilierea între viața profesională, viața privată și viața de familie la atingerea acestor obiective;

6. Având în vedere Cadrul de acțiune al partenerilor sociali europeni cu privire la egalitatea dintre bărbați și femei de la 22 martie 2005, în care se abordează sprijinirea echilibrului între viața profesională și cea privată ca domeniu prioritar de acțiune, recunoscând în același timp că, pentru a continua realizarea de progrese legate de problema concilierii, trebuie instituită o combinație de măsuri echilibrate, integrate și coerente, care să cuprindă dispoziții în materie de concediu, organizare a muncii și structuri de îngrijire;

7. Întrucât măsurile de îmbunătățire a concilierii fac parte dintr-un program de acțiune mai vast destinat să răspundă necesităților angajatorilor și lucrătorilor și să îmbunătățească adaptabilitatea și capacitatea de inserție profesională, în cadrul abordării privind flexicuritatea;

8. Întrucât politica familială trebuie să contribuie la realizarea egalității de șanse între femei și bărbați și trebuie privită în contextul schimbărilor demografice, al efectelor îmbătrânirii populației, al eliminării decalajelor dintre generații, al promovării participării femeilor la viață activă și al repartizării responsabilităților familiale între femei și bărbați;

9. Întrucât Comisia a consultat partenerii sociali europeni în două etape, în 2006 și 2007, cu privire la concilierea între viața profesională, viața privată și viața de familie și, printre altele, a abordat problema actualizării cadrului de reglementare la nivel comunitar și a încurajat partenerii sociali europeni să evalueze dispozițiile din acordul lor cadru privind concediul pentru creșterea copilului în vederea revizuirii sale;

10. Întrucât acordul-cadru al partenerilor sociali europeni din 1995 privind concediul pentru creșterea copilului a determinat schimbări pozitive, a asigurat concordanța strategiilor statelor membre în materie de echilibru între viața profesională și cea privată și a jucat un rol semnificativ pentru sprijinirea părinților care lucrează în Europa să ajungă la o mai bună conciliere; totuși, pe baza unei evaluări comune, partenerii sociali europeni consideră că anumite elemente ale acordului trebuie adaptate sau revizuite pentru a contribui mai bine la îndeplinirea obiectivelor sale;

11. Întrucât anumite aspecte trebuie adaptate, luând în considerare diversitatea tot mai mare a populației active și a evoluției societății, inclusiv diversitatea din ce în ce mai mare a structurilor familiale, respectând în același timp legislația națională, convențiile colective și/sau practicile naționale;

12. Întrucât, în multe state membre, măsurile luate pentru a incita bărbații să își asume o parte egală a responsabilităților familiale nu au condus la rezultate suficiente; prin urmare, ar trebui adoptate măsuri mai eficiente pentru a încuraja o repartizare mai egală a responsabilităților familiale între femei și bărbați;

13. Întrucât în multe state membre există deja o mare varietate de măsuri și practici legate de concedii, de structurile de îngrijire a copiilor și de programele de lucru flexibile, adaptate necesităților lucrătorilor și angajatorilor și având drept obiectiv sprijinirea părinților în vederea concilierii între viața profesională, viața privată și viața de familie; aceste elemente ar trebui luate în considerare în momentul punerii în aplicare a prezentului acord;

14. Întrucât prezentul acord-cadru reprezintă una dintre acțiunile partenerilor sociali europeni în domeniul concilierii între viața profesională și cea privată;

15. Întrucât prezentul acord este un acord-cadru care stabilește cerințe și dispoziții minime privind concediul pentru creșterea copilului, separat de concediul de maternitate, și pentru absență de la serviciu din motive de forță majoră și se adresează din nou statelor membre și partenerilor sociali pentru stabilirea condițiilor de acces și a modalităților de aplicare pentru a se ține seama de situația din fiecare stat membru;

16. Întrucât dreptul la concediu pentru creșterea copilului în prezentul acord este un drept individual și, în principiu, netransferabil, iar statele membre sunt abilitate să îi confere caracter transferabil. Experiența arată că netransferabilitatea concediului poate reprezenta un stimulent pozitiv pentru ca tații să ia acest tip de concediu, prin urmare, partenerii sociali europeni convin asupra netransferabilității unei părți din concediu;

17. Întrucât este important să se ia în considerare nevoile speciale ale părinților ai căror copii suferă de un handicap sau de o boală pe termen lung;

18. Întrucât statele membre trebuie să prevadă menținerea prestațiilor în natură în cadrul asigurării de boală pe durata minimă a concediului pentru creșterea copilului;

19. Întrucât, în momentul punerii în aplicare a prezentului acord, după caz, având în vedere condițiile naționale și situația bugetară, statele membre ar trebui să prevadă, de asemenea, menținerea drepturilor la prestațiile de asigurări sociale ca atare pe durata minimă a concediului pentru creșterea copilului și ar trebui să țină seama de rolul venitului printre alți factori în ceea ce privește luarea concediului pentru creșterea copilului;

20. Întrucât experiențele în statele membre au arătat că nivelul venitului pe durata concediului pentru creșterea copilului este un factor care influențează luarea concediului de către părinți, în special de către tați;

21. Întrucât accesul la programe de lucru flexibile le permite părinților să concilieze mai ușor responsabilitățile lor profesionale cu cele parentale și le facilitează reintegrarea la locul de muncă, în special după întoarcerea din concediul pentru creșterea copilului;

22. Întrucât regimul de concediu pentru creșterea copilului este destinat să sprijine părinții care lucrează pe parcursul unei anumite perioade de timp, în vederea menținerii și promovării participării lor în continuare la viața activă; prin urmare, ar trebui să se acorde o mare atenție păstrării contactului cu angajatorul pe durata concediului sau adoptării de dispoziții în vederea revenirii la locul de muncă;

23. Întrucât prezentul acord ia în considerare necesitatea de îmbunătățire a cerințelor politicii sociale, de sporire a competitivității economiei comunitare și de evitare a impunerii de constrângeri administrative, financiare și juridice într-un mod care ar frâna crearea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii;

24. Întrucât partenerii sociali se află în cea mai bună poziție pentru a găsi soluții care să corespundă atât nevoilor angajatorilor, cât și celor ale lucrătorilor și trebuie, prin urmare, să li se atribuie un rol special în punerea în aplicare, monitorizarea și evaluarea prezentului acord, în contextul mai larg al altor măsuri de îmbunătățire a concilierii între responsabilitățile profesionale și cele familiale și de promovare a egalității de șanse și de tratament între bărbați și femei.

II – CONȚINUT

Clauza 1: Obiect și domeniu de aplicare

1. Prezentul acord stabilește cerințele minime menite să faciliteze concilierea între responsabilitățile parentale și profesionale pentru părinții care lucrează, luând în considerare diversitatea din ce în ce mai mare a structurilor familiale, respectând în același timp legislația națională, convențiile colective și/sau practicile naționale;

2. Prezentul acord se aplică tuturor lucrătorilor, bărbați și femei, care au un contract de muncă sau un raport de muncă, conform definiției oferite de legislația, de convenția colectivă și/sau de practica în vigoare în fiecare stat membru.

3. Statele membre și/sau partenerii sociali nu exclud din domeniul de aplicare al prezentului acord lucrători, contracte de muncă sau raporturi de muncă exclusiv deoarece se referă la lucrători care muncesc cu fracțiune de normă, lucrători cu contract pe durată determinată sau persoane care au un contract de muncă sau se află în raporturi de muncă cu un agent de muncă temporară.

Clauza 2: Concediul pentru creșterea copilului

1. În temeiul prezentului acord, se acordă lucrătorilor, bărbați și femei, un drept individual la concediu pentru creșterea copilului, pe baza nașterii sau adopției unui copil, pentru a le da posibilitatea să îngrijească acel copil până la o vârstă dată de maximum opt ani care urmează să fie stabilită de statele membre și/sau de partenerii sociali.

2. Concediul se acordă pentru o perioadă de cel puțin patru luni și, pentru a promova egalitatea de șanse și de tratament între bărbați și femei, ar trebui, în principiu, să se acorde pe o bază netransferabilă. Pentru a favoriza egalitatea între cei doi părinți în materie de concediu pentru creșterea copilului, cel puțin una dintre cele patru luni se va acorda pe o bază netransferabilă. Modalitățile de aplicare a perioadei netransferabile se stabilesc la nivel național prin intermediul legislației și/sau al convențiilor colective, luând în considerare dispozițiile în materie de concediu existente în statele membre.

Clauza 3: Modalități de aplicare

1. Condițiile de acces și modalitățile de aplicare a concediului pentru creșterea copilului sunt definite de lege și/sau de convențiile colective din statele membre, cu respectarea cerințelor minime ale prezentului acord. Statele membre și/sau partenerii sociali pot, în special:

(a) să hotărască dacă concediul pentru creșterea copilului se acordă integral, parțial, fragmentat sau sub formă de credit de timp, luând în considerare atât necesitățile angajatorilor, cât și cele ale lucrătorilor;

(b) să condiționeze dreptul la concediu pentru creșterea copilului de o perioadă de muncă și/sau de vechime care nu poate depăși un an. Statele membre și/sau partenerii sociali se asigură, atunci când aplică această dispoziție, că în cazul unor contracte cu durată determinată succesive cu același angajator, astfel cum sunt definite în Directiva 1999/70/CE a Consiliului privire la munca pe durată determinată, durata totală a acestor contracte se ia în considerare în scopul calculării perioadei de vechime în muncă.

(c) să definească condițiile în care un angajator, după consultări în conformitate cu legislația națională, convențiile colective și/sau practicile naționale, este autorizat să amâne acordarea concediului pentru creșterea copilului din motive justificate legate de funcționarea întreprinderii. Orice dificultate care decurge din aplicarea acestei dispoziții trebuie rezolvată în conformitate cu legislația, convențiile colective și/sau practicile naționale;

(d) în plus față de litera (c), să autorizeze măsuri speciale pentru a îndeplini cerințele de funcționare și de organizare ale întreprinderilor mici.

2. Statele membre și/sau partenerii sociali stabilesc durata preavizului de care dispune lucrătorul pentru a informa angajatorul cu privire la intenția sa de a-și exercita dreptul la concediu pentru creșterea copilului, cu specificarea începutului și sfârșitului perioadei de concediu. Pentru a fixa durata acestui preaviz, statele membre și/sau partenerii sociali iau în considerare interesele lucrătorilor și ale angajatorilor.

3. Statele membre și/sau partenerii sociali ar trebui să evalueze necesitatea adaptării condițiilor de acces și a modalităților de aplicare a concediului pentru creșterea copilului la nevoile părinților ai căror copii suferă de un handicap sau de o boală pe termen lung.

Clauza 4: Adoptare

1. Statele membre și/sau partenerii sociali evaluează necesitatea unor măsuri suplimentare pentru a răspunde nevoilor specifice ale părinților adoptivi.

Clauza 5: Drepturi legate de contractul de muncă și nediscriminare

1. La sfârșitul concediului pentru creșterea copilului, lucrătorii au dreptul de a se întoarce la același lor de muncă sau, dacă acest lucru nu este posibil, la un loc de muncă echivalent sau similar care să corespundă contractului sau raportului lor de muncă.

2. Drepturile dobândite sau în curs de a fi dobândite de către lucrător la data la care începe concediul pentru creșterea copilului se mențin ca atare până la sfârșitul acestui concediu. La sfârșitul concediului pentru creșterea copilului se aplică aceste drepturi, inclusiv orice modificare care rezultă din legislația, convențiile colective și/sau practicile naționale.

3. Statele membre și/sau partenerii sociali definesc regimul contractului sau al raportului de muncă pe perioada concediului pentru creșterea copilului.

4. Pentru a se asigura că lucrătorii își pot exercita dreptul la concediul pentru creșterea copilului, statele membre și/sau partenerii sociali iau măsurile necesare pentru a proteja lucrătorii împotriva unui tratament defavorabil sau a concedierii pe motiv de solicitare sau efectuare a concediului pentru creșterea copilului în conformitate cu legislația, convențiile colective și/sau practicile naționale.

5. Toate problemele de securitate socială legate de prezentul acord trebuie să fie examinate și determinate de către statele membre și/sau partenerii sociali în conformitate cu legislația națională și/sau convențiile colective naționale, ținând cont de importanța continuității drepturilor la prestații de securitate socială în cadrul diferitelor regimuri, în special asistența medicală.

Toate problemele referitoare la venituri legate de prezentul acord trebuie să fie examinate și determinate de către statele membre și/sau partenerii sociali în conformitate cu legislația națională și/sau convențiile colective și practicile naționale, ținând cont de rolul venitului - printre alți factori - în ceea ce privește luarea concediului pentru creșterea copilului.

Clauza 6: Reîntoarcerea la locul de muncă

1. Pentru a promova o mai bună conciliere, statele membre și/sau partenerii sociali iau măsurile necesare pentru a se asigura că lucrătorii care se întorc din concediul pentru creșterea copilului pot solicita modificări ale programului și/sau al ritmului lor de lucru pentru o anumită perioadă. Angajatorii examinează astfel de cereri și le răspund, ținând seama atât de propriile lor necesități, cât și de cele ale lucrătorilor.

Modalitățile prevăzute la prezentul punct se determină în conformitate cu legislația națională, convențiile colective și/sau practicile naționale.

2. Pentru a facilita reîntoarcerea la locul de muncă în urma concediului pentru creșterea copilului, lucrătorii și angajatorii sunt încurajați să rămână în contact în timpul concediului și pot adopta dispoziții pentru măsurile adecvate de reintegrare, care urmează a fi hotărâte de către părțile în cauză, luând în considerare legislația, convențiile colective și/sau practicile naționale.

Clauza 7: Absența de la lucru din motive de forță majoră

1. Statele membre și/sau partenerii sociali iau măsurile necesare pentru a autoriza lucrătorii să lipsească de la locul de muncă, în conformitate cu legislația, convențiile colective și practicile naționale, pe motive de forță majoră în situații de urgență familială, în caz de boală sau de accident care fac indispensabilă prezența imediată a lucrătorului.

2. Statele membre și/sau partenerii sociali pot specifica condițiile de acces și modalitățile de aplicare pentru clauza 7.1 și pot limita acest drept la o anumită perioadă de timp pe an și/sau pe caz.

Clauza 8: Dispoziții finale

1. Statele membre pot aplica sau introduce dispoziții mai favorabile decât cele prevăzute în prezentul acord.

2. Punerea în aplicare a dispozițiilor prezentului acord nu constituie un motiv valabil pentru reducerea nivelului general de protecție acordat lucrătorilor în domeniul reglementat de prezentul acord. Aceasta nu aduce atingere dreptului statelor membre și/sau al partenerilor sociali de a elabora, având în vedere circumstanțele aflate în schimbare (inclusiv introducerea netransferabilității), diferite dispoziții legislative, de reglementare sau contractuale, atât timp cât se respectă cerințele minime prevăzute în prezentul acord.

3. Prezentul acord nu aduce atingere dreptului partenerilor sociali de a încheia, la nivel adecvat, inclusiv cel european, convenții de adaptare și/sau de completare a dispozițiilor sale, pentru a se ține seama de circumstanțe speciale.

4. Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma deciziei Consiliului în termen de doi ani de la adoptarea deciziei sau se asigură că partenerii sociali iau măsurile necesare prin acord înainte de sfârșitul acestei perioade. Pentru a se conforma deciziei, statele membre pot beneficia de o perioadă suplimentară de maximum un an, dacă este necesar, pentru a lua în considerare dificultățile speciale sau punerea în aplicare prin convenții colective.

5. Prevenirea și soluționarea litigiilor și a plângerilor provenind din aplicarea prezentului acord se realizează în conformitate cu legislația, convențiile colective și/sau practicile naționale.

6. Fără a aduce atingere rolului pe care îl au în acest sens Comisia, tribunalele naționale și Curtea Europeană de Justiție, orice problemă legată de interpretarea prezentului acord la nivel european ar trebui, în primă instanță, să fie înaintată de Comisie părților semnatare, care vor emite un aviz.

7. Părțile semnatare revizuiesc aplicarea prezentului acord după cinci ani de la data deciziei Consiliului, la solicitarea uneia dintre părțile la prezentul acord.

Încheiat la Bruxelles, 18 iunie 2009

Pentru CES

John Monks

Secretar general

În numele delegației sindicale

Pentru BUSINESSEUROPE

Philippe de Buck

Director general

Pentru UEAPME

Andrea Benassi

Secretar general

Pentru CEEP

Ralf Resch

Secretar general

[1] COM (2006) 92.

[2] Concluziile Consiliului: „Echilibrul dintre rolul femeilor și al bărbaților în materie de ocupare a forței de muncă, creștere economică și coeziune socială” (SOC 385).

[3] Rezoluția Parlamentului European din 3 septembrie 2008 referitoare la egalitatea între femei și bărbați - 2008 [2008/2047(INI)], punctul 28.

[4] Propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului de modificare a Directivei 92/85/CEE a Consiliului privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează [COM(2008) 637 final].

[5] Propunere de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind aplicarea principiului egalității de tratament între bărbații și femeile care desfășoară o activitate independentă și de abrogare a Directivei 86/613/CEE [COM(2008)636 final].

[6] Raport intitulat „Punerea în aplicare a obiectivelor de la Barcelona privind structurile de îngrijire a copiilor de vârstă preșcolară” [COM(2008) 638 final; anexă tehnică, SEC(2008) 2597].

[7] Comunicarea Comisiei intitulată „O mai bună echilibrare a vieții profesionale cu cea privată: mai mult sprijin pentru concilierea vieții profesionale cu viața privată și cu viața de familie”, COM(2008) 635 final.

[8] SEC(2006)1245.

[9] SEC(2007)571.

[10] A se vedea http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=641&langId=en&moreDocuments=yes.

[11] SEC(2008) 2526/2.

[12] Comunicarea Comisiei privind aplicarea acordului referitor la politica socială [COM(93) 600 final din 14 decembrie 1993].

[13] Report on the representativeness of European social partner organisations (Raport privind reprezentativitatea organizațiilor partenerilor sociali europeni), partea 1, Institut des Sciences du Travail — Université Catholique de Louvain, septembrie 1999.

[14] Monographs of the situation of social partners in the acceding and candidate countries, intersectoral level (Monografie a situației partenerilor sociali în țările în curs de aderare și în țările candidate, nivel interprofesional), Institut des Sciences du Travail — Université Catholique de Louvain, martie 2004.

[15] Cauza C-180/95, Draehmpaehl [1997] ECR I-2195 și C-271/91 Marshall [1993] ECR I-4367.

[16] JO C , , p. .

[17] JO L 145, 19.6.1996, p. 4.

[18] JO L 45, 19.2.1975, p. 19–20.

[19] JO L 348, 28.11.1992, p. 1-8.

[20] JO L 46, 17.2.1997, p. 20-24.

[21] JO L 204, 26.7.2006, p. 23-36.