COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 4.5.2016 COM(2016) 270 final 2016/0133(COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (reformare)



EXPUNERE DE MOTIVE 1.CONTEXTUL PROPUNERII Motivele și obiectivele propunerii UE depune eforturi în direcția unei abordări mai sustenabile în ceea ce privește gestionarea migrației, atât pentru persoanele care au nevoie de protecție internațională, cât și pentru cele care se deplasează din alte motive. Această abordare urmărește să oprească deplasările neregulamentare și periculoase și să submineze modul de operare al persoanelor care introduc ilegal migranți, oferind în schimb modalități sigure și legale de intrare în UE pentru persoanele care au nevoie de protecție. Protecția în regiune și relocarea din aceasta către UE ar trebui să devină modelul pentru viitor, fiind cea mai bună soluție pentru a satisface interesele și a garanta siguranța refugiaților. Cu toate acestea, pe termen scurt și mediu este probabil ca sosirile la frontierele externe ale UE să continue. Persoanele care nu solicită protecție internațională ar trebui să fie returnate. În ceea ce privește persoanele care solicită azil, cererile acestora ar trebui prelucrate în mod eficient și ar trebui să beneficieze de centre de primire care să ofere condiții decente și sprijin în statul membru responsabil pentru tratarea cererilor lor, pe durata desfășurării procesului, precum și ulterior, dacă cererile lor sunt considerate întemeiate. Experiența recentă a arătat însă că sosirile masive necontrolate exercită o presiune excesivă asupra sistemelor de azil ale statelor membre, ceea ce a condus la o creștere a nerespectării normelor. Această problemă începe să fie abordată pentru a redobândi controlul asupra situației din prezent, prin aplicarea normelor actuale privind gestionarea frontierelor Schengen și azilul, precum și printr-o cooperare mai strânsă cu țările terțe cheie, în special cu Turcia. Cu toate acestea, situația a scos în evidență deficiențe mai profunde legate de concepția normelor noastre privind azilul, care subminează eficacitatea lor și nu asigură o partajare sustenabilă a responsabilităților, trebuind prin urmare soluționate. La 6 aprilie 2016, Comisia și-a prezentat prioritățile pentru îmbunătățirea sistemului european comun de azil (SECA) în comunicarea sa „Posibilități de reformare a sistemului european comun de azil și de îmbunătățire a căilor legale de migrație”. Comisia a anunțat că va lucra la reformarea treptată a cadrului existent al Uniunii privind azilul, pentru a institui un sistem sustenabil și echitabil de determinare a statului membru căruia îi revine responsabilitatea de a examina cererile de azil, a consolida sistemul Eurodac, a realiza o mai mare convergență în sistemul de azil, a preveni deplasările secundare, și a elabora un mandat mai cuprinzător pentru Biroul European de Sprijin pentru Azil (EASO). Necesitatea unei reforme a fost recunoscută la scară largă, inclusiv de către Parlamentul European și Consiliul European. Prezenta propunere de reformare a Regulamentului Dublin III face parte din prima serie de propuneri legislative care vor constitui o reformă majoră a SECA. Acest prim pachet include, de asemenea, o propunere de reformare a Regulamentului Eurodac și o propunere de creare a unei Agenții pentru Azil a Uniunii Europene. Propunerea privind Eurodac cuprinde modificările necesare pentru a adapta sistemul la normele Dublin propuse, în conformitate cu obiectivul său principal de a sprijini punerea în aplicare a Regulamentului Dublin. Eurodac va deveni, de asemenea, o bază de date pentru scopuri mai generale legate de imigrație, facilitând returnarea și lupta împotriva migrației neregulamentare. Propunerea privind o Agenție pentru Azil a Uniunii Europene are obiectivul de a îmbunătăți punerea în aplicare și funcționarea SECA pornind de la activitatea Biroului European de Sprijin pentru Azil, pe care să-l transforme într-o agenție care va fi responsabilă cu facilitarea funcționării SECA, cu asigurarea convergenței evaluării cererilor de protecție internațională în Uniune și cu monitorizarea aplicării operaționale și tehnice a legislației Uniunii. Va urma o a doua etapă a propunerilor legislative de reformare a directivelor privind procedurile de azil și calificările, precum și a Directivei privind condițiile de primire, pentru a asigura reformarea deplină a tuturor componentelor sistemului de azil al UE, precum și pentru a evita perturbarea mecanismului Dublin din cauza unor abuzuri și a introducerii de cereri multiple de azil de către solicitanții și beneficiarii de protecție internațională. În special, procedurile de azil vor trebui să devină mai rapide și mai convergente și sunt necesare norme mai uniforme privind procedurile și drepturile oferite beneficiarilor de protecție internațională, iar condițiile de primire vor trebui adaptate pentru a spori cât mai mult gradul de armonizare între statele membre. Astfel cum se afirmă în comunicarea din 6 aprilie, criza migrației și a refugiaților a evidențiat deficiențe structurale și lacune importante legate de concepția și de punerea în aplicare a sistemului european de azil și în special a normelor Dublin. Actualul sistem Dublin nu a fost conceput pentru a asigura o partajare sustenabilă a responsabilității pentru solicitanți la nivelul Uniunii. Din acest motiv, un număr limitat de state membre au trebuit să facă față marii majorități de solicitanți de azil sosiți în Uniune, situație care a exercitat presiuni asupra sistemelor de azil ale statelor respective și a determinat cazuri de nerespectare a normelor UE. În plus, eficacitatea sistemului Dublin este subminată de o serie de norme complexe și contestabile privind determinarea responsabilității, precum și de durata lungă a procedurilor. Acesta este cazul, în special, pentru normele actuale care prevăd transferul responsabilității între statele membre după o anumită perioadă de timp. De asemenea, din cauza lipsei unor prevederi clare privind obligațiile solicitanților și consecințele nerespectării acestor obligații, sistemul actual este adesea susceptibil să fie utilizat abuziv de solicitanți.

Obiectivele Regulamentului Dublin – asigurarea unui acces rapid al solicitanților la o procedură de azil și examinarea cererii pe fond de către un singur stat membru, clar determinat – rămân valabile. Cu toate acestea, este clar că sistemul Dublin trebuie reformat, pentru a simplifica și a spori eficacitatea acestuia în practică, precum și pentru a putea face față situațiilor în care sistemele de azil ale unor state membre sunt supuse unei presiuni disproporționate. Prezenta propunere este o reformare a Regulamentului (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (Regulamentul Dublin). În detaliu, propunerea vizează: consolidarea capacității sistemului de a determina în mod eficient și eficace un singur stat membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională. În special, ar fi eliminate clauzele privind încetarea responsabilității și s-ar reduce semnificativ termenele pentru trimiterea cererilor, primirea răspunsurilor și efectuarea transferurilor între statele membre; asigurarea unei partajări echitabile a responsabilităților între statele membre prin completarea actualului sistem cu un mecanism de repartizare corectiv. Acest mecanism va fi activat automat în cazurile în care statele membre se confruntă cu un număr disproporționat de solicitanți de azil; descurajarea abuzurilor și prevenirea deplasărilor secundare ale solicitanților pe teritoriul UE, în special prin includerea unor obligații clare ca solicitanții să depună cererea în statul membru al primei intrări și să rămână în statul membru desemnat ca responsabil. Acest lucru necesită, de asemenea, stabilirea unor consecințe procedurale și materiale proporționale în cazurile de nerespectare a acestor obligații. Consultările specifice cu Parlamentul European și cu statele membre, inclusiv pe baza comunicării din 6 aprilie, precum și cu Înaltul Comisar al Organizației Națiunilor Unite pentru Refugiați (UNHCR) și cu societatea civilă au confirmat existența unor puncte de vedere divergente cu privire la natura și gradul în care ar trebui reformat Regulamentul Dublin. În acest context, Comisia a analizat cu atenție argumentele prezentate. Comisia a ajuns la concluzia că actualele criterii ale sistemului Dublin ar trebui păstrate, fiind completate de un mecanism de repartizare corectiv în sprijinul statelor membre care se confruntă cu o presiune disproporționată. În același timp, de la începutul punerii sale în aplicare, noul sistem Dublin se va baza pe un sistem european de referință, cu un mecanism de solidaritate corectiv declanșat automat de îndată ce un stat membru se confruntă cu o sarcină disproporționată. În același timp, au fost introduse modificări fundamentale pentru a descuraja abuzurile și pentru a preveni deplasările secundare ale solicitanților pe teritoriul UE. Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat Sistemul Dublin este piatra de temelie a sistemului european comun de azil, fiind menit să determine statul membru responsabil de examinarea unei cereri de azil. Acesta funcționează prin intermediul instrumentelor juridice și de politică în materie de azil, în special procedurile de azil, standardele privind eligibilitatea persoanelor pentru protecția internațională și condițiile de primire, precum și relocarea și transferul. Progresele stagnează din cauza întârzierilor în punerea în aplicare a legislației UE în materie de azil. Asigurarea unei puneri în aplicare integrale și rapide a legislației UE de către statele membre este o prioritate. În special, Comisia a conlucrat în ultimii ani cu autoritățile elene acordând prioritate normalizării situației de la suspendarea transferurilor Dublin, în 2010. În acest scop, Comisia a adresat Greciei o recomandare la 10 februarie 2016 privind măsurile urgente pe care trebuie să le ia aceasta în vederea reluării transferurilor Dublin. Prezenta propunere face parte dintr-un pachet care include propuneri de reformare a altor componente ale sistemului Dublin, ceea ce va asigura coerența dispozițiilor în acest domeniu de politică. Propunerea de reformare a Regulamentului Eurodac cuprinde modificările necesare pentru a reflecta modificările propuse în Regulamentul Dublin și a contribui la un control îmbunătățit al migrației neregulamentare. Comisia propune, de asemenea, instituirea unei Agenții pentru Azil a Uniunii Europene, pentru a sprijini funcționarea sistemului european comun de azil, inclusiv a mecanismului Dublin revizuit.

Ca răspuns la situația de criză din Grecia și Italia, Consiliul a adoptat, în septembrie 2015, două decizii privind transferul, care se vor aplica până în septembrie 2017. Acesta a reprezentat un răspuns temporar, ad-hoc și de urgență la situația din aceste două state membre care s-au confruntat cu fluxuri de migranți fără precedent și care trebuiau să fie degrevate de o parte a sarcinii, prin transferarea responsabilității pentru unii solicitanți de azil de la Italia și Grecia către alte state membre. Comisia a prezentat două rapoarte cu privire la punerea în aplicare a acestor decizii. În vederea găsirii unei soluții structurale pentru abordarea unor astfel de situații de criză, în septembrie 2015 Comisia a propus un mecanism de transfer în caz de criză. S-a propus ca transferul să fie declanșat printr-un act delegat, care va stabili, de asemenea, numărul de persoane care urmează să fie transferate. Prezenta propunere introduce un mecanism de repartizare corectiv cu o declanșare automată. Prin urmare, aceasta are un obiectiv similar cu propunerea prezentată de către Comisie în septembrie 2015 și, în funcție de rezultatul discuțiilor cu privire la prezenta propunere, Comisia ar putea avea în vedere retragerea propunerii din septembrie. De asemenea, propunerea prevede noi norme pentru determinarea statului membru responsabil de examinarea unei cereri depuse de un minor neînsoțit, și anume faptul că, în absența unor relații de familie, este responsabil statul membru în care a fost depusă prima cerere, cu excepția cazului în care acest lucru nu este în interesul superior al minorului. Această normă va permite o determinare rapidă a statului membru responsabil și, prin urmare, un acces rapid la procedură pentru acest grup vulnerabil de solicitanți, având, de asemenea, în vedere termenele mai scurte propuse. Având în vedere că această normă diferă cea propusă de Comisie în iunie 2014, Comisia intenționează să retragă propunerea respectivă, în privința căreia a fost imposibil să se ajungă la un acord până în prezent. Coerența cu alte politici ale Uniunii Prezenta propunere este coerentă cu politica globală pe termen lung privind o gestionare mai bună a migrației, prezentată de Comisie în Agenda europeană privind migrația, care a dezvoltat Orientările politice ale președintelui Juncker într-o serie de inițiative coerente care se consolidează reciproc, bazate pe patru piloni. Acești piloni constau în reducerea stimulentelor pentru migrația neregulamentară, securizarea frontierelor externe și salvarea de vieți, o politică solidă în materie de azil și o nouă politică privind migrația legală. Prezenta propunere, care se înscrie printre măsurile de punere în aplicare a Agendei europene privind migrația în ceea ce privește obiectivul de consolidare a politicii Uniunii în materie de azil, ar trebui considerată ca o componentă a politicii UE mai ample care urmărește să creeze un sistem solid și eficace pentru o gestionare sustenabilă a migrației în viitor, care să fie echitabil atât pentru societățile-gazdă și cetățenii UE, cât și pentru cetățenii țărilor terțe interesați și pentru țările de origine și de tranzit. 2.TEMEIUL JURIDIC, SUBSIDIARITATEA ȘI PROPORȚIONALITATEA Temeiul juridic Prezenta propunere reformează Regulamentul (UE) nr. 604/2013 și, prin urmare, ar trebui adoptată în baza aceluiași temei juridic, și anume articolul 78 alineatul (2) litera (e) din TFUE, în conformitate cu procedura legislativă ordinară. Geometrie variabilă Dispozițiile Regulamentului nr. 604/2013 sunt obligatorii pentru Regatul Unit și Irlanda, ca urmare a notificării dorinței lor de a participa la adoptarea și la aplicarea regulamentului respectiv, pe baza Protocolului privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție anexat la TUE și la TFUE. În conformitate cu respectivul protocol, Regatul Unit și Irlanda pot decide să ia parte la adoptarea prezentei propuneri. Regatul Unit și Irlanda au la dispoziție această opțiune și după adoptarea propunerii. În temeiul Protocolului privind poziția Danemarcei, anexat la TUE și la TFUE, Danemarca nu participă la adoptarea de către Consiliu a măsurilor în temeiul titlului V din TFUE (cu excepția „măsurilor prin care se stabilesc țările terțe ai căror resortisanți trebuie să posede o viză la trecerea frontierelor externe ale statelor membre și a măsurilor privind instituirea unui model tip de viză”). Totuși, întrucât Danemarca aplică actualul Regulament Dublin, pe baza unui acord internațional pe care l-a încheiat cu CE în 2006, în conformitate cu articolul 3 din acordul menționat, aceasta trebuie să adreseze o notificare Comisiei cu privire la decizia sa de a pune în aplicare sau nu conținutul regulamentului modificat. Participarea Regatului Unit, a Irlandei și a Danemarcei în condițiile stabilite în prezenta propunere de reformare a Regulamentului (UE) nr. 604/2013 vor fi stabilite în cursul negocierilor în conformitate cu protocoalele menționate. Aceste protocoale permit Regatului Unit și Irlandei, fără a le obliga, să participe la inițiative din domeniul de politică al libertății, securității și justiției, respectând totodată operabilitatea acestora. Impactul propunerii asupra statelor terțe asociate la sistemul Dublin În paralel cu asocierea mai multor state terțe la acquis-ul Schengen, Uniunea a încheiat mai multe acorduri de asociere a acestor țări și la acquis-ul Dublin/Eurodac: – acordul de asociere a Islandei și Norvegiei, încheiat în 2001; – acordul de asociere a Elveției, încheiat la 28 februarie 2008; – protocolul de asociere a Liechtensteinului, încheiat la 7 martie 2011. Pentru crearea de drepturi și obligații între Danemarca – țară care, după cum s-a explicat mai sus, a fost asociată la acquis-ul Dublin/Eurodac printr-un acord internațional – și țările asociate menționate mai sus, au fost încheiate alte două instrumente între Uniune și țările asociate.

În conformitate cu cele trei acorduri menționate anterior, țările asociate acceptă acquis-ul Dublin/Eurodac și dezvoltarea acestuia fără excepții. Acestea nu participă la adoptarea actelor care modifică sau dezvoltă acquis-ul Dublin (prin urmare, nici la prezenta propunere), însă trebuie să adreseze Comisiei, într-un interval de timp dat, o notificare cu privire la hotărârea lor de a accepta sau nu conținutul actului respectiv, odată ce acesta este aprobat de Parlamentul European și de Consiliu. În cazul în care Norvegia, Islanda, Elveția sau Liechtenstein nu acceptă un act de modificare sau de dezvoltare a acquis-ului Dublin/Eurodac, acordurile respective vor înceta, cu excepția cazului în care Comitetul mixt/comun instituit prin acorduri decide altfel, în unanimitate. Subsidiaritatea Titlul V din TFUE privind spațiul de libertate, securitate și justiție conferă Uniunii Europene anumite competențe în domeniile menționate. Aceste competențe trebuie exercitate în conformitate cu articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, respectiv numai dacă și în măsura în care obiectivele acțiunii preconizate nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, dar datorită dimensiunilor sau efectelor acțiunii preconizate, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii Europene. Propunerea raționalizează actualele norme Dublin și le completează cu un nou mecanism de repartizare corectiv, în scopul de a institui un sistem pentru rezolvarea situațiilor în care sistemele de azil ale statelor membre sunt supuse unei presiuni disproporționate. Scopul este acela de a asigura o partajare echitabilă a responsabilităților între statele membre, prin reducerea presiunii asupra unui stat membru care se confruntă cu o sarcină disproporționată și repartizarea sarcinii respective între celelalte state membre. Prin definiție, pentru aceasta este necesar să se acționeze la nivelul UE. În plus, propunerea are ca obiectiv asigurarea aplicării corecte a sistemului Dublin în perioadele de criză și combaterea deplasărilor secundare ale resortisanților țărilor terțe între statele membre, aspecte care au o natură transfrontalieră. Este clar că acțiunile întreprinse individual de către statele membre nu pot răspunde în mod satisfăcător la necesitatea unei abordări comune a UE pentru a problemă comună. Proporționalitatea În ceea ce privește raționalizarea normelor Dublin, modificările propuse se limitează la ceea ce este necesar pentru a permite o funcționare eficace a sistemului, atât în ceea ce privește accelerarea accesului solicitanților la procedura de acordare a protecției internaționale, cât și capacitatea administrațiilor statelor membre de a pune în aplicare sistemul. În ceea ce privește introducerea unui nou mecanism de repartizare corectiv, Regulamentul (UE) nr. 604/2013 nu prevede, în forma sa actuală, instrumente care să permită un răspuns corespunzător la situațiile de presiune disproporționată asupra sistemelor de azil ale statelor membre. Dispozițiile privind mecanismul de repartizare corectiv instituite de propunere vizează soluționarea acestei deficiențe. Dispozițiile respective nu depășesc ceea ce este necesar pentru a se atinge obiectivul de a soluționa situația în mod eficace. Alegerea instrumentului Având în vedere că mecanismul Dublin existent a fost instituit printr-un regulament, același instrument juridic este utilizat pentru raționalizarea și completarea sa printr-un mecanism de repartizare corectiv. 3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI Evaluările ex post/verificările adecvării legislației existente În Agenda europeană privind migrația Comisia a cerut statelor membre să pună în aplicare integral actualul Regulament Dublin III și acquis-ul UE existent în materie de azil și, de asemenea, a anunțat o evaluare și o eventuală revizuire a regulamentului, în cursul anului 2016. În conformitate cu acest angajament, Comisia a comandat studii externe de evaluare a sistemului Dublin. Evaluarea a avut drept obiect eficacitatea, eficiența, relevanța, coerența și valoarea adăugată a UE a Regulamentului Dublin III. A fost examinată măsura în care regulamentul a răspuns obiectivelor sale, necesităților mai generale ale politicii UE și necesităților părților interesate. Evaluarea a inclus un studiu aprofundat privind aplicarea în practică a Regulamentului Dublin III în statele membre. Principalele concluzii sunt prezentate mai jos. 3.1. Relevanța Regulamentului Dublin III Sistemul Dublin este o piatră de temelie a acquis-ului UE privind azilul, iar obiectivele sale rămân valabile. Atâta timp cât există sisteme naționale de azil separate în cadrul Uniunii, este esențial să se dispună de un instrument la nivelul UE pentru instituirea criteriilor și a unui mecanism de determinare a statului membru responsabil pentru examinarea unei cereri. În caz contrar, statele membre ar trebui să se bazeze pe acorduri ad-hoc, la fel ca înaintea instituirii sistemului Dublin, ceea ce ar face ca stabilirea responsabilității între statele membre să fie extrem de dificilă. Evaluarea a concluzionat că niciun instrument național sau bilateral nu ar putea asigura același efect global, determinând riscul ca cererile de protecție pentru care mai multe state ar putea fi responsabile să nu fie tratate. Au fost exprimate puncte de vedere diferite cu privire la impactul efectiv al regulamentului, care ar trebui să asigure un acces rapid la procedurile de azil pentru solicitanți și să determine o strategie pe termen lung care să descurajeze depunerea de cereri multiple. Astfel s-ar asigura eficiența sistemului de azil prin prevenirea abuzurilor și s-ar reduce costurile totale.

3.2 Punerea în aplicare a regulamentului Considerații generale Cea mai importantă problemă evidențiată în evaluare a fost lipsa unei puneri în aplicare coerente și corecte la nivelul statelor membre. În plus, s-a concluzionat că modul în care a fost conceput Regulamentul Dublin III prezintă o serie de deficiențe care au îngreunat îndeplinirea principalelor sale obiective. Ierarhia criteriilor prevăzută în Regulamentul Dublin III nu ține seama de capacitatea statelor membre, nici nu vizează o echilibrare a eforturilor. Metoda de repartizare a responsabilității întârzie accesul la procedura de azil. În sistemul actual, solicitanții pot aștepta până la 10 luni (în cazul cererilor de „reprimire”) sau 11 luni (în cazul cererilor de „preluare”) înainte de începerea procedurii de examinare a cererii de protecție internațională. Această situație compromite obiectivul Dublin de a asigura accesul rapid al solicitanților la procedura de azil. În plus, a devenit clar că Regulamentul Dublin III nu a fost conceput pentru a face față unor situații de presiune disproporționată. Acesta nu are obiectivul de a împărți echitabil răspunderea sau de a remedia distribuția disproporționată a solicitanților între statele membre. Aceste probleme au devenit deosebit de evidente în unele state membre, care, în acest context, au întâmpinat dificultăți în aplicarea regulamentului: solicitanții de azil nu au fost întotdeauna înregistrați, procedurile au fost întârziate, iar capacitățile interne s-au dovedit insuficiente pentru a trata toate dosarele în mod prompt. Garanții și măsuri de protecție procedurale Informațiile furnizate solicitantului cu privire la procedura Dublin diferă considerabil. Aproximativ jumătate din statele membre au raportat că informațiile furnizate constau în „informații generale”, care ar putea să nu îndeplinească cerințele prevăzute la articolul 4 alineatul (1). În plus, constatările sugerează că în câteva state membre informațiile ar putea să nu fie furnizate deloc, iar dacă sunt furnizate, par a fi depășite. Interviul individual este o practică standard pentru determinarea responsabilității în aproape toate statele membre, dar în unele dintre țările cu o sarcină excesivă autoritățile nu au dispus de capacitatea necesară pentru a realiza interviuri în mod sistematic. Atunci când nu se realizează interviuri, în general solicitantului i se permite să furnizeze informații sub alte forme. Numeroase state membre au semnalat faptul că interviurile s-au realizat cu mari întârzieri, din cauza actualelor fluxuri importante. Interpretările interesului superior al copilului diferită. Acest lucru a condus, în unele cazuri, la probleme de comunicare și de încredere între statele membre. În plus, au fost identificate problemele practice în procesul de numire a unui reprezentant al minorului, mai ales ca urmare a actualelor fluxuri importante. Aceasta reprezintă însă o problemă mai generală privind procedura de azil. Criteriile pentru determinarea statului membru responsabil și elementele de probă Criteriile aplicate de cele mai multe ori ca temei al transferului au fost cele referitoare la documentație și intrare (articolele 12 și 13), ceea ce a condus la plasarea unei mari părți a responsabilității asupra statelor membre de la frontiera externă. Această situație a făcut ca solicitanții să evite prelevarea amprentelor digitale, contribuind la deplasările secundare. Mai multe state membre au indicat că interpretările a ceea ce autoritățile din țara de destinație consideră a fi un element de probă acceptabil determinau o sarcină a probei nerezonabilă pentru țările de trimitere. Datele din Eurodac și din Sistemul de Informații privind Vizele (VIS) sunt acceptate ca elemente de probă de aproape toate statele membre, fiind elementele de probă invocate cel mai frecvent pentru a determina responsabilitatea. Datele obținute prin interviuri nu erau considerate, în general, elemente de probă suficiente. Dispozițiile privind clauzele discreționare și persoanele dependente (articolele 16 și 17), care se referă la cazurile umanitare, sunt rar utilizate, cu excepția unui număr mic de state membre. Criteriile referitoare la legăturile de familie au fost utilizate mai puțin frecvent, în principal din cauza dificultății de găsire a familiei sau de a obține elemente de probă privind membrii de familie. Statele membre diferă foarte mult în ceea ce privește probele acceptate pentru aceste criterii, însă în general una din cerințele principale se referă la probele documentare (de exemplu un certificat de naștere sau de căsătorie), care sunt adesea greu de prezentat de către solicitantul de azil. Divergențele considerabile legate de ceea ce este o probă acceptabilă a relațiilor de familie îngreunează determinarea responsabilității, ducând la proceduri îndelungate. Acesta ar putea fi un factor de încurajare a deplasărilor secundare, solicitanții încercând să își continue călătoria.

Proceduri de preluare și de reprimire Numărul cererilor de „reprimire” a fost semnificativ mai mare decât numărul cererilor de „preluare”. Între 2008 și 2014, 72 % din cererile Dublin trimise au fost cereri de reprimire, față de 28 % de cereri de preluare trimise. În mod similar, 74 % dintre cererile Dublin primite au fost cereri de reprimire, față de 26 % de cereri de preluare primite. Termenele prevăzute pentru trimiterea și răspunsul la aceste cereri au fost în general respectate de toate statele membre, însă fluxurile ridicate de migranți au determinat o presiune sporită asupra agențiilor din domeniul azilului, prelungind timpul de răspuns pentru unele state membre. Acest lucru a dus, de asemenea, la o creștere a numărului de cereri incomplete, ceea ce poate determina respingeri și controverse. Astfel au fost încurajate practicile de „acceptare implicită”, unele țări netrimițând intenționat răspunsuri la solicitări în termenul prevăzut, ca soluție pentru a face față numărului mare de cazuri. În 2014, numărul total al cererilor de preluare și de reprimire a fost de 84 586, ceea ce reprezintă 13 % din numărul total al cererilor de azil depuse în UE, o proporție mai mică față de anii precedenți. Din totalul cererilor, 33 % au fost respinse de statul membru de primire, ceea ce ar putea sugera că după intrarea în vigoare a Regulamentului Dublin III în 2014 a devenit mai greu ca statele membre să ajungă la un acord privind responsabilitatea. În 2014, doar aproximativ un sfert din numărul total de cereri de reprimire și de preluare acceptate a avut drept rezultat un transfer fizic. Numărul redus sugerează existența unor probleme legate de aplicarea în practică a Regulamentului Dublin III. Numărul redus ar putea fi însă explicat parțial și de întârzierile cu care se realizează transferurile, acestea nefiind reflectate de datele anuale utilizate în evaluare. Un alt motiv important al ratei scăzute de transferuri, confirmat de multe state membre, este nivelul ridicat de sustragere în timpul procedurilor Dublin, ceea ce determină un transfer al responsabilității între statele membre. Punerea în aplicare a transferurilor Termenul pentru realizarea transferurilor variază în mod considerabil. Eficiența depinde de capacitatea și de resursele unităților responsabile cu punerea în aplicare a transferurilor, de faptul că o autoritate distinctă era responsabilă cu modalitățile de efectuare a acestora, de numărul de cazuri, de măsura în care solicitantul cooperează și de cunoașterea locului în care acesta se află. Unul din motivele menționate ale întârzierilor a fost prelungirea termenelor în conformitate cu articolul 29 alineatul (2). Douăzeci de state membre au declarat că sustragerea solicitantului, care determină aplicarea unui termen total de 18 luni pentru transferuri, a fost principala explicație a întârzierilor. Practica detenției, raportată ca fiind utilizată frecvent de 21 din 31 de țări, variază considerabil în ceea ce privește stadiul procedurii: unele autorități recurg la detenție de la începutul procedurii Dublin, iar altele doar atunci când cererea de transfer a fost acceptată de statul membru responsabil. Aceste practici divergente creează incertitudine juridică, precum și probleme de ordin practic. În plus, 13 state membre au evidențiat faptul că în general transferurile sunt lipsite de eficacitate, indicând că deplasările secundare sunt observate „frecvent” în urma unui transfer finalizat. Apeluri În toate statele membre există căi de atac împotriva unei decizii de transfer. În statele membre sunt prevalente căile de atac judiciare, cel mai frecvent în fața unor instanțe administrative. În ceea ce privește procesul de apel, toate statele membre au introdus termene pentru exercitarea de către un solicitant a dreptului la o cale de atac eficientă, deși interpretarea a ceea ce constituie un „termen rezonabil” variază foarte mult, de la trei la 60 de zile. Dacă se introduce un apel, unele state membre suspendă transferul în mod automat, în timp ce altele aplică articolul 27 alineatul (3) litera (c), caz în care acest lucru trebuie cerut de solicitant. Cooperarea administrativă Toate statele membre au indicat utilizarea frecventă a rețelei electronice securizate DubliNet pentru schimbul de informații, canalele de informare informale fiind utilizate numai în circumstanțe excepționale. Pentru a facilita și mai mult aplicarea eficientă a Regulamentului Dublin III, multe state membre au încheiat acorduri administrative în conformitate cu articolul 36. Cu toate acestea, până în prezent, niciun stat membru nu a utilizat procedura de conciliere, descrisă la articolul 37, orice controverse fiind soluționate în mod informal. Mecanismul de alertă timpurie și de pregătire Mecanismul de alertă timpurie și de pregătire nu a fost pus în aplicare până în prezent. În timp ce unele state membre au susținut că nu au fost niciodată îndeplinite condițiile de declanșare a acestui mecanism, altele au afirmat că este dificil să se ajungă la un acord politic pentru declanșarea mecanismului în absența unor criterii clare și a unor indicatori de măsurare a presiunii. De asemenea, procedura a fost considerată prea lungă și complicată. Alte măsuri de sprijin au contribuit, de asemenea, la reducerea presiunii și este posibil să fi înlăturat necesitatea de a declanșa mecanismul. Biroul European de Sprijin pentru Azil a fost dat drept exemplu de sprijin care a înlăturat necesitatea de a activa mecanismul, contribuind la prevenirea sau gestionarea crizelor din domeniul protecției internaționale. 3.3 Îndeplinirea obiectivelor Regulamentului Dublin III În continuare sunt prezentate principalele constatări ale studiului extern privind evaluarea Regulamentului Dublin III.

Împiedicarea depunerii de cereri multiple de către solicitanți, reducând astfel deplasările secundare În pofida obiectivului de a reduce deplasările secundare, cererile de azil multiple rămân o problemă comună în UE. 24 % dintre solicitanții din 2014 depuseseră deja cereri în alte state membre, ceea ce sugerează că regulamentul a avut un efect limitat sau chiar inexistent în privința acestui obiectiv. De asemenea, s-a susținut că este posibil ca regulamentul să fi avut efectul neintenționat de a spori numărul altor tipuri de deplasări secundare, având în vedere că sistemele naționale de primire și de azil continuă să prezinte diferențe în ceea ce privește calitatea și să încurajeze deplasările secundare. Asigurarea unei repartizări echitabile a solicitanților și a beneficiarilor de protecție internațională între statele membre Regulamentul Dublin III are un impact limitat asupra repartizării solicitanților în UE, având în vedere că numărul net al transferurilor în cadrul procedurilor Dublin se apropie de zero. Atunci când statele membre primesc și transferă un număr similar de solicitanți, cererile primite și trimise se anulează reciproc, indicând că Regulamentul Dublin III are un efect de redistribuire foarte limitat sau chiar inexistent. Această situație pare a fi cauzată de: ierarhia criteriilor, care nu ține seama de capacitatea statelor membre; responsabilitatea disproporționată care revine statelor membre de la frontierele externe, mai ales prin aplicarea criteriului privind prima țară de intrare, și numărul redus al transferurilor efective, ceea ce sugerează că solicitanții reușesc să depună cereri acolo unde doresc, determinând o responsabilitate mai mare pentru destinațiile mai atractive. Acest lucru reiese clar din cifrele din 2014, 70 % din numărul total de prime cereri de azil fiind depuse în doar cinci state membre. Costurile rezonabile în ceea ce privește resursele financiare și umane utilizate în punerea în aplicare a Regulamentului Dublin III În 2014, costurile directe și indirecte estimate ale funcționării sistemului Dublin în Europa au fost de circa 1 miliard EUR. Absența unui astfel de mecanism ar genera costuri și mai ridicate pentru statele UE și statele SEE, însă evaluarea a constatat că Regulamentul Dublin III în general nu era eficient. Termenul prevăzut legal pentru transferul unui solicitant este lung, iar rata transferurilor efective este redusă, ambele având o implicație financiară semnificativă asupra costurilor indirecte și a eficienței generale a sistemului. În unele state membre, costurile detenției, utilizată pentru a încerca să se prevină sustragerea, sunt foarte ridicate. Sustragerea generează alte costuri indirecte și reduce eficiența sistemului. Absența în practică a transferurilor și a returnării solicitanților respinși generează costuri sociale ridicate legate de migrația neregulamentară. Se estimează că până la 42 % din solicitanții care nu au fost efectiv transferați în cadrul sistemului Dublin s-ar putea afla în continuare în UE în mod neregulamentar. Există o probabilitate mare ca sistemul actual să rămână nesustenabil în contextul continuării presiunii exercitate de migrație. Suspendarea începând din 2011 a transferurilor către Grecia efectuate în temeiul Regulamentului Dublin a dovedit existența unei deficiențe extrem de grave în sistem, în special dat fiind numărul mare de migranți care au sosit în Grecia în ultimele luni. 3.4Consultări cu părțile interesate Pe lângă evaluarea externă, Comisia a realizat consultări specifice cu coordonatorii LIBE ai grupurilor politice din Comisia pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne a Parlamentului European, cu statele membre și cu alte părți interesate. Coordonatorii grupurilor politice din Comisia pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne a Parlamentului European au fost consultați pe baza unui document de discuție și a rezultatelor preliminare ale evaluării externe a Regulamentului Dublin. În ansamblu, există un sprijin larg pentru o reformă fundamentală a sistemului Dublin și se recunoaște faptul că situația actuală nu este sustenabilă. În timp ce unele părți s-au exprimat în favoarea unor criterii obiective pentru determinarea responsabilității, inclusiv sub forma unei chei de distribuție, altele au menționat importanța de a ține seama de preferințele/caracteristicile unui solicitant, în pofida dificultății de a face acest lucru într-un mod obiectiv, echitabil și operațional. Statele membre au fost consultate pe baza acelorași documente. A existat un consens cu privire la faptul că regulamentul actual este prea complex și că reglementează în mod excesiv, fiind prin urmare foarte greu de aplicat de administrații. Modificările adăugate în cadrul reformei Dublin III din 2013 au avut ca rezultat conferirea unor drepturi sporite pentru solicitanți care ar putea fi utilizate abuziv, compromițând întregul sistem. Deplasările secundare au fost menționate ca fiind cea mai urgentă problemă de punere în aplicare. Dezbaterea privind necesitatea sau lipsa necesității de a transforma sistemul Dublin III, care în prezent este un simplu instrument de repartizare a responsabilității, într-un instrument de partajare a acesteia, a confirmat că există două principale puncte de vedere: unele state membre au solicitat instituirea unui sistem permanent de repartizare a sarcinilor prin intermediul unei chei de distribuție, în timp ce altele au fost în favoarea menținerii și a raționalizării sistemului actual, inclusiv în ceea ce privește criteriul intrării neregulamentare. Au existat opinii divergente cu privire la luarea în considerare a preferințelor exprimate de solicitanți: în timp ce unele părți au afirmat că preferințele nu pot fi pe deplin ignorate, deoarece acest lucru ar duce aproape inevitabil la deplasări secundare, altele s-au exprimat ferm împotriva acestei posibilități, întrucât sunt necesare criterii clare și obiective, iar adăugarea preferințelor ar implica evaluări complexe de la caz la caz. De asemenea, statele membre au reamintit că solicitanții solicită protecție internațională/fug de persecuție și că, prin urmare, acestora nu ar trebui să li se ofere o posibilități excesive de alegere a țării finale de azil, întrucât logica sistemului Dublin nu este aceea a unui regim de migrație (economică). Alte părți interesate, precum UNHCR și organizațiile neguvernamentale care activează în domeniul azilului au fost, de asemenea, consultate. Acestea au convenit că actualul regulament Dublin III prezintă deficiențe importante în ceea ce privește logica aflată la baza sa – în primul rând criteriul intrării neregulamentare drept criteriu implicit – și că experiența din ultimele luni a arătat că este necesară o reformă fundamentală. Opinia generală a fost că preferințele sau caracteristicile solicitantului ar trebui luate în considerare pentru determinarea unui stat membru responsabil, având în vedere perspectivele de integrare și pentru a reduce deplasările secundare. În același scop, criteriul privind familia ar trebui extins. Multe părți au subliniat necesitatea de a avansa către o situație echivalentă în toate statele membre, în special în ceea ce privește condițiile de primire și procedurile.

3.5Drepturile fundamentale Prezenta propunere este pe deplin compatibilă cu drepturile fundamentale și principiile generale ale dreptului UE și ale dreptului internațional. În special, mai buna informare a solicitanților de azil cu privire la aplicarea prezentului regulament, precum și cu privire la drepturile și obligațiile care le revin le va permite acestora, pe de o parte, să își apere mai bine drepturile și, pe de altă parte, ar putea contribui la reducerea numărului de deplasări secundare, întrucât solicitanții de azil vor fi mai dispuși să se conformeze sistemului. Eficacitatea dreptului la o cale de atac judiciară va fi consolidată, prin precizarea domeniului de aplicare al apelului și definirea unui termen-limită armonizat pentru luarea deciziilor. În plus, apelul va avea un efect de suspendare automat. Dreptul la libertate și liberă circulație va fi consolidat prin reducerea termenelor în care o persoană poate fi deținută în cazurile excepționale prevăzute de regulament și numai dacă acest lucru respectă principiile necesității și proporționalității. Dreptul la reîntregirea familiei va fi consolidat, în special prin extinderea domeniului de aplicare al regulamentului pentru a include frații sau surorile, precum și familiile constituite în țările de tranzit. Drepturile minorilor neînsoțiți au fost, de asemenea, consolidate printr-o mai bună definire a principiului interesului superior al copilului și prin crearea unui mecanism de evaluare a interesului superior al copilului în toate circumstanțele care implică transferul unui minor. 4.IMPLICAȚIILE BUGETARE Resursele financiare totale necesare pentru a sprijini punerea în aplicare a prezentei propuneri se ridică la 1 828,6 milioane EUR prevăzute pentru perioada 2017-2020. Această sumă ar acoperi costurile de transfer după declanșarea mecanismului de repartizare corectiv în beneficiul unui stat membru, instituirea și funcționarea sistemului informatic pentru înregistrarea și repartizarea automată a solicitanților de azil, dar și sprijinul pentru dezvoltarea capacităților de primire necesare, atât în ceea ce privește infrastructura, cât și costurile de funcționare, în special în acele state membre care până acum au avut un număr mic de solicitanți de azil. Necesitățile financiare sunt compatibile cu actualul cadru financiar multianual și pot implica utilizarea unor instrumente speciale, astfel cum sunt definite în Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1311/2013 al Consiliului. 5.EXPLICAȚIA DETALIATĂ A DISPOZIȚIILOR SPECIFICE ALE PROPUNERII Propunerea păstrează legătura dintre responsabilitatea în materie de azil și respectarea de către statele membre a obligațiilor care le revin în ceea ce privește protejarea frontierelor externe, sub rezerva excepțiilor menite să protejeze unitatea familiei și interesul superior al copilului. Criteriile actuale de repartizare a responsabilității sunt, în esență, menținute, dar sunt propuse modificări specifice, în special pentru a consolida unitatea familiei în temeiul sistemului Dublin, prin extinderea definiției familiei. Principalele modificări aduse vizează, pe de o parte, să îmbunătățească eficiența sistemului, în special prin menținerea responsabilității stabile a unui anumit stat membru pentru examinarea unei cereri, odată ce responsabilitatea respectivă a fost stabilită. Pe de altă parte, modificările contribuie la limitarea deplasărilor secundare, în special prin eliminarea normelor privind transferul responsabilității între statele membre. Sistemul este completat printr-un nou mecanism de repartizare corectiv, bazat pe o cheie de referință, pentru a permite ajustări ale repartizării solicitanților în anumite circumstanțe. Astfel, sistemul poate face față situațiilor în care sistemele de azil ale statelor membre se confruntă cu o presiune disproporționată, asigurând o partajare adecvată a responsabilității între statele membre. I. Raționalizarea Regulamentului Dublin și îmbunătățirea eficienței sale Pentru a garanta că procedura Dublin funcționează corespunzător și în mod sustenabil, că respectă obiectivul unui acces rapid la procedura de examinare și la protecție pentru cei care au nevoie de aceasta și că sunt descurajate deplasările secundare, sunt propuse diverse modificări, în special: Se introduce o nouă obligație care prevede că solicitantul trebuie să își depună cererea în statul membru al primei intrări neregulamentare sau, în cazul unei șederi legale, în statul membru respectiv. Scopul este de a asigura gestionarea ordonată a fluxurilor, de a facilita determinarea statului membru responsabil și de a preveni deplasările secundare. Prin această modificare se clarifică faptul că un solicitant nu are nici dreptul de a alege statul membru în care să depună cererea, nici statul membru responsabil de examinarea cererii. În cazul nerespectării acestei noi obligații de către un solicitant, statul membru trebuie să examineze cererea printr-o procedură accelerată. În plus, solicitantul va beneficia de condițiile materiale de primire numai acolo unde acesta trebuie să fie prezent. Înainte de începerea procesului de determinare a statului membru responsabil, regulamentul introduce obligația ca statul membru în care se depune cererea să verifice dacă cererea este inadmisibilă, pe motiv că solicitantul provine dintr-o primă țară de azil sau dintr-o țară terță sigură. În acest caz, solicitantul va fi returnat în această primă țară sau țară terță sigură, iar statul membru care a efectuat verificarea privind inadmisibilitatea va fi considerat responsabil pentru cererea respectivă. Statul membru în care este depusă cererea trebuie să verifice, de asemenea, dacă solicitantul provine dintr-o țară de origine sigură sau dacă prezintă un risc de securitate, caz în care acest stat membru va fi statul membru responsabil și trebuie să examineze cererea printr-o procedură accelerată. Regulamentul introduce o regulă potrivit căreia, odată ce un stat membru a examinat o cerere în calitate de stat membru responsabil, acesta va fi responsabil și pentru examinarea viitoarelor declarații și cereri ale solicitantului respectiv. Astfel se consolidează noua normă conform căreia un singur stat membru este și rămâne responsabil de examinarea unei cereri, iar criteriile privind responsabilitatea se aplică numai o singură dată. Cerința privind cooperarea solicitanților este consolidată, pentru a asigura un acces rapid la procedurile de determinare a statutului, funcționarea corectă a sistemului și prevenirea eludării normelor, în special sustragerea de la proceduri. Regulamentul stabilește obligații proporționale ale solicitantului privind furnizarea în timp util a tuturor elementelor și informațiilor relevante pentru determinarea statului membru responsabil, precum și privind cooperarea cu autoritățile competente ale statelor membre. Este, de asemenea, menționat în mod explicit faptul că solicitanții au obligația de a fi prezenți și de a rămâne la dispoziția autorităților unui stat membru relevant și să respecte decizia de transfer. Neîndeplinirea obligațiilor legale stabilite în regulament va avea consecințe procedurale proporționale pentru solicitant, precum neacceptarea informațiilor care au fost prezentate în mod nejustificat cu întârziere.

Regulamentul extinde informațiile care trebuie furnizate solicitanților. Interviul individual are rolul de a facilita procesul de determinare a statului membru responsabil, contribuind la colectarea tuturor informațiilor necesare. Totuși acest lucru nu ar trebui să întârzie procedura atunci când solicitantul s-a sustras sau când au fost deja furnizate suficiente informații. Dispoziția privind ierarhia criteriilor pentru determinarea responsabilității menționează explicit că criteriile se aplică numai o singură dată. Aceasta înseamnă că, de la a doua cerere, normele privind readmisia (reprimirea) se vor aplica fără excepții. Regula potrivit căreia criteriile sunt stabilite pe baza situației din momentul în care solicitantul a prezentat prima cerere într-un stat membru se aplică acum tuturor criteriilor, inclusiv celor privind membrii de familie și minorii. Un termen-limită clar pentru furnizarea informațiilor relevante va permite o evaluare rapidă și o decizie rapidă. Definiția membrilor de familie este extinsă în două moduri: prin (1) includerea fratelui/surorii (fraților/surorilor) solicitantului și (2) includerea relațiilor de familie care s-au format după plecarea din țara de origine, dar înainte de sosirea pe teritoriul statului membru. Frații și surorile sunt o categorie destul de specifică, dar importantă, în cazul căreia posibilitatea de a demonstra și a verifica relația de familie este relativ simplă și, prin urmare, potențialul de abuzuri este scăzut. Extinderea domeniului de aplicare pentru a include familiile constituite în tipul tranzitului reflectă caracteristicile recente ale migrației, cum ar fi petrecerea unor perioade lungi în afara țării de origine înainte de a ajunge în UE, de exemplu în tabere de refugiați. Aceste extinderi direcționate ale definiției familiei ar trebui să reducă riscul de deplasări neregulamentare sau de sustragere de la proceduri pentru persoanele cărora li se aplică normele extinse. Sunt propuse o serie de modificări pentru a raționaliza criteriile privind responsabilitatea prevăzute la articolele 14, 15 și 16. La articolul 14, criteriile privind responsabilitatea pentru vize și permisele de ședere au fost clarificate. La articolul 15 privind intrarea neregulamentară, clauza care prevede încetarea responsabilității la 12 luni de la intrarea neregulamentară, precum și clauza complicată și greu de demonstrat privind șederea ilegală, au fost eliminate. În ceea ce privește criteriul privind intrarea fără obligația de a deține viză, excepția legată de intrările ulterioare într-un stat membru pentru care nu există obligația de a deține viză este, de asemenea, eliminată, în conformitate cu principiul conform căruia statul membru al primei intrări ar trebui, ca regulă, să fie responsabil, pentru a preveni deplasările secundare nejustificate după intrare. Clauza discreționară este limitată, pentru a se asigura că este utilizată numai din motive umanitare legate de familia extinsă. Regulamentul modificat prevede termene mai scurte pentru diferitele etape ale procedurii Dublin, pentru a accelera procedura de determinare și a asigura un acces mai rapid al solicitanților la procedura de azil. Este vorba de termenele pentru trimiterea și răspunsul la o cerere de preluare, efectuarea unei notificări de reprimire și luarea unei decizii de transfer. Ca urmare a reducerii termenelor, procedura de urgență a fost eliminată. Expirarea termenelor nu vor mai determina un transfer de responsabilitate între statele membre (cu excepția termenului de răspuns la cererile de preluare). Aceste schimbări par să fi încurajat eludarea normelor și obstrucționarea procedurii. În schimb, conform noii reguli, odată ce un stat membru a fost determinat ca fiind responsabil, statul respectiv va rămâne responsabil. Cererile de reprimire au fost transformate în simple notificări de reprimire, dat fiind că este clar care este statul membru responsabil și nu va mai exista posibilitatea de transfer al responsabilității. Aceste notificări nu necesită un răspuns, ci o confirmare imediată de primire. Acesta va fi un instrument important pentru combaterea deplasărilor secundare, având în vedere preponderența actuală a cererilor de reprimire față de cererile de preluare. Vor exista, de asemenea, consecințe procedurale pentru examinarea cererii după un transfer în vederea reprimirii. Normele au fost modificate în privința modului în care statele membre responsabile ar trebui să examineze cererea după reprimirea persoanei, în vederea descurajării și a sancționării deplasărilor secundare. A fost adăugată obligația ca statul membru responsabil să reprimească un beneficiar de protecție internațională care a prezentat o cerere sau se află în mod neregulamentar în alt stat membru. Această obligație va oferi statelor membre instrumentul juridic necesar pentru a executa transferurile în vederea reprimirii, ceea ce este important pentru a limita deplasările secundare. Normele privind căile de atac au fost adaptate pentru a accelera în mod considerabil și a armoniza procedura de apel. Pe lângă stabilirea unor termene specifice și reduse, se prevede că utilizarea unei căi de atac suspendă în mod automat transferul. O nouă cale de atac este introdusă pentru cazurile în care nu se ia o decizie de transfer, iar solicitantul susține că un membru de familie sau, în cazul minorilor, și o rudă, este prezent(ă) în mod legal în alt stat membru. Procedura de conciliere ca mecanism de soluționare a litigiilor nu a fost utilizată în mod oficial de când a fost prevăzută (într-o formă ușor diferită) în Convenția de la Dublin din 1990 și, prin urmare, pare a fi inutilă și ar trebui eliminată. Se propune ca obiectivele actualului mecanism de alertă timpurie și de pregătire să fie preluate de noua Agenție pentru Azil a Uniunii Europene, astfel cum se prevede în special în capitolul 5 privind monitorizarea și evaluarea și în capitolul 6 privind asistența operațională și tehnică din propunerea privind Agenția pentru Azil a Uniunii Europene. Acest mecanism a fost, prin urmare, eliminat din Regulamentul Dublin. O rețea a unităților Dublin va fi instituită și facilitată de Agenția pentru Azil a Uniunii Europene pentru a consolida cooperarea practică și schimbul de informații cu privire la toate aspectele legate de punerea în aplicare a prezentului regulament, inclusiv elaborarea de instrumente practice și orientări.  În ceea ce privește minorii neînsoțiți, propunerea clarifică faptul că statul membru în care minorul a prezentat prima cerere de protecție internațională va fi responsabil, cu excepția cazului în care se demonstrează că acest lucru nu este în interesul superior al minorului. Această normă va permite o determinare rapidă a statului membru responsabil și, prin urmare, un acces rapid la procedură pentru acest grup vulnerabil de solicitanți, având de asemenea în vedere termenele mai scurte propuse. Oferirea de garanții pentru minorii neînsoțiți este adaptată astfel încât evaluarea interesului superior să devină mai operațională. Astfel, înainte de transferul unui minor neînsoțit în alt stat membru, statul membru care efectuează transferul se asigură că acel stat membru va lua măsurile necesare în conformitate cu directivele privind procedurile de azil și condițiile de primire, fără întârziere. De asemenea, se prevede că orice decizie de a transfera un minor neînsoțit trebuie să fie precedată de o evaluare a interesului superior al acestuia, care trebuie realizată rapid de către personal calificat. II. Mecanismul de repartizare corectiv Regulamentul reformat stabilește un mecanism corectiv care să asigure o partajare echitabilă a responsabilității între statele membre și un acces rapid al solicitanților la procedurile de acordare a protecției internaționale în situațiile în care un stat membru se confruntă cu un număr disproporționat de cereri de protecție internațională pentru care este statul membru responsabil în temeiul regulamentului. Acesta ar trebui să reducă orice dezechilibre semnificative între statele membre în ceea ce privește proporția cererilor de azil care rezultă din aplicarea criteriilor privind responsabilitatea. Sistemul de înregistrare și monitorizare Se instituie un sistem automat pentru înregistrarea tuturor cererilor și monitorizarea proporției de cereri care revine fiecărui stat membru. Agenția Uniunii pentru Gestionarea Operațională a Sistemelor Informatice la Scară Largă în Spațiul de Libertate, Securitate și Justiție (eu-LISA) va fi responsabilă cu dezvoltarea și funcționarea tehnică a sistemului. De îndată ce este prezentată o cerere, statul membru o înregistrează în sistemul automat, care va atribui fiecărei cereri un număr unic. De îndată ce un stat membru este determinat drept stat membru responsabil, această informație va fi înregistrată în sistem. De asemenea, sistemul automat va indica în timp real numărul total de cereri depuse în UE și numărul din fiecare stat membru, precum și, după determinarea unui stat membru responsabil, numărul de cereri pe care fiecare stat membru trebuie să le examineze în calitate de stat membru responsabil și proporția care revine fiecărui stat, comparativ cu celelalte. De asemenea, sistemul va indica numărul persoanelor efectiv relocate de fiecare stat membru.

Declanșarea mecanismului de repartizare corectiv Numărul de cereri pentru care este responsabil un anumit stat membru și numărul de persoane efectiv relocate de un stat membru reprezintă baza pentru calcularea proporțiilor respective. Aceasta include cererile pentru care un stat membru ar fi responsabil în temeiul verificării privind inadmisibilitatea, al existenței unei țări de origine sigure și al unor considerente de securitate. Calculele se efectuează pentru o perioadă continuă de un an, mai exact, în orice moment, pe baza numărului de cereri noi pentru care un stat membru a fost desemnat drept responsabil în sistem în ultimul an și a numărului de persoane efectiv relocate. Sistemul calculează în mod continuu procentul cererilor pentru care fiecare stat membru a fost desemnat drept responsabil și îl compară cu procentul de referință pe baza unei chei. Această cheie de referință se bazează pe două criterii esențiale cu aceeași pondere de 50 %: dimensiunea populației și PIB-ul total al unui stat membru. Aplicarea repartizării corective în beneficiul unui stat membru se declanșează în mod automat în cazul în care numărul cererilor de protecție internațională pentru care este răspunzător un stat membru depășește 150 % din cifra identificată în cheia de referință. Repartizarea cererilor prin intermediul cheii de referință și încetarea aplicării De la activarea mecanismului, toate noile cereri depuse în statul membru care se confruntă cu o presiune disproporționată, după verificarea admisibilității, dar înainte de verificarea Dublin, sunt repartizate statelor membre al căror număr de cereri pentru care sunt stat membru responsabil este mai mic decât cel indicat în cheia de referință; repartizările se efectuează în mod proporțional între respectivele state membre, pe baza cheii de referință. De îndată ce numărul de cereri pentru care un stat membru este responsabil depășește numărul identificat în cheia de referință, mecanismul nu va mai repartiza cereri statului respectiv. Repartizarea continuă atâta timp cât cererile din statul membru care se confruntă cu presiunea disproporționată continuă să reprezinte peste 150 % din cifra de referință pentru statul respectiv. Membrii de familie cărora li se aplică procedura de repartizare vor fi repartizați aceluiași stat membru. Mecanismul de repartizare corectiv nu ar trebui să determine separarea membrilor unei familii. Solidaritate financiară Un stat membru de repartizare poate decide să nu participe temporar la mecanismul corectiv, pentru o perioadă de douăsprezece luni. În acest caz, statul membru introduce informația în sistemul automat și notifică celelalte state membre, Comisia și Agenția pentru Azil a Uniunii Europene. Ulterior, solicitanții care ar fi fost repartizați statului membru respectiv sunt repartizați celorlalte state membre. Statul membru care nu participă temporar la repartizarea corectivă trebuie să plătească o contribuție de solidaritate de 250 000 EUR per solicitant statelor membre care au fost determinate ca responsabile de examinarea cererilor respective. Comisia ar trebui să adopte un act de punere în aplicare care să specifice modalitățile practice pentru aplicarea mecanismului de contribuții de solidaritate. Agenția pentru Azil a Uniunii Europene va monitoriza și va raporta anual Comisiei cu privire la aplicarea mecanismului de solidaritate financiară. Procedura în statul membru care efectuează un transfer și în statul membru de repartizare Statul membru care beneficiază de mecanismul corectiv transferă solicitantul către statul membru de repartizare și transmite, de asemenea, amprentele digitale ale solicitantului, pentru a permite efectuarea verificării de securitate în statul membru de repartizare. Scopul este de a evita impedimentele legate de repartizare care au apărut în cursul punerii în aplicare a deciziilor privind transferul. În urma transferului, statul membru de repartizare va efectua verificarea Dublin privind existența unor criterii majore, precum prezența familiei în alt stat membru, aplicabile solicitantului. În aceste cazuri, solicitantul va fi transferat statului membru care va deveni responsabil. Clauza privind reexaminarea Se prevede că Comisia va reexamina funcționarea mecanismului de repartizare corectiv la 18 luni de la data intrării în vigoare a prezentului regulament, iar apoi anual, pentru a evalua dacă mecanismul de repartizare corectiv îndeplinește obiectivul de a asigura o partajare echitabilă a responsabilității între statele membre, precum și de a atenua presiunea disproporționată asupra anumitor state membre. În special, Comisia va verifica dacă pragul pentru declanșarea și încetarea aplicării mecanismului de repartizare corectiv asigură în mod eficace o partajare echitabilă a responsabilității între statele membre și un acces rapid al solicitanților la procedurile de acordare a protecției internaționale în situațiile în care un stat membru se confruntă cu un număr disproporționat de cereri de protecție internațională pentru care este responsabil în temeiul prezentului regulament.

ê 604/2013 2016/0133 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (reformare) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 78 alineatul (2) litera (e), având în vedere propunerea Comisiei, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European, având în vedere avizul Comitetului Regiunilor, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: ê 604/2013 considerentul 1 (adaptat) (1)  Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului Õ ar trebui să facă obiectul mai multor modificări substanțiale. Din motive de claritate, ar trebui să se procedeze la reformarea regulamentului menționat. ê 604/2013 considerentul 2 (2)O politică comună în domeniul azilului, incluzând un sistem european comun de azil (SECA), reprezintă un element constitutiv al obiectivului Uniunii Europene de a crea, în mod treptat, un spațiu de libertate, securitate și justiție deschis celor care, forțați de circumstanțe, caută în mod legitim protecție în Uniune.

ê 604/2013 considerentul 3 (3)Consiliul European, cu ocazia reuniunii sale speciale de la Tampere, din 15 și 16 octombrie 1999, a convenit să lucreze pentru instituirea SECA, întemeiat pe aplicarea integrală și globală a Convenției de la Geneva privind statutul refugiaților din 28 iulie 1951, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la New York, din 31 ianuarie 1967 („Convenția de la Geneva”), asigurându-se astfel că nicio persoană nu este trimisă înapoi unde riscă să fie persecutată, și anume menținând principiul nereturnării. În acest sens și fără a aduce atingere criteriilor responsabilității stipulate de prezentul regulament, statele membre, respectând toate principiul nereturnării, sunt considerate țări sigure de către resortisanții țărilor terțe. ê 604/2013 considerentul 4 (4)Concluziile de la Tampere exprimă de asemenea faptul că SECA ar trebui să includă, pe termen scurt, o metodă clară și operațională pentru determinarea statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil. ê 604/2013 considerentul 5 (5)O astfel de metodă ar trebui să se întemeieze pe criterii obiective și echitabile atât pentru statele membre, cât și pentru persoanele în cauză. Ar trebui, în principiu, să facă posibilă determinarea rapidă a statului membru responsabil, astfel încât să se garanteze accesul efectiv la procedurile pentru acordarea protecției internaționale și să nu compromită obiectivul prelucrării rapide a cererilor de protecție internațională. ê 604/2013 considerentul 6 (6)Prima etapă în crearea SECA care ar trebui să conducă, pe termen lung, la o procedură comună și la un statut uniform, valabil în întreaga Uniune, pentru cei cărora li s-a acordat protecție internațională, a fost finalizată. Consiliul European din 4 noiembrie 2004 a adoptat Programul de la Haga care stabilește obiectivele de pus în aplicare în domeniul libertății, securității și justiției, în perioada 2005-2010. În acest sens, Programul de la Haga a invitat Comisia să încheie evaluarea instrumentelor juridice aferente primei faze și să înainteze Parlamentului European și Consiliului instrumentele și măsurile aferente celei de a doua faze, în vederea adoptării acestora înainte de sfârșitul anului 2010. ê 604/2013 considerentul 7 ð nou (7)În Programul de la Stockholm, Consiliul European și-a reafirmat angajamentul față de obiectivul de instituire a unui spațiu comun de protecție și solidaritate în conformitate cu articolul 78 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), pentru cei care beneficiază de protecție internațională, cel târziu până în anul 2012. În plus, Consiliul European a subliniat că sistemul de la Dublin rămâne piatra de temelie a constituirii SECA, dat fiind faptul că atribuie în mod clar statelor membre responsabilitatea pentru examinarea cererilor de protecție internațională. ð În mai 2015, Comisia a indicat, în Comunicarea sa referitoare la agenda europeană privind migrația, că Regulamentul Dublin va fi evaluat și, dacă va fi necesar, se va prezenta o propunere de revizuire a acestuia, în special pentru a se asigura o distribuție mai echitabilă a solicitanților de azil în Europa ï . ê 604/2013 considerentul 8 (8)Resursele Biroului European de Sprijin pentru Azil (EASO), înființat prin Regulamentul (UE) nr. 439/2010 al Parlamentului European și al Consiliului , ar trebui să fie disponibile pentru a oferi un sprijin corespunzător serviciilor relevante ale statelor membre responsabile de punerea în aplicare a prezentului regulament. În special, EASO ar trebui să ofere măsuri de solidaritate, precum rezerva de intervenție pentru azil cu echipe de sprijin pentru azil, pentru acordarea de asistență statelor membre care se confruntă cu presiuni deosebite și în care solicitanții de protecție internațională („solicitanții”) nu pot beneficia de standarde corespunzătoare, mai ales în ceea ce privește primirea și protecția.

ò nou (9)Agenția pentru Azil a Uniunii Europene ar trebui să ofere un sprijin adecvat pentru punerea în aplicare a prezentului regulament, în special prin stabilirea cheii de referință pentru repartizarea solicitanților de azil în cadrul mecanismului de repartizare corectiv și prin adaptarea anuală a cifrelor pe care aceasta se bazează, precum și a cheii de referință propriu-zise, utilizând datele Eurostat. ê 604/2013 considerentul 9 (adaptat) ð nou (10)Pe baza rezultatelor evaluărilor întreprinse cu privire la punerea în aplicare a  Regulamentului (UE) nr. 604/2013 Õ , este oportun, în acest stadiu, să se confirme principiile care stau la baza Regulamentului (CE) nr. 343/2003 (UE) nr. 604/2013, efectuând, în același timp, îmbunătățirile necesare, pe baza experienței acumulate, privind eficacitatea sistemului de la Dublin și protecția oferită solicitanților în temeiul respectivului sistem. Întrucât o bună funcționare a sistemului de la Dublin este esențială pentru SECA, principiile și funcționarea acestui sistem ar trebui revizuite pe măsură ce se elaborează alte componente ale SECA și alte instrumente de solidaritate ale Uniunii. Ar trebui să se prevadă o „verificare a adecvării” cuprinzătoare, prin efectuarea unei evaluări bazate pe dovezi, care să acopere efectele juridice, economice și sociale ale sistemului de la Dublin, inclusiv efectele acestuia asupra drepturilor fundamentale. ðPe baza acestei evaluări și a consultării cu statele membre, cu Parlamentul European și cu alte părți interesate, se consideră de asemenea adecvat să se prevadă în regulament măsurile necesare pentru o împărțire echitabilă a responsabilității între statele membre în ceea ce privește cererile de protecție internațională, în special pentru a se asigura că unele state membre nu suportă o povară disproporționată. ï ê 604/2013 considerentul 10 (11)În vederea garantării egalității de tratament pentru toți solicitanții și beneficiarii de protecție internațională și a coerenței cu acquis-ul Uniunii în vigoare în domeniul azilului, în special cu Directiva 2011/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind standardele referitoare la condițiile pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, la un statut uniform pentru refugiați sau pentru persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară și la conținutul protecției acordate, domeniul de aplicare al prezentului regulament include solicitanții de protecție subsidiară și persoanele eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară. ò nou (12)În vederea garantării faptului că beneficiarii de protecție internațională care au intrat pe teritoriul altui stat membru decât statul membru responsabil fără a îndeplini condițiile pentru șederea în acel alt stat membru sunt reprimiți de statul membru responsabil, este necesar ca beneficiarii de protecție internațională să fie incluși în domeniul de aplicare al prezentului regulament. ê 604/2013 considerentul 11 (13)Directiva 2013/33/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a standardelor pentru primirea solicitanților de protecție internațională ar trebui să se aplice în ceea ce privește procedura de determinare a statului membru responsabil în temeiul prezentului regulament, sub rezerva limitărilor în aplicarea directivei respective. ê 604/2013 considerentul 12 (14)Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind procedurile comune de acordare și retragere a protecției internaționale ar trebui să se aplice în completarea și fără a aduce atingere dispozițiilor referitoare la garanțiile procedurale reglementate în temeiul prezentului regulament, sub rezerva limitărilor în aplicarea directivei respective. ê 604/2013 considerentul 13

(15)În conformitate cu Convenția din 1989 a Organizației Națiunilor Unite privind drepturile copilului și cu Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, interesul superior al copilului ar trebui să primeze în aplicarea de către statele membre a prezentului regulament. În procesul de evaluare a interesului superior al copilului, statele membre ar trebui în special să ia în considerare în mod corespunzător dezvoltarea socială și bunăstarea minorului, aspecte legate de siguranța și securitatea acestuia, opinia minorului în concordanță cu vârsta și nivelul său de maturitate, inclusiv istoricul acestuia. În plus, ar trebui stabilite garanții procedurale specifice pentru minorii neînsoțiți, având în vedere vulnerabilitatea deosebită a acestora. ê 604/2013 considerentul 14 (16)În conformitate cu Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale și cu Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, respectul pentru viața de familie ar trebui să primeze în aplicarea de către statele membre a prezentului regulament. ò nou (17)Pentru a evita transferul între statele membre al unor solicitanți ale căror cereri sunt inadmisibile sau care este probabil să nu aibă nevoie de protecție internațională sau care prezintă riscuri de securitate, este necesar să se asigure că statul membru în care o cerere este prezentată prima dată verifică admisibilitatea acesteia în raport cu prima țară de azil și țară terță sigură, examinează prin proceduri accelerate cererile solicitanților care provin dintr-o țară de origine desemnată ca fiind sigură în lista UE, precum și cererile solicitanților care ridică preocupări legate de securitate. ê 604/2013 considerentul 15 (18)Prelucrarea împreună a cererilor de protecție internațională ale membrilor unei familii de către un singur stat membru face posibilă asigurarea unei examinări în detaliu a cererilor și o coerență a deciziilor luate, precum și evitarea separării membrilor unei familii. ò nou (19)Definiția unui membru de familie din prezentul regulament ar trebui să includă frații sau surorile solicitantului. Reunirea fraților sau a surorilor este deosebit de importantă pentru îmbunătățirea șanselor de integrare ale solicitanților și, astfel, pentru reducerea deplasărilor secundare. Domeniul de aplicare al definiției unui membru de familie ar trebui să reflecte, de asemenea, realitatea tendințelor migratorii actuale, și anume faptul că frecvent solicitanții sosesc pe teritoriul statelor membre după o perioadă lungă de tranzit. Prin urmare, definiția ar trebui să includă familiile formate în afara țării de origine, dar înainte de sosirea pe teritoriul statului membru. Se preconizează că această extindere limitată și specifică a sferei definiției va reduce stimulentele unora dintre deplasările secundare pe teritoriul UE ale solicitanților de azil. ê 604/2013 considerentul 16 ð nou (20)Pentru a asigura respectarea deplină a principiului unității familiei și a interesului superior al copilului, existența unei relații de dependență între solicitant și un copil, frate sau soră ori părinte al acestuia, pe motiv de graviditate sau maternitate a solicitantului, de stare a sănătății sau de vârstă înaintată, ar trebui să devină un criteriu obligatoriu de responsabilitate. În cazul în care solicitantul este un minor neînsoțit, prezența, pe teritoriul unui alt stat membru, a unui membru al familiei sau a unei rude care pot avea grijă de acesta, ar trebui să devină, de asemenea, criteriu obligatoriu de responsabilitate. ðPentru a descuraja deplasările secundare ale minorilor neînsoțiți, care nu sunt în interesul superior al acestora, în absența unui membru de familie sau a unei rude, statul membru responsabil ar trebui să fie acela în care minorul neînsoțit și-a prezentat prima dată cererea de protecție internațională, cu excepția cazului în care se demonstrează că acest lucru nu ar fi în interesul superior al copilului. Înainte de transferul unui minor neînsoțit către alt stat membru, statul membru care efectuează transferul ar trebui să se asigure că statul membru în cauză va lua toate măsurile necesare și corespunzătoare pentru a asigura o protecție adecvată a copilului, în special numirea promptă a unui sau unor reprezentanți având sarcina de a garanta respectarea tuturor drepturilor acestuia. Orice decizie de a transfera un minor neînsoțit ar trebui precedată de o evaluare a interesului superior al acestuia, realizată de personal având calificările și expertiza necesare. ï ê 604/2013 considerentul 17 (adaptat) ð nou

(21)ð Asumarea responsabilității de către un stat membru pentru examinarea unei cereri care i-a fost prezentată, atunci această examinare nu este responsabilitatea sa conform criteriilor prevăzute de prezentul regulament, poate compromite eficacitatea și caracterul sustenabil al sistemului și ar trebui să aibă un caracter excepțional. ï  Prin urmare, un Õ stat membru ar trebui să poată deroga de la criteriul responsabilității, în special ð numai ï din considerente umanitare și caritabile, ð în special din motive de familie, înainte ca un stat membru responsabil să fi fost determinat ï astfel încât să reunească membri de familie, rude sau orice alte persoane aflate în relații de natură familială și să poată examina o cerere de protecție internațională prezentată acestuia sau altui stat membru, chiar dacă responsabilitatea efectuării unei asemenea examinări nu îi revine în temeiul criteriilor obligatorii stabilite de prezentul regulament. ò nou (22)Pentru a asigura îndeplinirea obiectivelor prezentului regulament și pentru a preveni obstacolele în calea aplicării sale, în special pentru a evita sustragerea și deplasările secundare între statele membre, este necesar să se stabilească obligații clare care trebuie îndeplinite de solicitant în contextul procedurii, în legătură cu care acesta ar trebui informat în mod corespunzător și prompt. Încălcarea acestor obligații legale ar trebui să determine consecințe procedurale corespunzătoare și proporționale pentru solicitant, precum și consecințe corespunzătoare și proporționale în privința condițiilor de primire a acestuia. În conformitate cu Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, statul membru în care un astfel de solicitant este prezent ar trebui să asigure în orice caz satisfacerea necesităților materiale imediate ale persoanei respective. ê 604/2013 considerentul 18 (adaptat) ð nou (23)Un interviu individual cu solicitantul ar trebui organizat pentru a facilita determinarea statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională ð , cu excepția cazului în care solicitantul s-a sustras sau în care informațiile furnizate de acesta sunt suficiente pentru determinarea statului membru responsabil ï . De îndată ce este prezentată cererea de protecție internațională, solicitantul ar trebui informat  în special Õ cu privire la aplicarea prezentului regulament, ð la faptul că acesta nu poate alege statul membru care îi va examina cererea de protecție internațională, la obligațiile sale în temeiul prezentului regulament și la consecințele nerespectării acestora ï și la posibilitatea, pe parcursul interviului în vederea facilitării procesului de determinare a statului membru responsabil, de a oferi informații referitoare la prezența unor membri de familie, a unor rude sau a unor persoane aflate în relații de natură familială cu solicitantul în statele membre, pentru a facilita procedura de determinare a statului membru responsabil. ê 604/2013 considerentul 19 ð nou (24)În vederea garantării protecției efective a drepturilor persoanelor vizate, ar trebui stabilite garanții juridice și dreptul la o cale de atac eficientă în ceea ce privește deciziile legate de transferurile către statul membru responsabil, în conformitate, în special, cu drepturile recunoscute la articolul 47 din Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene. ð De asemenea, ar trebui asigurat dreptul la o cale de atac eficientă în situațiile în care nu se ia o decizie de transfer, dar solicitantul susține că alt stat membru este responsabil pe baza faptului că are un membru de familie sau, în cazul minorilor neînsoțiți, o rudă în alt stat membru. ï Pentru a se asigura respectarea dreptului internațional, dreptul la o cale de atac eficientă împotriva unor astfel de decizii ar trebui să cuprindă atât examinarea aplicării prezentului regulament, cât și a situației de drept și de fapt din statul membru către care solicitantul este transferat. ðSfera de aplicare a căii de atac eficiente ar trebui să se limiteze la a evalua dacă drepturile fundamentale ale solicitantului în ceea ce privește respectarea vieții de familie, drepturile fundamentale ale copilului sau interzicerea tratamentelor inumane și degradante riscă să fie încălcate. ï ò nou (25)Statul membru care este determinat drept responsabil în temeiul prezentului regulament ar trebui să rămână responsabil pentru examinarea fiecărei cereri a solicitantului respectiv, inclusiv orice cerere ulterioară, în conformitate cu articolele 40, 41 și 42 din Directiva 2013/32/UE, indiferent dacă solicitantul a plecat sau a fost îndepărtat de pe teritoriile statelor membre. Dispozițiile Regulamentului (UE) nr. 604/2013 care prevăd încetarea responsabilității în anumite circumstanțe, inclusiv atunci când termenele pentru efectuarea transferurilor au expirat de o anumită perioadă de timp, au creat un stimulent pentru sustragere și, prin urmare, ar trebui eliminate. (26)În vederea asigurării unei determinări rapide a responsabilității și a unei repartizări rapide a solicitanților de protecție internațională între statele membre, termenele pentru prezentarea cererilor de preluare și pentru răspunsul la acestea, pentru efectuarea notificărilor de reprimire și pentru efectuarea transferurilor, precum și pentru introducerea căilor de atac și pentru soluționarea acestora ar trebui raționalizate și reduse cât mai mult posibil. ê 604/2013 considerentul 20 (27)Detenția solicitanților ar trebui aplicată în conformitate cu principiul conform căruia o persoană nu poate fi supusă detenției pentru simplul motiv că solicită protecție internațională. Detenția ar trebui să fie pe o perioadă cât mai scurtă cu putință și să facă obiectul principiilor necesității și proporționalității. În special, deținerea solicitanților trebuie să fie în conformitate cu articolul 31 din Convenția de la Geneva. Procedurile prevăzute în prezentul regulament în ceea ce privește o persoană deținută, ar trebui efectuate cu prioritate, în termenele cele mai scurte cu putință. În ceea ce privește garanțiile generale ale detenției, precum și condițiile de detenție, statele membre ar trebui să aplice, după caz, dispozițiile Directivei 2013/33/UE și în cazul persoanelor deținute în temeiul prezentului regulament.

ê 604/2013 considerentul 21 (28)Deficiențele sau colapsurile sistemelor de azil, adesea agravate sau determinate parțial de presiunile exercitate asupra lor, pot pune în pericol funcționarea corespunzătoare a sistemului instituit de prezentul regulament, ceea ce ar putea duce la un risc de încălcare a drepturilor solicitanților, astfel cum sunt prevăzute în acquis-ul Uniunii în domeniul azilului și în Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, și a altor drepturi ale omului prevăzute la nivel internațional și a drepturilor refugiaților. ò nou (29)Înregistrarea corespunzătoare a tuturor cererilor de azil din UE prin atribuirea unui număr unic al cererii ar trebui să contribuie la detectarea cererilor multiple și la prevenirea deplasărilor secundare neregulamentare și a introducerii de cereri multiple de azil. Ar trebui instituit un sistem automat care să faciliteze aplicarea prezentului regulament. Acesta ar trebui să permită înregistrarea cererilor de azil prezentate în UE, monitorizarea eficace a proporției cererilor din fiecare stat membru și o aplicare corectă a mecanismului de repartizare corectiv. (30)Agenția Europeană pentru Gestionarea Operațională a Sistemelor Informatice la Scară Largă în Spațiul de Libertate, Securitate și Justiție instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1077/2011 ar trebui să fie responsabilă cu pregătirea, dezvoltarea și gestionarea operațională a sistemului central și a infrastructurii de comunicare între sistemul central și infrastructurile naționale. ê 604/2013 considerentul 22 ð nou (31)Un proces de alertă timpurie, pregătire și gestionare a crizelor în domeniul azilului, menit să prevină orice deteriorare sau colaps al sistemelor de azil, în care EASO să joace un rol major prin utilizarea competențelor sale în temeiul Regulamentului (UE) nr. 439/2010, ar trebui instituit atât pentru a asigura soliditatea cooperării în cadrul prezentului regulament, cât și pentru a dezvolta încrederea reciprocă între statele membre în ceea ce privește politica în domeniul azilului. Acest proces ar trebui să asigure alertarea Uniunii de îndată ce există îngrijorarea că buna funcționare a sistemului instituit de prezentul regulament este pusă în pericol ca urmare a unor presiuni asupra sistemelor de azil din unul sau din mai multe state membre și/sau din cauza unor deficiențe ale acestor sisteme. Un astfel de proces ar permite Uniunii să promoveze măsuri de prevenție într-o etapă timpurie și să acorde atenția cuvenită unor astfel de situații. Solidaritatea este un element de bază în cadrul SECA, iar solidaritatea și încrederea reciprocă merg mână în mână. Prin consolidarea încrederii, procesul de alertă timpurie, pregătire și gestionare a crizelor în domeniul azilului ar putea îmbunătăți direcționarea măsurilor concrete privind o solidaritate autentică și practică înspre statele membre, pentru a acorda asistență statelor membre afectate, în general, și solicitanților, în special. În conformitate cu articolul 80 din TFUE tratat, actele Uniunii ar trebui să cuprindă, ori de câte ori este necesar, măsuri adecvate pentru aplicarea principiului solidarității., ð Ar trebui instituit un mecanism de repartizare corectiv pentru a asigura o partajare echitabilă a responsabilității între statele membre și un acces rapid al solicitanților la procedurile de acordare a protecției internaționale în situațiile în care un stat membru se confruntă cu un număr disproporționat de cereri de protecție internațională pentru care este responsabil în temeiul prezentului regulament. ï iar acest proces ar trebui să fie însoțit de astfel de măsuri. Concluziile privind un cadru comun pentru o solidaritate veritabilă și practică față de statele membre care se confruntă cu presiuni deosebite asupra sistemelor lor de azil, inclusiv datorită fluxurilor migratorii mixte, adoptate de Consiliu la 8 martie 2012, prevăd „un set de instrumente” alcătuit atât din măsurile existente, cât și din posibile măsuri noi care ar trebui luate în considerare în contextul unui mecanism de alertă timpurie, pregătire și gestionare a crizelor. ò nou (32)O cheie bazată pe dimensiunea populației și a economiei statelor membre ar trebui utilizată ca punct de referință în cadrul aplicării mecanismului de repartizare corectiv, împreună cu un prag, pentru ca mecanismul să își poată îndeplini rolul de instrument de sprijin al statelor membre care se confruntă cu o presiune disproporționată. Aplicarea repartizării corective în beneficiul unui stat membru ar trebui să se declanșeze automat atunci când numărul de cereri de protecție internațională pentru care un stat membru este responsabil depășește 150 % din cifra identificată în cheia de referință. Pentru a reflecta pe deplin eforturile fiecărui stat membru, numărul persoanelor relocate efectiv într-un stat membru ar trebui adăugat la numărul cererilor de protecție internațională, în scopul efectuării acestui calcul. (33)Atunci când se aplică mecanismul de repartizare, solicitanții care și-au depus cererile în statul membru beneficiar ar trebui repartizați statelor membre care se situează sub proporția de cereri care le revine pe baza cheii de referință aplicabile statelor membre respective. Ar trebui să se prevadă norme corespunzătoare referitoare la cazurile în care există motive grave pentru care un solicitant poate fi considerat un pericol pentru securitatea națională sau ordinea publică, în special norme privind schimbul de informații între autoritățile competente din domeniul azilului ale statelor membre. După transfer, statul membru de repartizare ar trebui să determine statul membru responsabil și ar trebui să devină responsabil pentru examinarea cererii, cu excepția cazului în care criterii de responsabilitate care au întâietate, legate în particular de prezența unor membri de familie, stabilesc că alt stat membru ar trebui să fie responsabil. (34)În cadrul mecanismului de repartizare, costurile transferului unui solicitant către statul membru de repartizare ar trebui rambursate din bugetul UE. (35)Un stat membru de repartizare poate decide să nu accepte solicitanții repartizați pentru o perioadă de douăsprezece luni, caz în care ar trebui să introducă această informație în sistemul automat și să notifice celelalte state membre, Comisia și Agenția pentru Azil a Uniunii Europene. Din acel moment, solicitanții care ar fi fost repartizați statului membru respectiv ar trebui repartizați celorlalte state membre. Statul membru care nu participă temporar la repartizarea corectivă ar trebui să plătească o contribuție de solidaritate de 250 000 EUR pentru fiecare solicitant neacceptat statului membru care a fost determinat ca fiind responsabil pentru examinarea cererilor respective. Comisia ar trebui să stabilească într-un act de punere în aplicare modalitățile practice pentru aplicarea mecanismului de contribuții de solidaritate. Agenția pentru Azil a Uniunii Europene va monitoriza și va raporta anual Comisiei în legătură cu aplicarea mecanismului de solidaritate financiară. ê 604/2013 considerentul 22 Statele membre ar trebui să colaboreze cu EASO în cadrul colectării de informații referitoare la capacitatea acestora de a face față unor presiuni deosebite în ceea ce privește sistemele lor de azil și de primire, în special în cadrul aplicării prezentului regulament. EASO ar trebui să raporteze periodic cu privire la informațiile colectate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 439/2010.

ê 604/2013 considerentul 24 (36)În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1560/2003 al Comisiei, transferurile către statul membru responsabil pentru verificarea solicitării de protecție internațională pot fi efectuate în mod voluntar, prin plecare controlată sau sub escortă. Statele membre ar trebui să încurajeze transferurile voluntare prin punerea la dispoziția solicitantului a informațiilor corespunzătoare și să se asigure că transferurile controlate sau sub escortă au loc în condiții umane, cu respectarea deplină a drepturilor fundamentale și a demnității umane, precum și a interesului superior al copilului și ținând cont cât de mult posibil de jurisprudența relevantă, în special în ceea ce privește transferurile din motive umanitare. ê 604/2013 considerentul 25 (37)Crearea progresivă a unui spațiu fără frontiere interne în care libera circulație a persoanelor este garantată în conformitate cu TFUE și stabilirea politicilor Uniunii privind condițiile de intrare și ședere a resortisanților țărilor terțe, inclusiv eforturile comune către gestionarea frontierelor externe, face necesară stabilirea unui echilibru între criteriile responsabilității în spiritul solidarității. ò nou (38)[Regulamentul general privind protecția datelor (UE) .../2016] se aplică prelucrării datelor cu caracter personal de către statele membre în temeiul prezentului regulament de la data stabilită în regulamentul respectiv; până la acea dată, se aplică Directiva 95/46/CE. Statele membre ar trebui să pună în aplicare măsuri tehnice și organizatorice adecvate pentru a asigura și a putea demonstra faptul că prelucrarea se efectuează în conformitate cu regulamentul respectiv și cu dispozițiile prezentului regulament care precizează cerințele regulamentului menționat anterior. În particular, măsurile respective ar trebui să garanteze securitatea datelor cu caracter personal prelucrate în temeiul prezentului regulament și să prevină accesul sau divulgarea ilegală sau neautorizată, alterarea sau pierderea datelor cu caracter personal prelucrate. Autoritatea sau autoritățile de supraveghere competente din fiecare stat membru ar trebui să monitorizeze legalitatea prelucrării datelor cu caracter personal de către autoritățile relevante, inclusiv în ceea ce privește transmiterea către și din sistemul automat și către autoritățile competente pentru efectuarea controalelor de securitate. (39)Prelucrarea datelor cu caracter personal de către Agenția pentru Azil a Uniunii Europene ar trebui să facă obiectul monitorizării de către Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 45/2001 și cu dispozițiile privind protecția datelor prevăzute de [Propunerea de regulament privind Agenția pentru Azil a Uniunii Europene și de abrogare a Regulamentului (UE) nr. 439/2010]. ê 604/2013 considerentul 26 (adaptat) Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date se aplică prelucrării datelor cu caracter personal efectuate de către statele membre în temeiul prezentului regulament. ê 604/2013 considerentul 27 Schimbul de date cu caracter personal referitoare la un solicitant, inclusiv a datelor sensibile privind sănătatea acestuia, înaintea unui transfer va asigura faptul că autoritățile competente în materie de azil sunt în măsură să ofere solicitanților asistență adecvată și să asigure continuitatea protecției și a drepturilor conferite acestora. O dispoziție specifică ar trebui introdusă pentru a asigura protecția datelor referitoare la solicitanții aflați în această situație, în conformitate cu Directiva 95/46/CE. ê 604/2013 considerentul 28 (40)Aplicarea prezentului regulament poate fi facilitată, iar eficiența sa consolidată, prin înțelegeri bilaterale între statele membre pentru îmbunătățirea comunicării între serviciile competente, reducând termenele pentru procedură sau simplificând prelucrarea cererilor de preluare sau reprimire, sau stabilind procedurile privind executarea transferurilor. ê 604/2013 considerentul 29

(41)Continuitatea dintre sistemul de determinare a statului membru responsabil stabilit prin Regulamentul (CE) nr. 343/2003 (UE) nr. 604/2013 și sistemul stabilit prin prezentul regulament ar trebui asigurată. În mod similar, ar trebui asigurată coerența între prezentul regulament și Regulamentul [Propunere de regulament de reformare a Regulamentului (UE) nr. 603/2013 al Parlamentului European și al Consiliului] din 26 iunie 2013 privind instituirea sistemului „Eurodac” pentru compararea amprentelor digitale în scopul aplicării eficiente a Regulamentului (UE) nr. 604/2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid și privind cererile autorităților de aplicare a legii din statele membre și a Europol de comparare a datelor Eurodac în scopul asigurării respectării aplicării legii . ò nou (42)O rețea a autorităților competente din statele membre ar trebui instituită și facilitată de Agenția pentru Azil a Uniunii Europene pentru a consolida cooperarea practică și schimbul de informații cu privire la toate aspectele legate de aplicarea prezentului regulament, inclusiv elaborarea de instrumente practice și orientări. ê 604/2013 considerentul 30 (43)Funcționarea sistemului Eurodac, astfel cum a fost stabilit prin Regulamentul [Propunere de regulament de reformare a Regulamentului (UE) nr. 603/2013 al Parlamentului European și al Consiliului] ar trebui să faciliteze aplicarea prezentului regulament. ê 604/2013 considerentul 31 (44)Funcționarea Sistemului de informații privind vizele, instituit prin Regulamentul (CE) nr. 767/2008 al Parlamentului și al Consiliului din 9 iulie 2008 privind Sistemul de informații privind vizele (VIS) și schimbul de date între statele membre cu privire la vizele de scurtă ședere și, în special, punerea în aplicare a articolelor 21 și 22 conținute de acesta, ar trebui să faciliteze aplicarea prezentului regulament. ê 604/2013 considerentul 32 (45)În ceea ce privește tratamentul persoanelor care intră sub incidența domeniului de aplicare al prezentului regulament, statele membre sunt legate prin obligațiile care le incumbă în temeiul instrumentelor de drept internațional, inclusiv jurisprudența relevantă a Curții Europene a Drepturilor Omului. ê 604/2013 considerentul 33 (46)Pentru a asigura condiții uniforme de punere în aplicare a prezentului regulament, Comisiei ar trebui să i se confere competențe de executare. Respectivele competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie. ê 604/2013 considerentul 34 ð nou (47)Ar trebui utilizată procedura de examinare pentru adoptarea unei broșuri de informare comune cu privire la sistemul Dublin/Eurodac, precum și a unei broșuri de informare specifice cu privire la minorii neînsoțiți; a unui formular standard pentru schimbul de date relevante privind minorii neînsoțiți; a unor condiții uniforme pentru consultarea de date și schimbul de date privind minorii neînsoțiți și persoanele aflate în întreținere; a unor condiții uniforme privind pregătirea și introducerea de cereri de preluare sau ð de notificări ï de reprimire; a două liste în care se specifică probele relevante și dovezile circumstanțiale relevante și revizuirea periodică a acestora; a unui permis de trecere; a unor condiții uniforme pentru consultarea de date și schimbul de date privind transferurile; a unui formular standard pentru schimbul de date înaintea unui transfer; a unui certificat medical comun; a unor condiții uniforme și modalități practice pentru schimbul de date privind starea sănătății unei persoane înaintea unui transfer; și a unor canale sigure de transmitere electronică pentru transmiterea cererilor.

ê 604/2013 considerentul 35 (adaptat) (48)În vederea adoptării de dispoziții suplimentare, competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din TFUE ar trebui delegată Comisiei în ceea ce privește identificarea membrilor de familie, fraților, surorilor, sau a rudelor unui minor neînsoțit; criteriile de stabilire a existenței unor legături de familie dovedite; criteriile pentru evaluarea capacității unei rude de a avea grijă de un minor neînsoțit, inclusiv în cazul în care membri de familie, frați, surori sau rude ale minorului neînsoțit se află în mai multe state membre; elementele pentru evaluarea relației de dependență; criteriile pentru evaluarea capacității unei persoane de a se ocupa de o persoană aflată în îngrijire și elementele care trebuie luate în considerare pentru a evalua incapacitatea de a călători pentru o perioadă importantă de timp. În exercitarea competențelor sale de adoptare a actelor delegate, Comisia nu depășește sfera principiului interesului superior al copilului, astfel cum este prevăzut la articolul 68 alineatul (3) din prezentul regulament. Este deosebit de important ca în timpul lucrărilor pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți  și ca aceste consultări să fie realizate în conformitate cu principiile prevăzute în Acordul interinstituțional privind o mai bună legiferare din 13 aprilie 2016 Õ . În special, pentru a asigura participarea egală la pregătirea actelor delegate, Parlamentul European și Consiliul primesc toate documentele în același timp cu experții din statele membre, iar acești experți au acces sistematic la reuniunile grupurilor de experți ale Comisiei care se ocupă de pregătirea actelor delegate. Õ . ê 604/2013 considerentul 36 (49)În aplicarea prezentului regulament, inclusiv pentru pregătirea actelor delegate, Comisia ar trebui să consulte experți, inter alia, din cadrul tuturor autorităților naționale relevante. ê 604/2013 consider