P6_TA(2007)0179

Reformele din lumea arabă: ce strategie ar trebui să adopte UE?

Rezoluţia Parlamentului European din 10 mai 2007 privind reformele din lumea arabă: ce strategie ar trebui să adopte Uniunea Europeană? (2006/2172(INI))

Parlamentul European,

- având în vedere orientările şi strategiile Comisiei şi ale Consiliului referitoare la diferitele ţări din lumea arabă,

- având în vedere raportul interimar privind parteneriatul strategic al Uniunii Europene cu zona mediteraneană şi Orientul Mijlociu, adoptat de Consiliul European, în decembrie 2006,

- având în vedere Strategia europeană pentru lumea arabă prezentată în 2003 de către Înaltul Reprezentant al UE,

- având în vedere Comunicarea Comisiei către Consiliu şi Parlamentul European intitulată "Europa extinsă - Vecinătate: un nou cadru pentru relaţiile cu vecinii noştri din est şi din sud" (COM(2003)0104), documentul său de orientare privind politica europeană de vecinătate (COM(2004)0373), propunerea de regulament a Parlamentului European şi a Consiliului de stabilire a dispoziţiilor generale privind crearea unui instrument european de vecinătate şi de parteneriat (COM(2004)0628), Comunicarea Comisiei către Consiliu cu privire la propunerile Comisiei în favoarea planurilor de acţiune din cadrul politicii europene de vecinătate (PEV) (COM(2004)0795) şi planurile de acţiune pentru ţările în cauză, precum şi Comunicarea Comisiei privind consolidarea politicii europene de vecinătate (COM(2006) 0726),

- având în vedere priorităţile politice ale preşedinţiei europene a Adunării Parlamentare Euro-Mediteraneene (APEM), formulate la 21 aprilie 2005, şi anume intensificarea dialogului privind drepturile omului cu parlamentele ţărilor partenere,

- având în vedere rezoluţiile APEM adoptate în reuniunile din 21 noiembrie 2005, de la Rabat, şi 27 martie 2006, de la Bruxelles,

- având în vedere rapoartele privind dezvoltarea umană în lumea arabă, care au fost publicate în 2002, 2003 şi 2005 de către Programul Organizaţiei Naţiunilor Unite pentru Dezvoltare (PNUD) şi, în special, raportul din 2004 intitulat "Spre libertate în lumea arabă",

- având în vedere rezoluţiile anterioare privind politica mediteraneană a Uniunii Europene, şi mai ales cea din 12 februarie 2004 privind iniţiativa de a da un nou impuls acţiunilor întreprinse de către Uniunea Europeană în domeniul drepturilor omului şi al democratizării, în cooperare cu partenerii mediteraneeni [1], programul de lucru pe cinci ani adoptat la 28 noiembrie 2005, în cadrul reuniunii la nivel înalt euro-mediteraneene de la Barcelona, precum şi rezoluţia din 27 octombrie 2005 privind procesul de la Barcelona revizuit [2],

- având în vedere Carta ONU şi Declaraţia Universală a Drepturilor Omului,

- având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,

- având în vedere raportul Comisiei pentru afaceri externe (A6-0127/2007),

A. întrucât noţiunea de identitate arabă, înţeleasă ca factor de unitate, apare ca o trăsătură comună şi revendicată ca atare, a popoarelor şi statelor dintr-o zonă geografică vastă, care se întinde din Maghreb până în Golful Persic, trecând prin Mashrek şi Orientul Mijlociu,

B. întrucât această identitate arabă se manifestă, sub diverse forme, în diverse situaţii reale, atât politice (monarhii, republici arabe sau chiar în Israel şi Autoritatea Palestiniană), cât şi religioase (musulmani sunniţi - inclusiv wahhabiţi, alauiţi, druzi şi şiiţi, creştini de diferite confesiuni) şi sociologice (mari oraşe, zone rurale, munţi, populaţii nomade), dar cuprinde parametri comuni la nivel transnaţional,

C. întrucât modul în care lumea europeană înţelege lumea arabă se limitează, în general, la un demers fondat pe relaţii statale bilaterale, chiar subregionale, şi întrucât trebuie să se redinamizeze strategia globală a UE în ceea ce priveşte lumea arabă, pe baza nu numai a unor organizaţii regionale existente (Liga Statelor Arabe, Consiliul de Cooperare al Golfului şi Uniunea Maghrebului Arab, dacă aceasta îşi va relua activitatea), dar şi a unor instrumente şi structuri existente (Euromed, Programul Meda, acordurile de asociere, politica europeană de vecinătate), dar şi prin consolidarea sprijinului acordat actorilor nestatali în regiune

D. întrucât Strategia pentru lumea arabă prezentă în 2003 de către Înaltul Reprezentant al UE a fost, în mare parte, rezultatul riscurilor şi ameninţărilor apărute în urma atentatelor teroriste din 11 septembrie 2001,

E. întrucât în Europa este necesară o cunoaştere mai bună, mai aprofundată a societăţii arabe, care prezintă multiple aspecte, şi a diversităţii sale culturale, pentru a reduce decalajele care există între cele două ţărmuri ale Mediteranei, pentru a consolida politicile de integrare în cadrul statelor membre ale Uniunii Europene şi pentru a pune capăt stereotipurilor şi prejudecăţilor,

F. întrucât tulburările generate de sfârşitul războiului rece şi al ordinii bipolare au încurajat atât veleităţile de emancipare ale societăţilor arabe, precum şi ambiţiile anumitor guverne arabe şi forţe economice şi sociale de a participa activ la jocul mondializării şi al multipolarităţii,

G. întrucât societatea civilă şi forţele active, mult timp reduse la tăcere în lumea arabă, se fac auzite din ce în ce mai mult şi revendică nevoia de a fi ascultate şi de a li se oferi mai multe responsabilităţi, precum şi un rol politic mai important,

H. întrucât experienţele anterioare ale "renaşterii arabe", înţelese ca tentative reformatoare, au fost, în general, sortite eşecului şi întrucât naţionalismul statal a frânat considerabil dezvoltarea oricărui proiect privind crearea unei unităţi arabe,

I. întrucât declaraţia finală adoptată în cadrul reuniunii la nivel înalt a Consiliului Ligii Statelor Arabe, care a avut loc la Tunis, în zilele de 23 şi 24 mai 2004 reafirmă în special angajamentul de a iniţia reforma şi modernizarea statelor membre ale Ligii prin consolidarea democratică şi participarea politică,

J. întrucât este în interesul comun al ţărilor arabe şi al partenerilor lor europeni să se iniţieze reformele politice, economice şi sociale, pentru a redinamiza cooperarea, stabilitatea, democratizarea, creşterea nivelului de trai şi diminuarea diferenţelor sociale din regiune în ansamblul său,

K. întrucât singurele progrese realizate în ceea ce priveşte liberalizarea politică şi economică, precum şi cele realizate în domeniul drepturilor omului, al drepturilor sociale şi al educaţiei vor contribui la o mai mare stabilitate în aceste ţări, rezistenţa la schimbare neprezentând nicio garanţie de stabilitate reală,

L. întrucât contribuţiile Organizaţiei Naţiunilor Unite din ultimii ani şi în special recomandările Grupului la nivel înalt al Alianţei civilizaţiilor şi al PNUD, care se apropie cât mai mult de diferitele componente ale societăţilor arabe, nu cer decât să fie transpuse în politici concrete şi reale,

M. întrucât relaţiile pe care Europa le întreţine cu autorităţile ţărilor implicate s-au bazat prea mult timp în mod exclusiv pe căutarea stabilităţii şi a parteneriatelor strategice, fără ca autorităţile susmenţionate să ţină cont de drepturile universale ale omului, împiedicând astfel eforturile depuse de actorii societăţii civile pentru a reforma diferitele societăţi din interior,

N. întrucât este important să se instituie un cadru în care să se poată avea loc un dialog în liber şi deschis între diferitele componente ale societăţii arabe, astfel încât să se dezvolte din interior un veritabil proces de reformă,

O. întrucât Carta arabă a drepturilor omului, adoptată în 1994, reflectă dorinţa de a garanta respectarea drepturilor omului în lumea arabă; regretând, în acelaşi timp, că formularea anumitor dispoziţii permite o interpretare liberă,

P. întrucât mişcarea arabă, aşa cum a fost concepută de către părinţii săi fondatori, este un proiect care înscrie secularizarea societăţilor printre obiectivele sale; întrucât tendinţele contemporane ale islamului politic nu par să ofere întotdeauna răspunsurile potrivite la problemele reformei politice; îngrijorat că impasurile din reforma politică alimentează islamismul radical şi discursul plin de ură la adresa evreilor; reamintind că moderaţia islamismului depinde, în aceeaşi măsură, de stabilitatea cadrului instituţional în care evoluează aceste forţe şi de oportunităţile oferite de acesta de a influenţa elaborarea politicilor,

1. este convins că identitatea arabă nu este sub nicio formă incompatibilă nici cu noţiunea de modernitate, nici cu realizarea de reforme importante; consideră că neputinţa, care este însuşi fundamentul sentimentului de "dramă arabă", poate fi depăşită în cadrul unui parteneriat revizuit, bazat pe înţelegere, încredere reciprocă, respectarea practicilor sociale şi culturale şi credibilitatea acordată celuilalt; reaminteşte că occidentalizarea societăţilor arabe nu este calea cea mai adecvată în acest sens şi că noţiunile de democraţie, drepturile omului şi de stat de drept sunt valori universale pe care nenumărate autorităţi şi guverne musulmane le-au declarat compatibile cu islamul;

2. salută Comunicarea Comisiei sus-menţionată referitoare la consolidarea politicii europene de vecinătate (PEV); consideră PEV ca fiind un instrument esenţial pentru promovarea reformei în cadrul ţărilor din sudul şi estul Uniunii Europene; îşi exprimă dezamăgirea cu privire la suma propusă pentru facilitatea de finanţare destinată guvernării şi consideră că această sumă ar trebui mărită pentru a garanta eficienţa;

3. consideră că, având în vedere limitele inerente strategiilor bilaterale şi punctuale adoptate de UE în privinţa ţărilor partenere, în decursul ultimelor decenii, trebuie să se insufle, în cadrul raţionalizării acţiunii externe a UE, un nou elan parteneriatului dintre UE şi statele membre cu lumea arabă, în totalitatea sa, asigurându-se, în acelaşi timp, că sunt vizate sectoare de cooperare specifice şi acţionând de comun acord cu structurile politice existente, cum ar fi Liga Statelor Arabe, Consiliul de Cooperare al Golfului, sau chiar Uniunea Maghrebului Arab, dacă aceasta ar fi revitalizată; subliniază că angajamentul faţă de organizaţiile civile şi mişcările reformiste ar trebui să facă parte din eforturile întreprinse la nivel regional, precum şi dintr-o cooperare specifică, în special cu organizaţii politice care promovează democraţia prin non-violenţă

4. insistă asupra faptului că fragilitatea procesului de reformă în lumea arabă provine în egală măsură din problemele şi controversele existente între unele ţări arabe; consideră că Uniunea Europeană ar trebui să facă tot posibilul pentru a facilita integrarea politică şi economică a ţărilor; observă că, pentru a exercita o influenţă reală, Uniunea Europeană nu ar trebui să dea sentimentul de superioritate sau să ofere impresia cuiva care ţine predici, ci ar trebui, mai degrabă, să transforme dialogul euro-arab într-unul dialog veritabil, care să se desfăşoare de pe poziţii egale;

5. consideră că, dacă relaţia euro-arabă trebuie să includă lupta absolut necesară împotriva terorismului, este esenţial ca, pentru eficienţa şi consistenţa acestei relaţii, o asemenea luptă să nu umbrească sau să întârzie o serie de alte tematici de interes comun, cum ar fi, de exemplu, dezvoltarea economică şi socială, ocuparea forţei de muncă, dezvoltarea durabilă, buna administrare a afacerilor publice, fără a uita lupta împotriva corupţiei, dezvoltarea şi consolidarea unei societăţi civile puternice şi reale, promotoare a progreselor regimului democratic şi a toleranţei, lupta pentru egalitatea între femei şi bărbaţi, respectul deplin şi nediscriminarea diverselor orientări sexuale, conservarea patrimoniului cultural mondial, dialogul intercultural, buna guvernare, mass-media libere şi corecte, participarea politică şi promovarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale, libertatea de conştiinţă, inclusiv cea religioasă, de expresie şi de asociere, lupta împotriva torturii şi abolirea pedepsei cu moartea, precum şi refuzul intoleranţei şi al fundamentalismului, toate acestea în scopul de a realiza o veritabilă zonă de pace şi de prosperitate împărtăşită;

6. invită ţările arabe să combată orice impunitate şi să instituie mecanisme de justiţie tranziţională pentru a asigura că se face dreptate victimelor unor încălcări grave ale drepturilor omului şi pentru a trage la răspundere responsabilii acestor crime; invită, în acelaşi spirit, ţările arabe să ratifice Statutul de la Roma de înfiinţare a Curţii Penale Internaţionale şi să semneze Convenţia internaţională privind protecţia tuturor persoanelor împotriva dispariţiilor forţate;

7. salută existenţa forumurilor de dialog între Uniunea Europeană şi lumea arabă, precum şi numeroasele proiecte şi iniţiative de cooperare înfiinţate prin Procesul de la Barcelona, parteneriatul strategic pentru Mediterană şi Orientul Mijlociu, precum şi colaborarea cu Consiliul de Cooperare al Statelor Arabe din Golf (CCSAG);

8. subliniază rolul jucat de Adunarea Parlamentară Euro-Mediteraneană (APEM) în calitate de instanţă democratică care reuneşte parlamentari de pe ambele ţărmuri ale Mediteranei, în jurul celor trei piloni ai Procesului de la Barcelona; solicită consolidarea cooperării dintre APEM, Comisie şi Consiliul Uniunii Europene; reafirmă disponibilitatea şi dorinţa APEM, în calitate de instituţie parlamentară în cadrul Procesului de la Barcelona, de a contribui la rezolvarea conflictului arabo-israelian;

9. consideră că este necesar ca, ulterior, să se promoveze cel de-al treilea pilon al Procesului de la Barcelona, şi anume cooperarea umană şi socială, în vederea depăşirii stereotipurilor şi a neînţelegerilor care împiedică o apropiere sinceră şi profundă a popoarelor de pe cele două maluri ale Mediteranei; solicită actorilor din Parteneriatul euro-mediteranean, în special guvernelor, să susţină lucrările Fundaţiei euro-mediteraneene Anna Lindh pentru dialogul între culturi, acordându-i resursele substanţiale necesare pentru consolidarea sistemului său de reţele, care reuneşte mai mult de 1200 de organisme şi asociaţii, care lucrează în vederea construirii unui dialog în cadrul societăţilor lor;

10. solicită Uniunii Europene şi statelor membre, precum şi comunităţii internaţionale în ansamblu să dezvolte relaţii echilibrate cu ţările din regiune; subliniază că orice sprijin unilateral şi orice condamnare mai vehementă a anumitor state în raport cu altele ar putea conduce la o polarizare care riscă să complice şi mai mult o situaţie deja foarte complexă în lumea arabă;

11. consideră că, atunci când se caută noi interlocutori în lumea arabă, trebuie să nu se ţină seama de persoanele, organizaţiile şi statele care aprobă acţiunile teroriste şi nu recunosc existenţa legală a statului Israel;

12. constată că orice aprofundare a relaţiei euro-arabe este tributară energiei şi talentului cu care Europa va reuşi să concilieze datoria şi responsabilitatea sa istorică pe care le are faţă de statul israelian şi faţă de poporul evreu, cu responsabilitatea sa de a juca un rol mai activ şi mai eficient, garantând mai mult dreptul internaţional şi dreptul umanitar, pentru a obţine o soluţionare durabilă a conflictului, în special înfiinţarea unui stat palestinian democratic care să coexiste, în pace şi securitate, cu statul Israel;

13. salută, în această privinţă, iniţiativa de pace a Arabiei Saudite, aprobată în unanimitate la 28 martie 2007 la Reuniunea la nivel înalt a Ligii Statelor Arabe de la Riyadh; este de părere că aceasta constituie o contribuţie importantă a lumii arabe la eforturile de redemarare a procesului de pace şi de găsire a unei soluţii globale pentru conflictul israelo-palestinian; solicită Consiliului să facă toate eforturile pentru a aborda această propunere la următoarea reuniune a Cvartetului şi să găsească o modalitate de implicare mai strânsă a Ligii Statelor Arabe în acest cadru;

14. înţelege că unul dintre punctele slabe inerente dialogului euro-arab este lipsa legitimităţii, care caracterizează câteodată interlocutorii politici arabi, chiar în cadrul propriilor lor ţări, în special din cauza slabelor performanţe democratice, economice şi sociale;

15. solicită, în consecinţă, ca Europa să acorde, de asemenea, o susţinere politică vizibilă actorilor din cadrul societăţii civile, asociaţiilor şi vieţii religioase, în special organizaţiilor politice care promovează democraţia prin non-violenţă, cu excepţia forţelor sectare, fundamentaliste şi de un naţionalism extremist şi incluzând, după caz, laicii şi islamiştii moderaţi — inclusiv, în special, laicii islamişti — pe care Europa i-a încurajat să participe la procesul democratic, împăcând astfel percepţiile culturaliste cu pragmatismul politic; consideră că succesul unui asemenea sprijin va depinde, în principal, de înţelegerea aprofundată a structurilor şi a evoluţiilor politice şi sociale, precum şi de capacitatea de a acţiona conform dinamicii politice la nivel local; consideră că relansarea dialogului intercultural trece prin afirmarea unui numitor umanist comun şi universal care transcende dogmele şi obligaţiile comunitare, conform propunerilor privind dialogul civilizaţiilor şi tuturor iniţiativelor în domeniu ale Organizaţiei Naţiunilor Unite;

16. susţine, prin urmare, cu fermitate, că este necesar ca Uniunea Europeană să ducă un amplu dialog cultural, prin promovarea, pe lângă interlocutorii săi arabi, a valorilor de referinţă ale Uniunii (stat de drept, drepturile omului, democraţie etc.), ţinând seama de diferitele percepţii culturale şi politice;

17. constată progresele limitate realizate în materie de liberalizare a schimburilor comerciale inter-arabe, precum şi în consolidarea sectorului privat; solicită Comisiei şi Consiliului să-şi dubleze eforturile, pentru a încuraja dezvoltarea durabilă şi echitabilă a ţărilor arabe, care vizează diminuarea inegalităţilor, prin sprijinirea politicilor de natură structurală şi socială, care limitează efectele dăunătoare din punct de vedere social al reformelor economice; susţine integrarea economică a ţărilor arabe, în special în ceea ce priveşte pieţele esenţiale, precum piaţa energetică sau cea a telecomunicaţiilor, în scopul de a genera o dinamică de dezvoltare favorabilă altor sectoare, instituind, în acelaşi timp, politici paralele de iniţiere a reformelor însoţite de condiţii tehnice şi politice clare şi limitate; salută eforturile consimţite pentru a crea o zonă de liber schimb euro-mediteraneană, precum Acordul de la Agadir, care încurajează schimburile interregionale; aşteaptă încheierea acordului de liber schimb între UE şi Consiliul de Cooperare al Golfului;

18. constată că, în materie de reforme politice şi de progrese pe calea democraţiei, regiunile din lumea arabă reflectă situaţii foarte diferite şi, prin urmare, nu trebuie impus niciun model unic;

19. doreşte ca ţările arabe, care nu au făcut-o încă, să se angajeze mai mult în favoarea libertăţii cultului sau a dreptului persoanelor şi comunităţilor de a-şi profesa liber convingerile şi de a-şi practica credinţa garantând, de asemenea, independenţa şi separarea instituţiilor şi a puterii politice de autoritatea religioasă; în acest sens, consideră că mărturiile milioanelor de musulmani care trăiesc în Europa ar trebui să sprijine ţările arabe să pună în aplicare, în ţările lor, acest principiu constant al relaţiilor internaţionale, care este reciprocitatea;

20. subliniază că sprijinul acordat dezvoltării societăţii civile şi respectării drepturilor fundamentale, în special acelea legate de libertatea de expresie şi de religie, nu se poate confunda nici cu alegerea regimurilor politice, nici cu procedurile de selecţie a conducătorilor; subliniază că evoluţiile din regiune trebuie monitorizate, respectându-se dorinţa popoarelor şi ţinând seama de diferenţele culturale, istorice şi politice; subliniază că dorinţele popoarelor pot fi diferite faţă de cele admise în Europa, orice încercare de a le armoniza cu acestea din urmă, prin forţă, putând, prin urmare, să se dovedească contraproductivă; subliniază, în cele din urmă, că, pentru a fi legitime, schimbările trebuie adoptate şi sprijinite de popoarele vizate;

21. solicită, în special, o conştientizare sporită a rolului femeii şi a emancipării acesteia în societatea civilă şi politică;

22. solicită Ligii Statelor Arabe să modifice şi să clarifice anumite dispoziţii din Carta arabă a drepturilor omului, precum şi să elaboreze mecanisme care să permită controlul respectării dispoziţiilor prevăzute de Cartă, în statele semnatare;

23. reaminteşte că consolidarea democraţiei şi a statului de drept, precum şi respectarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale se numără printre obiectivele specifice ale politicii externe a Uniunii şi că, prin urmare, este corect şi coerent să se dorească desfăşurarea unei politici ambiţioase a drepturilor omului, bazată pe respectarea clauzei din acorduri privind drepturile omului şi democraţia şi pe un dialog politic structurat şi aprofundat în acest domeniu; reaminteşte, în acelaşi timp, că ţările arabe au ratificat Pactul internaţional privind drepturile civile şi politice şi, prin urmare, s-au angajat să asigure respectarea acestor drepturi în ţările lor;

24. invită Comisia să favorizeze mai mult în lumea arabă respectarea principiului statului de drept, precum şi mişcarea pentru reforma în justiţie; consideră că acest lucru ar trebui să se realizeze în spiritul valorilor care decurg din sistemul universal al drepturilor omului, şi că ar trebui să implice o reformă politică care vizează legalizarea acţiunii mişcărilor de opoziţie, pe baza instituţiilor existente, fără a genera o repunere în cauză brutală, în sensul planurilor de acţiune ale politicii europene de vecinătate, precum şi al deciziilor luate în cadrul Procesului de la Barcelona; încurajează Comisia să beneficieze de toate posibilităţile oferite de Instrumentul European pentru Democraţie şi Drepturile Omului (IEDDO), pentru a susţine societatea civilă şi mişcările de reformă politică în regiune;

25. invită, în acest sens, Comisia să sprijine în mod adecvat toţi actorii implicaţi în mişcarea de reformă din lumea arabă, asociind atât actorii statali, cât şi actorii din societatea civilă, precum şi înfiinţarea de instituţii arabe comune, în special parlamentare; invită, de asemenea, Comisia să elaboreze un mecanism formal regulat de consultare şi monitorizare, cu Liga Statelor Arabe, la cel mai înalt nivel şi, prin subsidiaritate, în ansamblul sferelor de interes comun; solicită organizarea de reuniuni la nivel înalt regulate între Uniunea Europeană şi Liga Statelor Arabe, în vederea elaborării de agende şi proiecte de lucru comune;

26. constată importanţa şi încurajează rolul noilor mijloace media în difuzarea valorilor democratice în lumea arabă şi în crearea unei sfere publice panarabe, caracterizate prin dezbatere şi confruntarea de idei; subliniază, în acest sens, necesitatea de a se începe difuzarea programelor postului Euronews în limba arabă şi în farsi;

27. solicită Comisiei, Consiliului şi statelor membre să încurajeze schimburile între studenţi, profesori, cadre universitare şi cercetători din UE şi ţările arabe şi să faciliteze aceste schimburi printr-un regim de vize adaptat şi mai flexibil;

28. încurajează statele membre să creeze pe teritoriul lor centre de cercetare, având drept obiectiv schimburile culturale şi realizarea de studii comparative între ţările arabe şi cele europene şi, creând astfel condiţii pentru realizarea de studii interdisciplinare aprofundate şi crearea de punţi în vederea asigurării unei mai bune cunoaşteri reciproce;

29. invită Comisia să încurajeze, prin toate mijloacele, cercetarea universitară şi ştiinţifică în lumea arabă şi să favorizeze punerea în aplicare a unei politici de publicare ambiţioase, în vederea dezvoltării publicării şi a traducerii de lucrări ştiinţifice şi literare, la preţuri accesibile pentru toate categoriile de public;

30. invită Comisia să susţină iniţiativele care vizează lupta împotriva corupţiei în lumea arabă, în special stabilirea unor principii transparente în numirea funcţionarilor naţionali;

31. consideră că, aşa cum a fost cazul recent cu Conferinţa Paris III pentru Liban, ajutorul financiar acordat de Uniunea Europeană ar putea constitui vectorul real pentru a asigura o prezenţă vizibilă a Uniunii şi a statelor membre, prin sprijinirea strategică şi condiţionată a reformelor, în lumea arabă, cu respectarea acordurilor existente şi a realităţii politice a fiecărui stat membru şi a fiecărei regiuni;

32. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului şi Comisiei, Ligii Statelor Arabe, Consiliului de Cooperare al Golfului şi guvernelor şi parlamentelor din statele membre, din ţările arabe, precum şi Israelului.

[1] JO C 97 E, 22.4.2004, p. 656.

[2] JO C 272 E. 9.11.2006, p. 570.

--------------------------------------------------