RO    RO  COMISIA COMUNIT ĂŢILOR EUROPENE 
Bruxelles, 28.2.2007 
COM(2007) 72 final 
  
COMUNICARE A COMISIEI C ĂTRE CONSILIU ŞI CĂTRE PARLAMENTUL 
EUROPEAN  
Codul de conduit ă al UE în materie de diviziune a muncii în cadrul politicii de 
dezvoltare  
 
RO 2   RO COMUNICARE A COMISIEI C ĂTRE CONSILIU ŞI CĂTRE PARLAMENTUL 
EUROPEAN  
Codul de conduit ă al UE în materie de diviziune a muncii în 
cadrul politicii de dezvoltare  
Introducere .................................................................................................................... ............. 3 
1. Oportunitate f ără precedent.......................................................................................... 4 
1.1. Provoc ări ...................................................................................................................... 4 
1.2. Oportunit ăţi .................................................................................................................. 5 
2. Set complex de concepte interconectate ...................................................................... 5 2.1. Dimensiuni variat e ale complementarit ăţii .................................................................. 6 
2.2. Principii de punere în aplicare...................................................................................... 7 3. Calea de urmat: O diviziune a muncii mai eficient ă.................................................... 8 
3.1. Abordare: pragmatic ă şi informat ă............................................................................... 8 
3.2. Metoda: un cod de conduit ă......................................................................................... 9 
3.2.1. Natur ă........................................................................................................................... 9 
3.2.2. Domeniul de aplicare ................................................................................................. 10 3.2.3. Principii............................................................................................................... ....... 10  
3.2.4. Ac ţiuni ulterioare........................................................................................................11 
Concluzii ...................................................................................................................... ............ 13  
 
RO 3   RO INTRODUCERE  
Cetăţenii europeni doresc o Europ ă mai puternic ă, care să poată îmbunătăţi condiţiile de via ţă 
pentru oamenii cei mai s ăraci din lume. O Europ ă care ofer ă mai mult, mai bine şi mai repede 
în lupta împotriva s ărăciei mondiale. O Europ ă cu o voce mai puternic ă, cu un impact politic 
pe măsura nivelului generozit ăţii sale financiare.  
Cetăţenii europeni doresc îns ă şi o Europ ă mai eficient ă. Pe parcursul ultimului deceniu, 
creşterea activit ăţilor şi a structurilor de ajutor  pentru dezvoltare a co ndus la o industrie de 
ajutorare complex ă şi costisitoare. Anual, în fiecare ţară în curs de dezvoltare exist ă în medie 
350 misiuni ale donatorilor. Prea mul ţi donatori se concentreaz ă pe acelea şi ţări şi pe acelea şi 
sectoare. De exemplu, în Mozambic sunt nu mai pu ţin de 27 de donatori care lupt ă împotriva 
SIDA. Drept rezultat, ţărilor în curs de dezvoltare le este adeseori greu s ă facă faţă misiunilor 
numeroase, costurilor administ rative inutile, suprapunerilor şi diferenţelor dintre cerin ţele, 
normele şi condiţiile donatorilor. Aceast ă situaţie reduce transparen ţa şi favorizeaz ă corupţia. 
Dimpotriv ă, alte ţări, precum Republica Centrafrican ă sau Somalia sufer ă de aşa-numita 
„oboseală a donatorului”, l ăsând aproximativ în totalitate deciziile la latitudinea donatorilor 
care-şi concentreaz ă interesul în alt ă parte.  
Se creeaz ă un consens conform c ăruia aceast ă situaţie complex ă şi opacă nu poate continua, 
iar Uniunea European ă (UE) ar trebui s ă preia iniţiativa pentru rezolvarea problemei. Apari ţia 
de noi donatori în UE şi angajamentul de a dubla ajut orul UE au condus la cre şterea gradului 
de conştientizare în privin ţa necesităţii unei amelior ări radicale. Prin adoptarea Consensului 
european privind dezvoltarea în 20051, UE a dat un nou impuls în aceast ă direcţie. Pentru 
prima dat ă, Consiliul, Parlamentul şi Comisia au convenit asupra unui set de valori, principii 
şi obiective comune pentru politica de dezvoltare a UE, pozi ţionând-o ca lider mondial în 
dezvoltare. Câteva luni mai târziu, în ap rilie 2006, UE a adopta t un pachet de m ăsuri pentru a 
oferi un ajutor mai rapid, de o calitate şi de o valoare superioar ă.  
A sosit momentul s ă se treacă de la planul retoric la ac ţiune. Cine ce face? este întrebarea 
esenţială căreia UE trebuie s ă îi răspundă dacă doreşte să facă progrese în punerea în aplicare 
a noii politici de dezvoltare a UE. Pr in urmare, obiectivul acestei Comunic ări este să prezinte 
un set de m ăsuri concrete de îmbun ătăţire a complementarit ăţii şi a diviziunii muncii între 
donatorii UE.  Pentru a realiza acest obiectiv, UE trebuie s ă analizeze principalele provoc ări şi 
oportunităţi viitoare (partea 1) şi să redefineasc ă conceptele şi principiile care stau la baza 
acţiunii UE (partea 2). Pe aceast ă bază, UE ar trebui s ă defineasc ă o cale de urmat (partea 3). 
                                                 
1 JO C 46, 24.2.2006. 
 
RO 4   RO 1. O PORTUNITATE F ĂRĂ PRECEDENT  
Complementaritatea nu este un nou  subiect politic. Donatorii şi organiza ţiile interna ţionale, 
precum Organiza ţia pentru Cooperare şi Dezvoltare Economic ă, Naţiunile Unite şi Banca 
Mondială au o experien ţă îndelungat ă în încercarea de a îmbun ătăţi complementaritatea. La 
nivel european, angajamentul UE de a pr omova diviziunea muncii este afirmat în 
Comunicările şi Rezoluţiile Consiliului din 19952 şi 19993, în multe rapoarte şi în diferite 
iniţiative pilot. Declara ţia politică comună din noiembrie 20004 privind politica de dezvoltare 
a fost prima încercare de a re aliza o complementaritate opera ţională între Comisie şi statele 
membre prin definirea domeniilor cu o valoare ad ăugată recunoscut ă pentru asisten ţă 
comunitar ă. Cu toate acestea, multe dintre aceste ini ţiative politice nu au putut fi transpuse în 
realitate din cauza dificult ăţilor opera ţionale şi politice pe care o astf el de abordare le-a 
ridicat. 
1.1. Provoc ări  
Politică şi vizibilitate . Cooperarea pentru dezvoltare reprezint ă unul dintre instrumentele de 
politică externă ale ţărilor donatoare. Ţările donatoare se pot dove di reticente în a renun ţa la 
cooperarea într-un sector sau într-o ţară anume. Motivul ar fi reducerea vizibilit ăţii acţiunii 
lor. Vizibilitatea are şi o dimensiune intern ă. Parlamentele şi opinia public ă pot să nu sprijine 
măsurile de retragere din sectoare  direct legate de reducerea s ărăciei (precum educa ţia, 
sănătatea copilului). 
Provocări operaţionale . O diviziune optim ă a muncii, chiar şi atunci când este dorit ă din 
punct de vedere politic de c ătre donatori, implic ă totuşi provocări operaţionale. Pot fi invocate 
exemple în care au fost asumate angajamente în ţări partenere şi în care guvernele au 
promovat procesele de armonizare şi diviziunea muncii între donatori . Procese locale, inclusiv 
cele denumite adesea strategii comune de ajutor, au fost dezvoltate în aproximativ 15 ţări la 
începutul lui 2006. Cu toate acestea, ini ţiativele demne de laud ă nu au condus în mod necesar 
la progrese concrete din cauza dificult ăţilor opera ţionale implicate. 
Folosirea expertizei existente . Orice strategie în materie de  diviziune a muncii trebuie s ă ia în 
considerare diferen ţele semnificative dintre donatorii UE. Unele ţări au furnizat timp 
îndelungat niveluri importante de asisten ţă oficială pentru dezvoltare (AOD). Alte ţări au 
păstrat legături politice şi culturale solide cu trecutul lor colonial. De asemenea, sunt ţări care 
au început de curând cooperarea pentru de zvoltare. Fiecare donato r UE are o expertiz ă 
specifică şi poate juca un rol activ în cadrul unei divi ziuni a muncii, care nu ar trebui pierdut ă, 
ci, dimpotriv ă valorificat ă pe deplin. Diviziunea muncii nu ar trebui s ă conducă la o abordare 
birocratic ă rigidă, ci să lase loc pentru flexibilitate.  
                                                 
2 Comunicare a Comisiei c ătre Consiliu şi către Parlamentul European cu privire la complementaritatea 
între politica Comunit ăţii privind cooperarea pentru dezvoltare şi politicile statelor membre, Bruxelles, 
mai 1995. Rezolu ţia Consiliului privind complementaritatea între politicile şi acţiunile statelor membre 
şi cooperarea pentru dezvoltare a Comunit ăţii, Bruxelles, iunie 1995.  
3 Comunicare a Comisiei c ătre Consiliu şi către Parlamentul European cu privire la complementaritatea 
între politicile privind cooperarea pentru dezvoltare ale statului membru şi ale Comunit ăţii - 
COM(1999) 218, 6.5.1999. Rezolu ţia Consiliului privind complementaritatea între politicile privind 
dezvoltarea ale statelor membre şi ale Comunit ăţii, Bruxelles, mai 1999. 
4 Declara ţia comun ă a Consiliului şi a Comisiei privind politica comunitar ă de dezvoltare - noiembrie 
2000. 
 
RO 5   RO 1.2. Oportunit ăţi  
Valorificarea unui nou consens european şi global . În 2005, to ţi donatorii au semnat 
Declaraţia de la Paris care subliniaz ă importan ţa complementarit ăţii şi necesitatea de a folosi 
pe deplin avantajele comparativ e reciproce, respectând în acela şi timp responsabilitatea ţărilor 
partenere. UE a f ăcut un pas înainte. În contribu ţia sa la Declara ţia de la Paris, bazat ă pe 
Raportul Grupului ad hoc de lucru privind armonizarea5, UE a fost de acord s ă dezvolte o 
strategie opera ţională în favoarea complementarit ăţii. Ulterior, acest angajament a devenit 
parte integrant ă a Consensului european pr ivind dezvoltarea din 2005 şi este un element 
central în Planul de ac ţiune pentru eficien ţa ajutorului UE prezentat în 2006. Ca urmare a 
acestei propuneri, mini ştrii UE au fost de acord s ă dezvolte principii opera ţionale cu privire la 
o mai bun ă organizare a diviziunii muncii într-o ţară partener ă sau între ţări. Prezenta 
Comunicare – elaborat ă în mod progresiv din 2004 pe parcursul a şapte preşedinţii cu 
participarea exper ţilor din statele membre – ar trebui v ăzută din aceast ă perspectiv ă. 
UE: posibil rol de lider, responsabilitate necesar ă. Gradul s ău ridicat de con ştientizare este 
legat de responsabilitatea special ă pe care şi-a asumat-o Europa, - furnizeaz ă 52% din 
volumul de asisten ţă oficială pentru dezvoltare la nivel mondial şi 80% din cre şterea 
programat ă a ajutorului. To ţi donatorii UE au obiective com une de dezvoltare, o viziune 
comună, valori şi principii comune. Aceast ă viziune, consacrat ă în Consensul european 
privind dezvoltarea, reprezint ă baza pe care s ă se construiasc ă responsabilit ăţi comune. Mai 
mult, în practic ă, Comisia şi statele membre au stabilit deja coordonare şi un dialog 
permanent la nivel na ţional. Programarea comun ă a UE prinde contur. Consensul european a 
recunoscut ajutorul bugetar şi sectorial ca fiind modalitatea preferat ă de ajutor, care ofer ă o 
oportunitate suplimentar ă de a promova în continuare coordonarea, armonizarea şi diviziunea 
muncii. 
Îmbunătăţirea performan ţei. Atlasul donatorilor UE a identif icat lacunele, suprapunerile şi 
costurile administrative inutile care limiteaz ă impactul ajutorului furnizat de donatorii UE şi 
împovărează ţările partenere. Consolidarea complementarit ăţii activităţilor donatorilor UE 
este un factor cheie pentru cre şterea performan ţei Europei ca donator de referin ţă. 
2. U N SET COMPLEX DE CONCEPTE INTERCONECTATE  
Complementaritatea acoper ă o gamă largă de principii şi concepte. UE trebuie s ă evalueze şi 
să clarifice cu aten ţie toate aceste dimensiuni. Într-adev ăr, convenirea asupra cadrului 
conceptual este o premis ă obligatorie pentru o ac ţiune comun ă. În acest stadiu, nu exist ă 
definiţii clare ale complementarit ăţii convenite la nivel interna ţional, cu excep ţia celei schi ţate 
sumar prin Declara ţia de la Paris. Prin urmare, este important ca UE s ă ofere Comunit ăţii 
internaţionale defini ţia conceptelor şi a principiilor cheie. 
                                                 
5 Aprobat ă de Consiliu în noiembrie 2004. 
 
RO 6   RO 2.1. Dimensiuni variate ale complementarit ăţii  
Complementaritatea este un concept de natur ă organiza ţională. Ea trebuie v ăzută ca 
desemnând situa ţia în care donatorii ac ţionează într-un acord echilibrat şi complet, mai 
degrabă decât pur şi simplu sub forma unui exerci ţiu suplimentar de planificare. 
Complementaritatea începe cu coordonare, da r merge mult mai departe: ea presupune c ă 
fiecare participant se concentreaz ă pe domenii la care poate ad ăuga cea mai mare valoare, 
ţinând seama de activitatea celorlal ţi. De aceea complementaritatea este diviziunea optim ă a 
muncii între diferi ţi actori cu scopul unei utiliz ări optime a resurselor financiare şi umane. 
Complementaritatea poate avea loc în urm ătoarele cinci dimensiuni care interac ţionează una 
cu cealalt ă şi trebuie privite ca un întreg. 
Complementaritate na ţională: conform celor men ţionate mai sus,  fragmentarea ajutorului are 
drept rezultat o sarcin ă administrativ ă mai mare şi costuri de tranzac ţionare ridicate în ţările 
partenere, disperseaz ă dialogul politic şi poate aloca resurse în mod eronat. Unele sectoare, 
adesea cele atr ăgătoare din punct de vedere politic, pot primi finan ţare excesiv ă, în timp ce 
altele – nu mai pu ţin importante – r ămân subfinan ţate. Reţeaua farmaceutic ă de achizi ţie a 
medicamentelor în Kenya, care implic ă 20 de donatori prin in termediul a 13 autorit ăţi 
contractante, este exemplul perfect pentru cât de ira ţional poate deveni sistemul (a se vedea 
anexa 7). 
Complementaritate interna ţională: prea mul ţi donatori se concentreaz ă pe anumite ţări, 
deseori de succes, l ăsând deoparte prea frecvent alte ţări, adesea fragile. Aceast ă tendinţă duce 
la o discrepan ţă important ă între „ajutor pentru preferate” şi „ajutor pentru orfane”. Se 
dezvoltă experien ţe interesante menite s ă asigure un ajutor interna ţional minim în ţările în 
care parteneriatele sunt di ficile, iar capacitatea intern ă limitată. UE joac ă un rol special în 
această privinţă: CE este un actor global cu o prezen ţă globală, statele membre au leg ături 
strânse cu toate ţările în curs de dezvoltare, iar UE  are încheiate acorduri formale cu 
majoritatea dintre ele. 
Complementaritate intersectorial ă: nu toţi donatorii trebuie s ă-şi dezvolte capacit ăţile în 
toate sectoarele. Unii donato rii au dezvoltat competen ţe specifice şi acestea ar trebui 
valorificate pe deplin. De exemplu, Consensu l european privind dezvoltarea a stabilit 
sectoarele şi temele asupra c ărora Comisia European ă ar trebui s ă-şi concentreze activit ăţile la 
nivel global. Al ţi donatori au beneficiat din plin de avan tajul comparativ oferit de agen ţiile lor 
şi au stabilit domenii prioritare. UE, ca un întreg, ar trebui s ă poată furniza un set complet de 
instrumente pentru opera ţiuni sectoriale şi tematice, folosind expertiza specific ă a donatorilor 
individuali.  
Complementaritate vertical ă: apariţia iniţiativelor de ajutor global şi a organiza ţiilor 
regionale în calitate de actori majori a creat o stratificare complex ă a asisten ţei pentru 
dezvoltare. Exist ă câteva domenii în care se întreprind activit ăţi similare în mod simultan la 
nivel naţional (inclusiv subna ţional), regional sau interna ţional. Este nevoie s ă reflecte cu 
atenţie la noi sinergii. De exemplu, adeseori sunt planificate activit ăţi transfrontaliere, 
proiecte la scar ă largă sau proiecte de dezvoltare a capacit ăţilor atât la nivel na ţional, cât şi 
regional.  
 
RO 7   RO Complementaritatea modalit ăţilor şi instrumentelor de ajutor:  anumite ini ţiative implic ă o 
combinaţie de diverse modalit ăţi sau instrumente, ale c ăror sinergii trebuie consolidate. De 
exemplu, adeseori trebuie f ăcută o alegere privind modul de completare a dona ţiilor cu 
împrumuturi sau cu fluxuri de capital privat. Unii donatori sunt specializa ţi sau prefer ă un tip 
de modalit ăţi sau instrumente (ajutor bugetar, proiecte, asisten ţă tehnică sau ajutor acordat 
ONG-urilor).  
2.2. Principii de punere în aplicare  
Asumarea responsabilit ăţii: Rolul de lider  principal şi asumarea responsabilit ăţii asupra 
diviziunii muncii la nivel na ţional ar trebui s ă revină guvernului ţării partenere. În cazul în 
care nu exist ă acest rol de lider şi această responsabilitate, UE ar trebui s ă impulsioneze un 
astfel de proces. În ambele cazuri, UE ar trebui s ă joace un rol activ în promovarea 
complementarit ăţii şi diviziunii muncii. Toate ini ţiativele trebuie cons truite pe baza unor 
procese existente, atunci când este posibil, şi transferate de îndat ă către guvern ori de câte ori 
este cazul. UE ar trebui s ă acorde sprijin pentru dezvoltarea de capacit ăţi în ţările partenere 
pentru a le permite s ă îşi asume responsabilitatea6. 
Impact asupra fluxurilor de ajutor:  Este esen ţial ca aceast ă diviziune a muncii s ă fie pusă în 
aplicare f ără a aduce atingere volumului glob al de ajutor sau predictibilit ăţii ajutorului. 
Volatilitatea crescut ă poate genera provoc ări majore pentru economia ţării beneficiare. 
Creşterea programat ă a ajutorului ofer ă o oportunitate în acest co ntext, dar donatorii UE ar 
trebui să evite întreruperea brusc ă a acordării de ajutor. Modific ările de politic ă ar trebui 
introduse în colaborare cu ţările partenere. 
UE şi dimensiunile sale ca donator: Conform celor men ţionate mai sus, UE are o 
responsabilitate special ă în calitate de furnizor a peste 50% din asisten ţa oficială pentru 
dezvoltare la nivel mondia l. În plus, viziunea comun ă şi obiectivele de dezvoltare ale UE, 
precum şi aspiraţiile sale politice comune ofer ă platforma ideal ă pentru o mai bun ă diviziune 
a muncii. Prin urmare, UE trebuie în primul rând s ă îşi organizeze propria diviziune a muncii. 
Consolidarea rolului de lider şi a complementarit ăţii UE va oferi şi o bază pentru o mai bun ă 
diviziune a muncii la nivel interna ţional. Consensul european pr ivind dezvoltarea a stabilit 
principiile pentru o mai bun ă interacţiune între cele dou ă dimensiuni care se sprijin ă 
reciprocă. 
Avantaj comparativ şi valoare ad ăugată: Complementaritatea ar trebui s ă se bazeze pe 
avantajul comparativ al donator ilor în sprijinirea guvernelor partenere (a se vedea defini ţia din 
anexa 2). Donatorii UE ar trebui s ă foloseasc ă pe deplin avantajele lor comparative respective 
pentru (i) a îmbun ătăţi diviziunea muncii, (ii) a ap rofunda concen trarea activit ăţilor şi (iii) a 
dezvolta cooperare delegat ă. Avantaje comparative pot fi g ăsite şi în cadrul subsectoarelor sau 
al temelor nişă la nivel de sectoare . Exemple în acest sens ar putea fi: educa ţia inclusiv ă în 
sectorul educa ţional, pescuitul în gestionarea resurselor naturale, administra ţia locală în 
reforma sectorului public etc. Consensul europ ean privind dezvoltarea a definit rolurile pe 
care Comisia le va juca pentru a furniza valoare ad ăugată [alineatele (46)–(55)]. Pe lâng ă rolul 
ei de donator, Comisia aduce o valoare ad ăugată recunoscut ă în dezvoltarea politicilor 
strategice, în promovarea celor ma i bune practici pentru dezvoltare şi în facilitarea 
                                                 
6 Concluzii ale Consiliului şi ale reprezentan ţilor guvernelor din statele membre reuni ţi în cadrul 
Consiliului privind principiile or ientative ale UE în ceea ce prive şte complementaritatea şi diviziunea 
muncii (17/10/2006) – Principii generale. 
 
RO 8   RO coordonării şi a armoniz ării [alineatele (50) şi (51)], precum şi în ceea ce prive şte 
dimensiunea extern ă a politicilor comunitare interne. 
Donator principal şi cooperare delegat ă: Cooperarea delegat ă este un acord practic în 
temeiul căruia un donator (un donator „principal”) ac ţionează în numele unuia sau mai multor 
donatori (donatorii „delegan ţi” sau „parteneri pasivi”). Modalit ăţile practice de punere în 
aplicare inclusiv cele legate de vizib ilitate trebuie stabilite între autorit ăţile principale şi cele 
delegante. Natura şi forma deleg ării variaz ă, de la responsabilitatea pentru un element din 
ciclul proiectului (de exemplu o analiz ă specifică) până la un program sectorial complet sau 
chiar până la un program na ţional7.  
Politica european ă de vecin ătate şi parteneriat (PEV):  PEV are drept obiectiv s ă 
construiasc ă parteneriate privilegiate cu ţările vecine, folosind instrumente adecvate – inclusiv 
dezvoltarea – pentru a promova o gestionare şi o punere în aplicare eficient ă. Prin urmare, 
PEV şi instrumentele de finan ţare relevante con ţin dispozi ţii specifice pentru programarea 
ajutorului UE la nivel general, na ţional şi regional, pentru dialoguri politice şi sectoriale, 
pentru mobilizarea anumitor competen ţe ale statelor membre (de exemplu prin programe de 
înfrăţire) şi pentru coordonarea de c ătre Comisie. La aplicarea codului la aceste dispozi ţii şi în 
conformitate cu articolul 62 din Consensu l european privind d ezvoltarea, se va ţine seama de 
cadrul politic mai larg şi de natura tehnic ă (apropierea de „acquis-ul” UE) a PEV. 
3. C ALEA DE URMAT : O DIVIZIUNE A MUNCII MAI EFICIENT Ă  
Îmbunătăţirea complementarit ăţii necesit ă schimbări atât în atitudinea donatorilor, cât şi a 
ţărilor beneficiare. Aceasta are un impact consid erabil asupra proceselor de planificare şi a 
parteneriatelor pe termen lung în ţări şi sectoare. Şi nu se va petrece peste noapte. Îi sunt 
necesare o perspectiv ă pe termen lung şi o abordare în mai multe etape . 
3.1. Abordare: pragmatic ă şi informat ă  
Să analizeze şi să valorifice pe experien ţele existente . Îmbunătăţirea complementarit ăţii şi a 
diviziunii muncii a fost şi este un obiectiv pentru un num ăr de politici na ţionale de dezvoltare. 
Se pot trage înv ăţăminte din bunele practici, dar şi din acele abord ări care nu au dus la 
rezultatele preconizate (a se vedea anexa 3).  
Să stabileasc ă un mandat politic . Cooperarea pentru dezvoltare se bazeaz ă pe decizii politice, 
iar bugetele de ajutor sunt supuse controlului parlamentar. Modific ările decurg din decizii 
politice extrem de sensibile şi ar trebui orientate printr-un mandat politic clar stabilit la cel 
mai înalt nivel.  
Să stabileasc ă modalităţi operaţionale corespunz ătoare . Complementaritatea este în mare 
măsură legată de modul în care donatorii organizeaz ă planificarea, programarea şi punerea în 
aplicare a politicilor de coopera re pentru dezvoltare. Subiecte le abordate în cadrul activit ăţilor 
în curs cu privire la metodolog iile pentru acordarea ajutorului  includ rolurile donatorilor 
principali şi ale celor activi, precum şi ale partenerilor delegan ţi, programarea comun ă şi 
acordurile de finan ţare comun ă. 
                                                 
7 Defini ţia orientărilor şi a documentelor de referin ţă ale CAD: Armonizarea practicilor donatorului 
pentru eficien ţa acordării de ajutor, Documente privind bunele practici.  
 
RO 9   RO Să aibă o abordare pragmatic ă pentru punerea în aplicare . Promovarea complementarit ăţii 
ar trebui s ă se bazeze pe o abordare pragmatic ă axată pe obţinerea de rezultate tangibile şi 
concrete. Discu ţiile extinse in ultimii ani pe tema complementarit ăţii naţionale ar trebui s ă 
facă posibilă o punere în aplicare rapid ă. În ceea ce prive şte complementaritatea interna ţională 
şi intersectorial ă, sunt necesare discu ţii politice suplimentare pent ru orientarea punerii în 
aplicare. În toate stadiile, me todele de lucru ar trebui s ă rămână raţionale, transparente şi bine 
echilibrate.  
Să construiasc ă sisteme eficiente de monitorizare . Pentru semnatarii Declara ţiei de la Paris, 
sistemele de monitorizare ale Organiza ţiei pentru Cooperare şi Dezvoltare 
Economic ă/Comitetului de Asisten ţă pentru Dezvoltare (CAD) pot sta la baza monitoriz ării 
permanente a progresului. În alte ţări, sistemele na ţionale existente ar trebui utilizate cu cât 
mai puţine sisteme noi. Atlasul donatorilor UE şi rapoartele anuale priv ind punerea în aplicare 
oferă o privire general ă la nivel european.  
3.2. Metod ă: un cod de conduit ă  
Se propune adoptarea unui cod de conduit ă care stabile şte principii opera ţionale în vederea 
asigurării unei mai bune diviziuni a muncii într e donatorii UE. Pe baza bunelor practici din 
domeniu, acesta a fost redactat în strâns ă colaborare cu exper ţi din statele membre. Codul 
respectă principiile asum ării responsabilit ăţii, alinierii, armoniz ării şi gestionării pe baza 
rezultatelor definite în Declara ţia de la Paris, precum şi obiectivele şi valorile suplimentare 
evidenţiate în Consensul european privind dezvoltarea. 
Comisia European ă va aplica acest cod pe baza obiectivelor şi a principiilor stabilite în cadrul 
juridic aplicabil politicii sale de dezvoltare şi asistenţă externă, şi anume Instrumentul de 
Cooperare şi Dezvoltare şi Fondul European de Dezvoltare. 
3.2.1. Natura 
Codul are caracter facultativ, flexibil şi de auto-control . Este o lege „flexibil ă” pentru 
orientarea politicii şi a acţiunilor şi pentru încurajarea coeren ţei în angajamentele noastre. 
Codul define şte principii şi norme aplicabile ajutorului pentru  dezvoltare al UE, dar poate fi 
integrat în orice alt cod de conduit ă local sau interna ţional similar convenit,  în cazul în care 
acesta exist ă. 
Codul este un document dinamic . Stabileşte obiective, pe care donatorii UE se str ăduiesc să 
le atingă în mod progresiv. Va fi evaluat şi revizuit periodic, pe m ăsură ce se acumuleaz ă 
informaţii prin punerea sa în aplicare şi monitorizarea rezultatelor ob ţinute. 
Codul are caracter generic şi se axeaz ă pe orient ări generale. Este elaborat pe baza 
rezultatelor dorite, mai degrab ă decât pe un set prescripti v de proceduri ce vizeaz ă atingerea 
acestor rezultate. Abordarea pe rmite flexibilitatea necesar ă pentru a identifica echilibrul just 
între necesitatea unor rezultate rapide şi constrângerile cu care un ii donatori din UE se vor 
confrunta la punerea în aplic are a acestor principii. 
Codul se adreseaz ă tuturor factorilor de decizie ai UE care pot fi implica ţi în orice form ă de 
definire şi punere în aplicare a asisten ţei pentru dezvoltare. Ace ştia sunt încuraja ţi să respecte 
codul. 
 
RO 10   RO Codul este o contribu ţie la agenda interna ţională. Se speră ca donatorii din în treaga lume s ă 
îl considere util şi să se angajeze în mod public s ă-l respecte. Guvernele şi organismele 
donatoare î şi pot exprima dorin ţa de a-l folosi drept criteriu pentru examinarea conduitei 
agenţiilor cu care lucreaz ă. Ţările partenere au dreptul s ă solicite respectarea acestui cod de 
către cei care doresc s ă le ofere ajutor.  
3.2.2. Domeniul de aplicare 
Activităţile societăţii civile şi cooperarea cu funda ţii particulare reprezint ă o parte important ă 
a ajutorului furnizat unei ţări anume, dar complementaritatea îmbun ătăţită între domeniul 
privat şi public face obiectul unei alte dezbateri. Prin urmare, cu toate c ă recunoaşte pe deplin 
importanţa acestei dimensiuni , codul se axeaz ă numai pe complementaritatea între autorit ăţile 
publice. 
În acest stadiu, cu toate c ă face referire la cele cinci componente men ţionate mai sus, codul 
propus se va axa în principal pe primele trei dimensiuni ale complementarit ăţii, respectiv  pe 
diviziunea muncii între donatorii UE şi pe modul în care fiecare don ator al UE poate contribui 
la munca celuilalt (dimensiunea na ţională, internaţională şi intersectorial ă). Cu toate acestea, 
codul reafirm ă necesitatea de a aborda celelalte dime nsiuni în alte contexte relevante. 
În cele din urm ă, codul trateaz ă aspectul complementarit ăţii operaţionale. Scopul s ău nu este 
să modifice cadrul institu ţional. Cu toate acestea, noi progrese în materie de diviziune a 
muncii implic ă modificarea şi reorganizarea activit ăţilor şi a metodologiilor de lucru şi chiar 
eventuale ajust ări structurale. Acestea trebuie promovate şi susţinute prin m ăsuri 
corespunz ătoare.  
3.2.3. Principii 
Se propune ca donatorii UE s ă se angajeze c ă vor urma aceste principii (detalii suplimentare 
în anexa 1): 
• Principiul orient ativ 1 – Activit ăţile sunt concentrate la nivel na ţional pe sectoare 
prioritare 
Donatorii UE î şi vor concentra activit ăţile pe dou ă sectoare prioritare pe baza avantajelor 
comparative respective. Ţările partenere vor fi încurajate s ă joace un rol activ în vederea 
identificării sectoarelor prioritare. Consensul european  privind dezvoltarea a definit rolurile pe 
care Comisia le va juca pentru a asigura valoare ad ăugată (alineatele 46 - 55). Consensul 
european privind dezvoltarea este completat de tratat, care recunoa şte valoarea ad ăugată 
adusă dimensiunii externe de politicile comunitare interne. Pe lâng ă cele dou ă sectoare 
prioritare, care ar trebui s ă absoarbă cea mai mare parte a finan ţării disponibile, donatorii pot 
furniza ajutor bugetar genera l, în cazul în care condi ţiile permit acest lucru, şi pot să finanţeze 
activităţile din alte domenii, precum aj utor pentru societatea civil ă, cercetare sau cooperare 
şcolară/universitar ă.  
 
RO 11   RO Rubrica 1:  Strategiile de ţară ale Comisiei Europene, astfel  cum au fost lansate în 2001 şi 
revizuite în 2005, definesc programarea strategic ă a alocărilor de ajutor ale Comisiei pentru 
toate ţările în curs de dezvol tare. Concentrarea activit ăţilor şi a asisten ţei financiare în cele 
două sectoare este un principiu cheie al acestor strategii şi a sporit în mod considerabil 
caracterul focalizat şi eficienţa cooperării Comisiei. 
• Principiul orientativ2 – Re distribuirea celorlalte activit ăţi la nivel na ţional 
Donatorii UE î şi vor reorganiza activit ăţile de ajutor care nu se afl ă în sectoarele lor prioritare 
fie acţionând în continuare prin acord uri privind donatorii principali şi prin 
cooperare/parteneriate delega te, fie reorientându-se c ătre ajutor bugetar general sau 
retrăgându-se în mod responsabil.  
a) Subprincipiul 2 a – Acordur i privind donatorii principali  
Donatorii UE vor c ăuta să stabileasc ă acorduri privind donatori i principali pe baza unui 
mandat consistent. 
b) Subprincipiul 2 b – Coope rare/parteneriat delegat  
În cazul în care un sector anume este considerat strategic pentru ţara partener ă sau pentru un 
donator şi există un deficit financiar, donatori i UE pot încheia un acord de 
parteneriat/cooperare delegat( ă) cu un alt donator. 
Rubrica 2:  În Africa de Sud, Departamenul  pentru Dezvo ltare Interna ţională (DFID) din 
Regatul Unit a delegat Belgia pentru  punerea în aplicare a ajutorului s ău pentru reforma 
funciară. În Rwanda, Suedia a delegat DFID, care asigur ă ajutor bugetar general, cu 
monitorizarea şi auditul fondurilor în vederea sprijinirii sectorului educa ţional. 
• Principiul orientativ 3 – Asigurarea unei prezen ţe corespunz ătoare a UE în sectoare 
strategice 
Donatorii UE ar trebui s ă se asigure c ă cel puţin un donator al UE este implicat în mod activ 
în fiecare sector strategic consid erat relevant pentru reducerea s ărăciei. Mai mult, donatorii 
UE vor căuta să limiteze num ărul de donatori activi la maximum 3 pe sector pân ă în 2010. 
• Principiul orientativ 4 – Aplicarea acelora şi practici în cooperarea cu institu ţiile 
regionale partenere  
Având în vedere cre şterea volumului de ajutor şi a activit ăţilor la nivel regi onal, donatorii UE 
vor aplica principiile de mai sus pr ivind diviziunea muncii la nivel na ţional şi în activitatea lor 
cu instituţiile regionale partenere. 
• Principiul orientativ5 – Stabilirea ţărilor prioritare  
Donatorii UE vor consolida concentrarea geografic ă a interven ţiilor lor, printr-un dialog în 
cadrul UE, ţinând seama de angajamentele mai larg i ale donatorilor. Astfel cum s-a men ţionat 
în Consensul european privind dezvoltarea, asisten ţa comunitar ă va rămâne universal ă. 
 
RO 12   RO Rubrica 3: De exemplu,  Ţările de Jos au redus drastic num ărul de ţări prioritare/principale 
(de la peste 70 pân ă la aproximativ 20 de ţări prioritare), prin utilizarea, în general, a trei 
criterii de selec ţie: (i) nivelul de s ărăcie, (ii) performan ţa macroeconomic ă şi (iii) rezulatele în 
materie de bun ă guvernare.  
• Principiul orientativ 6 – Orientarea ajutorului c ătre ţările „orfane” din punct de vedere al 
alocării de ajutor  
Donatorii UE se vor str ădui să dedice o parte din bugetul lor pentru ajutor ţărilor „sub-
finanţate”. Acestea sunt adesea „state fragile” a c ăror stabilizare are un impact pozitiv pentru 
cea mai mare parte a regiunii.  
Rubrica 4: Strategia de ajutor  a Oficiului Umanitar al Comunit ăţii Europene (ECHO) se 
axează în principal pe criz ele uitate. În 2002, ECHO şi-a stabilit ca obiectiv s ă direcţioneze 
10% din fondurile sale pentru crizele uitate. Ast ăzi, acest obiectiv a fost în mare m ăsură atins. 
Deja, pe parcursul anului 2004, un ajutor în valoar e de 239 milioane euro a fost alocat crizelor 
uitate (respectiv 42 % din fondurile totale).  
• Principiul orientativ 7 – Analizarea şi extinderea domeniilor globale de competen ţă  
Donatorii UE vor aprofunda propriile evalu ări ale avantajelor comparative. Ace ştia ar trebui 
să se specializeze mai mult, men ţinând totodat ă diversitatea expertizei pentru UE ca un întreg. 
Comisia î şi va dezvolta suplimentar expertiza şi capacităţile în domenii în care are avantaje 
comparative, acordând aten ţie special ă dezvoltării capacit ăţii şi a expertizei necesare la nivel 
naţional.  
• Principiul orientativ 8 – Continuarea pr ogresului pe dimensiunile complementarit ăţii 
verticale şi a complementarit ăţii modalit ăţilor/instrumentelor de ajutor 
Donatorii UE se angajeaz ă să realizeze progrese pe alte dimensiuni ale complementarit ăţii în 
primul rând în contextul forurilor şi al parteneriatelor interna ţionale relevante.  
• Principiul orientativ 9 – Promovar ea în comun a diviziunii muncii  
Donatorii UE se vor baza din ce în ce mai mult pe declara ţii comune pentru a clarifica scopul, 
modalităţile şi rezultatul diviziunii muncii şi pentru a asigura un impact mai mare al 
contribuţiei colective a UE.  
• Principiul orientativ 10 – Aprofundarea reformelor din sistemele de ajutor  
Donatorii UE recunosc faptul c ă diviziunea muncii implic ă schimbări structurale reale, 
reforme şi consecin ţe pentru personal.  
3.2.4. Ac ţiuni ulterioare  
Din motivele men ţionate mai sus, se propune ca acest cod de conduit ă să fie mai întâi adoptat 
de UE şi deschis ulterior c ătre toţi donatorii care inten ţionează să adopte aceste bune practici. 
Punerea în aplicare cu succes a codului va de pinde de un efort colectiv depus de statele 
membre şi de Comisie şi necesită instrucţiuni clare. Rolul delega ţiilor Comisiei şi al 
reprezentan ţelor locale ale statelor membre va fi crucial în punerea sa în aplicare.  
 
RO 13   RO Punerea în aplicare a codului ar trebui promovat ă şi monitorizat ă în mod insistent. Ar trebui 
să constituie o parte a unei dezbateri anuale cu privire la orientarea politicii de dezvoltare a 
UE şi să se bazeze pe tr ei elemente: o e şantionare anual ă a cazurilor na ţionale, un atlas al 
donatorilor UE adaptat la o utilizare politic ă mai extins ă şi raportul UE privind dezvoltarea, 
aflat în curs de preg ătire. Codul ar trebui revizuit în 2010. 
CONCLUZII  
Lipsa eficien ţei contribu ţiei colective a donatorilor a devenit intolerabil ă. UE are datoria de a 
fi proactiv ă în abordarea acestei provoc ări. I se prezint ă astăzi o oportunitate unic ă de a-şi 
respecta, în mod progresi v, angajamentul de durat ă privind îmbun ătăţirea complementarit ăţii 
şi de a organiza o diviziune real ă a muncii între donatori. Donatorii UE sunt invita ţi să adopte 
Codul de conduit ă propus şi să înceapă de îndată punerea în aplicare a pr incipiilor sale, atât 
pentru activit ăţile în derulare, cât şi pentru cele viitoare. Comisia va monitoriza şi va evalua 
stadiul punerii în aplicare al ac estuia prin rapoarte anuale şi eşantioane na ţionale periodice.  
UE trebuie acum s ă depăşească declaraţiile politice şi să transpun ă cuvintele în fapte. 
Acordurile privind diviziunea muncii ar spori eficien ţa ajutorului, ar consolida rolul 
cooperării pentru dezvoltare în rela ţiile externe ale UE şi ar contribui la construirea unei 
identităţi europene bazate pe valori incluse în Cons ensul european privind dezvoltarea. UE are 
atât poten ţialul, cât şi responsabilitatea de a ac ţiona ca motor pentru diviziunea muncii în 
rândul tuturor donatorilor.