RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 295/9

Raport final în cazul COMP/M.5335 – Lufthansa/SN Airholding

[În temeiul articolelor 15 și 16 din Decizia 2001/462/CE, CECO a Comisiei din 23 mai 2001 privind mandatul consilierilor-auditori în anumite proceduri în domeniul concurenței (JO L 162, 19.6.2001, p. 21)]

2009/C 295/09

Proiectul de decizie necesită următoarele observații:

Introducere

La 26 noiembrie 2008, Comisia a primit o notificare a unei concentrări propuse în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 139/2004 al Consiliului (1) (Regulamentul privind concentrările economice), prin care Deutsche Lufthansa AG („Lufthansa”) intenționează să dobândească controlul unic asupra SN Airholding SA/NV („SN”), prin achiziționare de acțiuni. Aceasta din urmă este societatea holding care deține SN Brussels Airlines.

Procedura în faza a II-a

La 26 ianuarie 2009, Comisia a inițiat procedura pe baza faptului că existau îndoieli serioase privind compatibilitatea concentrării cu piața comună (2). Ulterior, la 24 martie 2009, o comunicare privind obiecțiunile („CO”) a fost notificată întreprinderii Lufthansa, care a beneficiat de acces la dosarul de investigații al Comisiei la 25 martie 2009. În CO, Comisia a ajuns la concluzia că această concentrare ridica probleme de concurență în cazul următoarelor cinci rute: Bruxelles-Frankfurt, Bruxelles-München, Bruxelles-Berlin, Bruxelles-Hamburg și Bruxelles-Zürich.

Lufthansa a răspuns la CO și a solicitat o audiere, care a avut loc la 15 aprilie 2009. Întrucât partea care a înaintat notificarea a fost reprezentată oficial la audiere, SN nu a beneficiat de un statut similar. Cu toate acestea, unii angajați ai SN au participat la audiere în calitate de membri ai delegației Lufthansa.

Ulterior, s-a constatat că SN nu a fost informată direct de către Comisie cu privire la obiecțiuni, ci, mai degrabă, prin intermediul reprezentanților legali ai părții notificatoare, care reprezentau și SN. Aceștia din urmă au furnizat SN o versiune neconfidențială a CO. De asemenea, SN nu i s-a acordat în mod oficial un termen pentru a putea prezenta observații sau solicita să fie audiată. Cu toate că, în fapt, SN și-a adus contribuția la răspunsul scris prezentat de Lufthansa și a fost reprezentată la audiere, sarcina de a fi informată și invitată să formuleze puncte de vedere cu privire la SO nu poate fi „subdelegată” părții care a înaintat notificarea. Comisia însăși trebuie să își îndeplinească obligațiile legale față de alte părți implicate, în conformitate cu articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 802/2004 al Comisiei (3) (Regulamentul de punere în aplicare). Comisia a remediat situația prin trimiterea, la 29 aprilie 2009, de versiuni neconfidențiale ale CO și ale comunicării suplimentare privind obiecțiunile („CSO”; a se vedea mai jos) către SN și a dat întreprinderii posibilitatea de a prezenta observații înainte de 6 mai 2009.

Răspunsul dat de Lufthansa la CO a ridicat, inter alia, două probleme de procedură.

În primul rând, a evidențiat că Lufthansa și Comisia au interpretat diferit rezultatele investigației de piață. S-a dovedit că aceste discrepanțe se datorau, parțial, faptului că partea care a înaintat notificarea a interpretat eronat observațiile. Cu toate acestea, unele discrepanțe au apărut din cauză că, din motive de confidențialitate, Lufthansa nu a beneficiat de acces deplin la anumite răspunsuri. La 29 aprilie 2009, după verificarea observațiilor, Comisia a acordat întreprinderii Lufthansa acces la tabelele Excel neconfidențiale, în care rezumase toate răspunsurile.

Cealaltă problemă privea evaluarea unui acord de partajare a codurilor (code-sharing agreement) în temeiul articolului 81 din Tratatul CE, efectuată de către Comisie, ca parte a unei proceduri de concentrare economică. Lufthansa a întrebat dacă o astfel de analiză este posibilă. În special, a ridicat problema dacă părțile directe la acordul de partajare a codurilor, și anume o filială a Lufthansa și SN, nu trebuie audiate cu privire la constatările Comisiei. Pentru a evita orice încălcare a dreptului la apărare a părților direct implicate, Comisia a transmis extrasul din CO care viza evaluarea preliminară a acordului de partajare a codurilor atât SN, cât și Swiss (filiala întreprinderii Lufthansa) la 20 aprilie 2009 și le-a dat acestora posibilitatea de a prezenta observații în scris (4). Atât SN, cât și Swiss au răspuns în termenul stabilit.

La 28 aprilie 2009, Comisia a trimis întreprinderii Lufthansa o CSO privind ruta Bruxelles-Zürich. În ziua următoare, aceasta a beneficiat din nou de acces la dosarul Comisiei. Partea care a înaintat notificarea a răspuns la CSO la 5 mai 2009.

Încă din primele etape ale procedurii de control, între partea care a înaintat notificarea și Comisie s-au purtat discuții cu privire la măsurile corective. Cu toate acestea, cele prezentate la 16 aprilie 2009 au fost considerate nepotrivite și, prin urmare, nu au făcut obiectul unui test de piață. În consecință, Lufthansa a propus alte pachete de măsuri corective, la 24 și 29 aprilie 2009. Ultimul pachet a fost acceptat provizoriu și supus unui test de piață efectuat de către Comisie. Versiunea finalizată a măsurilor corective (fără a se aduce atingere fondului versiunii din 29 aprilie) a fost prezentată de Lufthansa la 28 mai 2009.

Proiectul de decizie

Proiectul de decizie diferă de CO în trei privințe. În primul rând, Comisia lasă deschisă problema dacă pasagerii pentru care durata de parcurs este importantă și cei pentru care durata de parcurs nu este importantă reprezintă două piețe de produse distincte.

În plus, aceasta nu mai consideră necesar să evalueze compatibilitatea acordului de partajare a codurilor în temeiul articolului 81. În al treilea rând, Comisia ajunge la concluzia că problemele de concurență privind ruta Bruxelles-Berlin au fost soluționate pe parcursul procedurii de control a concentrării economice. Între timp, EasyJet, concurentul Lufthansa și SN, a hotărât să efectueze două curse zilnice (în loc de una), ceea ce va permite efectuarea unei călătorii dus-întors în aceeași zi. În cazul celorlalte patru rute, proiectul de decizie constată că, luând în considerare angajamentele prezentate de partea care a înaintat notificarea, tranzacția nu ar duce la apariția unui obstacol semnificativ în calea concurenței efective.

Nu am primit nicio cerere sau observație de la partea care a efectuat notificarea, altă parte implicată sau terți. În consecință și luând în considerare observațiile menționate mai sus, consider că dreptul părților la audiere a fost respectat în acest caz.

Bruxelles, 11 iunie 2009. Michael ALBERS

(1) JO L 24, 29.1.2004, p. 1.

(2) În temeiul articolului 6 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul privind concentrările economice.

(3) JO L 133, 30.4.2004, p. 1.

(4) Hotărârea TPI din 11 iulie 2007, T-170/06, Alrosa.