GLOSAR

ACP : Ţările din Africa, Zona Caraibilor și Pacific

Agri : Agricultură

AOD : Asistenţa oficială pentru dezvoltare

DR : Dezvoltare rurală

DST : Documente de strategie de ţară

ECHO : Direcţia Generală Ajutor Umanitar și Protecţie Civilă

FAO : Organizaţia Națiunilor Unite pentru Alimentaţie și Agricultură (Food and Agriculture Organisation)

FED : Fond european de dezvoltare

HIV/SIDA : Virusul imunodeficienţei umane/sindromul imunodeficienţei dobândite

ICD : Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare

IFPRI : Institutul Internaţional de Cercetare în domeniul Politicii Alimentare (International Food Policy Research Institute)

LRRD : Corelarea ajutorului în caz de urgenţă, a reabilitării și a acţiunilor pentru dezvoltare (Linking Relief, Rehabilitation and Development)

OCDE : Organizaţia pentru Cooperare și Dezvoltare Economică

ODM : Obiectiv de dezvoltare al mileniului

ODM1 : Obiectivul de dezvoltare al mileniului 1 (eradicarea sărăciei extreme și a foametei)

ODM4 : Obiectivul de dezvoltare al mileniului 4 (reducerea mortalităţii infantile)

ODM5 : Obiectivul de dezvoltare al mileniului 5 (îmbunătăţirea sănătăţii materne)

ONG : Organizaţie neguvernamentală

ONU : Organizaţia Naţiunilor Unite

PIN : Program indicativ naţional

ROM : Monitorizare orientată spre rezultate (results-oriented monitoring)

SA : Securitatea alimentară

SINTEZĂ

I. Securitatea alimentară este o problemă majoră în Africa Subsahariană, unde 30 % din populaţie este afectată de foamete.

II. Curtea a analizat dacă ajutorul pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de Uniunea Europeană (UE) în Africa Subsahariană este eficace: dacă ajutorul pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de UE este relevant pentru nevoile și priorităţile ţărilor și dacă intervenţiile UE sunt eficace. Auditul s-a concentrat asupra ajutorului direct pentru dezvoltare acordat de UE pentru cele trei dimensiuni ale securităţii alimentare, și anume disponibilitatea alimentelor, accesul la alimente și utilizarea din punct de vedere nutriţional a alimentelor. Nu s-a analizat însă dacă securitatea alimentară a fost integrată în toate domeniile relevante ale cooperării cu UE, precum sănătatea, educaţia sau alimentarea cu apă și instalaţiile sanitare.

III. Curtea concluzionează că ajutorul pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de UE în Africa Subsahariană este eficace în majoritatea cazurilor și reprezintă o contribuţie importantă în vederea obţinerii securităţii alimentare. Cu toate acestea, se mai pot aduce îmbunătăţiri semnificative în mai multe domenii.

IV. În ţările unde securitatea alimentară este inclusă în strategia de cooperare a FED, ajutorul pentru dezvoltare acordat de UE este deosebit de relevant pentru nevoile și priorităţile ţărilor respective. Comisia și-a concentrat ajutorul pentru dezvoltare asupra ţărilor care au cel mai mare număr de persoane malnutrite. Însă Comisia nu a luat în mod suficient în calcul posibilităţile de a acorda sprijin din partea UE în alte ţări care suferă de asemenea de o insecuritate alimentară cronică și care se află pe calea greșită sau sunt în întârziere în ceea ce privește atingerea Obiectivului de dezvoltare al mileniului 1 (eradicarea sărăciei extreme și a foametei) (ODM1).

V. Fondul European de Dezvoltare (FED) și Programul tematic pentru securitatea alimentară sunt complementare. În schimb, Mecanismul privind produsele alimentare, instituit ca reacţie la impactul crizei preţurilor la alimente din 2007-2008, nu a fost conceput pentru a rezolva problema volatilității pe termen lung a preţurilor la alimente.

VI. Ajutorul acordat de UE răspunde în mod adecvat nevoilor și priorităţilor ţărilor în ceea ce privește disponibilitatea alimentelor și accesul la alimente. Însă Comisia nu a pus suficient accentul pe alimentaţie și ar fi putut să facă mai multe eforturi pentru a încuraja ţările să instituie mai devreme politici și programe corespunzătoare vizând alimentaţia. Comisia a luat recent o serie de iniţiative în vederea soluţionării acestei probleme.

VII. Intervenţiile UE sunt eficace în majoritatea cazurilor. Ele sunt bine concepute, se bazează pe o cunoaștere temeinică a nevoilor și a priorităţilor și implică un dialog strâns cu guvernele ţărilor partenere și cu o mare varietate de părţi interesate. Însă, adesea, intervenţiile nu stabilesc obiective suficient de clare. De asemenea, ele sunt uneori excesiv de ambiţioase, în special în cazul proiectelor organizaţiilor neguvernamentale (ONG-uri). Intervenţiile urmăresc să obţină rezultate durabile punând la dispoziţia populaţiilor locale mijloacele de acţiune necesare pentru a trata cauzele care stau la baza insecurităţii alimentare, în special prin creșterea producţiei agricole și prin promovarea activităţilor generatoare de venituri.

VIII. În majoritatea cazurilor, intervenţiile îmbunătăţesc disponibilitatea alimentelor și accesul la acestea pentru beneficiari. Ele ajută la creșterea și la diversificarea producţiei agricole și a veniturilor și sprijină programe care stabilesc un dispozitiv de siguranţă pentru categoriile cele mai vulnerabile. Jumătate dintre intervenţii au perspective rezonabile de a fi sustenabile, însă, pentru cealaltă jumătate, menţinerea rezultatelor este mai puţin evidentă. Programele guvernamentale de mare amploare din domeniul agriculturii și din cel al pres- taţiilor sociale nu sunt sustenabile financiar și depind în mare măsură de sprijinul permanent al donatorilor.

IX. Curtea face următoarele recomandări în vederea îmbunătăţirii eficacităţii ajutorului pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de UE în Africa Subsahariană:

(a) Pentru perioada de programare de după 2013, Comisia și Serviciul European de Acţiune Externă ar trebui să efectueze o evaluare structurată a situaţiei securităţii alimentare în fiecare ţară și să analizeze în mod sistematic posibilităţile de a acorda ajutor din partea UE în această zonă.

(b) Comisia ar trebui să analizeze, eventual împreună cu alţi parteneri de dezvoltare, fezabilitatea unui instrument permanent pentru finanţarea măsurilor urgente și suplimentare care ar putea fi necesare pentru a aborda consecinţele unor eventuale crize alimentare viitoare în ţările în curs de dezvoltare.

(c) Comisia și Serviciul European de Acţiune Externă ar trebui să acorde o prioritate adecvată alimentaţiei în cadrul proceselor de definire a strategiei de cooperare, de identificare și de elaborare a intervenţiilor și în cadrul dialogului politic purtat cu guvernele partenere, cu precădere în cadrul programelor de sprijin bugetar.

(d) Comisia ar trebui să stabilească obiective ale intervenţiilor care să fie suficient de precise și de măsurabile prin indicatori de performanţă și ar trebui să se asigure că obiectivele pot fi atinse printr-o mai bună evaluare a riscurilor și a presupoziţiilor privind implementarea cu succes a intervenţiilor.

(e) Comisia ar trebui să sprijine mai bine sustenabilitatea financiară a programelor agricole și a celor de prestaţii sociale. În acest context, Comisia ar trebui:

(i) să pună un accent sporit pe dezvoltarea unor servicii eficace de informare și educare agricolă, a unei infrastructuri post-recoltare și a unui sistem de credit rural;

(ii) să se asigure că programele de prestaţii sociale furnizează un sprijin adecvat în vederea dezvoltării capacităţilor beneficiarilor de a câștiga un venit.

INTRODUCERE

DEFINIŢIA SECURITĂŢII ALIMENTARE

1. Securitatea alimentară a fost definită ca fiind o situaţie în care "toţi oamenii beneficiază în permanenţă de acces fizic, social și economic la alimente suficiente, sigure și nutritive în vederea satisfacerii nevoilor și preferinţelor lor alimentare pentru a putea duce o viaţă activă și sănătoasă" [1]. În general, se consideră că aceasta are trei componente distincte, care trebuie satisfăcute simultan și într-un mod stabil în cursul timpului:

(a) disponibilitatea alimentelor la nivel naţional și regional;

(b) accesul fizic și economic la alimente la nivelul gospodăriilor și

(c) alimentaţia, adică utilizarea alimentelor la nivel individual.

INSECURITATEA ALIMENTARĂ PERSISTENTĂ ÎN AFRICA SUBSAHARIANĂ

2. Securitatea alimentară este de mult timp și continuă să fie o problemă la scară mondială, aproximativ un miliard de persoane din lume fiind afectate de foamete [2] (a se vedea figura 1). Această cifră s-a diminuat la începutul anilor ’90 și s-a situat la puţin peste 800 de milioane la mijlocul anilor ’90. În decursul ultimului deceniu, cifra totală a crescut din nou, în special în urma creșterii masive și bruște a preţurilor la alimente în întreaga lume în 2007 și 2008 și în urma crizei economice ulterioare din 2008-2009.

FIGURA 1

NUMĂRUL PERSOANELOR CARE SUFERĂ DE FOAMETE

+++++ TIFF +++++

Sursa: Organizaţia Naţiunilor Unite pentru Alimentaţie și Agricultură.

3. Problema este încă deosebit de gravă și de persistentă în Asia de Sud și în Africa Subsahariană. Cel mai mare număr de persoane afectate de foamete trăiește în Asia de Sud, unde s-au făcut însă anumite progrese, în special în cursul anilor ’90. Aria în care s-ar putea obţine progrese mai importante este cu predilecţie Africa Subsahariană, unde numărul persoanelor afectate de foamete este mai ridicat decât în 1990, atingând 239 de milioane în 2010, deci 30 % din totalul populaţiei (a se vedea harta din anexa I).

4. În septembrie 2011, după două sezoane ploioase consecutive sărace în precipitaţii, Cornul Africii este afectat de cea mai severă secetă din ultimii 60 de ani, conducând la o criză alimentară gravă care manifestă caracteristici de prefoamete în anumite părţi din Kenya și din Somalia. Combinaţia dintre creșterile masive ale preţurilor la alimente, rata excesivă de mortalitate a animalelor, conflicte și accesul restricţionat al organizaţiilor umanitare a deteriorat situaţia securităţii alimentare a peste 12 milioane de persoane și a crescut ratele de malnutriţie și de mortalitate în rândul copiilor.

FIGURA 2

MALNUTRIŢIA ÎN RÂNDUL COPIILOR CU VÂRSTA DE SUB CINCI ANI ÎN AFRICA SUBSAHARIANĂ: PREVALENŢA SUBPONDERALITĂŢII

+++++ TIFF +++++

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor Organizaţiei Naţiunilor Unite pentru Alimentaţie şi Agricultură .

5. Africa Subsahariană se află într-o situaţie de malnutriţie cronică, cu rate permanent ridicate, în special în ceea ce privește copiii (a se vedea figura 2 [3]). Conform celor mai recente sondaje ale Organizaţiei Naţiunilor Unite pentru Alimentaţie și Agricultură (FAO), o medie de 47 % dintre copiii cu vârsta sub cinci ani suferă de malnutriţie cronică (subdezvoltare [4]), 30 % sunt subponderali [5], iar malnutriţia proteino-calorică acută (reducerea masei musculare [6]) – asociată cu o rată de mortalitate ridicată – afectează 9 % dintre copii. Adulţii pot suferi și ei de malnutriţie, 12 % dintre femei fiind afectate, în medie. Cele mai periculoase efecte ale malnutriţiei apar în timpul sarcinii și în primii doi ani de viaţă. Impactul acesteia asupra dezvoltării fizice și cognitive este ireversibil și reprezintă una dintre principalele cauze ale mortalităţii materne și infantile și ale apariţiei bolilor în rândul copiilor sub cinci ani.

6. Anexele II-IV oferă o privire generală asupra situaţiei securităţii alimentare în Etiopia, Malawi și Rwanda, care au fost vizitate de către Curte în cadrul auditului pe care l-a desfășurat (a se vedea punctul 16).

FACTORII PRINCIPALI AI INSECURITĂŢII ALIMENTARE

7. Mulţi factori contribuie la insecuritatea alimentară, aceștia constituind cu toţii și cauze ale sărăciei și ale lipsei de dezvoltare:

(a) productivitatea agricolă scăzută: în Africa Subsahariană, 70-80 % din populaţie este rurală și trăiește din agricultura de subzistenţă [7]. Productivitatea crește cu o rată ce nu depășește 1-2 % pe an și care nu este suficientă nici măcar pentru a ţine pasul cu o rată de creștere anuală a populaţiei de 2,2 % [8]. Dimensiunile reduse ale exploataţiilor agricole, dependenţa excesivă de agricultura bazată pe ploaie și accesul inadecvat la mijloace de producţie (seminţe, îngrășăminte, pesticide) se numără printre principalele motive;

(b) rata redusă a investiţiilor și cota în scădere a ajutorului de la donatori alocat agriculturii și dezvoltării rurale: ţările în curs de dezvoltare alocă în medie 5 % din bugetul lor naţional agriculturii și dezvoltării rurale, deci mult mai puţin decât nivelul-ţintă de 10 % stabilit în Declaraţia de la Maputo (a se vedea punctul 9) [9]. În Africa Subsahariană, donatorii au neglijat de asemenea acest sector, agricultura beneficiind de numai 8 % din asistenţa oficială sectorială pentru dezvoltare în 2009, comparativ cu 16 % în 1996 (a se vedea figura 3);

(c) puterea redusă de cumpărare: ca urmare a ratei scăzute de ocupare a forţei de muncă, a posibilităţilor reduse de generare a unui venit și a absenţei unor mecanisme de prestaţii sociale, populaţiei sărace îi lipsesc adesea mijloacele pentru cumpărarea de alimente;

(d) infrastructura inadecvată de depozitare, de procesare și de distribuţie: acești factori restricţionează accesul fizic la alimente la nivelul gospodăriilor;

(e) aportul alimentar insuficient și obiceiurile alimentare inadecvate: factorii de acest gen contribuie la malnutriţie. Ei sunt corelaţi cu lipsa de educaţie privind alimentaţia adecvată sau diversitatea insuficientă a surselor alimentare, sisteme de sănătate inadecvate, accesul inadecvat la apă potabilă și la instalaţii sanitare sau analfabetismului în rândul femeilor;

(f) factori asupra cărora ţările în curs de dezvoltare individuale nu deţin în mare măsură controlul:

(i) victimele dezastrelor naturale sau provocate de om sunt adesea forţate să își părăsească fermele și căminele și sunt ameninţate nu numai de foamete, ci de-a dreptul de moartea prin inaniţie;

(ii) legăturile dintre pieţele financiare și speculaţia pe piaţa contractelor la termen (futures) în domeniul agriculturii, precum și dezvoltarea biocombustibililor contribuie la indisponibilitatea alimentelor și la creșterea preţurilor. Acestea presupun, de asemenea, achiziţia pe scară largă de terenuri arabile în Africa Subsahariană de către companii și guverne străine [10], care nu garantează neapărat respectarea intereselor naţionale africane.

FIGURA 3

ANGAJAMENTELE ANUALE EFECTUATE PENTRU ASISTENŢA OFICIALĂ PENTRU DEZVOLTARE (AOD) ÎN AFRICA SUBSAHARIANĂ: TENDINŢELE GENERALE șI COTA ALOCATĂ AGRICULTURII

+++++ TIFF +++++

Sursa: Organizaţia pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE).

AGENDA UNIUNII EUROPENE șI A COMUNITĂŢII INTERNAŢIONALE CU PRIVIRE LA SECURITATEA ALIMENTARĂ

8. În noiembrie1996, summitul de la Roma privind alimentaţia la nivel mondial a adoptat o declaraţie și un plan de acţiune privind securitatea alimentară mondială. Acestea prevedeau angajamentul de a depune eforturi permanente în vederea eradicării foametei în toate ţările, cu obiectivul de a reduce la jumătate numărul persoanelor subnutrite până cel târziu în 2015. Poziţia centrală pe care o ocupă securitatea alimentară în agenda cooperării pentru dezvoltare a fost recunoscută în cadrul Obiectivului de dezvoltare al mileniului 1 (ODM1) adoptat în septembrie 2000 de către Adunarea generală a Organizaţiei Naţiunilor Unite [11].

9. La cea de a doua adunare ordinară a Uniunii Africane, din iulie 2003, șefii de stat și de guvern din Africa au adoptat Declaraţia de la Maputo privind agricultura și securitatea alimentară în Africa. Ei s-au obligat să consolideze dezvoltarea agriculturii și a activităţilor cu valoare adăugată conexe, dezvoltarea rurală și securitatea alimentară la nivel naţional și regional și s-au angajat să aloce agriculturii, până în 2008, 10 % din bugetele lor naţionale. Programul detaliat pentru dezvoltarea agriculturii în Africa (PDDAA) urmărește să elimine foametea și să reducă sărăcia prin agricultură și stabilește o ţintă de creștere anuală a agriculturii de 6 %.

10. Consensul european privind dezvoltarea din decembrie 2005 [12] (denumit în continuare "consensul european") selectează agricultura, dezvoltarea rurală și securitatea alimentară ca fiind unele dintre domeniile asupra cărora se va concentra ajutorul pentru dezvoltare acordat de UE. În ceea ce privește agricultura, accentul se pune pe accesul la resurse (teren, apă, finanţare), competitivitatea pe pieţele regionale și internaţionale și gestionarea riscurilor, precum și pe cercetarea la nivel mondial în domeniul agriculturii. În ceea ce privește securitatea alimentară, accentul se pune pe prevenire, pe mecanismele prin care se creează un dispozitiv de siguranţă, pe îmbunătăţirea accesului la resurse, pe calitatea alimentaţiei și pe dezvoltarea capacităţilor.

11. În martie 2010, Comisia a publicat o comunicare către Consiliu și Parlamentul European cu privire la un cadru de politică al UE în vederea sprijinirii ţărilor în curs de dezvoltare în eforturile acestora de a răspunde provocărilor pe care le ridică securitatea alimentară [13]. Având în vedere progresele neuniforme și insuficiente în direcţia atingerii securităţii alimentare și a îndeplinirii ODM1, comunicarea urmărește să stabilească o abordare cuprinzătoare pentru UE și pentru statele sale membre în vederea combaterii foametei și a malnutriţiei în lume. Printre obiectivele vizate se numără:

(a) o creștere accelerată a producţiei agricole, cu accentul pus pe intensificarea practicilor agricole eficiente din punct de vedere ecologic pentru micii agricultori, în special pentru femei;

(b) îmbunătăţirea accesului la alimente prin ocuparea forţei de muncă și prin activităţi care generează un venit;

(c) formularea de politici și de strategii în materie de alimentaţie și instituirea unor mecanisme de coordonare între sectorul agriculturii, cel al sănătăţii, cel al educaţiei și cel al protecţiei sociale și

(d) consolidarea mecanismelor de prevenire și gestionare a crizelor, în special prin stabilirea unor legături strânse între actorii umanitari și cei care sprijină dezvoltarea și a unor sisteme eficace de avertizare rapidă la nivel naţional sau regional.

12. În Africa Subsahariană, Comisia a utilizat, începând din 1996, patru instrumente principale pentru finanţarea intervenţiilor în domeniul securităţii alimentare (a se vedea figura 4):

FIGURA 4

PRIVIRE GENERALĂ ASUPRA PRINCIPALELOR SURSE DE FINANŢARE ACORDATE DE UE PENTRU SECURITATEA ALIMENTARĂ ÎN AFRICA SUBSAHARIANĂ (PERIOADE DE ANGAJAMENT)

+++++ TIFF +++++

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

(a) FED [14], un instrument geografic, reprezintă cadrul primar pentru cooperarea cu diferitele ţări subsahariene. Un ajutor direct pentru securitatea alimentară se acordă ţărilor în care fie securitatea alimentară, fie agricultura sau dezvoltarea rurală sunt selectate ca sectoare prioritare pentru cooperare în DST [15] și în Programul indicativ naţional (PIN). Se poate acorda finanţare, deși sub forma unor sume mai reduse, și pentru sectoarele neprioritare în cadrul sprijinului acordat prin FED sau în cadrul așa-numitului "pachet B", care este destinat pentru acoperirea nevoilor neprevăzute;

(b) trei instrumente tematice finanţate prin bugetul general al Uniunii Europene (denumit în continuare "bugetul general"):

(i) în cursul perioadei 1996-2006, s-a înfiinţat o linie bugetară pentru securitate alimentară [16] în vederea finanţării a trei tipuri principale de intervenţii la nivel de ţară:

- ajutor alimentar, acolo unde acţiunile sunt în principal pe termen scurt;

- asistenţă financiară sau tehnică pe termen lung în vederea sprijinirii securităţii alimentare (de exemplu, aprovizionarea cu seminţe, unelte și alte mijloace de producţie esenţiale pentru producţia de culturi alimentare);

- sisteme de avertizare rapidă și sisteme de depozitare;

+++++ TIFF +++++

(ii) Programul tematic pentru securitatea alimentară, creat în temeiul Regulamentului privind Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare (ICD) [17], acoperă perioada 2007-2013. Principala caracteristică a instrumentului este accentul pus pe dimensiunea regională, continentală și mondială în demersul de sprijinire a cercetării și a tehnologiei pentru agricultură și a gestionării sustenabile a resurselor naturale și a ecosistemelor, cel de consolidare a legăturilor dintre informaţiile privind securitatea alimentară/sistemele de avertizare rapidă și dezvoltarea unor strategii de răspuns eficace, precum și cel de exploatare a potenţialului unor abordări continentale și regionale pentru securitatea alimentară. Instrumentul poate de asemenea interveni la nivelul ţărilor în anumite circumstanţe;

(iii) în decembrie 2008, a fost instituit Mecanismul privind produsele alimentare [18] în vederea asigurării unei reacţii rapide la criza provocată de volatilitatea preţurilor la alimente în ţările în curs de dezvoltare. Obiectivele principale ale Mecanismului privind produsele alimentare erau creșterea producţiei agricole, atenuarea efectelor negative ale creșterii preţurilor la alimente asupra populaţiilor locale și consolidarea capacităţilor de producţie și a guvernanţei sectorului agricol pentru a îmbunătăţi sustenabilitatea intervenţiilor. El furnizează sprijin în vederea îmbunătăţirii accesului la mijloace de producţie și servicii agricole și la măsuri care stabilesc un dispozitiv de siguranţă.

13. După cum arată figura 5 prezentată în continuare, alocările de fonduri pentru securitatea alimentară în Africa Subsahariană pe perioada 2002-2010, în cadrul celor patru instrumente menţionate la punctul 12, se ridică la 3177 de milioane de euro.

FIGURA 5

AJUTORUL ACORDAT DE UE PENTRU SECURITATEA ALIMENTARĂ ÎN AFRICA SUBSAHARIANĂ DIN 2002 PÂNĂ ÎN 2010

+++++ TIFF +++++

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

SFERA ȘI ABORDAREA AUDITULUI

14. Auditul Curţii a urmărit să evalueze eficacitatea ajutorului pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de UE în Africa Subsahariană, care este o regiune în care insecuritatea alimentară este deosebit de gravă (a se vedea punctele 4-6). Auditul s-a concentrat asupra a două întrebări-cheie:

(a) Ajutorul pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de UE este relevant pentru nevoile și priorităţile ţărilor?

(b) Intervenţiile UE sunt eficace?

15. Auditul s-a concentrat asupra ajutorului direct pentru dezvoltare acordat de UE pentru cele trei dimensiuni ale securităţii alimentare, adică disponibilitatea alimentelor, accesul la alimente și utilizarea din punct de vedere nutriţional a alimentelor în cursul perioadei 2002-2010. Auditul s-a axat pe intervenţiile sprijinite la nivel de ţară în cadrul celor patru instrumente geografice și tematice menţionate la punctul 12. Auditul nu a inclus examinarea următoarelor aspecte:

(a) dacă securitatea alimentară a fost integrată în intervenţiile din alte sectoare (precum sănătatea, educaţia, apa și instalaţiile sanitare, pacea și stabilitatea sau comerţul);

(b) intervenţiile la nivel regional, continental și mondial și

(c) ajutorul acordat în caz de urgenţă și ajutorul umanitar.

16. Auditul s-a desfășurat între mai 2010 și aprilie 2011. El a cuprins:

(a) o examinare a documentelor de politică și interviuri desfășurate la sediul Comisiei de la Bruxelles;

(b) o examinare a concepţiei și a implementării Programului tematic pentru securitatea alimentară și a Mecanismului privind produsele alimentare [19];

(c) vizite în trei ţări care au avut securitatea alimentară, agricultura și/sau dezvoltarea rurală ca sector prioritar atât în cadrul celui de Al nouălea, cât și în temeiul celui de Al zecelea FED: Etiopia, Malawi și Rwanda. În cursul respectivelor vizite, auditorii Curţii au intervievat personalul delegaţiilor UE, reprezentanţii autorităţilor naţionale, alţi donatori, ONG-uri și beneficiari. De asemenea, ei au examinat 22 de intervenţii pentru a evalua în ce măsură au fost acestea relevante pentru nevoile și priorităţile beneficiarilor și în ce măsură și-au atins sau era probabil să își atingă obiectivele; intervenţiile au fost punctate pe baza metodologiei de monitorizare orientată pe rezultate (results-oriented monitoring – ROM) a Comisiei (a se vedea anexa V);

(d) o examinare documentară a strategiilor de cooperare ale UE privind securitatea alimentară în trei alte ţări care au avut securitatea alimentară, agricultura și/sau dezvoltarea rurală ca sector prioritar atât în cadrul celui de Al nouălea, cât și în cadrul celui de Al zecelea FED: Burundi, Eritreea și Niger;

(e) o examinare a sprijinului acordat de UE pentru securitatea alimentară în zece ţări care sunt afectate de asemenea de insecuritate alimentară cronică, însă nu au avut securitatea alimentară, agricultura și/sau dezvoltarea rurală ca sector prioritar atât în cadrul celui de Al nouălea, cât și în cadrul celui de Al zecelea FED: Botswana, Camerun, Republica Democratică Congo, Gambia, Lesotho, Liberia, Mali, Swaziland, Tanzania și Zambia.

17. Tabelul 1 prezintă sumele la care s-a ridicat ajutorul pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de UE și care au fost plătite din 2002 până în 2010 în cadrul celor patru instrumente menţionate la punctul 12 în cele 16 ţări din eșantionul de audit.

+++++ TIFF +++++

TABELUL 1

AJUTORUL PENTRU DEZVOLTARE ÎN DOMENIUL SECURITĂŢII ALIMENTARE ACORDAT DE UE DIN 2002 PÂNĂ ÎN 2010 ÎN CELE 16 ŢĂRI DIN EșANTIONUL DE AUDIT

Sursa: Curtea de Conturi Europeană.

(în milioane de euro) |

Țara | Al nouălea FED | Al zecelea FED | Linia bugetară pentru securitate alimentară | Mecanismul privind produsele alimentare | Programul tematic pentru securitatea alimentară | Alte linii bugetare | Total |

Țările în care securitatea alimentară a fost sprijinită în cadrul unui sector prioritar pentru Al nouălea și Al zecelea FED

Etiopia | 78,0 | 146,2 | 36,2 | 44,6 | 2,2 | 3,7 | 310,9 |

Malawi | 76,3 | 62,0 | 63,7 | 18,5 | 3,3 | - | 223,8 |

Niger | 53,1 | 39,4 | 21,8 | 19,6 | - | 4,9 | 138,8 |

Rwanda | 64,0 | 40,0 | 4,4 | 15,6 | - | 12,1 | 136,2 |

Burundi | 74,8 | 6,1 | 9,2 | 14,4 | 9,1 | 3,0 | 116,6 |

Eritreea | 7,9 | 4,9 | 20,4 | 13,6 | 6,3 | 13,6 | 66,6 |

Țările în care securitatea alimentară nu a fost sprijinită în cadrul unui sector prioritar pentru Al nouălea și Al zecelea FED

Republica Democratică Congo | 34,7 | - | 26,3 | 39,8 | 21,6 | 2,3 | 124,8 |

Zambia | 16,6 | 26,6 | 4,3 | 15,4 | 2,0 | - | 64,9 |

Mali | 1,8 | 20,5 | 8,0 | 26,3 | 0,1 | 2,0 | 58,7 |

Liberia | - | 22,7 | 5,7 | 14,1 | 8,0 | 2,7 | 53,3 |

Tanzania | 8,0 | 5,0 | - | 31,7 | - | - | 44,6 |

Camerun | 10,4 | 18,7 | - | 2,5 | - | 1,3 | 32,9 |

Swaziland | 25,7 | 0,9 | - | - | - | 3,0 | 29,6 |

Gambia | - | 2,6 | - | 5,5 | - | - | 8,1 |

Lesotho | 2,0 | - | - | 5,4 | - | - | 7,4 |

Botswana | 4,0 | - | - | - | - | - | 4,0 |

TOTAL | 457,2 | 395,7 | 200,0 | 266,9 | 52,6 | 48,7 | 1421,1 |

OBSERVAŢII

AJUTORUL PENTRU DEZVOLTARE ÎN DOMENIUL SECURITĂŢII ALIMENTARE ACORDAT DE UE ESTE RELEVANT, ÎNSĂ TREBUIE SĂ URMĂREASCĂ O ABORDARE MAI CUPRINZĂTOARE

18. Această secţiune urmărește să stabilească dacă ajutorul pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de UE este relevant pentru nevoile și priorităţile ţărilor. Curtea a examinat dacă:

(a) strategiile de cooperare ale FED au în vedere situaţia securităţii alimentare din ţările în cauză;

(b) Comisia utilizează Programul tematic pentru securitatea alimentară și Mecanismul privind produsele alimentare într-un mod complementar cu FED și

(c) intervenţiile UE sunt relevante pentru nevoile și priorităţile ţărilor.

DEșI S-A CONCENTRAT ASUPRA UNOR ŢĂRI RELEVANTE, COMISIA NU A AVUT SUFICIENT ÎN VEDERE SECURITATEA ALIMENTARĂ ATUNCI CÂND A CONCEPUT STRATEGIILE DE COOPERARE ALE FED PENTRU ALTE ŢĂRI CARE PREZINTĂ INSECURITATE ALIMENTARĂ

19. Tabelul 2 prezentat în continuare indică situaţia foametei și tendinţa în ceea ce privește atingerea ODM1 în ţările subsahariene. În acest tabel sunt identificate, de asemenea, ţările în care s-a acordat ajutor direct pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare în temeiul sectoarelor prioritare reprezentate de securitatea alimentară, agricultură și/sau dezvoltarea rurală pentru cel de Al nouălea și cel de Al zecelea FED.

20. Pentru perioada 1996-2006, Linia bugetară pentru securitatea alimentară trebuia să fie principalul instrument al Comisiei pentru acordarea asistenţei UE în domeniul securităţii alimentare, iar aproximativ 80 % din finanţarea furnizată în cadrul acestei linii bugetare a fost canalizată prin acorduri de finanţare încheiate cu guvernele naţionale [20]. Însă, în același timp, unele ţări care au primit fonduri de la această linie bugetară au avut, de asemenea, securitatea alimentară sau un domeniu corelat ca sector prioritar în DST-urile lor și au primit, prin urmare, o finanţare semnificativă și de la FED.

TABELUL 2

SECTOARELE PRIORITARE CORELATE CU SECURITATEA ALIMENTARĂ ÎN CADRUL COOPERĂRII CU UE ÎN CADRUL CELUI DE AL NOUĂLEA șI AL CELUI DE AL ZECELEA FED șI STAREA INSECURITĂțII ALIMENTARE ÎN AFRICA SUBSAHARIANĂ

Țara | Persoane subnutrite | Indicele global al foametei pentru 2010 | Tendința de atingere a ODM1 | Sector prioritar Al nouălea FED | Sector prioritar Al zecelea FED |

Milioane | % |

Republica Democratică Congo | 41,9 | 69 | Extrem de alarmant | Cale greșită | Agri | - |

Etiopia | 31,6 | 41 | Alarmant | La zi | SA | DR-SA |

Tanzania | 13,7 | 34 | Alarmant | Cale greșită | - | - |

Kenya | 11,2 | 31 | Grav | În întârziere | DR | Agri-DR |

Nigeria | 9,2 | 6 | Grav | Atins | - | - |

Sudan | 8,8 | 22 | Alarmant | La zi | SA | - |

Mozambic | 8,1 | 38 | Alarmant | La zi | SA - Agri | Agri - DR |

Angola | 7,1 | 41 | Alarmant | La zi | SA | DR |

Uganda | 6,1 | 21 | Grav | Cale greșită | DR | DR |

Zambia | 5,2 | 43 | Alarmant | Cale greșită | - | - |

Burundi | 4,7 | 62 | Extrem de alarmant | Cale greșită | DR | Reab - DR |

Madagascar | 4,5 | 25 | Alarmant | Cale greșită | DR | DR- Agri -SA |

Camerun | 3,9 | 21 | Grav | La zi | - | - |

Malawi | 3,9 | 28 | Grav | La zi | DR | Agri - SA |

Chad | 3,8 | 37 | Extrem de alarmant | La zi | - | - |

Zimbabwe | 3,7 | 30 | Alarmant | În întârziere | - | - |

Rwanda | 3,1 | 34 | Alarmant | În întârziere | DR | DR |

Eritreea | 3,0 | 64 | Extrem de alarmant | În întârziere | - | SA |

Côte d’Ivoire | 2,8 | 14 | Grav | În întârziere | DR | - |

Niger | 2,7 | 20 | Alarmant | La zi | DR -SA | DR |

Senegal | 2,0 | 17 | Grav | În întârziere | - | - |

Togo | 1,8 | 30 | Alarmant | La zi | - | - |

Sierra Leone | 1,8 | 35 | Alarmant | În întârziere | - | - |

Republica Centrafricană | 1,7 | 40 | Alarmant | În întârziere | - | - |

Guineea | 1,6 | 17 | Grav | În întârziere | - | - |

| | | | | | |

| Creștere / deteriorare / cale greșită | SA: securitatea alimentară |

| Descreștere / îmbunătățire | Agri: agricultura |

| Fără creștere | DR: dezvoltarea rurală |

| | | | | Reab: reabilitare |

TABELUL 2

SECTOARELE PRIORITARE CORELATE CU SECURITATEA ALIMENTARĂ ÎN CADRUL COOPERĂRII CU UE ÎN CADRUL CELUI DE AL NOUĂLEA șI AL CELUI DE AL ZECELEA FED șI STAREA INSECURITĂțII ALIMENTARE ÎN AFRICA SUBSAHARIANĂ

Sursa: Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor provenite din The State of Food Insecurity in the World 2010 (Starea insecurității alimentare în lume 2010), The Global Hunger Index 2010 (Indicele global al foametei pentru 2010), documentul Progress on MDG1 (Progresele privind ODM1) al FAO și DST-urile pentru Al nouălea și Al zecelea FED.

http://www.fao.org/fileadmin/templates/es/Hunger_Portal/MDG_Progress_per_country.pdf

Țara | Persoane subnutrite | Indicele global al foametei pentru 2010 | Tendința de atingere a ODM1 | Sector prioritar Al nouălea FED | Sector prioritar Al zecelea FED |

Milioane | % |

Mali | 1,5 | 12 | Grav | Atins | - | - |

Ghana | 1,2 | 5 | Grav | Atins | DR | - |

Burkina Faso | 1,2 | 9 | Alarmant | La zi | SA | - |

Liberia | 1,2 | 33 | Alarmant | Cale greșită | - | - |

Benin | 1,0 | 12 | Grav | La zi | - | - |

Botswana | 0,5 | 25 | Grav | Cale greșită | - | - |

Congo | 0,5 | 15 | Grav | Atins | - | - |

Namibia | 0,4 | 19 | Grav | La zi | DR | DR |

Lesotho | 0,3 | 14 | Grav | În întârziere | - | - |

Gambia | 0,3 | 19 | Grav | Cale greșită | DR | - |

Swaziland | 0,2 | 18 | Grav | Cale greșită | - | - |

Mauritania | 0,2 | 7 | Grav | La zi | - | - |

Mauritius | 0,1 | 5 | Moderat | La zi | - | - |

Capul Verde | Date nedisponibile | Date nedisponibile | Date nedisp. | - | - |

Comore | Date nedisponibile | Alarmant | Date nedisp. | - | - |

Djibouti | Date nedisponibile | Alarmant | Date nedisp. | - | - |

Guineea Ecuatorială | Date nedisponibile | Date nedisponibile | Date nedisp. | - | - |

Guineea-Bissau | Date nedisponibile | Alarmant | Date nedisp. | - | - |

São Tomé și Principe | Date nedisponibile | Date nedisponibile | Date nedisp. | - | - |

Seychelles | Date nedisponibile | Date nedisponibile | Date nedisp. | - | - |

Somalia | Date nedisponibile | Date nedisponibile | Date nedisp. | - | - |

Africa de Sud | Date nedisponibile | Date nedisponibile | Date nedisp. | - | - |

| | | | | | |

| Creștere / deteriorare / cale greșită | SA: securitatea alimentară |

| Descreștere / îmbunătățire | Agri: agricultura |

| Fără creștere | DR: dezvoltarea rurală |

| | | | | Reab: reabilitare |

21. Începând din 2007, noua abordare prevede ca finanţarea acordată de UE pentru securitatea alimentară la nivel de ţară să provină de la instrumentele geografice, adică FED în cazul ţărilor din Africa Subsahariană. Ţările ar trebui să își integreze politicile de securitate alimentară în planul naţional general de dezvoltare, în timp ce Comisia are în vedere să își direcţioneze strategia de răspuns la nivel naţional prin intermediul unui singur document de planificare, și anume DST, mai curând decât prin intermediul unei serii de instrumente fragmentate. Această abordare reflectă o recomandare formulată în Raportul special nr. 2/2003 al Curţii privind implementarea politicii de securitate alimentară în ţările în curs de dezvoltare finanţate prin bugetul general al Uniunii Europene [21].

22. După cum arată tabelul 2 prezentat în continuare, securitatea alimentară a fost în mod constant inclusă în strategia de cooperare a FED pentru 11 ţări, atât în cadrul celui de Al nouălea, cât și în cadrul celui de Al zecelea FED. Această direcţionare a sprijinului este relevantă deoarece respectivele ţări se numără printre acelea care au cel mai mare număr de persoane subnutrite, iar majoritatea dintre ele au un punctaj al indicelui global al foametei [22] "alarmant" până la "extrem de alarmant". Circa jumătate dintre aceste ţări sunt, de asemenea, în întârziere sau se află pe calea greșită în ceea ce privește atingerea ODM1.

23. Însă acest tabel indică, de asemenea, faptul că securitatea alimentară, agricultura și dezvoltarea rurală au fost selectate ca sector prioritar mai puţin frecvent pentru Al zecelea FED (12 ţări) decât pentru Al nouălea FED (17 ţări). Această evoluţie este în discordanţă cu situaţia critică în ceea ce privește atingerea ODM1, care este unul dintre ODM-urile cu cele mai slabe progrese, și cu prioritatea crescută pe care se preconiza că trebuie să o acorde FED securităţii alimentare atunci când s-a decis renunţarea la sprijinul la nivel naţional acordat în cadrul liniei bugetare pentru securitate alimentară.

24. Într-o serie de ţări, precum Republica Democratică Congo, Sudan, Ciad, Zimbabwe, Sierra Leone și Liberia, sprijinul acordat de UE pentru securitatea alimentară a fost canalizat în principal prin Programul tematic pentru securitatea alimentară. Aceste ţări sunt considerate a se afla într-o criză prelungită, iar scopul Programului tematic pentru securitatea alimentară este de a sprijini procesul de "corelare a ajutorului în caz de urgenţă, a reabilitării și a acţiunilor pentru dezvoltare" (Linking Relief, Rehabilitation and Development – LRRD) sau de a interveni în ţările unde instrumentul geografic nu funcţionează așa cum ar trebui din cauza unor circumstanţe excepţionale (a se vedea punctele 29 și 30).

25. Însă o serie de alte ţări, care nu se află într-o astfel de situaţie, dar sunt afectate de asemenea de o insecuritate alimentară cronică și se află pe calea greșită sau în întârziere în ceea ce privește atingerea ODM1, au beneficiat de un ajutor redus sau nu au beneficiat de niciun ajutor din partea UE în acest domeniu. Acesta este, de exemplu, cazul ţărilor Tanzania, Zambia, Botswana, Lesotho, Gambia și Swaziland. Diviziunea muncii cu alţi parteneri de dezvoltare nu poate fi o explicaţie suficientă, deoarece se recunoaște pe scară largă [23] faptul că agricultura și alimentaţia nu beneficiază de o atenţie și de o finanţare adecvate din partea comunităţii donatorilor.

26. Curtea recunoaște că nu este doar responsabilitatea Comisiei de a defini strategia de cooperare a FED și de a selecta intervenţii, aceste procese trebuind să fie realizate în parteneriat cu ţara parteneră și în coordonare și complementaritate cu alţi parteneri de dezvoltare. Cu toate acestea, Curtea a constatat că Comisia nu a acordat suficientă atenţie securităţii alimentare atunci când a conceput strategia de cooperare a FED în ţările menţionate la punctul 25, cu precădere pentru Al zecelea FED. După cum a indicat în Raportul său special nr. 2/2003 (punctul 90), Curtea consideră că DST-urile ar trebui să includă în mod explicit conceptul de securitate alimentară. Acest lucru nu are loc în cazul DST-urilor ţărilor menţionate anterior, care nu furnizează o evaluare corespunzătoare a situaţiei insecurităţii alimentare, a cauzelor sale și a nevoilor ţărilor în ceea ce privește toate cele trei dimensiuni ale securităţii alimentare (a se vedea caseta 1).

CASETA 1

EVALUĂRI INADECVATE ALE SECURITĂŢII ALIMENTARE ÎN CEA MAI MARE PARTE A DST-URILOR

Două dintre cele zece DST-uri examinate (Zambia și Republica Democrată Congo) nu menţionează starea alarmantă, respectiv extrem de alarmantă a insecurităţii alimentare din acele ţări. Importanţa agriculturii pentru mijloacele de subzistenţă rurală este subliniată în mai multe DST-uri, însă fără a face legătura cu securitatea alimentară pentru a identifica principalele aspecte strategice ale problemelor privind disponibilitatea alimentelor, măsura în care gospodăriile își pot permite satisfacerea nevoilor alimentare de bază și impactul producţiei insuficiente de culturi alimentare asupra stării nutriţionale. Deși toate DST-urile cuprind o secţiune de analiză a sărăciei, numai două (Lesotho și Mali) evaluează impactul sărăciei asupra accesului la alimente. În ceea ce privește alimentaţia, rata de malnutriţie a copiilor cu vârsta de sub cinci ani este specificată în numai trei DST-uri (Mali, Tanzania și Zambia). Nevoile și priorităţile legate de securitatea alimentară sunt rareori menţionate și numai două DST-uri (Liberia și Mali) descriu acţiunile necesare pentru îmbunătăţirea securităţii alimentare naţionale.

27. Cu ocazia reuniunii la nivel înalt a Adunării Generale a ONU din septembrie 2010, președintele Barroso a anunţat că UE a lansat o iniţiativă ODM de un miliard de euro, care se prevedea a fi finanţată din rezervele FED nealocate, cu scopul de a promova realizarea de progrese în ţările ACP pentru acele ODM-uri care sunt cel mai departe de a fi atinse, inclusiv ODM1 [24]. Deși acest nou accent pus pe securitatea alimentară este adecvat, el confirmă faptul că ar fi fost indicat să i se acorde o mai mare prioritate în cursul programării celui de Al zecelea FED.

+++++ TIFF +++++

PROGRAMUL TEMATIC PENTRU SECURITATEA ALIMENTARĂ OFERĂ O BUNĂ COMPLEMENTARITATE CU FED, ÎNSĂ EXISTĂ LIMITĂRI ÎN CEEA CE PRIVEșTE MODUL ÎN CARE ESTE CONCEPUT MECANISMUL PRIVIND PRODUSELE ALIMENTARE ÎN CONTEXTUL VOLATILITĂŢII CONSTANTE A PREŢURILOR LA ALIMENTE

PROGRAMUL TEMATIC PENTRU SECURITATEA ALIMENTARĂ

28. Programul tematic pentru securitatea alimentară a beneficiat de un domeniu de aplicare mai restrâns decât Linia bugetară pentru securitate alimentară existentă anterior, ceea ce îmbunătăţește coerenţa instrumentelor de asistenţă externă ale UE, cu precădere complementaritatea cu FED. Principala caracteristică a noii abordări utilizate pentru Programul tematic pentru securitatea alimentară este concentrarea pe nivelul regional, pe cel continental și pe cel mondial.

29. Principala utilizare a Programului tematic pentru securitatea alimentară la nivel de ţară a fost sprijinirea, în cadrul anumitor ţări, a procesului de "corelare a ajutorului în caz de urgenţă, a reabilitării și a acţiunilor pentru dezvoltare" pentru a completa operaţiile de ajutor în caz de urgenţă ale Direcţiei Ajutor Umanitar și Protecţie Civilă (ECHO) și pentru a crea o punte către intervenţiile viitoare pentru dezvoltare (de exemplu, în Sudan și în Sierra Leone). Acest program furnizează o sursă de finanţare mai flexibilă decât DST-urile din cadrul FED, care au un cadru de programare lung și pentru care posibilitatea de revizuire a strategiei în cursul procesului de evaluare de la jumătatea perioadei este în general limitată.

30. Programul tematic pentru securitatea alimentară intervine și în ţările care sunt, de asemenea, afectate de o deosebită insecuritate alimentară, însă în care funcţionarea necorespunzătoare a FED din cauza circumstanţelor politice a însemnat că nu a fost posibilă întocmirea unui DST (de exemplu, Somalia și Zimbabwe) sau în care guvernul naţional nu are, în practică, autoritate asupra întregului său teritoriu (de exemplu, Republica Democratică Congo).

31. Pentru perioada 2011-2013 a Programului indicativ multianual [25], Programul tematic pentru securitatea alimentară a preluat un nou rol complementar la nivel de ţară. El este utilizat pentru a furniza o finanţare suplimentară anumitor ţări cu insecuritate alimentară cronică, care nu au ales însă securitatea alimentară ca sector prioritar în cadrul celui de Al zecelea FED. Comisia este acum pregătită să aloce unor astfel de ţări o finanţare în cadrul Programului tematic pentru securitatea alimentară dacă politica de securitate alimentară reprezintă o prioritate pentru guvern și este probabil să fie aleasă ca prioritate pentru cooperarea cu UE în cadrul următoarei perioade de programare ce începe în 2014. Această abordare reflectă faptul că, după ce Linia bugetară pentru securitate alimentară a încetat să funcţioneze, securitatea alimentară și/sau domeniile corelate au fost alese mai puţin frecvent ca sector prioritar pentru cel de Al zecelea FED decât s-a preconizat (a se vedea punctele 23 și 25).

MECANISMUL PRIVIND PRODUSELE ALIMENTARE

32. Mecanismul privind produsele alimentare a avut rolul de a furniza o reacţie rapidă la criza din 2007-2008 provocată de volatilitatea preţurilor la alimente în ţările în curs de dezvoltare. Având în vedere munca de pregătire considerabilă care a trebuit să fie depusă de către Comisie și procedurile interinstituţionale necesare pentru implementarea instrumentului, instituirea Mecanismului privind produsele alimentare într-un interval de zece luni a fost o realizare remarcabilă a Comisiei [26]. Pe de altă parte, în situaţia unei crize internaţionale se pot schimba multe în cursul a zece luni, iar preţurile la alimente au scăzut de fapt brusc în cursul celei de a doua jumătăţi a anului 2008, înainte ca implementarea Mecanismului privind produsele alimentare să înceapă (a se vedea figura 6).

33. În plus, Mecanismul privind produsele alimentare a fost programat doar pentru o scurtă perioadă de timp (2008-2010), deși s-a recunoscut faptul că "toate datele privind perspectivele pentru pieţele alimentare duc la concluzia că volatilitatea crescută a preţurilor la produsele alimentare ar putea continua în următorii ani" [27]. Într-adevăr, deși au cunoscut o scădere abruptă în cea de a doua jumătate a anului 2008, preţurile la alimente au cunoscut de atunci din nou o creștere constantă, atingând, în primele luni ale anului 2011, noi recorduri (a se vedea figura 6). Această evoluţie aduce în discuţie întrebarea dacă o reacţie singulară și punctuală la o creștere a preţurilor la alimente a fost o modalitate adecvată pentru tratarea creșterii preţurilor, care se pare că nu a fost un șoc pe termen scurt, ci parte a unei puternice tendinţe de creștere pe termen lung.

FIGURA 6

INDICELE PREŢURILOR LA ALIMENTE DETERMINAT DE FAO, PENTRU PERIOADA 2002-2011

+++++ TIFF +++++

Sursa: Indicii lunari FAO ai prețurilor reale la alimente ianuarie 2002-septembrie 2011.

34. Deși raţiunea de a exista a Mecanismului privind produsele alimentare a fost de a veni în completarea instrumentelor pentru politica de dezvoltare ale UE prin gestionarea în primul rând a perioadei dintre acordarea ajutorului în caz de urgenţă și cooperarea pentru dezvoltare pe termen mediu și lung [28], acest lucru nu este reflectat în intervalul de timp stabilit pentru Mecanismul privind produsele alimentare. Intervenţiile erau prevăzute să fie demarate în decursul perioadei 2009-2010, ceea ce lasă un interval neacoperit în materie de cooperare pentru dezvoltare a UE de cel puţin doi ani până la următoarea perioadă de programare pentru o cooperare pentru dezvoltare pe termen mai lung în cadrul DST-urilor aferente FED. O perioadă de implementare mai lungă ar fi fost mai adecvată având în vedere obiectivele Mecanismului privind produsele alimentare.

INTERVENŢIILE UE SUNT RELEVANTE PENTRU NEVOILE șI PRIORITĂŢILE ŢĂRILOR, ÎNSĂ ALIMENTAŢIA A FOST NEGLIJATĂ

35. Curtea a analizat dacă, în cele șase ţări supuse examinării, în care securitatea alimentară, agricultura sau dezvoltarea rurală au constituit un sector prioritar pentru cooperarea cu UE în cadrul celui de Al nouălea și al celui de Al zecelea FED [29], intervenţiile UE:

abordează nevoile și priorităţile ţărilor în ceea ce privește cele trei dimensiuni ale securităţii alimentare și

vizează grupurile cele mai vulnerabile. Relevanţa celor 22 de intervenţii analizate a fost punctată pe baza metodologiei de monitorizare orientată spre rezultate (ROM) a Comisiei (a se vedea anexa V). Punctajele sunt prezentate în anexa VI.

CELE TREI DIMENSIUNI ALE SECURITĂŢII ALIMENTARE

36. În toate cele șase ţări, intervenţiile finanţate în cadrul FED și al bugetului general sunt relevante pentru nevoile și priorităţile stabilite în strategiile naţionale de reducere a sărăciei și în strategiile sectoriale cu implicaţii pentru securitatea alimentară. În general, accentul principal a fost pus pe disponibilitatea alimentelor și pe accesul la acestea. Alimentaţia nu a beneficiat de o atenţie deosebită.

DISPONIBILITATEA ALIMENTELOR

37. În ceea ce privește disponibilitatea, intervenţiile urmăresc să sprijine eforturile naţionale de creștere a producţiei de culturi alimentare prin creșterea productivităţii, cu precădere prin utilizarea sporită și îmbunătăţită a unor mijloace de producţie agricolă esenţiale (în principal utilizarea unor seminţe și îngrășăminte mai bune), diversificarea agricolă, sistemele de irigare la scară mică, gestionarea sustenabilă a resurselor naturale (de exemplu, apa) și îmbunătăţirea accesului la un sistem de credit rural și la servicii de informare și educare. În Etiopia, Malawi și Niger s-a acordat sprijin și pentru prevenirea crizei naţionale și mecanisme de gestionare (a se vedea caseta 2).

38. În cazul Etiopiei, strategiile de cooperare în cadrul celui de Al nouălea și celui de Al zecelea FED nu abordează dimensiunea disponibilităţii, deși DST-urile recunosc faptul că creșterea productivităţii și a producţiei agricole reprezintă unul dintre pilonii politicii guvernului privind securitatea alimentară și ai Planului pentru o dezvoltare durabilă accelerată în vederea reducerii sărăciei, care urmăresc obţinerea unei securităţi alimentare și a unei creșteri economice pe termen lung. Pe lângă aceasta, puţini donatori sprijină Programul pentru creșterea agricolă, care se confruntă cu un deficit de finanţare semnificativ. Comisia a finanţat câteva proiecte ale ONG-urilor în cadrul liniei bugetare pentru securitate alimentară și al Mecanismului privind produsele alimentare, însă acestea au fost reacţii de mică amploare și pe termen scurt, care nu corespund nevoilor ţării.

CASETA 2

DISPONIBILITATEA ALIMENTELOR

Priorităţile strategice ale statului Malawi sunt stimularea producţiei agricole prin diversificarea culturilor în favoarea unora mai rezistente la secetă, prin sisteme de irigaţii la scară mică și prin îmbunătăţirea funcţionării Agenţiei Naţionale pentru Rezerva de Alimente. UE și alţi parteneri de dezvoltare sprijină Programul de subvenţii pentru mijloacele de producţie agricolă, care este cel mai amplu program guvernamental din ţară și care reprezintă aproximativ 10 % din bugetul naţional. Acest program furnizează micilor agricultori și fermierilor care practică agricultura de subzistenţă, categorii care reprezintă 90 % din populaţie, îngrășăminte subvenţionate și seminţe de porumb îmbunătăţite. Acestea au contribuit la creșterea producţiei de porumb, graţie acestei evoluţii ţara devenind, în ultimii patru ani, autonomă în ceea ce privește nevoile sale de porumb.

ACCESUL LA ALIMENTE

39. Intervenţiile urmăresc să îmbunătăţească accesul economic, fizic și social la alimente, sprijinind în general dezvoltarea de activităţi generatoare de venituri din activităţi agricole sau neagricole, dezvoltarea de asociaţii ale fermierilor și îmbunătăţirea infrastructurii rurale, cu precădere drumurile și pieţele. Comisia sprijină, de asemenea, intervenţiile care stabilesc un dispozitiv de siguranţă, cum ar fi programe de lucrări publice, care oferă posibilităţi de câștigare a unui venit pentru gospodăriile care deţin terenuri agricole de mici dimensiuni sau nu deţin deloc terenuri agricole. Pentru gospodăriile cele mai vulnerabile, adesea cu capacitate de muncă inexistentă, Comisia sprijină programe de prestaţii sociale, care furnizează transferuri de numerar necontributive (de exemplu, în Etiopia și în Rwanda) (a se vedea caseta 3).

ALIMENTAŢIA

40. În niciuna dintre cele șase ţări supuse examinării alimentaţia nu este abordată în cadrul strategiilor de cooperare și al intervenţiilor aferente celui de Al nouălea și celui de Al zecelea FED. Acesta este un motiv de preocupare în special în cazul statelor Etiopia, Eritreea, Malawi și Niger, care au toate securitatea alimentară ca sector prioritar al cooperării cu UE [30] și unde nu se pot obţine progrese decât dacă toate cele trei dimensiuni ale securităţii alimentare beneficiază de atenţia cuvenită.

CASETA 3

ACCESUL LA ALIMENTE

În Etiopia, Programul productiv de stabilire a unui dispozitiv de siguranţă furnizează transferuri previzibile și stabile de numerar și de alimente unui număr de 8,3 milioane de beneficiari din zone afectate de un deficit cronic de alimente în vederea îmbunătăţirii accesului acestora la alimente și a reducerii dependenţei ţării de ajutoare alimentare de urgenţă. Transferurile sunt condiţionate de participarea beneficiarilor la programe de lucrări publice, cu excepţia grupurilor vulnerabile, pentru care transferurile se efectuează necondiţionat. Costurile acestui program pentru perioada 2005-2014 se ridică la 3600 de milioane de dolari americani, finanţate în principal de către partenerii de dezvoltare.

În Rwanda, programul de sprijin bugetar sectorial pentru protecţie socială finanţat prin Al zecelea FED sprijină implementarea strategiei de protecţie socială. Unul dintre obiectivele acestei strategii este instituirea unui sistem de programe de transfer de numerar necontributive care: (a) să furnizeze tuturor persoanelor vârstnice și gospodăriilor lor un venit minim garantat; (b) să furnizeze o asistenţă financiară de bază familiilor celor mai vulnerabile, care nu beneficiază de ajutor prin alte programe de transfer de numerar; și (c) să permită guvernului să răspundă rapid și eficient în caz de urgenţă.

41. În plus, cu excepţia statelor Malawi și Niger, puţine intervenţii au fost finanţate în cadrul programelor tematice. Atenţia insuficientă acordată alimentaţiei și finanţarea insuficientă a acesteia nu reprezintă un aspect recent al ajutorului extern acordat de UE. Această problemă a fost deja ridicată în iulie 2004 cu ocazia evaluării liniei bugetare pentru securitate alimentară [31] și în septembrie 2009 cu ocazia evaluării de la jumătatea perioadei a Programului tematic pentru securitatea alimentară [32]. Ea este de o importanţă deosebită dacă se au în vedere efectele dăunătoare ale malnutriţiei (a se vedea punctul 5).

42. Luptei împotriva malnutriţiei i s-a acordat o prioritate insuficientă de către guvernele din aceste șase ţări, care au început să elaboreze politici și programe în acest domeniu începând abia din 2007-2009 [33]. Comisia nu a fost proactivă pentru a le încuraja să elaboreze mai devreme astfel de politici și programe și să crească astfel posibilităţile de a beneficia de sprijinul acordat de UE. DST-urile aferente celui de Al nouălea și celui de Al zecelea FED sunt în general nesatisfăcătoare în ceea ce privește evaluarea malnutriţiei cronice; deși unele DST-uri menţionează problema, ele nu analizează cauzele, nevoile și priorităţile care trebuie abordate.

43. De asemenea, Comisia nu a recurs la dialogul politic pentru a ridica problema malnutriţiei în discuţiile cu guvernele partenere. Acest lucru se poate dovedi mai dificil în anumite ţări, unde foametea și malnutriţia sunt subiecte extrem de sensibile din punct de vedere politic și unde guvernele sunt reticente faţă de discutarea acestor aspecte cu partenerii de dezvoltare (de exemplu, Eritreea și Niger). Însă acest lucru ar fi posibil în ţările unde dialogul politic este satisfăcător, cu precădere acolo unde au fost create cadre de dialog adecvate în corelaţie cu programele de sprijin bugetar (de exemplu, în Rwanda).

44. Comisia a luat recent o serie de iniţiative pentru a aborda mai bine aspectul alimentaţiei. În martie 2010, ea a adoptat o comunicare care stabilește o abordare cuprinzătoare în vederea tratării problemei securităţii alimentare (a se vedea punctul 11). Comunicarea subliniază amploarea fenomenului de malnutriţie și stabilește ca prioritate a sprijinului acordat de UE formularea unor politici și a unor strategii privind alimentaţia și instituirea unor mecanisme de coordonare între sectorul agriculturii, cel al sănătăţii, cel al educaţiei și cel al protecţiei sociale. Comisia a emis, de asemenea, orientări pentru personalul său privind modul în care să se integreze alimentaţia atunci când se programează ajutorul și când se concep intervenţii [34], iar în 2010 ea a înfiinţat o echipă specializată de asistenţă tehnică cu scopul de a furniza servicii de consiliere.

45. În cazurile în care Comisia a sprijinit alimentaţia, asistenţa este în general canalizată prin sistemul ONU, în caz contrar fiind canalizată, în majoritatea cazurilor, prin proiecte implementate de ONG-uri. Obiectivele proiectelor se raportează la prevenirea și detectarea malnutriţiei la nivel de gospodării și de comunitate. Aceste proiecte cuprind activităţi precum sesiuni educaţionale privind diversificarea dietei, sesiuni de gătit, bucătării și grădini de plante comunitare, grădini ale școlilor, sesiuni de măsurare pentru copii și centre comunitare de alimentaţie suplimentară. Unele proiecte se ocupă cu tratamentul malnutriţiei fie prin abordarea care prevede tratamentul în cadrul comunităţii [35], fie prin serviciile de sănătate. Alte proiecte se ocupă cu malnutriţia urbană prin abordări inovatoare, precum grădinăritul biointensiv și producţia de lactate la scară mică (a se vedea caseta 4).

DIRECŢIONAREA INTERVENŢIILOR CĂTRE GRUPURILE CELE MAI VULNERABILE

46. În ţările unde majoritatea populaţiei depinde de agricultura de subzistenţă și se confruntă cu o insecuritate alimentară, direcţionarea intervenţiilor către cei care au cea mai mare nevoie de ajutor este o provocare. Ţările în curs de dezvoltare adesea nu deţin informaţii demografice și financiare fiabile privind gospodăriile individuale și nici capacitatea administrativă de a implementa procedurile de direcţionare a intervenţiilor. Există de asemenea riscul ca modul în care programele guvernamentale direcţionează intervenţiile să se bazeze pe criterii care nu au legătură cu sărăcia. Este posibil ca o parte dintre persoanele cele mai nevoiașe să fie excluse din exerciţiile din cadrul comunităţii din motive precum statutul lor social inferior în comunitate sau situarea caselor lor la mare distanţă.

CASETA 4

ALIMENTAŢIA

"Sănătate verde – grădinăritul în curtea din spatele casei în vederea creșterii producţiei de alimente în rândul gospodăriilor vulnerabile" este un proiect ONG finanţat de către Mecanismul privind produsele alimentare în zona rurală a districtului Zomba din Malawi. Proiectul se adresează unui număr de 5000 de persoane vulnerabile, care trăiesc cu virusul imunodeficienţei umane/sindromul imunodeficienţei dobândite (HIV/SIDA) și care sunt afectate în mod deosebit în cazul unui aport alimentar insuficient. Obiectivul său este promovarea grădinăritului în curtea din spatele casei în vederea creșterii producţiei proprii de alimente a participanţilor și a îmbunătăţirii stării lor nutriţionale și a sănătăţii lor generale. Activităţile includ formări cu privire la sisteme simple, accesibile și sustenabile destinate creșterii producţiei de alimente, gestionarea resurselor de apă și furnizarea de mijloace de producţie horticole. În ceea ce privește alimentaţia, proiectul oferă cursuri de formare privind modul de creștere a unor legume, fructe, pomi și plante medicinale cu calităţi nutritive și care fortifică sistemul imunitar. Se organizează grădini demonstrative și sesiuni de gătit în vederea promovării unor culturi noi și a unor noi moduri de a utiliza culturile vechi.

47. Ţinând cont de aceste constrângeri, Curtea a constatat că, în cele trei ţări vizitate în cursul auditului său (Etiopia, Malawi și Rwanda), mecanismele de direcţionare a intervenţiilor au fost eficace în majoritatea cazurilor (a se vedea caseta 5). Intervenţiile Comisiei s-au concentrat asupra regiunilor și a categoriilor de populaţie cu cel mai ridicat grad de insecuritate alimentară. Intervenţiile agricole vizează în mod adecvat fermierii săraci cu mici exploataţii agricole, care au voinţa și potenţialul de a-și crește și a-și diversifica producţia; însă uneori intervenţiile nu evaluează în mod corect dacă beneficiarii dispun de capacitatea tehnică și financiară de a demara activităţile agroindustriale intenţionate. Mecanismele care stabilesc dispozitive de siguranţă, programele de protecţie socială și intervenţiile legate de alimentaţie sunt direcţionate spre nevoile grupurilor celor mai sărace și mai vulnerabile, de exemplu femei, orfani, gospodării conduse de copii, comunităţi marginalizate și gospodării infectate cu HIV/SIDA sau afectate de HIV/SIDA.

INTERVENŢIILE UE SUNT ÎN MAJORITATEA CAZURILOR EFICACE, ÎNSĂ SUSTENABILITATEA CONSTITUIE ADESEA O PROBLEMĂ

48. Această secţiune încearcă să răspundă la următoarea întrebare: dacă în cele trei ţări vizitate (i) intervenţiile UE sunt bine concepute; (ii) rezultatele preconizate ale acestora sunt atinse; și (iii) rezultatele sunt sau este probabil să fie sustenabile. Punctarea concepţiei, a rezultatelor și a sustenabilităţii celor 22 de intervenţii analizate s-a bazat pe metodologia de monitorizare orientată spre rezultate (ROM) a Comisiei (a se vedea anexa V). Punctajele sunt prezentate în anexa VI.

CASETA 5

DIRECŢIONAREA INTERVENŢIILOR

Guvernul Rwandei s-a angajat ferm să reducă sărăcia și și-a consolidat modul în care intenţionează să atingă acest obiectiv prin adoptarea în 2007 a strategiei pentru dezvoltare economică și reducere a sărăciei. Vizarea beneficiarilor în cadrul Programului descentralizat pentru reducerea sărăciei în mediul rural, finanţat în cadrul celui de Al nouălea FED, urmează o abordare în cadrul comunităţii ("Ubudehe") bazată pe sistemul tradiţional de solidaritate din Rwanda. Acesta se bazează pe un proces colectiv la nivelul satului prin care gospodăriile sunt clasificate în funcţie de șapte niveluri de sărăcie și prin care gospodăriile prioritare sunt selectate pentru sprijin. Guvernul utilizează acum această abordare pentru programele sale de protecţie socială.

INTERVENŢIILE UE SUNT ÎN GENERAL BINE CONCEPUTE, DEșI ADESEA AU OBIECTIVE INSUFICIENT DE CLARE SAU EXCESIV DE AMBIŢIOASE

49. Aproape toate intervenţiile examinate se bazează pe o cunoaștere temeinică a situaţiei, a principalelor cauze pentru deficitul de alimente și malnutriţia cronică, a celor mai afectate și vulnerabile zone și categorii ale populaţiei și a principalelor nevoi și priorităţi care trebuie abordate:

(a) intervenţiile conduse de guverne sunt concepute în contextul unei strânse cooperări între ministerele implicate și delegaţia UE și, în unele cazuri, alţi donatori;

(b) îndelungata experienţă pe teren a ONG-urilor este utilă pentru conceperea intervenţiilor lor, care urmează o abordare extrem de participativă și orientată în funcţie de cerere și care implică o gamă largă de părţi interesate, precum departamente guvernamentale descentralizate, autorităţi locale și comunităţi locale;

(c) în majoritatea cazurilor, se organizează ateliere pentru a evalua nevoile și pentru a discuta și a explica activităţile preconizate, rolurile și responsabilităţile partenerilor principali și calendarul și aranjamentele de implementare.

50. Programele de sprijin bugetar general și de sprijin bugetar sectorial utilizate în Rwanda se bazează pe o evaluare temeinică a politicii macroeconomice a guvernului, a programului de reformă a gestiunii finanţelor publice și a politicilor și strategiilor sectoriale privind agricultura și protecţia socială. În ceea ce privește programul de sprijin bugetar sectorial din Malawi finanţat prin Mecanismul privind produsele alimentare, este disponibilă o bună analiză a costurilor bugetare suplimentare rezultate în urma creșterii preţurilor la îngrășăminte, însă nu este disponibilă o analiză a situaţiei securităţii alimentare.

51. Calitatea obiectivelor stabilite în faza de concepere a intervenţiilor este variabilă. Adesea, acestea nu corespund tuturor criteriilor SMART [36] și, în special, sunt rareori măsurabile din cauza absenţei unor indicatori de performanţă care să stabilească niveluri-ţintă și/sau a unei situaţii de referinţă pe baza căreia să se măsoare progresele. Această situaţie afectează evaluarea atingerii acestor obiective. Totuși, în unele cazuri, definirea obiectivelor este îmbunătăţită în cursul perioadei de demarare a implementării.

52. De asemenea, obiectivele sunt uneori excesiv de ambiţioase, în special în cazul proiectelor implementate de ONG-uri, care dispun de bugete modeste și care au o perioadă de implementare relativ scurtă. Acest aspect s-a manifestat în special în cazul proiectelor ONG finanţate în cadrul Mecanismului privind produsele alimentare: acestea au avut la dispoziţie circa 20 de luni pentru implementare, care în practică au fost reduse mai degrabă la 15 luni, deoarece primele luni au fost alocate achiziţiilor și altor activităţi pregătitoare. În unele cazuri, intervenţiile se bazează pe presupoziţii nerezonabile privind condiţiile necesare pentru o implementare reușită, de exemplu capacităţile instituţionale și de gestionare ale autorităţilor naţionale sau locale, calitatea infrastructurii rurale sau disponibilitatea unei forţe de muncă adecvate (de exemplu, nutriţioniști și consultanţi agricoli).

53. Programele de sprijin bugetar din Malawi și Rwanda fac referire la obiectivele strategiilor naţionale pentru reducerea sărăciei și ale politicilor și programelor sectoriale. Ele nu specifică modul în care intenţionează să contribuie la îndeplinirea obiectivelor guvernului. În Raportul său special nr. 11/2010 [37], Curtea recomandă Comisiei să aducă îmbunătăţiri definirii obiectivelor programelor de sprijin bugetar general.

54. Indicatorii de performanţă utilizaţi pentru programele de sprijin bugetar din Rwanda sunt specifici, măsurabili, realizabili și delimitaţi în timp. Ei sunt de asemenea pertinenţi, însă există o redundanţă între diversele programe de sprijin bugetar, care se concentrează toate asupra unui singur program din Planul strategic pentru transformarea agriculturii, în cadrul căruia se fac progrese semnificative. Niciun indicator nu este corelat cu alte programe agricole guvernamentale, unde progresele sunt deosebit de lente, cu precădere în domeniul dezvoltării instituţionale și al infrastructurii de depozitare, procesare și distribuţie. Această complementaritate insuficientă între programele de sprijin bugetar nu constituie o abordare eficace a dialogului politic.

55. Plata aferentă programului de sprijin bugetar general din Malawi urma să se efectueze într-o singură tranșă fixă, fără condiţii/indicatori de performanţă sau cerinţe referitoare la dialogul politic pe tema securităţii alimentare, ceea ce reduce beneficiile potenţiale pe care le poate avea acordarea de ajutor sub forma sprijinului bugetar în comparaţie cu finanţarea acordată pentru proiecte specifice.

56. Sustenabilitatea este bine integrată în modul în care sunt concepute intervenţiile. Acestea urmăresc să obţină rezultate durabile, punând la dispoziţia populaţiilor locale mijloacele de acţiune necesare pentru a trata cauzele care stau la baza insecurităţii alimentare, în special prin creșterea producţiei agricole și prin promovarea activităţilor generatoare de venituri. Intervenţiile sunt aliniate la planurile de dezvoltare naţionale sau locale și, după cum s-a indicat la punctul 49, implică părţile interesate în cauză în toate fazele de implementare, încurajând astfel asumarea responsabilităţii. Majoritatea intervenţiilor prevăd o strategie de ieșire, activele fixe și responsabilitatea pentru continuarea activităţilor fiind transferate în mod oficial structurilor locale (a se vedea caseta 6).

CASETA 6

CONCEPŢIA INTERVENŢIILOR

BUNE PRACTICI

Concepţia Programului pentru diversificarea veniturilor din activităţi agricole este orientată spre punerea la dispoziţia comunităţilor a mijloacelor de acţiune necesare pentru ca acestea să își îmbunătăţească situaţia securităţii alimentare într-un mod sustenabil. Modul în care este abordat programul favorizează sustenabilitatea acestuia:

guvernul din Malawi dă dovadă de un grad ridicat de asumare a responsabilităţii pentru proiect, care este implementat prin structura descentralizată a ţării;

programul se derulează în funcţie de cerere, stimulând asumarea responsabilităţii de către comunităţi și transferul de autoritate către acestea. Programul oferă mijloace de producţie iniţiale și asigură difuzarea de bune practici pentru fermierii care dovedesc mai întâi capacitatea de a forma asociaţii și care doresc să se lanseze în noi activităţi pentru a-și diversifica veniturile;

consolidarea capacităţilor este pusă la dispoziţie la diverse niveluri (de district, consultanţi agricoli, fermieri-pilot, ministere și universităţi), iar programul apelează la fermieri-pilot pentru formarea și sprijinirea celorlalţi fermieri.

PRACTICI NESATISFĂCĂTOARE

"Promovarea agriculturii urbane" este un proiect care urmărește să îmbunătăţească situaţia nutriţională și de sănătate a persoanelor afectate de HIV/SIDA din Addis Abeba. El a fost conceput de către un ONG și parteneri locali, care deţin cunoștinţe temeinice privind activităţile agricole urbane. Proiectul s-a bazat pe presupoziţii rezonabile privind situaţia securităţii alimentare. Însă au fost subestimate anumite riscuri, precum dificultatea obţinerii de mijloace de producţie agricolă și de terenuri de la autorităţile locale. Problema terenurilor s-a dovedit a fi un obstacol major în faza de implementare, forţând în cele din urmă abandonarea sau reducerea semnificativă a anumitor activităţi ale proiectului, precum construcţia a trei centre legumicole pentru asociaţiile HIV vizate de către proiect.

INTERVENŢIILE UE REUșESC SĂ OBŢINĂ MAJORITATEA REZULTATELOR PRECONIZATE

57. Curtea nu poate evalua măsura în care programele de sprijin bugetar ale UE din Malawi și Rwanda au contribuit la rezultatele programelor guvernamentale, deoarece există factori multipli și complecși care au intervenit și deoarece nu s-a stabilit încă o metodologie de evaluare [38]. Din aceste motive, în anexa VI nu se acordă niciun punctaj acestor programe. Totuși, în aceste ţări care depind în mare măsură de ajutoare, programele de sprijin bugetar ale UE au furnizat fonduri de o importanţă crucială programelor naţionale agricole și de protecţie socială.

58. Intervenţiile examinate au reușit în majoritatea cazurilor să îmbunătăţească disponibilitatea alimentelor pentru beneficiari: în Malawi și Rwanda, ele sprijină în mod eficace programele guvernamentale de subvenţionare a mijloacelor de producţie agricolă și eforturile de diseminare a unor practici agricole noi și sustenabile din punctul de vedere al mediului De asemenea, ele contribuie la creșterea și diversificarea semnificativă a producţiei agricole și a veniturilor din activităţi agricole.

59. În toate cele trei ţări, programele de lucrări publice pentru construcţia și întreţinerea infrastructurii rurale (în special pentru drumuri rurale, pieţe și conservarea solului și a apei), care necesită o forţă de muncă numeroasă, furnizează o sursă de venit populaţiilor sărace și îmbunătăţesc distribuţia alimentelor în cadrul ţărilor respective; în Etiopia, programele de acest tip furnizează un venit mai previzibil beneficiarilor și reduc dependenţa acestora de ajutorul alimentar de urgenţă. Transferurile necondiţionate de numerar din cadrul intervenţiilor care stabilesc un dispozitiv de siguranţă îmbunătăţesc nivelul de trai al categoriilor celor mai vulnerabile și capacitatea acestora de a-și furniza hrană.

60. Un acces mai bun la surse de alimente cu o disponibilitate și o diversitate mai ridicată este o cerinţă prealabilă pentru o alimentaţie mai bună. În plus, intervenţiile axate pe alimentaţie [prea puţine la număr (a se vedea punctele 40-44)] au reușit să sensibilizeze mamele și persoanele care îngrijesc copii cu privire la cauzele malnutriţiei și să difuzeze cunoștinţe privind bunele practici de îngrijire și de hrănire a copiilor. În Etiopia, campanii de monitorizare la nivel naţional fac posibilă detectarea și tratarea cazurilor de malnutriţie acută gravă în rândul copiilor cu vârsta de sub cinci ani.

61. Principalii factori care au afectat în mod negativ performanţa intervenţiilor au fost:

(a) deficienţele existente în concepţia proiectelor, cu precădere obiectivele excesiv de ambiţioase, presupoziţii nerezonabile sau proiecte cu o structură punctuală, ce nu implica instituţiile locale în implementarea activităţilor;

(b) interesul limitat al guvernului faţă de anumite activităţi, de exemplu faţă de sprijinul nutriţional; și

(c) întârzierile care nu au făcut posibilă implementarea tuturor activităţilor planificate (a se vedea caseta 7).

CASETA 7

REZULTATELE INTERVENŢIILOR

BUNE PRACTICI

Programul descentralizat pentru reducerea sărăciei în mediul rural din Rwanda a fost un succes la nivelul întregii ţări. Mai multe proiecte finanţate prin acest program, precum terasele-banchetă, distribuţia de seminţe, îngrășăminte și animale, precum și construcţia de drumuri, poduri și pieţe au crescut disponibilitatea și diversitatea alimentelor. Accesul la alimente a fost de asemenea îmbunătăţit prin activităţi generatoare de venit. Evaluarea independentă a proiectului a observat că 96 % dintre beneficiari consideră că sunt mai puţin săraci la sfârșitul proiectului decât înainte, iar numai 10 % întâmpină încă dificultăţi în ceea ce privește furnizarea de hrană pentru familiile lor, faţă de 97 % înainte de proiect. Un efect notabil al acestui program a constat în schimbările la nivelul mentalităţii pe care le-a introdus în zonele rurale. Valorificând încrederea câștigată prin reușita proiectelor lor, fermierii au luat iniţiativa de a crea noi proiecte, care nu fuseseră nici preconizate, nici finanţate de către programul respectiv, precum sistemul de credit rural, formarea profesională și construcţia de case pentru persoanele cele mai vulnerabile.

PRACTICI NESATISFĂCĂTOARE

Din cauza concepţiei inadecvate a proiectului și a faptului că guvernul nu și-a asumat în mod suficient responsabilitatea, Programul de reabilitare sustenabilă a alimentaţiei din Malawi nu a reușit să crească capacitatea unităţilor de reabilitare a alimentaţiei astfel încât acestea să poată continua operarea sistemului integrat de monitorizare în domeniul alimentaţiei și al securităţii alimentare. Proiectul și-a atins parţial rezultatele propuse: în timpul proiectului, au fost emise buletine lunare, deși cu o întârziere de 7-8 luni, iar datele privind copiii malnutriţi au fost colectate de numai jumătate dintre posturile de gardă. La scurt timp după încheierea proiectului, s-a încetat colectarea datelor, iar sistemul în cauză nu a mai fost operaţional.

SUSTENABILITATEA REZULTATELOR ESTE ADESEA O PROBLEMĂ

62. Perspectivele de sustenabilitate sunt bune pentru jumătate dintre intervenţii, însă, pentru cealaltă jumătate, există mai puţine garanţii pentru menţinerea rezultatelor. În general, s-a constatat un grad ridicat de asumare a responsabilităţii de către guverne, din partea cărora există o voinţă clară de a continua implementarea programelor la sfârșitul intervenţiei UE, precum și de către beneficiari, care au văzut o schimbare pozitivă în nivelul lor de trai și în situaţia securităţii lor alimentare și care au dobândit capacitatea și motivaţia de a-și menţine și de a-și dezvolta activităţile.

63. Programele guvernamentale de mare amploare din domeniul agriculturii și din cel al prestaţiilor sociale reprezintă o mare povară bugetară pentru aceste ţări [39], iar finanţarea lor depinde de un sprijin permanent și semnificativ din partea donatorilor. Accesul inadecvat la servicii eficace de informare și educare agricolă, la instalaţiile necesare după recoltare (depozitare, procesare și punere pe piaţă) și la un sistem de credit rural rămân pentru mulţi fermieri obstacole în calea extinderii activităţilor lor și a obţinerii unei sustenabilităţi economice. Până când fermierii își vor putea permite să cumpere mijloace de producţie agricolă la preţurile pieţei, reducerea treptată a subvenţiilor ridicate la momentul actual (de exemplu, 50 % în Rwanda) este o opţiune care nu este ușor să fie luată în calcul de către guverne pentru menţinerea costurilor unor astfel de programe la un nivel rezonabil. Nivelul inadecvat al sprijinului pentru promovarea capacităţilor de producţie ale beneficiarilor constituie una dintre cauzele ratelor scăzute de retragere din aceste programe și, prin urmare, ale costului ridicat al unor programe de protecţie socială (a se vedea caseta 8).

+++++ TIFF +++++

64. Perioada de implementare a proiectelor ONG-urilor este uneori prea scurtă pentru a asigura faptul că beneficiarii au dobândit capacitatea de a utiliza noile practici agricole sau nutriţionale introduse. Adesea, există de asemenea o disponibilitate sau o capacitate redusă a guvernului sau a instituţiilor locale de a prelua activităţile sau de a furniza sprijin după ce proiectul a fost retras treptat.

CASETA 8

SUSTENABILITATEA REZULTATELOR

BUNE PRACTICI

Programul pentru "îmbunătăţirea producţiei de alimente pentru uz propriu și pentru comercializare în Arba Minch Zuria Woreda și Chencha Woreda din Regiunea Popoarelor, a Naţionalităţilor și a Naţiunilor din Sud a Etiopiei" are perspective foarte bune de a fi sustenabil deoarece dispune de:

(a) un concept de proiect participativ, care promovează asumarea responsabilităţii în rândul gospodăriilor agricole locale vizate și al beneficiarilor din administraţiile locale. Nevoile sunt identificate la nivel local și un acord de implementare este semnat cu autorităţile regionale;

(b) o strategie de ieșire definită clar, cu o serie de activităţi specifice ce vizează predarea practicilor și a rezultatelor proiectului;

(c) un gen de sistem autogenerator de venituri bazat pe un fond reînnoibil, ce nu depinde de finanţarea viitoare, care va ajuta fermierii să aibă acces la mijloace de producţie într-un mod mai convenabil; și

(d) s-a asigurat sprijin instituţional de la începutul proiectului și s-au furnizat activităţi de consolidare a capacităţilor birourilor guvernamentale locale și birourilor tehnice ale districtelor și ale zonelor pentru uniunea cooperativă și pentru fermieri individuali.

PRACTICI NESATISFĂCĂTOARE

Guvernul etiopian și comunităţile din Etiopia dau dovadă de un grad ridicat de asumare a responsabilităţii pentru Programul productiv de stabilire a unui dispozitiv de siguranţă, dar sustenabilitatea financiară constituie o problemă majoră. Din cauza obiectivelor nerealiste și a nivelului insuficient al sprijinului complementar pentru generarea de venituri, numai 6 % dintre beneficiari au "absolvit" programul până în 2010, deci și-au câștigat traiul și nu au mai avut nevoie de sprijin din partea programului. Componenta de construcţie de active în cadrul gospodăriilor a fost reconcepută pentru următoarea fază, însă cu resurse financiare insuficiente.

CONCLUZII ȘI RECOMANDĂRI

65. Curtea concluzionează că ajutorul pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de UE în Africa Subsahariană este eficace în majoritatea cazurilor.

66. Ajutorul pentru dezvoltare acordat de UE aduce o contribuţie importantă la progresele făcute de ţările partenere în direcţia atingerii securităţii alimentare:

(a) UE este un actor internaţional însemnat în ceea ce privește securitatea alimentară într-un număr considerabil de ţări din Africa Subsahariană și furnizează un sprijin eficace în ceea ce privește disponibilitatea alimentelor și accesul la alimente.

(b) Ajutorul pentru dezvoltare acordat de UE este extrem de relevant pentru nevoile și priorităţile ţărilor și există o bună complementaritate între FED și Programul tematic pentru securitatea alimentară.

(c) Mecanismul privind produsele alimentare a fost instituit într-o perioadă relativ scurtă de timp și reprezintă un angajament suplimentar considerabil din partea UE în direcţia îmbunătăţirii securităţii alimentare în ţările în curs de dezvoltare.

(d) Intervenţiile UE sunt în majoritatea cazurilor bine concepute, își ating majoritatea rezultatelor propuse și jumătate dintre ele au perspective rezonabile de a fi sustenabile.

67. Cu toate acestea, se mai pot aduce îmbunătăţiri semnificative în mai multe domenii:

(a) Având în vedere amploarea insecurităţii alimentare în regiune și faptul general recunoscut că finanţarea pentru agricultură și alimentaţie din partea comunităţii de donatori este insuficientă, Comisia nu a luat în mod suficient în calcul posibilităţile de a acorda sprijin din partea UE în alte ţări care suferă de asemenea de o insecuritate alimentară cronică și care se află pe calea greșită sau sunt în întârziere în ceea ce privește atingerea ODM1.

(b) Comisia nu a acordat o prioritate suficientă alimentaţiei și ar fi putut să facă mai multe eforturi pentru a încuraja ţările să instituie mai devreme politici și programe corespunzătoare vizând alimentaţia.

(c) Mecanismul privind produsele alimentare nu a fost conceput pentru a rezolva problema volatilităţii pe termen lung a preţurilor la alimente și nu furnizează complementaritatea intenţionată cu FED.

(d) Obiectivele intervenţiilor sunt adesea insuficient de clare și uneori excesiv de ambiţioase.

(e) În ciuda unui grad ridicat de asumare a responsabilităţii de către guvernele partenere și de către beneficiari, programele guvernamentale de mare amploare în domeniul agriculturii și în cel al pres- taţiilor sociale nu sunt sustenabile financiar și depind de un sprijin permanent și semnificativ din partea donatorilor.

68. Curtea face următoarele recomandări în vederea îmbunătăţirii eficacităţii ajutorului pentru dezvoltare în domeniul securităţii alimentare acordat de UE în Africa Subsahariană:

RECOMANDAREA 1

Pentru perioada de programare de după 2013, Comisia și Serviciul European de Acţiune Externă ar trebui să efectueze o evaluare structurată a situaţiei securităţii alimentare în fiecare ţară și să analizeze în mod sistematic posibilităţile de a acorda ajutor din partea UE în această zonă.

RECOMANDAREA 2

Comisia și Serviciul European de Acţiune Externă ar trebui să analizeze, eventual împreună cu alţi parteneri de dezvoltare, fezabilitatea unui instrument permanent pentru finanţarea măsurilor urgente și suplimentare care ar putea fi necesare pentru a aborda consecinţele unor eventuale crize alimentare viitoare în ţările în curs de dezvoltare.

RECOMANDAREA 3

Comisia și Serviciul European de Acţiune Externă ar trebui să acorde o prioritate adecvată alimentaţiei în cadrul proceselor de definire a strategiei de cooperare, de identificare și de elaborare a intervenţiilor și în cadrul dialogului politic purtat cu guvernele partenere, cu precădere în cadrul programelor de sprijin bugetar.

RECOMANDAREA 4

Comisia ar trebui să stabilească obiective ale intervenţiilor care să fie suficient de precise și de măsurabile prin indicatori de performanţă și ar trebui să se asigure că obiectivele pot fi atinse printr-o mai bună evaluare a riscurilor și a presupoziţiilor privind implementarea cu succes a intervenţiilor.

RECOMANDAREA 5

Comisia ar trebui să sprijine mai bine sustenabilitatea financiară a programelor agricole și a celor de prestaţii sociale. În acest context, Comisia ar trebui:

(a) să pună un accent sporit pe dezvoltarea unor servicii eficace de informare și educare agricolă, a unei infrastructuri post-recoltare și a unui sistem de credit rural;

(b) să se asigure că programele de prestaţii sociale furnizează un sprijin adecvat în vederea dezvoltării capacităţilor beneficiarilor de a câștiga un venit.

Prezentul raport a fost adoptat de Camera III, condusă de domnul Karel PINXTEN, membru al Curţii de Conturi, la Luxemburg, în ședinţa sa din 10 ianuarie 2012.

Pentru Curtea de Conturi

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Președinte

[1] Declaraţia de la Roma privind securitatea alimentară mondială și Planul de acţiune al summitului privind alimentaţia la nivel mondial. Organizaţia Naţiunilor Unite pentru Alimentaţie și Agricultură (FAO), 1996.

[2] Subnutriţia sau foametea cronică este acea situaţie în care se află persoanele al căror consum de alimente furnizează în mod regulat mai puţin decât necesarul lor minim de energie. Necesarul minim mediu de energie pe persoană este de circa 1800 kcal pe zi. Necesarul exact este determinat de vârsta, de dimensiunea corporală, de graviditatea și de lactaţia unei persoane (sursa: FAO, a se vedea www.fao.org/hunger/en).

[3] Datele se referă la ultimul an pentru care s-a realizat o anchetă în fiecare ţară.

[4] Subdezvoltare: înălţimea în funcţie de vârstă reprezintă o măsură a creșterii liniare și este astfel un indicator al efectelor pe termen lung pe care le are subnutriţia neafectată de schimbările sezoniere.

[5] Subponderalitatea: greutatea în funcţie de vârstă combină informaţiile obţinute pentru subdezvoltare și pierderea de masă musculară. Copiii pot fi subponderali pentru că sunt subdezvoltaţi, pentru că au o masă musculară redusă sau din ambele cauze.

[6] Pierderea de masă musculară: înălţimea în funcţie de greutate este un indicator pentru starea nutriţională curentă a unui copil și reflectă aportul nutritiv recent și/sau episoade de boală. Pierderea masivă de masă musculară este adesea corelată cu o criză alimentară acută.

[7] Sursa: Banca Mondială și FAO.

[8] Sursa: Fondul pentru populaţie al Organizaţiei Naţiunilor Unite.

[9] Unele ţări ating sau depășesc această ţintă, precum Malawi și Etiopia.

[10] Conform FAO, între 2004 și începutul anului 2009, cel puţin 2,5 milioane de hectare au fost transferate de la utilizatori locali la investitori străini în numai cinci ţări africane (Etiopia, Ghana, Madagascar, Mali și Sudan).

[11] ODM1 stabilește ca indicatori pentru monitorizarea progresului prevalenţa copiilor subponderali în rândul copiilor cu vârsta de sub cinci ani și proporţia populaţiei al cărei consum caloric alimentar se situează sub nivelul minim. Securitatea alimentară joacă de asemenea un rol important în contextul ODM4 (reducerea cu două treimi a ratei de mortalitate a copiilor cu vârsta de sub cinci ani între 1990 și 2015) și ODM5 (reducerea cu trei sferturi a ratei de mortalitate maternă între 1990 și 2015).

[12] Declaraţie comună a Consiliului și a reprezentanţilor guvernelor statelor membre reuniţi în cadrul Consiliului, al Parlamentului European și al Comisiei cu privire la politica de dezvoltare a Uniunii Europene: "Consensul european" (JO C 46, 24.2.2006, p. 1).

[13] COM(2010) 127 final, 31 martie 2010.

[14] FED este principalul instrument pentru furnizarea ajutorului pentru dezvoltare acordat de UE ţărilor din Africa, Zona Caraibilor și Pacific (ACP) și ţărilor și teritoriilor de peste mări (TTPM). El este finanţat de către statele membre. Pentru detalii suplimentare privind caracteristicile particulare ale FED, a se vedea punctele 2-8 din Raportul anual al Curţii referitor la fondurile europene de dezvoltare privind exerciţiul financiar 2010 (JO C 326, 10.11.2011, p. 251).

[15] Documentul de strategie de ţară, elaborat de către statul ACP sau TTPM în cauză în cooperare cu UE, se întocmește pentru fiecare perioadă de programare a FED și stabilește orientările generale pentru cooperare. DST include o diagnoză a ţării și strategia de răspuns a UE prin alegerea sectoarelor prioritare și neprioritare, sectoarele prioritare reprezentând domeniile cu întâietate pentru acordarea sprijinului.

[16] Regulamentul (CE) nr. 1292/96 al Consiliului din 27 iunie 1996 privind politica și administrarea ajutorului alimentar și acţiuni speciale de sprijin al securităţii alimentare (JO L 166, 5.7.1996, p. 1).

[17] Regulamentul (CE) nr. 1905/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 de stabilire a unui instrument de finanţare a cooperării pentru dezvoltare (JO L 378, 27.12.2006, p. 41).

[18] Regulamentul (CE) nr. 1337/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2008 de creare a unui mecanism de reacţie rapidă la creșterea preţurilor la produsele alimentare în ţările în curs de dezvoltare (JO L 354, 31.12.2008, p. 1).

[19] În ceea ce privește FSBL, a se vedea Raportul special nr. 2/2003 al Curţii privind implementarea politicii de securitate alimentară în ţările în curs de dezvoltare finanţată de către bugetul general al Uniunii Europene (JO C 93, 17.4.2003, p. 1).

[20] Anexa III la Documentul de strategie tematică și Programul indicativ multianual 2007-2010 (Comisia Europeană, documentul C/2007/1924, 4 mai 2007). Restul fondurilor au fost canalizate prin ONG-uri (15 %) și prin organizaţii internaţionale (5 %).

[21] JO C 93, 17.4.2003, p. 1.

[22] Indicele global al foametei este un instrument statistic multidimensional dezvoltat de către Institutul Internaţional de Cercetare în domeniul Politicii Alimentare (International Food Policy Research Institute – IFPRI) pentru a descrie situaţia unei ţări. El combină trei indicatori care au o pondere egală: (i) proporţia persoanelor subnutrite ca procentaj din populaţie; (ii) prevalenţa copiilor subponderali cu vârsta de sub cinci ani și (iii) rata de mortalitate în rândul copiilor cu vârsta de sub cinci ani. Indicele punctează ţările pe o scară de 100 de puncte, unde 0 este punctajul cel mai bun ("foamete inexistentă") și 100 este cel mai slab, deși niciuna dintre aceste extreme nu este atinsă în practică. Valorile situate sub 5,0 reflectă o foamete redusă, valorile cuprinse între 5,0 și 9,9 reflectă o foamete moderată, valorile cuprinse între 10,0 și 19,9 indică o problemă serioasă, valorile cuprinse între 20,0 și 29,9 sunt alarmante, iar valorile de 30,0 sau mai ridicate sunt extrem de alarmante.

[23] În special de către Banca Mondială, FAO, Fondul Internaţional pentru Dezvoltare Agricolă, precum și de către Comisie, care afirmă că scăderea cotei agriculturii în ajutorul public acordat pentru dezvoltare și poziţia inferioară pe care o ocupă în rândul priorităţilor ţărilor în curs de dezvoltare au dus la o exacerbare a situaţiei (Food security: understanding and meeting the challenge of poverty – Securitatea alimentară: înţelegerea și tratarea provocării pe care o reprezintă sărăcia, p. 5, octombrie 2009).

[24] Această finanţare este destinată ţărilor care dau dovadă de cel mai bun angajament și care au cele mai presante nevoi. Iniţiativa ODM are două componente: una de 300 de milioane de euro rezervată ţărilor care "evoluează satisfăcător" conform rezultatelor evaluării de la jumătatea perioadei a DST-urilor aferente celui de Al zecelea FED și o a doua de 700 de milioane de euro deschisă tuturor ţărilor care primesc asistenţă prin FED.

[25] Comisia Europeană, documentul C/2010/9263, 21.12.2010.

[26] În urma Comunicării Comisiei din 20 mai 2008 privind creșterea preţurilor la produsele alimentare – Direcţii de acţiune ale UE pentru gestionarea problemei [COM(2008) 321 final, 20 mai 2008] și a Rezoluţiei Parlamentului European din 22 mai 2008 privind creșterea preţurilor la produsele alimentare în UE și în ţările în curs de dezvoltare [P6_TA(2008)0229], a fost adoptat Regulamentul (CE) nr. 1337/2008 la 16 decembrie 2008. În 30 martie 2009, Comisia a adoptat decizia de implementare a mecanismului privind produsele alimentare.

[27] Considerentul 1 din Regulamentul (CE) nr. 1337/2008.

[28] Considerentul 2 și articolul 1 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1337/2008.

[29] Burundi, Eritreea, Etiopia, Malawi, Niger și Rwanda.

[30] Pentru Burundi și Rwanda, sectorul prioritar este dezvoltarea rurală.

[31] Thematic Evaluation of Food Aid Policy and Food Aid Management and Special Operations in Support of Food Security (Evaluarea tematică a politicii privind ajutorul alimentar și a gestionării ajutorului alimentar și a acţiunilor speciale de sprijinire a securităţii alimentare), iulie 2004.

[32] Food Security Thematic Programme, Mid Term Review (2007-2009), Final Report [Programul tematic pentru securitatea alimentară, evaluare la jumătatea perioadei (2007-2009), raport final], septembrie 2009.

[33] Malawi și Etiopia și-au adoptat strategiile naţionale privind alimentaţia în 2007, respectiv în 2008. În Rwanda, a fost instituit un program naţional de urgenţă pentru eliminarea malnutriţiei și a fost creat un grup operativ privind alimentaţia în 2009. Niger dispune din 2007 de un plan naţional de urgenţă privind prevenirea unei crize de securitate alimentară și privind alimentaţia. În Burundi, a fost înfiinţat recent un grup de lucru la iniţiativa Programului alimentar mondial cu scopul de a crea un forum naţional privind securitatea alimentară și alimentaţia. Strategia naţională privind securitatea alimentară a Eritreei, iniţiată în 2004, recunoaște problema malnutriţiei, însă se concentrează asupra accesului și a disponibilităţii.

[34] Nota explicativă Enhancing EC’s contribution to address Maternal and Child Undernutrition and its causes (Ameliorarea contribuţiei Comisiei Europene la lupta împotriva malnutriţiei materne și infantile și a cauzelor acesteia).

[35] O declaraţie comună a Organizaţiei Mondiale a Sănătăţii, a Programului alimentar mondial, a Comitetului permanent pentru nutriţie al Organizaţiei Naţiunilor Unite și a Fondului Naţiunilor Unite pentru Copii privind gestionarea în cadrul comunităţii a malnutriţiei acute grave explică acest tip de abordare după cum urmează: un număr mare de copii cu malnutriţie acută gravă pot fi trataţi în cadrul comunităţilor lor, fără a fi internaţi într-un centru medical sau într-un centru de alimentare terapeutică. Abordarea în cadrul comunităţii implică detectarea timpurie a malnutriţiei acute grave în comunitate și furnizarea de tratament acelora care nu prezintă complicaţii medicale cu alimente terapeutice gata de consum sau cu alte alimente cu un conţinut ridicat de substanţe nutritive acasă.

[36] Specific, measurable, achievable, relevant and timed (specifice, măsurabile, realizabile, pertinente și delimitate în timp).

[37] Recomandarea 1 literele (c) și (d) din Raportul special nr. 11/2010 Gestiunea sprijinului bugetar general, asigurată de Comisie, în ţările ACP și în ţările din Asia și din America Latină.

[38] Punctele 86 și 87 din Raportul special nr. 11/2010.

[39] În Malawi, Programul de subvenţii pentru mijloacele de producţie agricolă a reprezentat 10 % din bugetul naţional pe 2009 și 71 % din bugetul pentru agricultură.

--------------------------------------------------

ANEXA I

SITUAȚIA SECURITĂȚII ALIMENTARE ÎN AFRICA SUBSAHARIANĂ ȘI ÎN ASIA DE SUD

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

Notă: Pentru indicele global al foametei aferent anului 2010, datele privind proporția persoanelor subnutrite sunt pentru 2004-2006, datele privind subponderalitatea infantilă sunt pentru ultimul an din perioada 2003-2008 pentru care sunt disponibile date, iar datele privind mortalitatea infantilă sunt pentru 2008.

Frontierele și denumirile prezentate și desemnările utilizate pe această hartă nu implică o aprobare sau o acceptare oficială de către Institutul Internațional de Cercetare în domeniul Politicii Alimentare (IFPRI) sau de către partenerii și colaboratorii acestuia.

Sursa: Adaptată și reprodusă cu permisiunea Institutului Internațional de Cercetare în domeniul Politicii Alimentare, www.ifpri.org. Această hartă se bazează pe datele provenite de la Organizația Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură, de la Fondul Organizaţiei Națiunilor Unite pentru Copii, de la MEASURE DHS (Demographic and Health Surveys – sondaje demografice și în domeniul sănătății) și de la Organizația Mondială a Sănătății. Raportul din care provine această hartă poate fi consultat online la adresa http://www.ifpri.org/publication/2009-global-hunger-index.

--------------------------------------------------

ANEXA II

PRIVIRE GENERALĂ ASUPRA SITUAŢIEI SECURITĂŢII ALIMENTARE ÎN ETIOPIA

Insecuritatea alimentară este o problemă persistentă în Etiopia. În ciuda sprijinului permanent acordat de comunitatea donatorilor în cursul ultimilor 20 de ani, numărul de persoane care necesită asistenţă alimentară a crescut de la 6,7 milioane în 1994 la 12,6 milioane în 2010 [1]. Principala cauză a insecurităţii alimentare este rata mare de creștere demografică (media anuală este de două milioane de persoane), care, în combinaţie cu dependenţa de exploataţii agricole de dimensiuni mici, ale căror activităţi agricole sunt bazate pe ploaie, conduce la exercitarea unei presiuni nesustenabile asupra terenului [2] și la eroziunea solului. Acești factori reduc, la rândul lor, productivitatea agricolă și recoltele. Insecuritatea proprietăţii funciare a fermierilor reprezintă o altă cauză importantă a insecurităţii alimentare. Terenurile sunt în proprietatea statului și fermierii au drepturi de uzufruct, un aspect care descurajează și totodată stânjenește accesul la împrumuturile necesare pentru efectuarea unor investiţii care să favorizeze productivitatea. Ineficienţa pieţelor interne și infrastructura de transport inadecvată duc la creșterea preţurilor la alimente, împiedicând astfel și mai mult accesul la alimente. În plus, acest aspect complică, de asemenea, distribuţia fizică din zonele cu un surplus de producţie spre zonele cu un deficit de producţie, crescând astfel necesitatea unor importuri de alimente.

Deși producţia agricolă naţională a crescut în ultimii cinci ani [3], Etiopia este încă dependentă de importuri comerciale de alimente și de ajutoare alimentare. De exemplu, importurile de ajutoare alimentare s-au ridicat în medie la 700000 de tone metrice în cursul ultimului deceniu [4]. Cu toate acestea, nu există cifre fiabile privind deficitul alimentar naţional din cauza unor discrepanţe semnificative (până la 40 %) [4] între datele privind producţia naţională de culturi publicate de către Ministerul Agriculturii și cele publicate de Agenţia Statistică Centrală.

Populaţia Etiopiei este estimată în momentul actual la 77,5 milioane de persoane, dintre care 85 % depind de agricultură, aceasta fiind resursa lor primară de existenţă. Contribuţia agriculturii la produsul intern brut (PIB) este de 45 %, dezvoltarea acesteia fiind deci esenţială pentru reducerea sărăciei. De la elaborarea primei sale strategii cuprinzătoare pentru sectorul agricol [5], guvernul Etiopiei a sprijinit producţia și productivitatea agricolă ca principalele mijloace de obţinere a autonomiei alimentare și de stimulare a creșterii economice.

Securitatea alimentară a reprezentat o prioritate în cadrul strategiilor naţionale de reducere a sărăciei. Documentul privind dezvoltarea sustenabilă și reducerea sărăciei, ce acoperă perioada 2002-2005, a recunoscut necesitatea de a îmbunătăţi disponibilitatea alimentelor și accesul la acestea. Acestui document i-a succedat Planul pentru o dezvoltare durabilă accelerată în vederea reducerii sărăciei, care a acoperit perioada 2005-2010 și a integrat politica privind securitatea alimentară în politica sa de dezvoltare agricolă. Această prioritate a fost menţinută și în cadrul strategiei actuale de reducere a sărăciei pentru perioada 2010-2015, strategie cunoscută sub numele Planul de creștere și transformare.

Prima politică în materie de securitate alimentară adoptată în 2001 a urmărit creșterea disponibilităţii alimentelor, îmbunătăţirea accesului la alimente și consolidarea capacităţilor de reacţie în caz de urgenţă. Această politică a subliniat intenţia guvernului de a face tranziţia dinspre ajutorul alimentar de urgenţă spre un sprijin mai previzibil și orientat spre dezvoltare. În 2003, o coaliţie guvern-donatori pentru securitate alimentară a căzut de acord asupra concepţiei Programului productiv de stabilire a unui dispozitiv de siguranţă. Începând din 2005, acest program a furnizat transferuri condiţionate și necondiţionate de numerar și/sau de alimente unui număr de aproximativ 8 milioane de persoane, care, în caz contrar, ar fi avut nevoie de ajutoare alimentare prin apeluri de urgenţă. Obiectivul programului este de a îmbunătăţi accesul la alimente, protejând în același timp activele productive ale gospodăriilor vulnerabile.

Politica de securitate alimentară este implementată prin programele de securitate alimentară, care au acoperit până acum perioadele 2005-2010 și 2010-2014. Programul de securitate alimentară dispune de patru piloni: (i) Programul productiv de stabilire a unui dispozitiv de siguranţă; (ii) relocarea voluntară a populaţiei; (iii) programul de construcţie de active în cadrul gospodăriilor; și (iv) programul complementar de investiţii în infrastructura rurală.

În ceea ce privește situaţia alimentaţiei, rezultatele indicatorilor corelaţi cu ODM arată că atingerea acestor obiective este afectată de întârzieri [6]. Prima strategie naţională privind alimentaţia a fost adoptată în 2008 și este implementată de către Ministerul Sănătăţii prin Programul naţional pentru alimentaţie pentru perioada 2008-2013. Scopul programului este de a reduce amploarea malnutriţiei în Etiopia, în special în rândul copiilor cu vârsta de sub cinci ani și al femeilor însărcinate sau aflate în perioada de lactaţie.

[1] Agenţia pentru Prevenirea Dezastrelor și Pregătirea în caz de Dezastre din Etiopia, date temporale 2010.

[2] Conform Delegaţiei UE, peste o treime dintre gospodării exploatează terenuri mai mici de 0,5 hectare.

[3] Conform proiectului Comisiei de evaluare de la jumătatea perioadei a celui de al zecelea document de strategie de ţară (DST), evaluare realizată în 2009, producţia de cereale a crescut de la un nivel de 10 milioane de tone în 2004, după secetă, la peste 16 milioane de tone în 2007 și 2008.

[4] Studiul de diagnosticare din cadrul DST-ului aferent celui de Al zecelea FED, elaborat de Comisia Europeană cu privire la dezvoltarea rurală și securitatea alimentară.

[5] Strategia de industrializare pe baza dezvoltării agriculturii, 1993.

[6] Conform rapoartelor de progres din 2007