[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 30.11.2010

COM(2010) 686 final

2003/0132 (NLE)

Propunere modificată de

DECIZIE A CONSILIULUI

cu privire la aderarea Uniunii Europene la Protocolul din 2002 la Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor lor

EXPUNERE DE MOTIVE

1. Obiectivul propunerii inițiale

Propunerea de Decizie a Consiliului - COM (2003) 375 - AVC/2003/0132 - a fost prezentată de Comisie la 24 iunie 2003.

Protocolul din 2002 la Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor lor (denumit în continuare „Protocolul de la Atena”) adoptat sub auspiciile Organizației Maritime Internaționale (denumită în continuare „OMI”) este un acord mixt. Obiectivul principal al propunerii Comisiei a fost ca Comunitatea să devină parte contractantă la Protocolul de la Atena și ca statele membre să facă același lucru înainte de finalul anului 2005.

2. Stadiul procedurii

Negocierile cu privire la această propunere au început în cadrul Consiliului, însă s-au suspendat în decembrie 2003 din cauza unei dispute apărute între Regatul Spaniei și Regatul Unit al Marii Britanii pe tema autorităților din Gibraltar în contextul acordurilor mixte. Această dispută a fost soluționată în decembrie 2007, urmând să se reia negocierile cu privire la propunerea menționată.

Grupul de lucru competent din cadrul Consiliului a lucrat la un text înainte de suspendarea negocierilor (documentul Consiliului 15836.03). Acest text stă la baza prezentei propuneri modificate.

3. Obiectivul propunerii modificate

De la prezentarea propunerii (iunie 2003) și suspendarea negocierilor (decembrie 2003) până astăzi contextul s-a modificat substanțial. Propunerea modificată ia în considerare aceste schimbări recente după cum urmează:

- În 2003, Comunitatea avea competență exclusivă pentru a adera la Protocolul de la Atena în ceea ce privește articolele 10 și 11. Aceste dispoziții reglementau aspecte cu impact asupra normelor Uniunii prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (denumit în continuare „Regulamentul Bruxelles”)[1]. Regulamentul Bruxelles se întemeiază pe titlul IV din Tratatul CE. Prin urmare, propunerea de Decizie a Consiliului s-a întemeiat pe articolul 65 coroborat cu articolul 300 alineatul (2) primul paragraf și cu articolul 300 alineatul (3) a doilea paragraf din Tratatul CE. În noiembrie 2005, Comisia a prezentat o propunere complementară de regulament al Parlamentului European și al Consiliului care integra cea mai mare parte din celelalte dispoziții de fond ale Protocolului de la Atena în legislația comunitară (COM(2005)592), în temeiul articolului 80 alineatul (2) din Tratatul CE. Odată cu adoptarea Regulamentului (CE) nr. 392/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 privind răspunderea în caz de accident a transportatorilor de persoane pe mare[2] (denumit în continuare „Regulamentul Atena”), Uniunea are acum competență exclusivă de a adera la Protocolul de la Atena în ceea ce privește aspectele vizate de Regulamentul Atena. Principala componentă a Protocolului de la Atena vizează transportul maritim, normele privind competența judiciară trebuind să fie privite ca o componentă secundară. Având în vedere că, la 1 decembrie 2009, a intrat în vigoare Tratatul de la Lisabona de modificare a Tratatului privind Uniunea Europeană și a Tratatului de instituire a Comunității Europene[3], temeiul juridic al Deciziei Consiliului trebuie, în consecință, să fie articolul 100 alineatul (2) coroborat cu articolul 218 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „TFUE”).

- Regulamentul Atena nu integrează toate dispozițiile Protocolului de la Atena. Protocolul de la Atena continuă să fie un acord mixt la care fiecare stat membru trebuie să devină parte contractantă. Este cu adevărat foarte indicat să se evite ca datele de intrare în vigoare a Protocolului de la Atena să difere de la un stat membru la altul. În acest scop, statele membre și Uniunea trebuie să își depună instrumentele de aderare (sau de ratificare în cazul celor care au semnat deja Protocolul de la Atena) în aceeași zi. Aceasta este soluția găsită și în cazul unei recente decizii a Consiliului[4], comparabilă cu prezenta. Propunerea de Decizie a Consiliului a fost modificată în acest sens.

- În octombrie 2006, comitetul juridic al OMI a adoptat linii directoare pentru punerea în aplicare a Protocolului de la Atena, recomandând o rezervă pentru daunele provocate de actele teroriste, astfel încât să se țină seama de starea actuală a pieței asigurărilor. Statele membre s-au angajat politic să facă această rezervă. Odată cu adoptarea Regulamentului Atena, liniile directoare ale OMI intră în sfera de competență exclusivă a Uniunii. Prin urmare, Uniunea va face rezerva atunci când va adera la protocol, iar acest lucru trebuie prevăzut în Decizia Consiliului.

În ultima fază a discuțiilor cu Consiliul pe tema Regulamentului Atena propus (noiembrie 2007), unele delegații au ridicat problema funcționării clauzei de separare prevăzute la articolul 11 din Protocolul de la Atena și au insistat ca legislația Uniunii să clarifice acest aspect. În cele din urmă, acesta nu a fost inclus în acordul politic. Se sugerează să se adauge la Decizia Consiliului o declarație cu privire la clauza de separare.

2003/0132 (NLE)

Propunere modificată de

DECIZIE A CONSILIULUI

cu privire la aderarea Uniunii Europene la Protocolul din 2002 la Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor lor

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 100 alineatul (2) și articolul 218,

având în vedere propunerea Comisiei,

având în vedere avizul conform al Parlamentului European

1. Protocolul din 2002 la Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor lor (denumit în continuare „Protocolul de la Atena”) constituie o îmbunătățire majoră în ceea ce privește răspunderea transportatorilor și despăgubirea persoanelor care călătoresc pe mare. În speță, acesta prevede răspunderea strictă a transportatorului și include o asigurare obligatorie cu drept de acțiune directă împotriva asigurătorilor până la atingerea unor limite stabilite. Prin urmare, protocolul este aliniat la obiectivul Uniunii de îmbunătățire a regimului juridic al răspunderii transportatorilor.

2. Protocolul de la Atena modifică Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor lor și stabilește, la articolul 15, că, între părțile la Protocolul de la Atena, cele două instrumente se consideră și se interpretează ca fiind un instrument unic.

3. Majoritatea dispozițiilor din Protocolul de la Atena au fost integrate în dreptul Uniunii prin Regulamentul (CE) nr. 392/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 privind răspunderea în caz de accident a transportatorilor de persoane pe mare[5]. Uniunea și-a exercitat deci competența în privința acestor aspecte. O serie de dispoziții ale Protocolului de la Atena continuă să intre în sfera de competență a statelor membre, așa cum este cazul clauzei de neparticipare (opt out) care le permite să fixeze limite de răspundere mai mari decât cele prevăzute de Protocolul de la Atena. Aceste ultime aspecte sunt strâns legate de cele care intră în sfera de competență a Uniunii, și, ținând seama de obligația de cooperare, statele membre trebuie să acționeze în mod coordonat și în aceste chestiuni.

4. Articolele 10 și 11 din Protocolul de la Atena reglementează aspecte cu impact asupra normelor Uniunii prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială[6]. Prin urmare, Uniunea are de asemenea competență exclusivă în ceea ce privește articolele 10 și 11 din Protocolul de la Atena.

5. La aderarea Uniunii Europene la Protocolul de la Atena, normele privind competența judiciară prevăzute la articolul 10 din protocol vor prevala asupra normelor interne aplicabile ale Uniunii. Normele privind recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești aflate în vigoare între statele membre și între statele membre și părțile la Convenția de la Lugano din 1988 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială sau la orice convenție care o înlocuiește trebuie să prevaleze asupra celor de la articolul 11, având în vedere că efectul lor este de a asigura că hotărârile sunt recunoscute și executate cel puțin în aceeași măsură ca în temeiul dispozițiilor Protocolului de la Atena.

6. Protocolul de la Atena este deschis spre ratificare, acceptare, aprobare sau aderare de către statele și organizațiile regionale de integrare economică constituite de state suverane care au transferat respectivelor organizații competența în anumite domenii reglementate de protocol.

7. Conform articolului 17 alineatul (2) litera (b) și articolului 19 din Protocolul de la Atena, organizațiile regionale de integrare economică pot încheia acest protocol.

8. Comitetul juridic al Organizației Maritime Internaționale a adoptat în octombrie 2006 o rezervă și linii directoare pentru punerea în aplicare a Protocolului de la Atena (denumite în continuare „Liniile directoare ale OMI”) pentru a trata anumite aspecte ale acestui protocol, în special despăgubirea daunelor provocate de acțiunile teroriste.

9. Regulamentul (CE) nr. 392/2009 reproduce în anexele sale versiunea consolidată a Convenției de la Atena modificată de protocol și Liniile directoare ale OMI.

10. În conformitate cu articolul 19 din Protocolul de la Atena, o organizație regională de integrare economică trebuie să declare în momentul ratificării, acceptării, aprobării sau aderării sfera sa de competență în ceea ce privește aspectele reglementate de protocol.

11. În consecință, Uniunea trebuie să adere la Protocolul de la Atena.

12. Statele membre care trebuie să ratifice convenția sau să adere la aceasta trebuie să facă aceste demersuri simultan. Prin urmare, statele membre trebuie să facă schimb de informații cu privire la stadiul procedurilor lor de ratificare sau de aderare pentru a pregăti depunerea simultană a instrumentelor lor de ratificare sau de aderare.

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Se aprobă, în numele Uniunii Europene, aderarea Uniunii Europene la Protocolul din 2002 la Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor lor (denumit în continuare „Protocolul de la Atena”).

Articolul 2

13. Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana sau persoanele împuternicite să adere la Protocolul de la Atena în conformitate cu articolul 17 alineatul (2) litera (c), cu articolul 17 alineatul (3) și cu articolul 19 din protocolul menționat.

14. În momentul aderării, Uniunea trebuie să facă următoarea declarație de competențe:

„1. Articolul 19 din Protocolul de la Atena din 2002 prevede că organizațiile regionale de integrare economică care sunt constituite de state suverane și care au competențe în anumite aspecte reglementate de prezentul protocol îl pot semna sub rezerva prezentării declarației menționate la articolul respectiv. Uniunea a decis să încheie protocolul și, în consecință, face declarația respectivă.

2. Membrii actuali ai Uniunii Europene sunt Regatul Belgiei, Republica Bulgaria, Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Estonia, Irlanda, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Republica Italiană, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Marele Ducat al Luxemburgului, Republica Ungară, Republica Malta, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Polonă, Republica Portugheză, România, Republica Slovenia, Republica Slovacă, Republica Finlanda, Regatul Suediei și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.

3. Prezenta declarație nu se aplică teritoriilor statelor membre în care nu se aplică Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) și nu aduce atingere actelor sau pozițiilor care pot fi adoptate în temeiul protocolului de către respectivele state membre în numele și în interesul acestor teritorii.

4. Statele membre ale Uniunii Europene au conferit competențe Uniunii în ceea ce privește aspectele vizate de articolul 100 din TFUE, de articolele 1 și 1a, articolul 2 alineatul (2), articolele 3-16, 18, 20 și 21 din Convenția de la Atena modificată de Protocolul de la Atena și de dispozițiile Liniilor directoare ale OMI. Uniunea și-a exercitat această competență prin adoptarea Regulamentului (CE) nr. 392/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 aprilie 2009 privind răspunderea în caz de accident a transportatorilor de persoane pe mare.

5. Statele membre ale Uniunii Europene, cu excepția Regatului Danemarcei, în conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la TFUE, au conferit competențe Uniunii în special în ceea ce privește aspectele vizate de articolul 81 din TFUE. Uniunea și-a exercitat această competență prin adoptarea Regulamentului (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială.

6. Exercitarea competențelor pe care statele membre le-au transferat Uniunii în temeiul TFUE este, prin natura sa, susceptibilă de a evolua în permanență. În cadrul instituit prin tratat, instituțiile competente pot adopta decizii care stabilesc întinderea sferei de competență a Uniunii Europene. Prin urmare, Uniunea Europeană își rezervă dreptul de a modifica prezenta declarație, fără ca acest fapt să constituie o premisă pentru exercitarea competenței sale în ceea ce privește aspectele reglementate de protocol.”

15. În momentul încheierii protocolului, Uniunea trebuie să facă următoarea declarație ad articolul 11 alineatul (3) din protocol:

„Hotărârile judecătorești referitoare la aspecte care fac obiectul Protocolului de la Atena, atunci când sunt emise de un tribunal al unui stat membru sau al unei părți contractante la Convenția de la Lugano din 1988 sau la orice altă convenție care o înlocuiește în același domeniu, continuă să fie recunoscute și executate într-un alt stat membru în conformitate cu normele interne ale Uniunii aplicabile în domeniu, inclusiv, după caz, cu Acordul dintre Comunitatea Europeană și Regatul Danemarcei privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială și cu Convenția de la Lugano din 1988 sau cu orice altă convenție care o înlocuiește în același domeniu. Prin urmare, articolul 11 din Protocolul de la Atena se aplică numai recunoașterii și executării hotărârilor judecătorești pronunțate în alte state contractante decât statele membre ale Uniunii, Elveția, Norvegia și Islanda.”

16. Persoana sau persoanele desemnate în conformitate cu alineatul (1) trebuie să facă rezervarea inclusă în Liniile directoare ale OMI la depunerea instrumentului de aderare a Uniunii la Protocolul de la Atena.

Articolul 3

Uniunea și statele membre își depun instrumentele de aderare la Protocolul de la Atena sau de ratificare în cazul celor care l-au semnat deja la 31 decembrie 2011.

Adoptată la Bruxelles,.

Pentru Consiliu

Președintele

[1] JO L 12, 16.1.2001, p. 1. Regulamentul Bruxelles este obligatoriu pentru toate statele membre ale UE, cu excepția Danemarcei.

[2] JO L 131, 28.5.2009, p. 24.

[3] JO C 306, 17.12.2007.

[4] Decizia 2008/431/CE din 5 iunie 2008 de autorizare a anumitor state membre în vederea ratificării sau a aderării la Convenția de la Haga din 1996 asupra competenței, legii aplicabile, recunoașterii, executării și cooperării privind răspunderea părintească și măsurile de protecție a copiilor, în interesul Comunității Europene, și de autorizare a anumitor state membre în vederea efectuării unei declarații privind aplicarea normelor interne relevante de drept comunitar, JO L 151, 11.6.2008, p. 36.

[5] JO L 131, 28.5.2009, p. 24.

[6] JO L 12, 16.1.2001, p. 1.