Publicarea unei cereri de înregistrare a unei denumiri în temeiul articolului 50 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare

(2019/C 401/06)

Prezenta publicare conferă dreptul de opoziție la cererea de înregistrare în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (1) în termen de trei luni de la data prezentei publicări.

CAIETUL DE SARCINI AL UNEI SPECIALITĂȚI TRADIȚIONALE GARANTATE

„WATERCRESS”/„CRESSON DE FONTAINE”/„BERROS DE AGUA”/„AGRIÃO DE ÁGUA”/„WATERKERS”/„BRUNNENKRESSE”

Nr. UE: TSG-GB-0062 – 6.12.2010

„Regatul Unit”

1. Denumirea (denumirile) propusă (propuse) pentru înregistrare

„Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse”

2. Tipul de produs

Clasa 1.6. Fructe, legume și cereale în stare proaspătă sau prelucrate

3. Motive pentru înregistrare

3.1. Indicați dacă produsul:

☒ rezultă în urma unui proces de producție, de prelucrare sau a unei compoziții care corespunde practicii tradiționale pentru produsul sau alimentul respectiv;

☐ este produs din materiile prime sau ingredientele utilizate în mod tradițional.

„Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” este cultivat în mod natural în apă curgătoare, după o metodă tradițională de producție comercială utilizată de peste 200 de ani.

3.2. Indicați dacă denumirea:

☐ a fost utilizată în mod tradițional pentru a desemna produsul specific;

☒ arată caracterul tradițional sau caracterul specific al produsului.

Timp de secole, chiar înainte ca producția comercială să înceapă în Europa, acum peste 200 de ani, denumirea „water-cress” în Regatul Unit, „cresson de fontaine” în Franța, „berros de agua” în Spania, „agrião de água” în Portugalia, dar și „waterkers” în Țările de Jos și „Brunnenkresse” în Germania a fost folosită pentru a specifica acest soi din familia cresonului, care este cultivat și recoltat în apă curgătoare. Cresonul (cress) este denumirea plantei, iar apa (water) este descriptorul.

4. Descriere

4.1. Descrierea produsului căruia i se aplică denumirea de la punctul 1, inclusiv principale caracteristici fizice, chimice, microbiologice sau organoleptice ale produsului, care demonstrează caracterul specific al acestuia [articolul 7 alineatul (2) din prezentul regulament]

„Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse”, care are denumirea botanică Nasturtium officinale, este o plantă perenă acvatică sau semiacvatică, cu o creștere rapidă, originară din Europa, America și Asia, fiind una dintre cele mai vechi legume cu frunze cunoscute și consumate de om. În prezent, face parte din familia Brassicaceae.

Sinonimele botanice ale denumirii Nasturtium officinale sunt Rorippa nasturtium-aquaticum, Nasturtium nasturtium-aquaticum și Sisymbrium nasturtium-aquaticum L. Acestea reflectă natura cu adevărat acvatică a plantei și modul în care crește aceasta.

Produsul prezentat clienților are, sub formă de legătură, o lungime totală cuprinsă între aproximativ 15 cm și 18 cm și frunze între 2 cm și 5 cm, iar pentru varianta ambalată, o lungime totală cuprinsă între aproximativ 5 cm și 12 cm și frunze între 1 cm și 3 cm.

Planta cultivată în mod tradițional este tăiată din apa curgătoare și este caracterizată de frunze moi, umede, de o culoare verde medie, cu marginile întregi și forma ovală. Tulpinile sunt fragile, ușor mai deschise la culoare și pot avea unele rădăcini laterale care se extind de la mănunchiurile de frunze către tulpină.

Proprietăți microbiologice:

Derivate din mediul în care este cultivată planta; cultivată în scopuri comerciale în apă de izvor curgătoare, cultura dobândește o populație microbiană epifită, cu un înalt nivel caracteristic de Pseudomonad sp. benign. Planta este cultivată în apă curgătoare pură, de o înaltă calitate microbiologică.

Caracteristici fizice:

— Frunzele alterne, cu o structură penată cu 3-11 frunzulițe de formă alungită spre oval, sunt strălucitoare, de culoare verde închis, rotunjite la vârf, netede, fără zimți, sau cu margini cu striații ondulate. Culoarea variază de la verde (Hex triplet 008000) la verde închis (Hex triplet 006400).

— Tulpini cățărătoare sau plutitoare, care sunt suculente sau cărnoase.

— Rădăcini fibroase netede, care permit înrădăcinarea oriunde de-a lungul tulpinii scufundate, în primul rând la nivelul nodurilor.

— Planta produce flori albe cu 4 petale cu o lungime cuprinsă între 3 mm și 5 mm, în racemele terminale și în racemele din axilele frunzelor superioare. Flori mici albe și verzi sunt produse în mănunchiuri. Ca parte a ciclului natural de viață a plantelor, florile apar la începutul lunilor de vară, când durata zilei se apropie de maximum.

— Comparativ, Landcress este din genul Barberea Verna, produce frunze verzi unice, cu structură penată pe tulpină, iar în timpul perioadei de înflorire produce flori galbene.

Compoziția chimică:

— Planta „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” este bogată în glucozinolați și unică în ceea ce privește nivelul înalt de glucozinolat B-feniletil glucozinolat, care eliberează feniletil izotiocianat (PEITC) în procent de 10 mg/100 g FW. PEITC este eliberat în timpul mestecării și este responsabil de aroma înțepătoare caracteristică. Gustul piperat caracteristic se datorează uleiurilor de muștar inerente plantei. Stresul afectează nivelurile de PEITC din plantă. În cazul în care recolta este supusă stresului printr-un nivel scăzut sau ridicat al temperaturii ori este supusă unui deficit de apă, planta produce niveluri diferite de PEITC.

Caracteristici organoleptice:

Testarea comparativă a „Watercress” cu cresonul cultivat pe sol a arătat că „Watercress” are o culoare mai închisă/mai verde decât cea a cresonului cultivat pe sol, un gust semnificativ mai piperat și o textură mai moale.

O altă evaluare senzorială a fost efectuată în 2009 și a indicat, de asemenea, o aromă mai slabă și mai puțin piperată a năsturelului crescut pe sol. Au fost consemnate și unele observații privind frunzele de o culoare mai închisă și textura mai moale a plantei crescute în apă.

Aceste două evaluări au demonstrat că, în ambele ocazii, o examinare profesionistă a culturilor pe sol și a celor în apă curgătoare a identificat diferențe și, atunci când a fost urmărită preferința, „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” a fost identificat drept superior numai din motive legate de calitățile organoleptice.

În mod caracteristic, „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” are un gust rezidual de muștar; este piperat, iute și ușor amar.

4.2. Descrierea metodei de producție a produsului căruia i se aplică denumirea de la punctul 1, metodă pe care producătorii trebuie să o urmeze, inclusiv, după caz, natura și caracteristicile materiilor prime sau ale ingredientelor utilizate, precum și metoda de preparare a produsului [articolul 7 alineatul (2) din prezentul regulament]

„Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” trebuie cultivat și recoltat din apă curgătoare folosind semințe de Nasturtium officinale. Totuși, semințele pot fi semănate pe un substrat adecvat în cadrul unei unități de reproducere, răsadurile fiind transferate în răzoarele de producție.

Cultura poate crește de-a lungul întregului an, în răzoare construite în mod special, parțial protejate împotriva temperaturilor scăzute din timpul iernii de apa curgătoare care izvorăște din izvoare sau guri naturale, de regulă cu o temperatură cuprinsă între 10 și 18 °C, iar vara împotriva temperaturii mai scăzute a apei comparativ cu temperatura ambientală. Cultura va suferi pagube fizice dacă temperaturile scad sub 5 °C, în aceste situații fiind necesară o formă de protecție.

Pentru a avea niveluri relativ uniforme și consecvente de PEITC (și, prin urmare, o aromă relativ uniformă), cultura trebuie să fie stabilă, în condiții de creștere fără stres cauzat de temperatură, alimentarea cu apă și îngrășăminte. Cultivarea bazată pe apă, în care apa curgătoare este furnizată constant pe parcursul întregului ciclu de viață a plantei, reprezintă modalitatea ideală de a menține temperatura; apa curgătoare oferă culturii răcoare în zilele toride și o încălzește în zilele reci.

Prin comparație, o cultură cultivată pe sol nu dispune de un control al temperaturilor. Temperaturile la nivelul solului și al frunzelor pot atinge 40 °C în zilele toride de vară, iar pe vreme geroasă frunzele pot fi afectate de îngheț. Aceste niveluri variabile ale stresului vor conduce la o producție neregulată de PEITC în plantă și, prin urmare, la o aromă variabilă.

Aprovizionarea cu apă:

În mod tradițional, sursa de apă provine din izvoare naturale sau fântâni adânci și bogate în minerale, fie prin flux natural, fie pompată, însă alte surse sunt acceptabile dacă prezintă o calitate microbiologică înaltă adecvată (nivel zero Ecoli, toleranță de 100 cfu/100 ml; nivel zero listeria, toleranță de 100 cfu/100 ml, nivel zero Salmonella, nivel zero STEC) și apa de suprafață necontaminată. Apa trebuie să aibă o calitate adecvată pentru producția unor alimente minim prelucrate, însemnând că pot fi consumate fără a fi gătite.

Structura răzorului:

Poziționarea geografică a răzoarelor de producție va fi dictată, de regulă, de sursa de apă și de evacuarea către cursul de apă sau râul învecinat. Răzoarele de producție sunt construite cu laturi impermeabile, pe o pantă de aproximativ 1 la 300 de la punctul în care apa intră în răzor și astfel încât să fie împiedicată apa de suprafață sau deversările dintr-un teren învecinat. În mod tradițional, apa care intră este canalizată și dirijată către răzoare individuale prin supape, robinete sau simple deschizături în peretele dispozitivului de alimentare. Fermele mai moderne au fost construite astfel încât să permită sisteme de alimentare cu apă presurizate. Zona de răzoare variază în funcție de loc și țară, dar, de regulă, ar putea avea o lățime de 10 metri și o lungime de 100 de metri. Nu trebuie permisă intrarea apei de suprafață sau a apei deversate în zona de cultivare, folosindu-se în acest scop șanțuri sau diguri amplasate înaintea gardurilor. Nu trebuie să existe zone noroioase permanente, care ar putea constitui un habitat pentru melci.

Metode de producție:

Cel puțin anual, o nouă cultură ar trebui creată din semințe pentru a se preveni apariția virusurilor, unele dintre acestea fiind purtate de semințe. Semințele sunt fie semănate direct în răzoare, fie, mai frecvent, în compost sau material similar, în cadrul unei unități de reproducere și crescute până în stadiul primei frunze adevărate (cu o înălțime aproximativă cuprinsă între 3 cm și 5 cm). Cultivarea la începutul verii va necesita noi culturi din semințe pentru a se depăși perioada de înflorire naturală, care are loc în această perioadă a anului. În alte luni, produsul poate fi recoltat din creșteri ulterioare, proces ce permite regenerarea plantei recoltate pentru o nouă cultură. În cazul unei culturi de răsaduri, se vizează plantarea a 8 000-10 000 de plante pe metru pătrat, cu o densitate de recoltare de aproximativ 2 000. Mulți crescători își produc propriile semințe, lăsând unele culturi să înflorească și să producă semințe, însă acestea sunt disponibile la întreprinderile producătoare de semințe.

Însămânțarea directă poate fi realizată manual sau mecanic pe răzoare de producție; în egală măsură, răsadurile produse într-o zonă de reproducere pot fi plantate manual sau mecanic pentru a obține densitățile menționate mai sus la baza răzorului, care poate reține umiditatea bogată în nutrienți ce permite infiltrarea și ancorarea timpurie a rădăcinilor.

Ulterior, apa îmbogățită cu nutrienți este lăsată să curgă la bază, culturile obținând astfel mineralele necesare și oligoelementele esențiale pentru creștere; fluxul de apă este crescut pe măsură ce cultura se apropie de maturitate, pentru a răspunde nevoilor culturii.

Îngrășămintele horticole standard, cu un conținut ridicat de fosfat, sunt utilizate pentru a completa nutrienții din apă și de la baza răzoarelor și sunt aplicate după caz, în funcție de cerințele culturii.

Pentru a fi cultivată în mod tradițional, planta trebuie cultivată în apă curgătoare pură. Cresonul crescut pe sol, care a intrat pe piață în ultimii ani, este cultivat sub folii de plastic sau sticlă în același mod în care se poate cultiva salata verde sau orice alt tip de salată. Deși metoda de producție este complet diferită de „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” cultivat în apă, cresonul cultivat pe sol este denumit „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” deoarece arată similar cu acesta și poate trece drept „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” cultivat în apă. Totuși, acesta nu a fost produs în același mod tradițional; nu este un produs de specialitate obținut în mod tradițional, ci numai una dintre numeroasele tipuri de salate cu frunze produse în mod convențional.

Recoltarea:

„Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” este tăiat pentru vânzare atunci când planta are o lungime cuprinsă între 10 cm și 18 cm și este vândut la legătură, nespălat ori spălat și ambalat. Produsul tradițional în legătură este caracterizat de tulpini pale fără frunze și rădăcină, de 5-6 cm, legate cu o bandă de cauciuc sau o clemă, deasupra căreia frunzele, cu o dimensiune de 2-5 cm, formează „capul” legăturii. Pachetele mai populare de plante spălate conțin tulpini separate de „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” și sunt, în general, mai puțin mature decât în cazul legăturii, având frunzele mai mici, între 1 cm și 3 cm, aranjate aleatoriu pentru a forma un amestec de tulpini, pețioluri și frunze.

4.3. Descrierea principalelor elemente care conferă caracterul tradițional al produsului [articolul 7 alineatul (2) din prezentul regulament]

Caracterul tradițional al „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” este dat de metoda sa de producție și a fost asociat cu apa curgătoare timp de mii de ani; de-a lungul istoriei, cultura a fost întotdeauna asociată cu producția acvatică și a rămas nemodificată de selecție și creștere în ceea ce privește morfologia și aroma. Astăzi, arată în continuare identic cu ilustrațiile plantei care datează din vremurile romane.

Conform datelor consemnate, Hipocrate, fondatorul medicinei moderne, a ales amplasamentul primului spital al lumii pe insula Kos, în apropierea unui curs de apă adecvat pentru cultivarea plantei, pe care o considera esențială pentru tratarea pacienților săi. Romanii au cultivat, de asemenea, „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” în apă curgătoare.

Nicholas Culpeper, în cartea sa intitulată „Complete Herbal”, publicată în 1653, descrie năsturelul ca fiind „cultivat în mici pârâuri de apă curgătoare”.

Prima cultivare comercială a „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” a fost înregistrată în Regatul Unit, în 1808, plata fiind crescută în mare parte în apele curate, liber curgătoare din sudul Angliei în anii 1800. Este o metodă de producție comercială care s-a menținut, în esență, nemodificată, deși metoda cultivării „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” în apă curgătoare datează din vremuri romane. În Franța, producția a fost descrisă de Adolphe Chatin în 1866 astfel: „Aceste șanțuri erau o cultură imensă de creson, această cultură fiind realizată de mai mulți ani în surse de apă”.

La sfârșitul anilor 1800, „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” reprezenta o sursă semnificativă de locuri de muncă și venit, recolta fiind furnizată marilor conurbații din tot nordul Europei. De exemplu, în Regatul Unit, linia de cale ferată a fost extinsă către Alresford, Hampshire, pentru a furniza peste 30 de tone pe săptămână pentru piețele Londrei. Calea ferată cu abur restaurată încă este cunoscută și astăzi drept „Linia năsturelului”.

Există mai multe înregistrări cinematografice din anii 1930, care arată „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” crescând în ape curgătoare.

În toate țările, planta „Watercress”/„Cresson de Fontaine”/„Berros De Agua”/„Agrião de Água”/„Waterkers”/„Brunnenkresse” tradițională trebuie cultivată în apă curgătoare. Apa de izvor pură care izvorăște din straturile subterane conține toate mineralele necesare pentru cultivare, însă, în mod normal, există o lipsă de fosfor. În nordul Europei, acesta a fost accidental disponibil ca îngrășământ cu fosfat cu eliberare lentă sub formă de zgură alcalină, un produs secundar al procesului tradițional de fabricare a oțelului. Timp de aproape 200 de ani, cultura a fost realizată cu apă de izvor pură, completată cu aplicări la baza răzoarelor de zgură alcalină, care a furnizat îngrășământul cu fosfat și oligoelementele pe care cultura nu le putea găsi în apa curgătoare. În prezent, procesul de fabricare a oțelului s-a schimbat și zgura alcalină nu mai este disponibilă. Prin urmare, în prezent se folosesc îngrășăminte comerciale cu fosfat cu eliberare lentă.

Cultivată în mod tradițional, planta este tăiată din apa curgătoare pură și este caracterizată de frunze moi, umede, cu o culoare verde medie și formă ovală. Tulpinile sunt crocante și pot avea unele rădăcini laterale care se extind din mănunchiurile de frunze către tulpină. Plantele au un gust rezidual caracteristic de muștar; piperat, iute și ușor amar.

(1) JO L 343, 14.12.2012, p. 1.