Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind echipamentele maritime și de abrogare a Directivei 96/98/CE /* COM/2012/0772 final - 2012/0358 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. Contextul propunerii 1.1. Istoric Echipamentele maritime reprezintă o fracțiune semnificativă a valorii unei nave nou‑construite, iar calitatea și buna lor funcționare sunt esențiale atât pentru siguranța navei și a echipajului acesteia, cât și pentru prevenirea accidentelor maritime și a poluării mediului marin. Convențiile internaționale privind siguranța maritimă cuprind cerințe specifice referitoare la echiparea corespunzătoare a navelor; în plus, ele impun statelor de pavilion să se asigure că echipamentele montate la bordul navelor respectă anumite cerințe de siguranță în materie de construcție și performanță și să elibereze certificatele aferente. În acest sens, atât Organizația Maritimă Internațională (OMI), cât și organismele de standardizare europene și internaționale elaborează standarde de testare a echipamentelor maritime. OMI elaborează cerințele convenției și standardele de testare, actualizându-le prin intermediul mai multor instrumente, printre care se numără codurile, rezoluțiile și circularele. Convențiile internaționale și standardele de testare permit o anumită marjă de manevră administrațiilor statelor de pavilion. Deși, în general, instrumentele OMI care conțin cerințe și standarde de testare devin obligatorii, tradiția OMI de a lucra prin consens poate conduce uneori la adoptarea unor standarde de siguranță importante privind echipamentele maritime prin intermediul unor instrumente fără caracter obligatoriu; din același motiv, anumite instrumente ale OMI au uneori termene de punere în aplicare prea generoase sau chiar nedeterminate. În propunerea sa de directivă privind echipamentele maritime, prezentată în 1995, Comisia a identificat în mod clar problemele întâlnite în cadrul pieței interne ca urmare a acestei situații și a lipsei armonizării la nivelul UE în sectorul echipamentelor maritime[1]. Statele membre au manifestat reticență în a-și accepta reciproc certificatele de conformitate – cel puțin nu fără controale naționale suplimentare – chiar și în cazul existenței unor cerințe comparabile; rezultatul acestei abordări a fost multiplicarea procedurilor de omologare pentru același echipament maritim. Comisia a constatat că armonizarea ar conduce la eliminarea unor importante bariere administrative și la deschiderea pieței interne în ceea ce privește echipamentele maritime certificate în statele membre, antrenând economii de scară substanțiale. Directiva 96/98/CE a Consiliului din 20 decembrie 1996 privind echipamentele maritime[2] (Marine Equipment Directive, MED) a stabilit, prin urmare, norme comune pentru eliminarea diferențelor în ceea ce privește punerea în aplicare a standardelor internaționale prin identificarea cu claritate a unui set de cerințe și a unor proceduri de certificare uniforme. În prezent, aceste norme comune sunt în continuare necesare pentru asigurarea bunei funcționări a pieței interne în sectorul echipamentelor maritime, ele asigurând, în același timp, un nivel ridicat de siguranță și de protecție a mediului. 1.2. Experiența dobândită în ceea ce privește punerea în aplicare a Directivei 96/98/CE Experiența dobândită în punerea în aplicare a MED a evidențiat patru domenii în care obiectivele urmărite de directiva existentă nu sunt îndeplinite în totalitate. Acestea sunt: 1.2.1. Identificarea cerințelor aplicabile. Modificarea periodică a anexei A la directivă Cerințele tehnice specifice și standardele de testare aplicabile echipamentelor care intră sub incidența MED sunt enumerate în anexa A la directivă. Având în vedere necesitatea de a ține pasul cu producția legislativă a OMI și, după caz, a organismelor de standardizare europene și internaționale, anexa A necesită actualizări periodice. Instrumentele și standardele internaționale OMI prevăd, în mod normal, un termen rezonabil între adoptare și intrarea lor în vigoare, care variază în general între douăsprezece și douăzeci și patru de luni. Sistemul trebuie să permită integrarea noilor cerințe în legislația națională în acest interval, fapt care în prezent nu se întâmplă. Până în prezent, respectarea în totalitate a termenelor OMI nu a fost posibilă, iar întârzierile înregistrate în ceea ce privește încorporarea cerințele OMI în ordinea juridică internă a statelor membre au ajuns până la mai mulți ani. Această situație generează perturbări semnificative pentru industrie, care trebuie să producă la standarde diferite pentru piața europeană față de cea internațională și care are dificultăți în a identifica cerințele aplicabile. Riscul de detenție a navelor europene în porturi străine crește. 1.2.2. Calitatea activității desfășurate de organismele notificate Nivelul controlului exercitat de administrațiile statelor membre asupra organismelor notificate este clar inegal, iar uneori chiar insuficient. Cerințele MED referitoare la organismele notificate nu le oferă în prezent acestora criterii de referință de calitate detaliate, după cum nu oferă nici statelor membre modalități eficiente de control. Dat fiind că existența unor proceduri de verificare a conformității eficace reprezintă prima și cea mai importantă linie de apărare pentru a evita pătrunderea pe piață a unor echipamente neconforme, au fost exprimate preocupări legate de faptul că aceste puncte slabe pot expune industria unei concurențe neloiale din partea unor entități care profită de această situație. 1.2.3. Supravegherea pieței În majoritatea cazurilor, echipamentele maritime sunt plasate la bord în momentul în care nava este construită sau reparată – oriunde în lume și de cele mai multe ori în afara granițelor UE. Astfel, echipamentele maritime care intră efectiv pe teritoriul fizic al statelor membre reprezintă doar o fracțiune din echipamentele care fac obiectul directivei. Cu toate acestea, MED autorizează supravegherea pieței doar în ceea ce privește echipamentele nemontate încă la bord și nu conține un cadru detaliat – în așa măsură încât supravegherea pieței apare ca opțiune mai degrabă decât ca obligație. De aceea, sistemul stabilit de MED nu este adaptat la realitatea pieței și, în practică, face foarte dificilă exercitarea unei supravegheri eficace de către statele membre. În consecință, este puțin probabil ca supravegherea pieței să ofere autorităților naționale suficiente informații pentru a preveni instalarea de produse neconforme la bordul navelor UE. Acest lucru are un efect negativ direct asupra siguranței, în timp ce fabricanții de produse conforme trebuie să facă față dificultăților asociate concurenței neloiale și contrafacerii. 1.2.4. Clauza de salvgardare Experiența a scos în evidență deficiențe structurale în ceea ce privește mecanismul clauzei de salvgardare prevăzut în prezent de MED. Statele membre nu beneficiază de niciun fel de stimulent pentru aplicarea, în cadrul supravegherii pieței, a unei proceduri exhaustive mergând până la adoptarea de măsuri restrictive, în cadrul cărora testarea prin sondaj să se efectueze independent și cu suficiente garanții de fiabilitate. Nicio dispoziție a textului actual nu obligă statele membre să audieze în mod corespunzător producătorul sau să pună la dispoziția acestuia vreun mecanism de recurs și cu atât mai puțin să urmărească întâi de toate corectarea voluntară a oricăror deficiențe. Această situație poate conduce, ca în cazul menționat anterior, la notificarea prematură a Comisiei, transferând astfel către aceasta examinarea detaliată a fondului problemei. Comisia se vede nevoită să facă față unei sarcini care depășește de departe propriile resurse și capacități tehnice, chiar luând în considerare ajutorul oferit de EMSA. În plus, actualul mecanism al clauzei de salvgardare implică proceduri lungi și greoaie, expunând, prin urmare, producătorii la un risc semnificativ de pierdere a reputației pentru perioade lungi de timp, până la pronunțarea unei decizii definitive. 1.3. Noul cadru legislativ pentru comercializarea produselor în UE Regulamentul (CE) nr. 765/2008/CE al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a cerințelor de acreditare și de supraveghere a pieței în ceea ce privește comercializarea produselor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 339/93[3] stabilește un cadru UE comun de acreditare și de supraveghere a pieței. Decizia nr. 768/2008/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 iulie 2008 privind un cadru comun pentru comercializarea produselor și de abrogare a Deciziei 93/465/CEE a Consiliului[4] stabilește cadrul comun al principiilor generale și al dispozițiilor de referință pentru elaborarea legislației comunitare de armonizare a condițiilor pentru comercializarea produselor (legislația UE de armonizare). Conform articolului 2, legislația UE de armonizare recurge la principiile generale prevăzute în decizie și la dispozițiile de referință relevante din anexele I, II și III. Cu toate acestea, legislația UE poate să se abată de la aceste principii generale și dispoziții de referință atunci când acest lucru este oportun având în vedere specificul sectorului vizat, în special dacă sunt deja în vigoare sisteme juridice cuprinzătoare. 1.4. Obiectivele propunerii 1.4.1. Obiective generale În conformitate cu articolele 90 și 91 din TFUE, politica comună în domeniul transporturilor ar trebui să contribuie la realizarea obiectivelor generale ale tratatelor și, prin urmare, la libera circulație a mărfurilor și să includă măsuri pentru a asigura siguranța transporturilor. În cadrul politicii comune a transporturilor și ținând seama de specificul echipamentului maritim, obiectivul general al inițiativei propuse este dublu: · întărirea mecanismelor de punere în aplicare și de control al aplicării legii ale MED, pentru a garanta buna funcționare a pieței interne a echipamentelor maritime și a asigura totodată un nivel ridicat de siguranță maritimă și prevenirea poluării mediului marin; · simplificarea mediul de reglementare, precum și garantarea aplicării și implementării armonizate a cerințelor OMI în întreaga UE, pentru a contribui astfel la asigurarea condițiilor necesare competitivității industriei Uniunii în temeiul articolului 173 din TFUE. 1.4.2. Obiective specifice Acest dublu obiectiv general se poate traduce printr-o serie de obiective specifice: · găsirea modalității optime de aliniere a MED la noul cadru legislativ, conform prevederilor articolului 2 din Decizia 768/2008/CE (decizia privind noul cadru legislativ), ținând în același timp seama, în mod corespunzător, de particularitățile echipamentului maritim în cadrul supravegherii pieței, de evaluarea conformității produselor și de obligațiile actorilor din lanțul de distribuție. · simplificarea, clarificarea și scurtarea duratei necesare transpunerii modificărilor aduse standardelor OMI deopotrivă în cadrele juridice naționale și în cel european. 2. Rezultatele consultărilor cu părțile interesate și evaluarea impactului În urma stabilirii unor contacte regulate cu părțile interesate după intrarea în vigoare a MED în 1997, părțile interesate au fost consultate odată cu lansarea exercițiului de revizuire în 2008, prin intermediul unor chestionare adresate statelor membre, sectorului industrial și grupului de organisme notificate (MarED). La 27 noiembrie 2008, a fost organizată la Bruxelles o reuniune oficială de consultări cu părțile interesate. În aprilie 2012, Comisia a contactat din nou toate părțile interesate, pentru a obține atât opinii mai recente cu privire la posibilele modificări ale directivei, cât și noi date. Răspunsurile primite au confirmat în mare măsură problemele deja examinate. Evaluarea impactului s-a concentrat asupra a două alternative la scenariul de referință (statu quo), și anume alinierea maximă la noul cadru legislativ și alinierea condiționată; în acest din urmă caz, ar fi prevăzute anumite măsuri specifice MED, pentru a se ține cont de caracteristicile proprii sectorului. Analiza a arătat că, în timp ce, în general, ambele opțiuni au fost adecvate, alinierea condiționată a fost soluția cea mai eficace și mai puțin împovărătoare, ea înregistrând, în același timp, cel mai pozitiv impact general la nivel economic, social și de mediu. Comitetul de evaluare a impactului al Comisiei a fost consultat de două ori, și anume în septembrie 2009 și în august 2012. Observațiile referitoare la versiunea inițială au condus la o reformulare aprofundată a evaluării impactului, mai exact la o descriere mai detaliată a problemei, la restructurarea opțiunilor de politică și la scurtarea documentului. În cel de al doilea aviz, comitetul a formulat o serie de recomandări suplimentare, care au fost integrate în documentul final. Textul complet al evaluării poate fi consultat în raportul de evaluare a impactului care însoțește prezenta propunere și care este de asemenea publicat online la adresa: http://ec.europa.eu/governance/impact/index_en.htm . 3. Elemente juridice ale propunerii 3.1. Temei juridic Temeiul juridic al prezentei propuneri este articolul 100 alineatul (2) din TFUE. 3.2. Principiile subsidiarității și proporționalității Principiile subsidiarității și proporționalității sunt pe deplin respectate. Armonizarea la scara UE conduce la identificarea clară a unui set de cerințe și a unor proceduri de certificare uniforme, capabile să asigure un nivel ridicat de siguranță și de protecție a mediului, încurajând în același timp buna funcționare a pieței interne. Obiectivele UE în domeniul echipamentelor maritime nu pot fi realizate în mod satisfăcător printr-o acțiune individuală a statelor membre, ele putând fi realizate mai bine printr-o acțiune la nivelul UE. Directiva propusă nu conține însă specificații tehnice detaliate aplicabile echipamentelor maritime care intră sub incidența sa, ea limitându-se la impunerea respectării cerințelor și standardelor de testare conținute în instrumentele internaționale, punând în același timp la dispoziție un mecanism de punere uniformă în aplicare a acestor cerințe și standarde. Deși procedurile de verificare a conformității sunt armonizate, punerea în aplicare este lăsată în întregime la latitudinea statelor membre, cărora le revine în continuare responsabilitatea de a se asigura că echipamentele maritime care urmează să fie montate la bordul navelor UE îndeplinesc cerințele prezentei directive. În cazul în care un stat membru adoptă măsuri restrictive în ceea ce privește anumite echipamente neconforme, Comisia este obligată să intervină numai dacă se ridică obiecții împotriva acestor măsuri într-un interval de timp rezonabil. Prin urmare, acțiunea UE nu depășește ceea ce este strict necesar pentru atingerea obiectivelor precizate în secțiunea 2.3. 3.3. Alegerea instrumentului Directiva continuă să fie instrumentul cel mai adecvat pentru atingerea obiectivelor urmărite de propunere. Măsurile avute în vedere reprezintă o modificare majoră a dispozițiilor cuprinse în Directiva 96/98/CE și, prin urmare, din motive de claritate, această directivă ar trebui să fie abrogată și înlocuită cu o nouă directivă. 4. Implicații bugetare Prezenta propunere nu are implicații bugetare. Sarcinile care revin Comisiei, inclusiv cele pentru care este prevăzută asistența Agenției Europene pentru Siguranța Maritimă, nu ar trebui să reprezinte, în ansamblu, o creștere a volumului de muncă, ele urmând a fi realizate cu resursele existente. 5. Conținutul propunerii Articolul 1 definește obiectivele propunerii în conformitate cu obiectivele relevante prevăzute în tratate, așa cum se menționează la secțiunea 1.4 din prezentul memorandum. Domeniul de aplicare al directivei este definit la articolul 3. Echipamentele maritime sunt montate la bordul navelor oriunde acestea sunt construite, reparate sau furnizate. Deși echipamentele maritime sunt, desigur, comercializate și în interiorul frontierelor UE, domeniul de aplicare al directivei este definit prin trimitere la echipamentele a) ce urmează să fie montate la bordul unei nave care arborează pavilionul unui stat membru și b) pentru care convențiile internaționale impun omologarea de către statul de pavilion. În mod similar, se exclude aplicarea concomitentă a mai multor directive, deoarece doar Directiva privind echipamentele maritime poate garanta faptul că echipamentele maritime montate la bordul navelor din UE respectă cerințele prevăzute în convențiile și instrumentele internaționale. Cerințele aplicabile echipamentelor maritime sunt definite la articolul 4, prin trimitere la convențiile și instrumentele internaționale. Conform acestora, demonstrarea conformității se limitează la standardele de testare specifice aplicabile. Având în vedere necesitatea de a asigura coerența permanentă cu cadrul de reglementare internațional, cerințele și standardele respective trebuie să se aplice în versiunea lor actualizată; această actualizare automată este în concordanță cu politica generală urmată de UE în domeniul siguranței maritime. Actualizarea automată nu se aplică standardelor de testare, deoarece, așa cum rezultă din experiența dobândită, acest lucru ar putea conduce la efecte disproporționate. Articolul 5 reflectă un alt element distinctiv al sectorului echipamentelor maritime, și anume acela că statul de pavilion are responsabilitatea de a se asigura că numai echipamentele care au fost aprobate în mod corespunzător, în conformitate cu cerințele instrumentelor internaționale aplicabile la momentul respectiv, sunt montate la bordul navelor care arborează pavilionul său. Echipamentele ar trebui să rămână conforme acestor cerințe, cu excepția cazului în care cerințe adoptate ulterior de către OMI se aplică echipamentelor deja montate la bordul navelor. Articolul 6 furnizează temeiul pentru libera circulație a echipamentelor maritime în interiorul UE, bazată pe conceptul de recunoașterea reciprocă, între statele membre, a echipamentelor care respectă cerințele prezentei directive. Articolul 7 reglementează cazul special al transferului unei nave în registrul unui stat membru pe baza principiului conformității cu cerințele prezentei directive, prevăzând însă acceptarea unor echipamente echivalente, pentru a nu impune o sarcină disproporționată și nejustificată asupra proprietarilor de nave sau pentru a nu penaliza pavilioanele UE. Articolul 8 reflectă prioritatea acordată reglementărilor internaționale în domeniul siguranței maritime, în concordanță cu dimensiunea mondială a transportului maritim. Cu toate acestea, este necesar să se garanteze faptul că absența elaborării de către OMI a standardelor adecvate nu afectează obiectivele directivei; prin urmare, Comisia trebuie împuternicită să adopte, prin unor acte delegate, specificațiile corespunzătoare în așteptarea elaborării standardelor internaționale. Articolele 9-11 se referă la marcajul timonei. La fel ca în actuala directivă, este necesară o marcă specifică pentru a distinge echipamentele conforme cu cerințele convențiilor internaționale în domeniul siguranței maritime, care pot fi diferite de cele cuprinse în alte instrumente de armonizare UE aplicabile unor echipamente de natură similară, dar care nu sunt destinate a fi utilizate sau montate la bordul navelor. Cu toate acestea, principiile generale care reglementează marcajul CE, astfel cum sunt definite în special în Regulamentul (CE) nr. 765/2008/CE, se aplică mutatis mutandis. Pentru a facilita controlul din partea autorităților statului de pavilion și ale statului de port și pentru combaterea contrafacerii, articolul 11 oferă posibilitatea utilizării unei etichete electronice, pentru a completa sau a înlocui marcajul timonei. Articolele 12-14 includ dispozițiile de referință ale Deciziei 768/2008 referitoare la obligațiile specifice ale operatorilor economici. Trebuie să se țină seama de faptul că a) numai o parte a echipamentelor maritime care intră în domeniul de aplicare al directivei este comercializată pe teritoriul UE, în mod normal de către șantierele de construcții și reparații navale și că b), așa cum s-a menționat anterior, statelor membre li s-a acordat mandatul specific de a garanta că la bordul navelor care navighează sub pavilionul lor sunt montate doar echipamente conforme. Ca urmare a acestui fapt, a) actul de aplicare a mărcii implică asumarea de către importatori a unor responsabilități și face ca obligațiile lor să devină efective; printre acestea trebuie să se numere obligația importatorilor de a permite accesul autorităților naționale care efectuează supravegherea pieței în incintele lor; b) numirea unui reprezentant autorizat a devenit obligatorie pentru producătorii situați în afara UE; și c) obligațiile importatorilor și ale distribuitorilor au fost limitate la cele relevante pentru sectorul în cauză, și anume cooperarea cu autoritățile de supraveghere a pieței și o identificare clară, în cazul importatorilor. Procedurile de verificare a conformității puse la dispoziția producătorilor sunt enumerate la articolul 15 și dezvoltate în continuare în anexa II. Dintre modulele prevăzute în Decizia 768/2008 a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru comun pentru comercializarea produselor, au fost reținute doar acelea care sunt în concordanță cu cerința privind omologarea specifică de către statul de pavilion prevăzută în convențiile și instrumentele internaționale. În același scop, au fost operate ușoare adaptări ale textului. Pentru a facilita protecția drepturilor legitime de proprietate intelectuală, toate modulele conțin obligația producătorului de a furniza organismului notificat o copie certificată a brevetului, licenței sau documentului prin care solicitantul declară că are dreptul de a produce, utiliza, vinde sau oferi spre vânzare echipamentul maritim ori de a utiliza marca acestuia; documentul respectiv este pus la dispoziția instanțelor competente, la cererea acestora. În ceea ce privește declarația de conformitate UE, articolul 16 aliniază directiva la Decizia 768/2008. La fel ca aplicarea marcajului timonei, actul de redactare a unei declarații de conformitate va declanșa obligațiile și responsabilitățile care revin producătorului în temeiul directivei. Dispoziții suplimentare garantează depunerea unor copii ale declarațiilor pe lângă organismul notificat relevant și păstrarea în permanență a respectivelor declarații la bord, fapt ce va facilita în mod considerabil controalele efectuate pe de o parte de către autoritățile de supraveghere a pieței și, pe de altă parte, de către autoritățile statului de pavilion și cele ale statului portului – cu prețul unei sarcini administrative suplimentare neglijabile. Articolele 17‑26 și anexele III‑V includ dispozițiile de referință ale Deciziei 768/2008 referitoare la notificare, autoritățile de notificare, organismele notificate și regimurile lor respective. Această incluziune deschide posibilitatea statelor membre de a avea acces la acreditare – fapt care ar putea ajuta la soluționarea insuficienței cronice a resurselor din cadrul administrațiilor maritime naționale. În plus, pentru a întări controlul organismelor notificate în contextul în care întregul proces cuprinzând proiectarea, testarea, certificarea, producția, distribuirea și montarea la bord a echipamentelor maritime poate avea loc în totalitate în afara granițelor UE, au fost adăugate două măsuri suplimentare de salvgardare la obligațiilor de monitorizare standard ale statelor membre: în primul rând, monitorizarea organismelor notificate ar trebui să aibă loc cel puțin o dată la doi ani; în al doilea rând, Comisia[5] poate participa la audituri în calitate de observator. În ceea ce privește organismele notificate, posibilitatea existenței unui organism notificat intern al producătorului a fost eliminată, deoarece, având în vedere numărul limitat al procedurilor de evaluare a conformității disponibile menționate mai sus, această soluție nu ar fi adecvată. În virtutea articolelor 27‑31, directiva este pe deplin aliniată cadrului general de supraveghere a pieței UE, inclusiv în ceea ce privește procedura de salvgardare. Se poate dovedi necesară efectuarea unor verificări la bord, acestea fiind, prin urmare, reglementate la articolul 27. Articolul 29 conține două elemente specifice suplimentare care par a fi necesare în sectorul echipamentelor navale. · în cazul în care Comisia consideră că evaluarea tehnică efectuată de statul membru în cauză a fost corectă și obiectivă, ea nu ar trebui să fie obligată să repete această evaluare cu ocazia reexaminării măsurilor restrictive adoptate de statul membru respectiv în legătură cu echipamentele neconforme. Obiectivul este de face astfel încât sarcina impusă Comisiei să fie proporțională cu mijloacele de care aceasta dispune și de a încuraja statele membre să garanteze o procedură echitabilă și să ia toate măsurile propice unei evaluări obiective și exhaustive a riscurilor. · este necesar să se ia în considerare posibilitatea identificării unor lacune în standardele OMI. În această situație, este prevăzut un mecanism similar celui descris la articolul 8. Articolele 32‑34 conțin regimul specific aplicabil în circumstanțe excepționale, preluat în mare măsură din directiva existentă. Acest regim se referă la exceptări în caz de inovații tehnice sau în scopul testării și al evaluării. Dar mai important, sunt oferite soluții pentru situațiile în care navele care nu pot să se aprovizioneze, în condiții rezonabile, cu echipamente purtând marcajul timonei, în porturile din afara UE sau pentru cazurile în care aceste echipamente nu mai sunt disponibile pe piață. În toate aceste cazuri, statele membre pot autoriza montarea la bord a unor echipamente care nu poartă marcajul timonei, sub rezerva constrângerilor procedurale necesare pentru a garanta că aceste exceptări nu compromit realizarea obiectivelor directivei. Articolul 35 constituie o parte esențială a arhitecturii noii directive, cu trei aspecte distincte: · cerința conform căreia echipamentele maritime trebuie să respecte caracteristicile specifice de proiectare și de construcție prevăzute în instrumentele internaționale, inclusiv în standardele de testare relevante, astfel cum sunt definite de către legislator, va fi aplicată, în mod uniform, prin acordarea unui mandat Comisiei privind identificarea, în cadrul respectivelor instrumente, a cerințelor și standardelor corespunzătoare fiecărui echipament în parte. Comisia se va achita de această sarcină prin intermediul actelor de punere în aplicare. Așa cum se arată în evaluarea impactului, utilizarea regulamentelor de punere în aplicare ar trebui să soluționeze problemele legate de întârzieri și de incertitudinea juridică descrisă mai sus, dat fiind, printre altele, faptul că transpunerea în ordinea juridică a statelor membre nu va mai fi necesară. · În al doilea rând, Comisia este împuternicită, de asemenea, să adopte criterii și proceduri comune de punere în aplicare a acestor cerințe și standarde, o măsură necesară pentru a asigura că eventualele interpretări divergente ale statelor membre (de exemplu, în ceea ce privește calendarul, domeniul de aplicare sau implementarea tehnică) nu pot avea un impact asupra siguranței sau a bunei funcționări a pieței interne. În acest sens, va fi luată în considerare activitatea pregătitoare desfășurată de grupul organismelor notificate instituit de directivă. Utilizarea actelor de punere în aplicare a fost considerată aici ca fiind cel mai adecvat mod de acțiune. · În fine, Comisiei îi revine sarcina de a colecta și publica un pachet important de informații. Această codifică și extinde practica existentă și va facilita punerea în aplicare a directivei de către toți actorii, după cum s-a sugerat pe parcursul consultărilor cu părțile interesate. Coerența neîntreruptă a noii directive cu cadrul de reglementare internațional este asigurată prin dispozițiile articolului 36, care împuternicește Comisia să adopte acte delegate pentru a actualiza lista convențiilor internaționale și a organizațiilor de standardizare relevante, precum și trimiterile la standardele internaționale și europene cuprinse în directivă. Este prevăzut un criteriu specific care permite Comisiei să identifice convențiile relevante (și anume cerința omologării echipamentului maritim de către statul de pavilion) astfel încât actualizarea listei de către Comisie să nu poată constitui o extindere indirectă a domeniului de aplicare al directivei definit la articolul 3. Articolul 40 prevede abrogarea Directivei 96/98/CE și stabilește dispozițiile tranzitorii necesare. Articolele 37 (Exercitarea delegării de competențe), 38 (Proceduri de comitologie), 39 (Transpunere), 41 (Intrare în vigoare) și (42) (Destinatari) conțin dispoziții legislative standard. 2012/0358 (COD) Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind echipamentele maritime și de abrogare a Directivei 96/98/CE (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 100 alineatul (2), având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[6], având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[7], hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Dimensiunea mondială a transportului maritim impune Uniunii să aplice și să sprijine cadrul de reglementare internațional al siguranței maritime. Convențiile internaționale în domeniul siguranței maritime impun statelor de pavilion să se asigure că echipamentele montate la bordul navelor respectă anumite cerințe de siguranță în ceea ce privește proiectarea, construcția și performanțele și să emită certificatele aferente. În acest scop, Organizația Maritimă Internațională (OMI) și organismele de standardizare internaționale și europene au elaborat standarde de testare și de performanță detaliate pentru anumite tipuri de echipamente maritime. (2) Instrumentele internaționale lasă administrațiilor statelor de pavilion o marjă de apreciere semnificativă. În absența armonizării, această situație dă naștere unor variații ale nivelului de siguranță al produselor certificate de autoritățile naționale competente ca fiind conforme convențiilor și standardelor menționate; prin urmare, este afectată buna funcționare a pieței interne, deoarece devine dificil pentru statele membre să accepte ca echipamentele certificate într-un alt stat membru să fie montate la bordul navelor care navighează sub pavilionul lor, fără o verificare ulterioară. (3) Armonizarea la nivelul Uniunii soluționează aceste probleme. Directiva 96/98/CE a Consiliului din 20 decembrie 1996 privind echipamentele maritime[8] a stabilit, prin urmare, norme comune pentru eliminarea diferențelor în ceea ce privește punerea în aplicare a standardelor internaționale, prin identificarea cu claritate a unui set de cerințe și a unor proceduri de certificare uniforme. (4) Există și alte instrumente de drept al Uniunii care stabilesc cerințe și condiții, pentru a asigura, printre altele, libera circulație a mărfurilor în cadrul pieței interne sau menite să protejeze mediul, pentru anumite produse de natură similară cu echipamentele utilizate la bordul navelor, dar care nu respectă standardele internaționale. Aceste cerințe și condiții pot să difere substanțial de legislația internă a Uniunii, ele cunoscând o evoluție constantă. Prin urmare, produsele respective nu pot fi certificate de statele membre în conformitate cu convențiile internaționale relevante în domeniul siguranței maritime. Echipamentele care urmează să fie montate la bordul navelor UE în conformitate cu standardele de siguranță internaționale ar trebui să fie reglementate, prin urmare, exclusiv de prezenta directivă, care ar trebui în orice caz considerată lex specialis; în plus, ar trebui stabilit un marcaj specific pentru a indica faptul că echipamentul care îl poartă respectă cerințele stipulate în convențiile și instrumentele internaționale relevante. (5) Experiența în punerea în aplicare a Directivei 96/98/CE a demonstrat că este necesar să se ia măsuri suplimentare pentru consolidarea punerii în aplicare și a mecanismelor de execuție ale directivei menționate și pentru simplificarea mediului de reglementare, garantând în același timp că cerințele OMI sunt aplicate și implementate armonizat în întreaga Uniune. (6) Prin urmare, trebuie stabilite cerințe pentru ca echipamentele maritime să îndeplinească standardele de siguranță stipulate în instrumentele internaționale aplicabile, inclusiv standardele de testare relevante, pentru a se asigura că echipamentele care respectă aceste cerințe pot circula liber pe piața internă și pot fi montate la bordul navelor care arborează pavilionul oricărui stat membru. (7) Decizia nr. 768/2008 a Parlamentului European și a Consiliului privind un cadru comun pentru comercializarea produselor[9] stabilește principii comune și dispoziții de referință concepute pentru a fi aplicate întregii legislații sectoriale cu scopul de a oferi o bază coerentă revizuirilor și reformărilor legislației respective. Această decizie constituie atât un cadru general de natură orizontală pentru legislația ulterioară de armonizare a condițiilor de comercializare a produselor, cât și un text de referință pentru legislația în vigoare. Prezentul cadru general oferă soluții adecvate pentru problemele identificate în punerea în aplicare a Directivei 96/98/CE. Prin urmare, este necesar să se includă definițiile și dispozițiile de referință din Decizia nr. 768/2008 în prezenta directivă, prin efectuarea adaptărilor impuse de caracteristicile specifice ale sectorului echipamentelor maritime. (8) Dat fiind că echipamentele maritime sunt montate la bordul navelor în timpul lucrărilor de construcție sau de reparație efectuate oriunde în lume, supravegherea pieței devine deosebit de dificilă și nu poate fi sprijinită eficient de controalele la frontieră. Prin urmare, este necesar să se acorde autorităților de supraveghere a pieței și organelor de control ale statului de port mijloace specifice suplimentare menite a le facilita sarcina, cum ar fi autorizarea utilizării etichetelor electronice pentru a înlocui sau a completa marcajul timonei. (9) În mod similar, responsabilitățile operatorilor economici ar trebui să fie stabilite într‑un mod care este proporțional și nediscriminatoriu pentru cei stabiliți în cadrul Uniunii, ținând seama de posibilitatea ca o parte semnificativă a echipamentelor maritime care intră în domeniul de aplicare al prezentei directive să nu fie niciodată importate și distribuite pe teritoriul statelor membre. (10) Conformitatea cu standardele de testare internaționale ar putea fi demonstrată cel mai bine prin intermediul unor proceduri de evaluare a conformității precum cele stabilite în Decizia nr. 768/2008. Cu toate acestea, doar acele proceduri de evaluare a conformității care îndeplinesc cerințele dispozițiilor internaționale ar trebui să fie puse la dispoziția producătorilor. (11) Pentru a asigura o procedură echitabilă și eficace în caz de suspiciune de neconformitate, statele membre ar trebui să fie încurajate să adopte toate măsurile propice unei evaluări exhaustive și obiective a riscurilor; în situația în care Comisia are convingerea că această condiție a fost îndeplinită, ea nu ar trebui să fie obligată să repete această evaluare, cu ocazia examinării măsurilor restrictive adoptate de statele membre în ceea ce privește echipamentele neconforme. (12) Utilizarea echipamentelor maritime care nu poartă marcajul de conformitate poate fi permisă în circumstanțe excepționale, în special atunci când o navă se află în imposibilitatea de a obține echipamente care poartă marcajul timonei într‑un port sau într‑o instalație din afara Uniunii sau atunci când echipamentul care poartă marcajul timonei nu mai este disponibil pe piață. (13) Este necesar să se garanteze faptul că obiectivele prezentei directive nu sunt afectate de deficiențe ale standardelor de testare aplicabile sau de situația în care OMI nu elaborează standarde adecvate pentru echipamentele maritime care intră în domeniul de aplicare al prezentei directive. Este, de asemenea, necesar să se adopte criterii tehnice corespunzătoare, astfel încât etichetele electronice să poată fi aplicate și utilizate în mod sigur și fiabil. În plus, este necesară actualizarea în permanență a unei serii de elemente neesențiale ale prezentei directive, și anume lista convențiilor internaționale ce stabilesc cerințele de siguranță pentru echipamentele maritime cuprinse la articolul 2 alineatul (3) și trimiterile la standardele specifice cuprinse în anexa III. Competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ar trebui, prin urmare, să fie delegată Comisiei în legătură cu adoptarea provizorie a specificațiilor tehnice și a standardelor de testare armonizate, precum și în legătură cu modificarea respectivelor liste și trimiteri. Organizarea de către Comisie a unor consultări adecvate în cursul etapei pregătitoare, inclusiv la nivel de experți, prezintă o importanță deosebită. (14) La pregătirea și redactarea actelor delegate, Comisia ar trebui să asigure transmiterea simultană, în timp util și fiabilă a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu. (15) În vederea îndeplinirii obiectivelor prezentei directive, instrumentele internaționale ar trebui să fie puse în aplicare în mod uniform pe piața internă. Prin urmare, în cazul tuturor echipamentelor maritime pentru care convențiile internaționale impun omologarea de către statul de pavilion, este necesară definirea cu claritate și în timp util a cerințelor de proiectare, construcție și performanță, precum și a standardelor de testare aferente, prevăzute în instrumentele internaționale pentru respectivele echipamente și adoptarea de criterii și proceduri comune pentru punerea în aplicare a acestor cerințe și standarde de către organismele notificate, autoritățile statelor membre și operatorii economici. În plus, este necesară garantarea faptului că montarea la bord a echipamentelor care nu poartă marcajul timonei este autorizată numai în cazuri excepționale și justificate în mod corespunzător. (16) În vederea asigurării unor condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentei directive, ar trebui conferite competențe de executare Comisiei. Competențele respective ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie[10]. (17) În conformitate cu Regulamentul (CE) […], Agenția Europeană pentru Siguranța Maritimă asistă Comisia la punerea în aplicare cu eficacitate a actelor normative obligatorii ale Uniunii, pertinente în materie și la îndeplinirea sarcinilor aferente care i-au fost încredințate. (18) Deoarece obiectivele prezentei directive, și anume, pe de o parte, sporirea siguranței maritime și prevenirea poluării marine prin aplicarea uniformă a instrumentelor internaționale pertinente referitoare la echipamentele ce urmează să fie montate la bordul navelor și, pe de altă parte, asigurarea liberei circulații a acestor echipamente pe teritoriul Uniunii, nu pot fi realizate în mod suficient de către statele membre și, prin urmare, având în vedere amploarea acțiunii, ele pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, prevăzut la același articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea respectivului obiectiv. (19) Măsurile care trebuie adoptate reprezintă o modificare majoră a dispozițiilor Directivei 96/98/CE și, prin urmare, din motive de claritate, respectiva directivă ar trebui să fie abrogată și înlocuită cu o nouă directivă, ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ: Capitolul 1 Dispoziții generale Articolul 1 Obiectiv Scopul prezentei directive este îmbunătățirea siguranței maritime și prevenirea poluării marine prin aplicarea uniformă a instrumentelor internaționale relevante referitoare la echipamentele maritime care urmează a fi montate la bordul navelor UE, precum și asigurarea liberei circulații a acestor echipamente pe teritoriul Uniunii. Articolul 2 Definiții În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții: (1) „echipamente maritime” înseamnă echipamentele care se încadrează în domeniul de aplicare al prezentei directive în conformitate cu articolul 3. (2) „navă UE” înseamnă o navă pentru care se emit certificate de siguranță de către sau în numele statelor membre, în temeiul convențiilor internaționale, cu excepția unei nave pentru care administrația unui stat membru emite un certificat la cererea administrației unei țări terțe; (3) „convenții internaționale” înseamnă convențiile, însoțite de protocoalele aferente și de codurile de aplicare obligatorie, adoptate sub auspiciile Organizației Maritime Internaționale (OMI), care stabilesc cerințe specifice privind omologarea de către statul de pavilion a echipamentelor care urmează să fie montate la bordul navelor. Printre acestea se numără: – Convenția internațională din 1966 privind liniile de încărcare (LL66); – Convenția din 1972 privind reglementările internaționale de prevenire a coliziunilor pe mare (Colreg); – Convenția internațională din 1973 privind prevenirea poluării de către nave (Marpol); – Convenția internațională din 1974 privind siguranța vieții pe mare (Solas), – Convenția internațională din 2004 privind controlul și gestionarea apei de balast și a sedimentelor navelor (BWMC); (4) „standarde de testare” înseamnă standardele de testare pentru echipamentele maritime stabilite de – Organizația Maritimă Internațională (OMI); – Organizația Internațională pentru Standardizare (ISO); – Comisia Electrotehnică Internațională (IEC); – Comitetul European pentru Standardizare (CEN); – Comitetul european pentru standardizare electrotehnică (Cenelec) – Uniunea Internațională a Telecomunicațiilor (UIT) – Institutul European pentru Standarde în domeniul Telecomunicațiilor (ETSI), – Comisia, în conformitate cu prezenta directivă, – autoritățile de reglementare recunoscute în acordurile de recunoaștere reciprocă la care Uniunea este parte. (5) „instrumente internaționale” înseamnă convențiile internaționale, însoțite de rezoluțiile și circularele Organizației Maritime Internaționale de punere în aplicare a acestor convenții și standardele de testare; (6) „marcajul timonei” înseamnă simbolul menționat la articolul 9 și stabilit în anexa I sau, după caz, dispozitivul electronic de marcaj menționat la articolul 11; (7) „organism notificat” înseamnă o organizație desemnată de administrația națională competentă a unui stat membru în conformitate cu articolul 17; (8) „punere la dispoziție pe piață” înseamnă orice furnizare a unor echipamente maritime pe piața Uniunii în cadrul unei activități comerciale, fie contra cost, fie gratuit; (9) „introducere pe piață” înseamnă punerea la dispoziție pe piața Uniunii pentru prima dată a unui echipament maritim; (10) „producător” înseamnă orice persoană fizică sau juridică care fabrică echipamente maritime sau pentru care se proiectează sau se fabrică astfel de echipamente și care comercializează echipamentele în cauză sub numele sau marca sa; (11) „reprezentant autorizat” înseamnă orice persoană fizică sau juridică stabilită în Uniune care a primit un mandat scris din partea unui producător pentru a acționa în numele acestuia în legătură cu sarcini specifice; (12) „importator” înseamnă orice persoană fizică sau juridică stabilită în Uniune, care introduce pe piața Uniunii echipamente maritime dintr-o țară terță; (13) „distribuitor” înseamnă orice persoană fizică sau juridică din lanțul de distribuție, alta decât producătorul sau importatorul, care pune la dispoziție pe piață echipamente maritime; (14) „operatori economici” înseamnă producătorul, reprezentantul autorizat, importatorul și distribuitorul; (15) „acreditare” înseamnă acreditarea conform definiției de la articolul 2 alineatul (10) din Regulamentul (CE) nr. 765/2008 al Parlamentului European și al Consiliului[11]; (16) „organism național de acreditare” înseamnă organismul național de acreditare definit la articolul 2 alineatul (11) din Regulamentul (CE) nr. 765/2008; (17) „evaluarea conformității” înseamnă procesul care demonstrează în ce măsură echipamentele maritime respectă cerințele prevăzute în prezenta directivă, în conformitate cu articolul 15; (18) „organism de evaluare a conformității” înseamnă un organism care desfășoară activități de evaluare a conformității, cum ar fi etalonarea, testarea, certificarea și inspecția; (19) „rechemare” înseamnă orice măsură al cărei scop este returnarea echipamentelor maritime care au fost deja montate la bordul navelor UE; (20) „retragere” înseamnă orice măsură al cărei scop este de a împiedica punerea la dispoziție pe piață a echipamentelor maritime din lanțul de aprovizionare; (21) „declarație de conformitate UE” înseamnă o declarație emisă de producător în conformitate cu articolul 16; (22) „produs” înseamnă echipament maritim. Articolul 3 Domeniu de aplicare 1. Prezenta directivă se aplică echipamentelor care urmează să fie montate la bordul unei nave UE și pentru care instrumentele internaționale impun omologarea de către administrația statului de pavilion. 2. Fără a aduce atingere faptului că echipamentele maritime menționate la alineatul (1) pot intra de asemenea în sfera de aplicare a unor instrumente ale dreptului Uniunii, altele decât prezenta directivă, în scopul menționat la articolul 1, echipamentele maritime respective fac exclusiv obiectul prevederilor prezentei directive. Articolul 4 Cerințe privind echipamentul maritim 1. Echipamentele maritime montate la bordul unei nave UE la data menționată în al doilea paragraf de la articolul 39 alineatul (1) sau ulterior acestei date îndeplinesc cerințele de proiectare, construcție și performanță prevăzute de instrumentele internaționale aplicabile la data la care echipamentele respective sunt montate la bord. 2. Respectarea de către echipamentele maritime a cerințelor menționate la alineatul (1) se demonstrează exclusiv în conformitate cu standardele de testare și prin intermediul procedurilor de evaluare a conformității stipulate la articolul 15. 3. Cerințele și standardele menționate la alineatele (1) și (2) trebuie să fie puse în aplicare în mod uniform, în conformitate cu articolul 35 alineatele (2) și (3). 4. Instrumentele internaționale, cu excepția standardelor de testare, se aplică în versiunea lor actualizată, fără a aduce atingere articolului 5 din Regulamentul (CE) nr. 2099/2002 al Parlamentului European și al Consiliului[12]. Articolul 5 Aplicare 1. Atunci când eliberează, aprobă sau reînnoiesc certificatele navelor care arborează pavilionul lor în conformitate cu convențiile internaționale, statele membre se asigură că echipamentele maritime aflate la bordul acestor nave respectă cerințele prezentei directive. 2. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că echipamentele maritime de la bordul navelor aflate sub pavilionul lor respectă cerințele prevăzute în instrumentele internaționale aplicabile echipamentelor deja montate la bord. Aceste cerințe sunt puse în aplicare în mod uniform, în conformitate cu articolul 35 alineatul (4). Articolul 6 Funcționarea pieței interne Statele membre nu interzic introducerea pe piață sau montarea la bordul unei nave UE a echipamentelor maritime care respectă prevederile prezentei directive și nu refuză navelor care arborează pavilionul lor emiterea sau reînnoirea certificatelor aferente. Articolul 7 Transferul unei nave în registrul unui stat membru 1. În cazul în care o navă, indiferent de pavilionul său, nu este înregistrată într-un stat membru, dar urmează să fie transferată în registrul unui stat membru, acea navă este supusă, la momentul transferului, unei inspecții de către statul membru care o primește, pentru a se verifica dacă starea reală a echipamentului său maritim corespunde certificatelor de siguranță și dacă ea îndeplinește prevederile prezentei directive și poartă marcajul timonei sau un echivalent al acestuia, în mod satisfăcător pentru administrația respectivului stat membru, pentru echipamentele maritime certificate în conformitate cu prezenta directivă. 2. Dacă echipamentul nu poartă marcajul timonei sau dacă administrația nu îl consideră ca fiind echivalent, echipamentul în cauză trebuie înlocuit. 3. Pentru echipamentele maritime pe care le consideră echivalente în conformitate cu prezentul articol, statul membru emite un certificat care însoțește respectivele echipamente în permanență. El conține autorizația statului membru de pavilion pentru montarea echipamentelor respective la bordul navei, precum și orice restricții sau dispoziții privind utilizarea acestora. Articolul 8 Standarde pentru echipamentul maritim 1. Fără a aduce atingere Directivei 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului[13], Uniunea urmărește elaborarea de către OMI a unor standarde internaționale adecvate, inclusiv a unor specificații tehnice și standarde de testare detaliate, pentru echipamentele maritime a căror utilizare sau montare la bordul navelor este considerată necesară pentru a întări siguranța maritimă și prevenirea poluării marine. Comisia monitorizează constant aceste lucrări. 2. În absența unor standarde internaționale adecvate elaborate de OMI pentru un anumit echipament maritim, Comisia este împuternicită să adopte, prin intermediul unor acte delegate în conformitate cu articolul 37, specificații tehnice și standarde de testare armonizate pentru respectivul echipament maritim, atunci când acest lucru este necesar pentru a elimina o amenințare inacceptabilă la adresa siguranței sau a mediului. Aceste specificații și standarde se aplică cu titlu provizoriu și până în momentul în care OMI adoptă standarde adecvate. Capitolul 2 Marcajul timonei Articolul 9 Marcajul timonei 1. Marcajul timonei se aplică echipamentelor maritime a căror conformitate cu cerințele stabilite în prezenta directivă a fost demonstrată cu ajutorul procedurilor de evaluare a conformității. 2. Marcajul timonei nu se aplică pe niciun alt produs. 3. Forma marcajului timonei care trebuie utilizată este stabilită în anexa I. 4. Utilizarea marcajului timonei se supune principiilor generale stipulate la alineatele (1) și (3)‑(6) de la articolul 30 din Regulamentul (CE) nr. 765/2008, iar toate trimiterile la marcajul CE se interpretează ca trimiteri la marcajul timonei. Articolul 10 Norme și condiții pentru aplicarea marcajului timonei 1. Marcajul timonei se aplică în mod vizibil, lizibil și indelebil pe produs sau pe plăcuța constructorului. Dacă acest lucru nu este posibil sau nu este justificat dată fiind natura produsului, marcajul timonei se aplică pe ambalaj și pe documentele însoțitoare. 2. Marcajul timonei se aplică la sfârșitul etapei de producție. 3. Marcajul timonei este urmat de numărul de identificare al organismului notificat, atunci când organismul respectiv este implicat în faza de control al producției și de ultimele două cifre ale anului în care este aplicat marcajul. 4. Numărul de identificare al organismului notificat se aplică chiar de către organismul notificat sau, la instrucțiunile acestuia, de către producător sau de către reprezentantul său autorizat. 5. Statele membre pornesc de la mecanismele existente pentru a asigura aplicarea corectă a regimului care reglementează marcajul timonei și iau măsuri adecvate în caz de utilizare incorectă a marcajului. Statele membre prevăd, de asemenea, sancțiuni pentru încălcarea legislației, care pot include sancțiuni penale pentru încălcările grave. Sancțiunile în cauză trebuie să fie proporționale cu gravitatea faptei și să reprezinte o măsură eficace de descurajare a utilizării abuzive. Articolul 11 Eticheta electronică 1. Marcajul timonei poate fi completat sau înlocuit de un model adecvat și fiabil de etichetă electronică. În acest caz, articolele 9 și 10 se aplică, după caz, mutatis mutandis. 2. Comisia adoptă acte delegate, în conformitate cu articolul 37, pentru a identifica echipamentele maritime specifice care pot beneficia de marcarea electronică și pentru a stabili criterii tehnice corespunzătoare în ceea ce privește proiectarea, performanța, aplicarea și utilizarea etichetelor electronice. Capitolul 3 Obligații ale operatorilor economici Articolul 12 Obligații ale producătorilor 1. Prin aplicarea marcajului timonei, producătorii trebuie să își asume atât responsabilitatea garantării faptului că echipamentele maritime cărora li se aplică marcajul au fost proiectate și fabricate în conformitate cu cerințele stabilite la articolul 4, cât și obligațiile prevăzute la alineatele (2)‑(9) de la prezentul articol. 2. Producătorii întocmesc documentația tehnică necesară și se asigură că sunt îndeplinite procedurile de evaluare a conformității aplicabile. 3. Atunci când respectarea de către echipamentul maritim a cerințelor aplicabile a fost demonstrată prin procedura de evaluare a conformității, producătorii întocmesc o declarație de conformitate UE, conform dispozițiilor articolului 16 și aplică marcajul de conformitate, conform dispozițiilor articolului 9. 4. Producătorii păstrează documentația tehnică și declarația de conformitate UE menționate la articolul 16 pentru o perioadă de timp proporțională cu nivelul de risc, care nu poate fi în niciun caz inferioară ciclului de viață preconizat al echipamentele maritime, după aplicarea marcajului timonei pe ultima unitate. 5. Producătorii se asigură că sunt aplicate proceduri care să garanteze că producția de serie rămâne în permanență conformă. Trebuie ținut cont, în mod corespunzător, de modificările survenite în ceea ce privește proiectarea sau caracteristicile echipamentelor maritime și de modificările cerințelor prevăzute de instrumentele internaționale menționate la articolul 4, pe baza cărora se declară conformitatea echipamentelor maritime. Atunci când este necesar, în conformitate cu anexa II, producătorii solicită efectuarea unei noi evaluări a conformității. 6. Producătorii se asigură de faptul că produsele lor poartă un număr indicând tipul, lotul sau seria ori un alt element prin care să poată fi identificate sau, dacă mărimea ori natura produsului nu permite acest lucru, ei se asigură că informațiile necesare figurează pe ambalajul produsului sau într-un document însoțitor. 7. Producătorii își înscriu numele, denumirea comercială înregistrată sau marca înregistrată și adresa la care pot fi contactați, fie direct pe produs fie, dacă acest lucru nu este posibil, pe ambalajul acestuia sau într-un document însoțitor. Adresa trebuie să indice un singur punct de contact pentru producător. 8. Producătorii se asigură că produsul este însoțit de instrucțiuni și de toate informațiile necesare pentru montarea la bord și utilizarea în condiții de siguranță a produsului, inclusiv, după caz, de restricții de utilizare redactate într-o limbă care să poată fi ușor înțeleasă de către utilizatorul final, alături de orice alte documente impuse de instrumentele internaționale sau de standardele de testare. 9. Producătorii care consideră sau au motive să creadă că un produs pe care l-au introdus pe piață sau la bordul navelor UE nu respectă cerințele aplicabile impuse de instrumentele internaționale menționate la articolul 4 trebuie să ia de îndată măsurile corective necesare pentru a aduce respectivul produs în conformitate, a-l retrage sau a-l rechema, după caz. În plus, atunci când produsul prezintă un risc, producătorii informează imediat autoritățile naționale competente din statele membre, furnizând detalii, în special în legătură cu neconformitatea și cu măsurile corective aplicate. 10. În urma unei cereri motivate din partea unei autorități naționale competente, producătorii îi furnizează acesteia cu promptitudine toate informațiile și documentația necesară pentru a demonstra conformitatea unui produs, într-o limbă care să poată fi ușor înțeleasă de autoritatea respectivă și permit autorității în cauză accesul la spațiile lor comerciale în scopul supravegherii pieței în conformitate cu articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 765/2008. Ei cooperează cu autoritatea respectivă, la cererea acesteia, în legătură cu orice acțiune întreprinsă pentru eliminarea riscurilor prezentate de produsele introduse de ei pe piață. Articolul 13 Reprezentanți autorizați 1. Un producător care nu este situat pe teritoriul unui stat membru numește un reprezentant autorizat, prin intermediul unui mandat scris. 2. Obligațiile stabilite la articolul 12 alineatul (1) și întocmirea documentației tehnice nu fac parte din mandatul reprezentantului autorizat. 3. Reprezentantul autorizat îndeplinește sarcinile specificate în mandatul primit de la producător. Mandatul permite reprezentantului autorizat să îndeplinească cel puțin următoarele: (a) păstrarea declarației de conformitate a UE și a documentației tehnice la dispoziția autorităților naționale de supraveghere pentru o perioadă de timp proporțională cu nivelul de risc și care nu poate fi în niciun caz inferioară ciclului de viață preconizat al echipamentele maritime, după aplicarea marcajului timonei pe ultima unitate; (b) în urma unei cereri motivate din partea autorității naționale competente, să furnizeze acesteia toate informațiile și documentația necesară pentru demonstrarea conformității unui produs; (c) să coopereze cu autoritățile naționale competente, la cererea acestora, referitor la orice acțiune întreprinsă pentru eliminarea riscurilor reprezentate de produsele acoperite de mandatul lor. Articolul 14 Alți operatori economici 1. Importatorii își înscriu numele, denumirea comercială înregistrată sau marca înregistrată și adresa la care pot fi contactați pe produs sau, dacă aceste lucru nu este posibil, pe ambalajul acestuia ori într-un document însoțitor. 2. În urma unei cereri motivate din partea unei autorități naționale competente, importatorii și distribuitorii furnizează acesteia toate informațiile și documentația necesară pentru a demonstra conformitatea unui produs, într-o limbă care să poată fi ușor înțeleasă de autoritatea în cauză. Ei cooperează cu autoritatea respectivă, la cererea acesteia, în legătură cu orice acțiune întreprinsă pentru eliminarea riscurilor prezentate de produsele introduse de ei pe piață. 3. Un importator sau distribuitor este considerat producător în sensul prezentei directive și este supus obligațiilor ce îi revin producătorului în temeiul articolului 12 atunci când introduce pe piață sau când montează echipamente maritime la bordul unei nave din UE, sub numele sau marca sa ori atunci când modifică echipamente maritime deja introduse pe piață, într-un mod care poate afecta conformitatea acestora cu cerințele aplicabile. Capitolul 4 Evaluarea conformității și notificarea organismelor de evaluare a conformității Articolul 15 Proceduri de evaluare a conformității 1. Procedurile de evaluare a conformității sunt cele definite în anexa II. 2. Statele membre se asigură că producătorul sau reprezentantul său autorizat realizează evaluarea conformității unui anumit echipament maritim prin utilizarea uneia dintre opțiunile propuse prin intermediul actelor de punere în aplicare adoptate de Comisie în conformitate cu procedura de examinare prevăzută la articolul 38 alineatul (3), conform uneia dintre următoarele proceduri: (a) dacă trebuie utilizată examinarea CE de tip (modulul B), înainte de a fi introduse pe piață, toate echipamentele maritime sunt supuse: – asigurării calității producției (modulul D); – asigurării calității produselor (modulul E); sau – verificării produselor (modulul F); (b) în cazul în care echipamentele maritime sunt produse la bucată sau în cantități mici și nu în serie sau în mari cantități, procedura de evaluare a conformității poate fi verificarea CE a unității de produs (modulul G). 3. Comisia păstrează o listă actualizată a echipamentului maritim omologat și a cererilor retrase sau refuzate, punând-o la dispoziția părților interesate. Articolul 16 Declarația de conformitate UE 1. Declarația de conformitate UE certifică faptul că s-a demonstrat îndeplinirea cerințelor prevăzute la articolul 4. 2. Declarația de conformitate UE trebuie să respecte structura‑model prevăzută în anexa III la Decizia nr. 768/2008/CE. Ea trebuie să conțină elementele stipulate în modulele relevante definite în anexa II la prezenta directivă și trebuie să fie actualizată în permanență. 3. Prin redactarea declarației de conformitate UE, producătorul își asumă responsabilitatea și obligațiile menționate la articolul 12 alineatul (1). 4. Atunci când echipamentele maritime sunt montate la bordul unei nave din UE, o copie a declarației de conformitate UE referitoare la echipamentele în cauză trebuie furnizată navei și trebuie păstrată la bord până când echipamentul în cauză este retras de pe navă. Ea este tradusă în limba sau limbile solicitate de statul de pavilion. 5. O copie a declarației de conformitate UE trebuie furnizată organismului notificat sau organismelor care au aplicat procedurile relevante de evaluare a conformității. Articolul 17 Notificare 1. Statele membre notifică atât Comisiei, cât și celorlalte state membre organismele autorizate să îndeplinească sarcini de evaluare a conformității ca părți terțe în temeiul prezentei Directive. 2. Organismele notificate trebuie să respecte cerințele prevăzute în anexa III. Articolul 18 Autorități de notificare 1. Statele membre desemnează o autoritate de notificare care este responsabilă de instituirea și îndeplinirea procedurilor necesare pentru evaluarea și notificarea organismelor de evaluare a conformității și de monitorizarea organismelor notificate, incluzând conformitatea cu dispozițiile articolului 20. 2. Organismele notificate sunt monitorizate cel puțin o dată la doi ani. Comisia poate decide să participe la exercițiul de monitorizare în calitate de observator . 3. Statele membre pot decide ca evaluarea și monitorizarea menționate la alineatul (1) să fie efectuate de către un organism național de acreditare. 4. În cazul în care autoritatea de notificare deleagă sau încredințează în orice alt mod evaluarea, notificarea sau monitorizarea menționate la alineatul (1) unui organism care nu este o entitate guvernamentală, organismul respectiv trebuie să aibă calitatea de persoană juridică și să îndeplinească, mutatis mutandis, cerințele prevăzute în anexa V. În plus, un astfel de organism dispune un regim care acoperă responsabilitățile ce decurg din activitățile desfășurate. 5. Autoritatea de notificare își asumă întreaga responsabilitate pentru sarcinile îndeplinite de organismul menționat la alineatul (4). 6. Autoritatea de notificare respectă cerințele prevăzute în anexa V. Articolul 19 Obligația de informare a autorităților de notificare 1. Statele membre informează Comisia în legătură cu propriile proceduri de evaluare și de notificare a organismelor de evaluare a conformității și în legătură cu monitorizarea respectivelor organisme, precum și în legătură cu orice modificări în materie. 2. Comisia pune la dispoziția publicului informațiile respective. Articolul 20 Filiale și subcontractanți ai organismelor notificate 1. În cazul în care subcontractează sarcini specifice referitoare la evaluarea conformității sau recurg la o filială, organismele notificate se asigură că subcontractantul sau filiala îndeplinește cerințele stabilite în anexa III și informează autoritatea de notificare în acest sens. 2. Organismele notificate preiau întreaga responsabilitate pentru sarcinile îndeplinite de subcontractanți sau de filiale, indiferent de locul de stabilire al acestora. 3. Activitățile pot fi subcontractate sau îndeplinite de o filială doar cu acordul clientului. 4. Organismele notificate mențin la dispoziția autorităților de notificare documentele relevante privind evaluarea calificărilor subcontractantului sau ale filialei și activitățile desfășurate de aceștia în temeiul prezentei directive. Articolul 21 Modificări ale notificării 1. În cazul în care autoritatea de notificare a constatat sau a fost informată că un organism notificat nu mai îndeplinește cerințele prevăzute în anexa III sau că acesta nu își îndeplinește obligațiile, autoritatea de notificare restricționează, suspendă sau retrage notificarea, după caz, în funcție de gravitatea nerespectării cerințelor sau a neîndeplinirii respectivelor obligații. Autoritatea de notificare informează imediat Comisia și celelalte statele membre în consecință. 2. În caz de restricționare, suspendare sau retragere a notificării sau în cazul în care organismul notificat și-a încetat activitatea, statul membru notificator ia măsurile adecvate pentru a se asigura că dosarele organismului respectiv sunt fie prelucrate de un alt organism notificat, fie sunt puse la dispoziția autorităților de notificare și de supraveghere a pieței responsabile, la cererea acestora. Articolul 22 Contestarea competenței organismelor notificate 1. Comisia investighează toate cazurile în care, pe baza informațiilor de care dispune sau care au fost aduse în atenția sa, are îndoieli privind competența unui organism notificat sau privind faptul că acesta continuă să îndeplinească cerințele și responsabilitățile care îi revin. 2. Statul membru care a transmis notificarea prezintă Comisiei, la cerere, toate informațiile referitoare la motivele notificării sau la menținerea competenței organismului în cauză. 3. Comisia se asigură că toate informațiile sensibile obținute pe parcursul investigațiilor sale sunt tratate confidențial. 4. În cazul în care Comisia constată că un organism notificat nu satisface sau nu mai satisface cerințele pentru a fi notificat, Comisia informează statul membru notificator în consecință și solicită acestuia să ia măsurile corective necesare, inclusiv anularea notificării, după caz. Articolul 23 Obligații operaționale ale organismelor notificate 1. Organismele notificate efectuează evaluările conformității respectând procedurile de evaluare a conformității prevăzute la articolul 15. 2. În cazul în care un organism notificat constată că cerințele prevăzute în conformitate cu articolul 4 nu au fost îndeplinite de către un producător, el solicită producătorului să ia măsurile corective corespunzătoare și nu emite certificatul de conformitate. 3. În cazul în care, pe parcursul monitorizării conformității, ulterior eliberării certificatului, un organism notificat constată că un produs nu mai este conform, acesta solicită producătorului să ia măsurile corective corespunzătoare și suspendă sau retrage certificatul, în funcție de necesitate. În cazul în care nu sunt luate măsuri corective sau acestea nu au efectul necesar, organismul notificat restricționează, suspendă sau retrage orice certificat, după caz. Articolul 24 Obligația de informare a organismelor notificate 1. Organismele notificate informează autoritatea de notificare în legătură cu: (a) orice refuz, restricție, suspendare sau retragere a unui certificat; (b) orice circumstanță care afectează domeniul de aplicare și condițiile notificării; (c) orice cerere de informare primită de la autoritățile de supraveghere a pieței cu privire la activitățile de evaluare a conformității; (d) la cerere, activitățile de evaluare a conformității realizate în limita domeniului de aplicare al notificării și orice altă activitate realizată, inclusiv activitățile și subcontractările transfrontaliere. 2. Organismele notificate trebuie să furnizeze Comisiei și statelor membre, la cerere, informații relevante privind aspecte legate de rezultatele negative și pozitive ale evaluării conformității. Organismele notificate furnizează celorlalte organisme notificate care desfășoară activități de evaluare a conformității acoperind aceleași produse informații privind atât rezultatele negative, cât și, la cerere, rezultatele pozitive ale evaluărilor conformității. Articolul 25 Schimbul de experiență Comisia prevede organizarea schimbului de experiență între autoritățile naționale ale statelor membre responsabile de politica privind notificarea. Articolul 26 Coordonarea organismelor notificate 1. Comisia se asigură că între organismele notificate se instituie o coordonare și o cooperare corespunzătoare și că acestea sunt încadrate în mod adecvat sub forma unui grup sectorial al organismelor notificate. 2. Statele membre se asigură că organismele pe care le notifică participă la activitatea grupului sectorial, în mod direct sau prin intermediul unor reprezentanți desemnați. Capitolul 5 Supravegherea pieței Uniunii, controlul produselor, dispoziții de salvgardare Articolul 27 Cadrul de supraveghere al pieței UE 1. În ceea ce privește echipamentele maritime, statele membre trebuie să asigure supravegherea pieței în conformitate cu cadrul de supraveghere al pieței UE prevăzut la capitolul III din Regulamentul (CE) nr. 765/2008, sub rezerva dispozițiilor alineatelor (2) și (3) de la prezentul articol. 2. Infrastructurile și programele naționale de supraveghere a pieței trebuie să ia în considerare caracteristicile specifice ale sectorului echipamentelor maritime și, în particular, responsabilitățile ce revin administrației statului de pavilion în cadrul convențiilor internaționale. 3. Supravegherea pieței poate să includă controale documentare precum și verificări ale echipamentelor maritime care poartă marcajul timonei, montate sau nu la bordul navelor. Controalele echipamentului maritim montat deja la bord se limitează la acele examinări care se pot efectua în timp ce echipamentul în cauză rămâne pe deplin funcțional la bord. Controalele echipamentului maritim montat la bordul navelor care arborează pavilionul unui stat membru, altul decât cel care efectuează controalele, se efectuează în conformitate cu dispozițiile relevante ale Directivei 2009/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului[14]. 4. Dacă autoritățile de supraveghere a pieței ale unui stat membru intenționează să efectueze controale prin sondaj, ele pot solicita producătorului să pună la dispoziție eșantioanele necesare pe cheltuială proprie pe teritoriul statului membru respectiv. Articolul 28 Procedura aplicabilă echipamentelor maritime care prezintă un risc la nivel național 1. Dacă autoritățile de supraveghere a pieței dintr-un stat membru au acționat în temeiul articolului 20 din Regulamentul (CE) nr. 765/2008 sau dacă ele au motive suficiente să creadă că un echipament maritim care intră sub incidența prezentei directive prezintă un risc pentru siguranța maritimă sau pentru protecția mediului, acestea fac o evaluare a echipamentului maritim în cauză, acoperind toate cerințele stabilite în prezenta directivă. Operatorii economici relevanți cooperează cu autoritățile de supraveghere a pieței atât cât este necesar. Dacă pe parcursul evaluării respective, autoritățile de supraveghere a pieței constată că echipamentul maritim nu respectă cerințele stabilite în prezenta directivă, ele solicită de îndată operatorului economic relevant să întreprindă toate acțiunile corective necesare pentru a aduce echipamentul maritim în conformitate cu aceste cerințe sau pentru a retrage echipamentul maritim de pe piață ori pentru a-l rechema în decursul unei perioade rezonabile, proporțională cu natura riscului și stabilită de autoritățile respective. Autoritățile de supraveghere a pieței informează organismul notificat relevant în consecință. Articolul 21 din Regulamentul (CE) nr. 765/2008 se aplică măsurilor menționate la paragraful al doilea din prezentul alineat. 2. Dacă autoritățile de supraveghere a pieței consideră că neconformitatea nu se limitează la propriul teritoriu național sau la navele ce arborează pavilionul lor, ele informează Comisia și celelalte state membre cu privire la rezultatele evaluării și la acțiunile pe care le-au impus operatorului economic. 3. Operatorul economic se asigură că sunt întreprinse toate acțiunile corective adecvate în legătură cu toate echipamentele maritime vizate pe care le-a pus la dispoziție pe piață în întreaga Uniune sau, după caz, pe care le-a montat sau le-a livrat pentru a fi montate la bordul navelor UE. 4. Dacă operatorul economic relevant nu ia măsurile corective adecvate în termenul menționat la alineatul (1) al doilea paragraf sau nu reușește să își îndeplinească obligațiile care-i revin în temeiul prezentei directive, autoritățile de supraveghere a pieței trebuie să ia toate măsurile provizorii adecvate pentru a interzice sau a restricționa punerea la dispoziție a echipamentelor maritime pe piața lor națională sau montarea acestora la bordul navelor care arborează pavilionul lor ori pentru a retrage echipamentele maritime de pe piață sau pentru a le rechema. Autoritățile de supraveghere a pieței informează Comisia și celelalte state membre, fără întârziere, cu privire la măsurile respective. 5. Informațiile menționate la alineatul (4) trebuie să conțină toate detaliile disponibile, în special datele necesare pentru a identifica echipamentul maritim neconform, originea produsului, natura neconformității invocate și riscul pe care aceasta îl implică, natura și durata măsurilor naționale luate, precum și punctul de vedere al operatorului economic relevant. Autoritățile de supraveghere a pieței indică, mai exact, dacă neconformitatea se datorează uneia dintre următoarele situații: (a) nerespectarea de către echipamentele maritime a cerințelor aplicabile în materie de proiectare, construcție și performanță, stabilite în conformitate cu articolul 4; (b) nerespectarea, pe parcursul procedurii de evaluare a conformității, a standardelor de testare menționate la articolul 4; (c) deficiențe ale standardelor de testare propriu-zise. 6. Statele membre, altele decât statul membru care a inițiat procedura, informează imediat Comisia și celelalte state membre în legătură cu toate măsurile adoptate și toate informațiile suplimentare deținute, referitoare la neconformitatea echipamentului maritim în cauză și, în caz de dezacord cu măsura națională notificată, în legătură cu obiecțiile lor. 7. În cazul în care, în termen de patru luni de la primirea informațiilor menționate la alineatul (4), nu s-a ridicat nicio obiecție din partea vreunui stat membru sau a Comisiei cu privire la o măsură provizorie luată de un stat membru, măsura respectivă este considerată justificată. 8. Statele membre se asigură de luarea fără întârziere a măsurilor restrictive adecvate în ceea ce privește echipamentul maritim în cauză, de exemplu retragerea produsului de pe piață. Articolul 29 Procedura de salvgardare a UE 1. Dacă la finalizarea procedurii prevăzute la articolul 28 alineatele (3) și (4) se ridică obiecții la adresa unei măsuri luate de un stat membru sau în cazul în care Comisia consideră că o măsură națională poate fi contrară legislației Uniunii, Comisia inițiază fără întârziere consultări cu statele membre și operatorul (operatorii) economic(i) relevant (relevanți) și evaluează acea măsură națională. Pe baza rezultatelor evaluării respective, Comisia decide dacă măsura națională este justificată sau nu. 2. În sensul alineatului (1), în cazul în care s-a asigurat că procedura urmată în adoptarea măsurii naționale este adecvată pentru efectuarea unei evaluări exhaustive și obiective a riscurilor și că ea respectă dispozițiile articolului 21 din Regulamentul (CE) nr. 765/2008, Comisia se poate limita la examinarea caracterului adecvat și a proporționalității măsurii naționale în raport cu riscul respectiv. 3. Comisia adresează decizia sa tuturor statelor membre și o comunică imediat acestora și operatorului sau operatorilor economic(i) relevant (relevanți). 4. Dacă măsura națională este considerată justificată, toate statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că echipamentele maritime neconforme sunt retrase de pe piețele lor și, după caz, rechemate. Statele membre informează Comisia în mod corespunzător. 5. Dacă măsura națională este considerată nejustificată, statul membru în cauză trebuie să o retragă. 6. În cazul în care măsura națională este considerată justificată, iar neconformitatea echipamentelor maritime este atribuită unor deficiențe ale standardelor de testare menționate la articolul 4, Comisia poate confirma, modifica sau revoca măsura respectivă prin intermediul actelor de punere în aplicare, în conformitate cu procedura de consultare menționată la articolul 38 alineatul (2). În plus, Comisia este împuternicită să adopte, prin intermediul actelor delegate, în conformitate cu procedura menționată la articolul 37, cerințe armonizate și standarde de testare intermediare pentru respectivul echipament maritim cu scopul de a elimina amenințarea la adresa siguranței sau a mediului până la modificarea standardului de testare în cauză de către organizația internațională relevantă. 7. Dacă standardul de testare în cauză este un standard european, Comisia informează organismul sau organismele europene de standardizare pertinente și sesizează comitetul instituit prin articolul 5 din Directiva 98/34/CE. Comitetul respectiv se consultă cu organismul (organismele) european (europene) de standardizare relevant(e) și emite de îndată avizul său. Articolul 30 Produse conforme care prezintă un risc pentru siguranța maritimă sau pentru protecția mediului 1. Dacă, în urma efectuării unei evaluări în conformitate cu articolul 28 alineatul (1), un stat membru constată că, deși echipamentul maritim este în conformitate cu prezenta directivă, el prezintă un risc pentru siguranța maritimă sau pentru mediu, statul membru solicită operatorului economic relevant să ia toate măsurile corespunzătoare pentru a se asigura că, în momentul introducerii sale pe piață, echipamentul maritim în cauză nu mai prezintă acest risc ori pentru a retrage echipamentul maritim de pe piață sau a-l rechema într-o perioadă de timp rezonabilă, proporțională cu natura riscului și stabilită de statul membru respectiv. 2. Operatorul economic se asigură că sunt întreprinse acțiuni corective în legătură cu toate produsele vizate pe care le-a pus la dispoziție pe piață în întreaga Uniune sau pe care le-a montat la bordul navelor UE. 3. Statul membru informează imediat Comisia și celelalte state membre. Informațiile includ toate detaliile disponibile, în special datele necesare pentru a identifica echipamentul maritim în cauză, originea și lanțul său de aprovizionare, natura riscului implicat, precum și natura și durata măsurilor naționale adoptate. 4. Comisia inițiază fără întârziere consultări cu statele membre și cu operatorul sau operatorii economici pertinenți și evaluează măsurile naționale adoptate. Pe baza rezultatelor evaluării respective, Comisia decide dacă măsurile sunt sau nu justificate și, după caz, propune măsuri adecvate; în acest sens, articolul 29 alineatul (2) se aplică mutatis mutandis. 5. Comisia adresează decizia sa tuturor statelor membre și o comunică imediat acestora și operatorului sau operatorilor economic(i) relevant (relevanți). Articolul 31 Neconformitatea formală 1. Fără a aduce atingere articolului 28, atunci când un stat membru face una dintre următoarele constatări, el solicită operatorului economic pertinent să pună capăt neconformității în cauză: (a) marcajul timonei este aplicat prin încălcarea articolului 9 sau a articolului 10; (b) marcajul timonei nu a fost aplicat; (c) declarația de conformitate UE nu este redactată; (d) declarația de conformitate UE nu este întocmită corect; (e) documentația tehnică nu este disponibilă sau este incompletă. 2. Dacă neconformitatea menționată la alineatul (1) se menține, statul membru în cauză ia toate măsurile adecvate pentru a restricționa sau a interzice punerea la dispoziție pe piață a echipamentului maritim în cauză ori pentru a se asigura că acesta este rechemat sau retras de pe piață. Articolul 32 Exceptări bazate pe inovația tehnică 1. În circumstanțe excepționale de inovație tehnică, administrația statului de pavilion poate permite montarea la bordul unei nave UE a unor echipamente maritime care nu respectă procedurile de evaluare a conformității, dacă se stabilește, prin intermediul testărilor sau altfel, în conformitate cu cerințele administrației statului de pavilion, că acest echipament este cel puțin la fel de eficace ca echipamentele maritime ce respectă procedurile de evaluare a conformității. 2. Procedurile de testare nu trebuie să facă în niciun caz discriminări între echipamentul maritim produs în statul membru de pavilion și cel produs în alte state. 3. Pentru echipamentele maritime care intră sub incidența prezentului articol, statul membru de pavilion emite un certificat care însoțește în permanență echipamentul și care conține atât autorizația statului membru de pavilion privind montarea respectivelor echipamente la bordul navei, cât și toate restricțiile sau dispozițiile eventuale referitoare la utilizarea acestora. 4. În cazul în care un stat membru autorizează montarea la bordul unei nave UE a unor echipamente maritime care intră sub incidența prezentului articol, statul membru respectiv comunică imediat Comisiei și celorlalte state membre caracteristicile echipamentelor în cauză, împreună cu rapoarte privind totalitatea testelor, a evaluărilor și a procedurilor de evaluare a conformității pertinente. 5. În termen de douăsprezece luni de la primirea comunicării menționate la alineatul (4), în cazul în care Comisia consideră că nu sunt îndeplinite condițiile stabilite la alineatul (1), ea poate cere statului membru în cauză retragerea autorizației acordate, într-un termen stabilit. În acest scop, Comisia acționează prin intermediul actelor de punere în aplicare, adoptate în conformitate cu procedura de consultare stabilită la articolul 38 alineatul (2). 6. Dacă o navă având montate la bord echipamente maritime care intră sub incidența prevederilor alineatului (1) este transferată într‑un alt stat membru, statul membru de pavilion care o primește poate întreprinde măsurile necesare, printre care se pot număra teste și demonstrații practice, pentru a se asigura că echipamentul este cel puțin la fel de eficient ca echipamentul care îndeplinește procedurile de evaluare a conformității. Articolul 33 Exceptări în scop de testare sau de evaluare Administrația statului de pavilion poate autoriza montarea la bordul navelor UE, în scop de testare sau de evaluare, a unor echipamente maritime care nu respectă procedurile de evaluare a conformității sau care nu intră sub incidența prevederilor articolului 32, dacă sunt îndeplinite cumulativ următoarele condiții: (a) statul membru de pavilion emite pentru echipamentele maritime un certificat care trebuie să le însoțească în permanență și care conține autorizația emisă de statul membru de pavilion pentru montarea echipamentelor maritime respective la bordul navei UE, impune toate restricțiile necesare și stabilește orice alte dispoziții pertinente referitoare la modul de utilizare a echipamentului în cauză; (b) autorizația se limitează la o perioadă scurtă de timp; (c) echipamentele maritime nu sunt utilizate în locul unor echipamente care respectă cerințelor prezentei directive și nu înlocuiesc aceste echipamente care trebuie să rămână la bordul navei UE, în stare de funcționare și pregătite pentru utilizare imediată. Articolul 34 Exceptări în circumstanțe excepționale 1. În circumstanțe excepționale, care trebuie justificate în mod corespunzător pe lângă administrația statului de pavilion, atunci când trebuie înlocuite echipamente maritime într-un port din afara Uniunii în care montarea la bord a unor echipamente care poartă marcajul timonei nu este posibilă, în mod rezonabil, din rațiuni de timp, întârzieri și costuri, pot fi montate la bord echipamente maritime diferite, sub rezerva alineatelor (2)‑(4) de la prezentul articol. 2. Echipamentele maritime montate la bord trebuie să fie însoțite de o documentație care a fost emisă de un stat membru al OMI, parte la convențiile aplicabile și prin care se certifică respectarea cerințelor relevante ale OMI. 3. Administrația statului de pavilion trebuie să fie informată de îndată în legătură cu natura și caracteristicile acestor echipamente maritime diferite. 4. Administrația statului de pavilion se asigură, în cel mai scurt timp posibil, că echipamentele maritime menționate la alineatul (1), împreună cu documentația de testare, îndeplinesc cerințele pertinente ale instrumentelor internaționale și pe cele ale prezentei directive. 5. Dacă s-a demonstrat că anumite echipamente maritime care poartă marcajul timonei nu mai sunt disponibile pe piață, statul membru de pavilion poate autoriza montarea la bord a unor echipamente maritime diferite, sub rezerva dispozițiilor alineatelor (6)‑(8) de la prezentul articol. 6. Echipamentele maritime autorizate trebuie să respecte, în măsura posibilului, cerințele și standardele de testare menționate la articolul 4. 7. Echipamentele maritime montate la bord trebuie să fie însoțite de un certificat de omologare provizoriu, emis de statul membru de pavilion sau de către un alt stat membru, care să indice următoarele elemente: (a) echipamentul purtând marcajul timonei, pe care echipamentul certificat urmează să îl înlocuiască; (b) împrejurările exacte în care a fost emis certificatul de omologare, în special în ceea ce privește absența de pe piață a echipamentelor purtând marcajul timonei; (c) cerințele exacte în materie de proiectare, construcție și performanță pe baza cărora statul membru de certificare a aprobat echipamentul maritim; (d) dacă este cazul, standardele de testare aplicate în cadrul procedurilor de omologare pertinente. 8. Statul membru care emite un certificat de omologare provizoriu trebuie să aducă acest fapt la cunoștința Comisiei fără întârziere. În cazul în care Comisia consideră că nu au fost îndeplinite condițiile stipulate la alineatele (6) și (7), ea poate cere statului membru respectiv să revoce certificatul sau ia alte măsuri adecvate prin intermediul actelor de punere în aplicare. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de consultare menționată la articolul 38 alineatul (2). Capitolul 6 Dispoziții finale Articolul 35 Măsuri de punere în aplicare 1. Statele membre informează Comisia cu privire la denumirea și datele de contact ale autorităților responsabile cu punerea în aplicare a prezentei directive. Comisia elaborează, actualizează periodic și publică o listă a acestor autorități. 2. În cazul fiecărui echipament maritim pentru care convențiile internaționale prevăd omologarea de către administrația statului de pavilion, Comisia trebuie să identifice, prin intermediul actelor de punere în aplicare, cerințele în materie de proiectare, construcție și performanță aplicabile și standardele de testare prevăzute de instrumentele internaționale. 3. Comisia poate adopta, prin intermediul actelor de punere în aplicare, criterii comune și proceduri detaliate pentru aplicarea cerințelor și a standardelor de testare menționate la alineatul (2). 4. Prin intermediul actelor de punere în aplicare, Comisia trebuie să identifice respectivele cerințe în materie de proiectare, construcție și performanță nou prevăzute de instrumentele internaționale și care se aplică echipamentelor montate la bord, înainte de adoptarea acestora, pentru a se asigura că echipamentele montate la bordul navelor UE respectă convențiile internaționale. 5. Comisia creează și menține o bază de date care conține cel puțin următoarele informații: (a) lista și elementele esențiale ale certificatelor de conformitate emise în temeiul prezentei directive; (b) lista și elementele esențiale ale declarațiilor de conformitate emise în temeiul prezentei directive; (c) o listă actualizată a instrumentelor internaționale, cerințelor și standardelor de testare aplicabile, inclusiv a eventualelor actualizări ale acestora, care devin aplicabile în temeiul articolului 4 alineatul (3); (d) lista și textul integral al criteriilor și procedurilor menționate la alineatul (3); (e) cerințele și condițiile în materie de marcare electronică menționate la articolul 11; (f) orice alte informații utile pentru a facilita punerea corectă în aplicare a prezentei directive de către statele membre, organismele notificate și operatorii economici. Această bază de date trebuie să fie pusă la dispoziția statelor membre. Ea trebuie de asemenea să fie pusă, în întregime sau în parte, la dispoziția publicului, în scopuri informative. 6. Actele de punere în aplicare menționate la prezentul articol se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 38 alineatul (3). Articolul 36 Modificări Prezenta directivă poate fi modificată de Comisie, prin intermediul actelor delegate, pentru a: (a) modifica lista convențiilor internaționale prevăzute la articolul 2 alineatul (3), în sensul includerii convențiilor care impun omologarea de către statul de pavilion a echipamentelor care urmează să fie montate la bordul navelor arborând pavilionul său; (b) actualiza trimiterile la standardele internaționale și europene, astfel cum se menționează în anexa III, în momentul în care sunt disponibile noi standarde. Respectivele acte delegate sunt adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 37. Articolul 37 Exercitarea delegării 1. Competența de a adopta acte delegate este conferită Comisiei în condițiile prevăzute de prezentul articol. 2. Delegarea de competențe menționată la articolele 8, 11, 29 și 36 este conferită Comisiei pentru o perioadă nedeterminată, de la data intrării în vigoare a prezentei directive. 3. Delegarea de competențe menționată la articolele 8, 11, 29 și 36 poate fi revocată în orice moment de către Parlamentul European sau de către Consiliu. Decizia de revocare pune capăt delegării de competențe specificată în respectiva decizie. Ea intră în vigoare în ziua următoare publicării deciziei în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau la o dată ulterioară specificată în decizie. Decizia nu aduce atingere validității niciunui act delegat deja în vigoare. 4. Imediat ce adoptă un act delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European și Consiliului. 5. Un act delegat adoptat în temeiul articolelor 8, 11, 29 și 36 intră în vigoare numai dacă nu a fost exprimată nicio obiecție din partea Parlamentului European sau a Consiliului în termen de 2 luni de la notificarea actului respectiv către Parlamentul European și Consiliu sau dacă, înainte de expirarea acestei perioade, Parlamentul European și Consiliul au informat Comisia cu privire la faptul că nu vor prezenta obiecții. Acest termen se prelungește cu două luni la inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului. Articolul 38 Comitet 1. Comisia este asistată de Comitetul pentru siguranța maritimă și prevenirea poluării de către nave (Committee on Safe Seas and the Prevention of Pollution from Ships, COSS) instituit prin Regulamentul (CE) nr. 2099/2002 al Parlamentului European și al Consiliului[15]. Acesta este un comitet în sensul Regulamentului (UE) nr. 182/2011. 2. În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 4 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011. 3. În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011. Articolul 39 Transpunere 1. Statele membre adoptă și publică, cel târziu până la [un an de la data intrării în vigoare] actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor dispoziții. Ele aplică respectivele dispoziții începând de la [un an de la data intrării în vigoare]. Atunci când statele membre adoptă dispozițiile sus-menționate, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri. 2. Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă. Articolul 40 Abrogare 1. Directiva 96/98/CE a Consiliului se abrogă cu efect de la [data aplicării]. 2. Cerințele și standardele de testare pentru echipamentele maritime, aplicabile la [data aplicării] în conformitate cu dispozițiile de drept intern adoptate de statele membre pentru a se conforma Directivei 96/98/CE continuă să se aplice până la intrarea în vigoare a actelor de punere în aplicare menționate la articolul 35 alineatul (2). 3. Trimiterile la directiva abrogată se consideră trimiteri la prezenta directivă. Articolul 41 Intrarea în vigoare Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Articolul 42 Prezenta directivă se adresează statelor membre. Adoptată la Bruxelles, Pentru Parlamentul European, Pentru Consiliu Preşedintele Preşedintele ANEXA I Marcajul timonei Marcajul de conformitate trebuie să aibă următoarea formă: Dacă dimensiunile marcajului timonei sunt reduse sau mărite, trebuie respectate proporțiile date în desenul hașurat de mai sus. Diferitele componente ale marcajului timonei trebuie să aibă, în esență, aceleași dimensiuni verticale, care nu pot fi inferioare valorii de 5 mm. În cazul dispozitivelor de talie redusă, respectarea acestor dimensiuni minime nu este obligatorie. ANEXA II Proceduri de evaluare a conformității I. Modulul B: Examinarea CE de tip 1. Examinarea CE de tip este acea parte a procedurii de evaluare a conformității în care un organism notificat examinează proiectul tehnic al echipamentului maritim, verificând și atestând conformitatea proiectului tehnic al echipamentelor maritime cu cerințele prevăzute de instrumentele internaționale. 2. Examinarea CE de tip poate fi realizată prin oricare dintre metodele prezentate mai jos: – examinarea unui eșantion al produsului complet, reprezentativ pentru producția avută în vedere (tip de producție); – evaluarea caracterului adecvat al proiectului produsului prin examinarea documentației tehnice și a documentelor justificative menționate la punctul 3, la care se adaugă examinarea eșantioanelor uneia sau mai multor părți esențiale ale produsului, reprezentative pentru producția preconizată (combinație a tipului de producție cu tipul de proiect); 3. Producătorul depune o cerere pentru examinare CE de tip la un singur organism notificat ales de acesta. Cererea cuprinde: – o copie certificată a brevetului, licenței sau documentului prin care solicitantul declară că are dreptul de a produce, utiliza, vinde sau oferi spre vânzare echipamentul maritim ori de a utiliza marca acestuia. Fără a aduce atingere dispozițiilor punctului 16 din anexa III, organismul notificat păstrează această copie certificată la dispoziția instanțelor competente; – numele și adresa producătorului și, în cazul în care cererea este depusă de către reprezentantul autorizat, se precizează, de asemenea, numele și adresa acestuia; – o declarație scrisă care arată că această cerere nu a mai fost înaintată către niciun alt organism notificat; – documentația tehnică. Ea trebuie să permită evaluarea conformității echipamentelor maritime cu cerințele aplicabile ale instrumentelor internaționale menționate la articolul 4 și trebuie să conțină o analiză și o evaluare adecvată a riscului (riscurilor). Documentația tehnică trebuie să specifice cerințele aplicabile și să acopere proiectarea, fabricarea și exploatarea echipamentului maritim, în măsura în care acest lucru este relevant din perspectiva evaluării. Documentația tehnică trebuie să conțină, după caz, cel puțin următoarele elemente: – o descriere generală a echipamentului maritim; – desenele de proiectare și de fabricație, precum și schemele componentelor, subansamblurilor, circuitelor etc.; (a) descrieri și explicații necesare pentru înțelegerea atât a respectivelor desene și scheme, cât și a funcționării echipamentului maritim; (b) o listă a cerințelor și standardelor de testare aplicabile echipamentului maritim în cauză în conformitate cu prezenta directivă, împreună cu o descriere a soluțiilor adoptate pentru îndeplinirea cerințelor respective, (c) rezultatele calculelor de proiectare făcute, ale examinărilor efectuate etc. și (d) rapoarte de testare; – eșantioanele reprezentative pentru producția avută în vedere. Organismul notificat poate solicita eșantioane suplimentare, dacă acest lucru este necesar pentru executarea programului de testare; – documente justificative în sprijinul caracterului adecvat al soluției proiectului tehnic. Aceste documente justificative trebuie să menționeze toate documentele utilizate. Ele includ, după caz, rezultatele testelor efectuate de laboratorul corespunzător al producătorului sau de un alt laborator de testare, în numele și pe răspunderea acestuia. 4. Organismul notificat trebuie: în ceea ce privește echipamentele maritime: 4.1. să examineze documentația tehnică și documentele justificative pentru a evalua caracterul adecvat al desenului tehnic al echipamentului maritim; în ceea ce privește eșantionul (eșantioanele): 4.2. să verifice dacă eșantionul (eșantioanele) a (au) fost fabricat(e) în conformitate cu documentația tehnică și să identifice elementele proiectate în conformitate cu dispozițiile aplicabile ale standardelor armonizate și/sau ale specificațiilor tehnice relevante, precum și elementele proiectate fără aplicarea dispozițiilor relevante ale respectivelor standarde; 4.3. să efectueze examinări și testări adecvate în conformitate cu prezenta directivă; 4.4. să convină cu producătorul în privința unei locații pentru efectuarea controalelor și a testelor. 5. Organismul notificat întocmește un raport de evaluare care evidențiază activitățile întreprinse conform punctului 4, precum și rezultatele acestora. Fără a aduce atingere obligațiilor sale față de autoritățile de notificare, organismul notificat transmite conținutul acestui raport, în întregime sau parțial, numai cu acordul producătorului. 6. În cazul în care tipul satisface cerințele instrumentelor internaționale specifice care se aplică echipamentului maritim în cauză, organismul notificat eliberează producătorului un certificat de examinare CE de tip. Certificatul cuprinde numele și adresa producătorului, concluziile examinării, condițiile (eventuale) de valabilitate și datele necesare pentru identificarea tipului aprobat. Certificatul poate avea atașată una sau mai multe anexe. Certificatul și anexele sale trebuie să conțină toate informațiile relevante pentru a permite atât evaluarea conformității produselor fabricate cu tipul examinat, cât și controlul în utilizare. Dacă tipul nu satisface cerințele aplicabile ale instrumentelor internaționale, organismul notificat refuză emiterea unui certificat de examinare CE de tip și informează solicitantul în mod corespunzător, precizând în detaliu motivele refuzului. 7. Organismul notificat se informează permanent în legătură cu orice modificări ale tehnologiei general recunoscute care ar putea indica posibilitatea ca tipul aprobat să nu respecte cerințele aplicabile ale instrumentelor internaționale și stabilește dacă aceste modificări necesită investigații aprofundate. În acest caz, organismul notificat informează producătorul în mod corespunzător. Producătorul informează organismul notificat care deține documentația tehnică referitoare la certificatul de examinare CE de tip în legătură cu orice modificare a tipului aprobat care ar putea afecta fie conformitatea produsului cu cerințele instrumentelor internaționale, fie condițiile de valabilitate ale certific