RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU privind implementarea Programului energetic european pentru redresare /* COM/2012/0445 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU privind implementarea Programului energetic european pentru redresare 1. Implementarea programului înregistrează progrese Programul energetic european pentru redresare (PEER)[1] acordă sprijin financiar unor proiecte selectate, de o importanță strategică deosebită în sectorul energetic. Prin cofinanțarea acestor proiecte, programul contribuie la îndeplinirea de către Uniunea Europeană a obiectivelor pe care aceasta și le-a stabilit în cadrul politicii sale energetice și de combatere a schimbărilor climatice: securitatea aprovizionării și diversificarea surselor de aprovizionare cu energie, realizarea și buna funcționare a pieței interne de energie și reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră. În același timp, programul vizează stimularea activității economice, promovarea creșterii economice și crearea de locuri de muncă, prin susținerea cheltuielilor de capital în economia reală. De la momentul emiterii raportului de anul trecut, implementarea PEER a înregistrat progrese. Trebuie reamintit că anul 2010 a fost consacrat în principal demarării PEER. Cea mai mare parte a bugetului disponibil a fost alocată pentru 59 de proiecte în cadrul următoarelor subprograme: infrastructură pentru gaze naturale (1363 de milioane EUR), infrastructură pentru energie electrică (904 milioane EUR), parcuri eoliene offshore (565 de milioane EUR) și captarea și stocarea dioxidului de carbon (1000 de milioane EUR). Per ansamblu, până la sfârșitul anului 2010, au fost adoptate decizii și au fost încheiate acorduri de finanțare pentru un total de 3833 de milioane EUR, reprezentând 96,3% din bugetul total al PEER. Suma de 146 de milioane EUR, care nu a putut fi angajată pentru proiecte în aceste sectoare până la 31 decembrie 2010, a fost realocată unui nou mecanism de finanțare, și anume Fondul european pentru eficiență energetică[2], ale cărui obiective centrale sunt investițiile în eficiență energetică și energii din surse regenerabile. PEER a fost instituit în contextul mai larg al efortului depus la nivelul UE pentru a face față crizei financiare care a izbucnit în 2008 și pentru a stimula redresarea economică. De atunci, Europa se confruntă cu o criză și mai severă și, prin urmare, sunt absolut necesare în continuare politicile de stimulare a redresării. Date fiind complexitatea și amploarea crizei, nu este de așteptat ca o inițiativă politică sau un program de finanțare să poată genera singure redresarea economică. Cu toate acestea, în acest context dificil, PEER a fost și rămâne un instrument util pentru continuarea unei serii de proiecte esențiale de investiții, care, fără finanțare publică din partea UE, s-ar afla în pericolul de a fi amânate, restrânse sau anulate. Prezentul raport anual se concentrează asupra stadiului actual al implementării programului. O analiză aprofundată a impactului PEER este prezentată în raportul unei evaluări intermediare independente[3] realizate în 2011. Conform acestei analize, programul generează deja efecte semnificative în economia reală prin demararea unor lucrări de construcții și a unor achiziții de echipamente și elemente fabricate intermediare. Din perspectiva politicii energetice, programul contribuie concret la introducerea tehnologiilor cu emisii reduse de carbon și la îmbunătățirea funcționării piețelor interne de gaze și de energie electrică prin realizarea interconexiunilor între vestul și estul UE, în statele membre periferice și în Europa Centrală și de Est, prin îmbunătățirea capacităților de stocare, prin realizarea progresivă a unei rețele de conducte de gaze cu flux bidirecțional și prin integrarea „insulelor energetice”. Implementarea efectivă a proiectelor susținute în cadrul programului a început încă din 2010, dar a luat amploare și a intrat în ritm normal abia în 2011. Câteva proiecte sunt finalizate, iar multe altele se derulează în grafic, astfel cum se prezintă în capitolele următoare. În unele cazuri, implementarea proiectului nu este tocmai facilă și se derulează mai lent decât s-a planificat inițial. Contextul economic și de reglementare este dificil îndeosebi pentru subprogramul vizând proiectele de captare și stocare a dioxidului de carbon, care a ajuns într-un moment critic. O problemă comună a celor trei subprograme este cea generată de complexitatea și durata procedurilor de acordare a autorizațiilor. Incertitudinile legate de reglementare care decurg din această problemă au dus la întârzieri în luarea deciziilor finale de investiție. Succesul în implementarea PEER presupune angajamentul ferm al tuturor părților interesate, inclusiv al statelor membre, de a accelera procesele de reglementare și de autorizare. Propunerea Comisiei privind unele orientări pentru infrastructura energetică[4] are scopul de a aduce îmbunătățiri majore în acest sens. Ea conține dispoziții menite să accelereze procedurile de acordare a autorizațiilor prin înființarea unor autorități naționale unice care să gestioneze procesul de autorizare, prin stabilirea unui termen-limită de trei ani pentru adoptarea deciziilor de acordare a autorizațiilor și prin creșterea gradului de transparență și de participare publică. Pe de altă parte, ca urmare a crizei creditelor și a măsurilor de reglementare instituite în consecință (Basel III și Solvabilitate II), accesarea finanțărilor pe termen lung pentru proiectele de infrastructură a devenit din ce în ce mai dificilă. Această situație coincide cu un volum de investiții preconizat fără precedent, care rezultă din faptul că operatorii de transport și de sistem (TSO) vor trebui să-și crească investițiile planificate chiar și de trei ori. Propunerea Comisiei privind mecanismul Conectarea Europei (MCE)[5], un fond pentru infrastructură transsectorial, are scopul de a acorda proiectelor sprijin pentru a-și asigura pachetul de finanțare necesar. Instrumentele financiare din cadrul MCE, care implică noi categorii de investitori (fonduri de pensii și de asigurări) și prin care se atenuează anumite riscuri, au menirea de a ajuta promotorii de proiecte să acceseze finanțările pe termen lung necesare pentru proiectele lor. Comisia monitorizează îndeaproape progresele înregistrate în derularea tuturor proiectelor și realizarea principalelor etape ale acestora. Documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește prezentul raport prezintă stadiul de realizare al fiecărui proiect. În caz de întârzieri, pe baza unor raportări frecvente și a vizitelor la fața locului, Comisia ia măsuri pentru a facilita implementarea proiectului prin intensificarea dialogului cu beneficiarii. Cu toate acestea, dacă nu se găsește o soluție viabilă pentru a reduce întârzierile și dacă nu se pot realiza progrese în implementare, Comisia își poate retrage sprijinul financiar acordat proiectului. Fondul european pentru eficiență energetică se află într-o fază incipientă de implementare, deoarece a devenit operațional abia în iulie 2011. În primele luni de operațiuni, s-au desfășurat activități foarte intense pentru a lansa fondul și pentru a demara identificarea proiectelor care ar putea primi sprijin din partea fondului. 2. Infrastructuri pentru gaze naturale și energie electrică 2.1. Introducere În cadrul subprogramului pentru infrastructură al PEER, se acordă sprijin unui număr de 44 de proiecte în trei domenii majore de activitate: – Proiecte vizând infrastructura și capacitățile de stocare pentru gaze naturale. Infrastructura de transport și comerț cu gaze naturale pe teritoriul UE necesită un grad mai mare de integrare prin realizarea conexiunilor lipsă dintre statele membre și prin fluidizarea fluxurilor în interiorul țărilor. Securitatea aprovizionării presupune rețele energetice integrate la nivelul UE, precum și o mai mare diversificare a surselor de aprovizionare și a rutelor energetice ale UE, inclusiv pentru gaz natural lichefiat (LNG). – Proiecte pentru implementarea fluxului reversibil de gaze naturale. Această linie de proiecte își are originea în criza alimentării cu gaze naturale din 2009, în urma întreruperilor fluxurilor de gaze dinspre Rusia, via Ucraina. Majoritatea statelor membre din centrul și estul Europei au rămas fără gaz, nu din cauza lipsei de gaze naturale în Europa, ci din cauza faptului că infrastructurile existente nu erau echipate corespunzător din punct de vedere tehnic pentru a putea asigura fluxul de gaze naturale și în sens invers, adică de la vest la est. – Proiecte de infrastructură pentru energie electrică. Integrarea unei cote tot mai mari de energie electrică din surse regenerabile variabile, aplicarea unor standarde ridicate de fiabilitate și siguranță a sistemelor și asigurarea unor prețuri accesibile la energie necesită investiții uriașe în infrastructuri noi. Mai mult, există încă state membre care sunt „insule energetice” deoarece sunt slab conectate cu statele vecine și cu piața internă de energie. Proiectele sunt implementate de operatorii de transport și de sistem (TSO) din fiecare stat membru sau de promotorii proiectelor. Durata medie a proiectelor este de 3-5 ani. Au fost angajate fonduri în valoare de 2 268 de miliarde EUR, din care, până la sfârșitul lui martie 2012, se efectuaseră deja plăți către beneficiari în valoare de aproximativ 586 de milioane EUR, adică 25,9% din total. Trebuie subliniat faptul că nu se pot efectua plăți înaintea obținerii autorizațiilor de mediu pentru proiectele respective. Mai mult, pentru a proteja interesele financiare ale UE, plățile sunt condiționate, de asemenea, de angajamentul ferm al promotorilor de a implementa proiectele, sub forma unei decizii finale de investiție. 2.2. Progrese înregistrate până în prezent 2.2.1. Proiecte finalizate în 2011 Dintre cele 44 de proiecte cofinanțate în cadrul programului, următoarele 13 (30%) au fost finalizate la începutul anului 2012: – Două interconexiuni ale rețelelor de gaze naturale, care leagă, în premieră, Ungaria de Croația și România, contribuind la integrarea pieței și la dezvoltarea acestei regiuni; – Dezvoltarea rețelei belgiene de gazoducte pe axa Germania – Regatul Unit prin implementarea posibilității de flux invers, dinspre frontiera olandezo-germană către Zeebrugge în Belgia și către Regatul Unit; – Șapte proiecte de implementare a fluxului reversibil de gaze naturale, dintre care patru în Austria, două în Slovacia și unul în Republica Cehă. Aceste proiecte înlesnesc accesul tuturor țărilor vecine la instalațiile de stocare din Baumgarten, Austria. – Două interconexiuni ale rețelelor de energie electrică între Portugalia și Spania, care îmbunătățesc funcționarea pieței iberice de energie și integrarea energiei din surse regenerabile; – O interconexiune a rețelelor de energie electrică între Austria și Ungaria, care asigură o capacitate de transfer suplimentară considerabilă pe rețelele congestionate de pe direcția sud-sud și permite astfel comerțul și realizarea unui grad mai mare de integrare a pieței. 2.2.2. Progresele înregistrate în proiectele aflate în derulare Dintre celelalte proiecte, 18 (10 pentru gaze naturale și 8 pentru energie electrică) se desfășoară conform graficului (40%). Pentru acestea, s-au demarat proceduri de achiziții și lucrări de construcții, stimulându-se creșterea economică și crearea de locuri de muncă prin achizițiile de cabluri, conducte, stații de comprimare și alte echipamente. În ceea ce privește gazele naturale, se înregistrează progrese în implementarea proiectelor din următoarele trei regiuni europene: – Cele cinci proiecte din Regiunea Mării Baltice (Polonia, Danemarca, Lituania și Letonia) – Două proiecte în Europa Centrală și de Est (Slovenia și Republica Cehă) – Trei proiecte în Europa de Vest (Belgia, Franța și Spania) În cazul energiei electrice, se înregistrează progrese în implementarea proiectelor din următoarele două regiuni: – Cele trei proiecte de interconectare din Regiunea Mării Baltice (Estonia, Letonia, Finlanda și Suedia) – Cinci proiecte în Europa de Vest (Germania, Irlanda, Regatul Unit, Franța, Spania, Italia și Malta) În fine, numai 13 proiecte dintre cele 44 (30%) se derulează într-un ritm mai lent decât s-a preconizat inițial, din cauza unor dificultăți tehnice, de reglementare și comerciale. În aceste cazuri, promotorii proiectelor au solicitat prelungirea duratei de implementare, în medie, cu 18 luni. Trei proiecte importante, care vizează diversificarea surselor și a rutelor pentru importurile de gaze naturale ale UE, înregistrează întârzieri din cauza unor dificultăți în încheierea acordurilor pentru furnizarea de gaze. Acestea sunt gazoductele Galsi (dinspre Algeria spre Italia), Poseidon (dinspre Grecia spre Italia) și Nabucco (dinspre Turcia spre Austria), care oferă surse noi de aprovizionare din zona Mării Caspice și parteneri noi (Azerbaidjan, Turkmenistan) și, eventual, posibilitatea de aprovizionare cu gaze din Irak. Sprijinul oferit acestor proiecte prin intermediul PEER a avut un rol esențial în pavarea drumului spre luarea deciziei finale de investiție, care depinde în cele din urmă de decizia producătorilor de gaze naturale de a livra gaze prin aceste conducte. Negocierile în acest sens sunt în curs de desfășurare[6] și se speră că aceste decizii vor putea fi luate în cursul acestui an. În aceste momente de negocieri comerciale intensive, orice semn de diminuare a susținerii din partea UE pentru aceste proiecte ar transmite un semnal greșit producătorilor de gaze naturale. În alte cazuri, din motive tehnice, procedurile de licitație s-au dovedit a fi mai complexe decât se așteptase inițial. Este vorba, mai concret, de trei proiecte: proiectul de interconectare între Bulgaria și România, proiectul de interconectare între Italia și Malta și proiectul de implementare a fluxului reversibil din Portugalia. Procesul de acordare a autorizațiilor administrative este un alt factor semnificativ de întârziere în implementarea câtorva dintre proiecte, și anume a proiectelor pentru realizarea fluxului reversibil în Polonia și Republica Cehă. Unele dintre proiecte au suferit întârzieri din cauza unor aspecte legate de reglementare sau din cauza scăderii interesului de pe piață în urma încetinirii creșterii economice, așa cum pare să fie cazul proiectelor de flux reversibil din România și Ungaria, al unui proiect de extindere a capacității de stocare a gazelor naturale din Tvrdonice, Republica Cehă, și al proiectului de interconectare a rețelelor Ungariei și Slovaciei. În fine, proiectul de interconectare a rețelelor Bulgariei și Greciei, foarte important pentru securitatea aprovizionării în regiune, este în întârziere din cauza schimbărilor legislative din Bulgaria. 2.3. Concluzii În cursul celui de-al doilea an de implementare, s-au înregistrat progrese în proiectele de infrastructură pentru energie electrică și gaze naturale, în special în proiectele de realizare a fluxului reversibil de gaze naturale, 13 proiecte fiind finalizate și puse în funcțiune. Marea majoritate a proiectelor (31 din 44, reprezentând 70%) sunt fie finalizate, fie se derulează conform planului. Per ansamblu, PEER contribuie în mod concret la îmbunătățirea funcționării pieței interne prin realizarea interconexiunilor între regiunile din vestul și estul UE și prin creșterea securității aprovizionării în țările și regiunile vizate[7]. PEER dă o dimensiune cu adevărat europeană infrastructurii de gaze naturale, facilitând aplicarea mai rapidă și mai eficientă a celui de-al treilea pachet legislativ în domeniul pieței interne și a regulamentului privind securitatea aprovizionării cu gaze naturale[8]. Faptul că proiectele de implementare a fluxului reversibil sunt realizate și funcționează și s-a evitat astfel o criză a alimentării cu gaze naturale în recenta perioadă a valului de frig din februarie 2012 reprezintă un remarcabil pas înainte. Sprijinul considerabil acordat prin intermediul PEER proiectelor pentru coridorul sudic de gaze naturale a jucat un rol important în negocierile cu țările furnizoare, aflate în fază de intensificare. Proiectele de energie electrică ce beneficiază de sprijin stimulează puternic realizarea pieței interne cu participarea deplină a tuturor zonelor din Uniunea Europeană și sporesc semnificativ securitatea aprovizionării țărilor și regiunilor implicate. Proiectele privind rețelele de energie electrică vor facilita absorbția energiei electrice din surse regenerabile. Se înregistrează progrese în realizarea unei infrastructuri energetice la nivel european datorită fluidizării rețelelor și integrării progresive a „insulelor energetice”, cum sunt cele trei state baltice, Peninsula Iberică, Irlanda, Sicilia și Malta. Mai mult, programul a accelerat implementarea proiectelor prin finanțarea unor acțiuni și lucrări de construcție specifice, a ajutat promotorii proiectelor să își asigure finanțări suplimentare din partea unor instituții financiare și a sprijinit un număr mare de proiecte care s-au confruntat cu probleme majore legate de autorizațiile de mediu să obțină statut prioritar de la administrațiile naționale. În prezent, se preconizează că majoritatea celor 31 de proiecte aflate în derulare vor fi finalizate în 2012-2013 și că numai câteva dintre ele se vor întinde până în 2017 din cauza dificultăților tehnice, comerciale și de reglementare cu care se confruntă. 3. Parcuri eoliene offshore (OWE – Offshore Wind Energy) 3.1. Introducere Subprogramul pentru parcuri eoliene offshore al PEER cuprinde nouă proiecte în două domenii principale de activități: – Sprijin pentru testarea la scară mare, fabricarea și instalarea de turbine și fundații offshore inovatoare, – Sprijin pentru dezvoltarea de soluții modulare pentru integrarea în rețea a unor capacități mari de producție de energie eoliană. Printre beneficiarii granturilor se află dezvoltatori de proiecte, companii de inginerie, producători de energie din surse regenerabile și operatori de transport și de sistem (TSO). S-a angajat întregul fond alocat în cadrul PEER, în valoare de 565 de milioane EUR, iar la sfârșitul lunii martie 2012, plățile pentru cele nouă proiecte totalizau 189 de milioane EUR. 3.2. Stadiul actual al proiectelor OWE Stadiile de implementare ale proiectelor sunt foarte variate: unul dintre proiecte este deja finalizat, altele se derulează în grafic și câteva înregistrează întârzieri majore. 3.2.1. Turbine și structuri offshore (șase proiecte) Datorită granturilor PEER, este în prezent asigurată instalarea primelor parcuri eoliene offshore de capacitate mare (400 MW) aflate la distanță mare de țărm (peste 100 km) și în zone cu ape adânci (peste 40 m). Sumele alocate în cadrul PEER au jucat într-adevăr un rol esențial în obținerea, pentru proiectele selectate, a împrumuturilor necesare de la consorțiile bancare în vederea definitivării formalităților financiare. Acțiunea PEER pentru proiectul Thornton Bank din Belgia a fost finalizată în septembrie 2011. Cele patru proiecte de parcuri eoliene din Germania se află deja în faza de fabricare a echipamentelor și/sau montaj. În plus, prima cantitate de energie electrică generată de instalații eoliene offshore cofinanțate prin PEER a fost deja injectată în rețeaua germană în toamna anului 2010. Progresele înregistrate în implementarea acestor proiecte sunt în general satisfăcătoare, însă există întârzieri față de planificarea inițială. Principalele trei motive de întârziere sunt: întârzieri în garantarea accesului la rețea, întârzieri în procesul de autorizare și întârzieri din motive tehnice (deficiențe de calitate a producției și condiții meteorologice nefavorabile). Prin urmare, unul dintre proiecte (Bard I) a fost deja replanificat în mod oficial prin amendarea acordului de finanțare, iar pentru celelalte proiecte se anticipează că se vor solicita prelungiri ale acordurilor de finanțare cu unul sau doi ani. Proiectul de instalare a unui centru de testare a tehnologiilor pentru energie eoliană offshore în largul mării în zona Aberdeen (Regatul Unit) se confruntă cu întârzieri majore. În acest caz, a fost nevoie de înființarea unei companii cu o structură corespunzătoare, cu implicarea mai multor beneficiari, pentru a permite o combinație între un parc eolian comercial și o platformă de testare. În plus, procesul de autorizare durează mai mult decât se anticipase. 3.2.2. Integrarea în rețea a energiei produse în parcuri eoliene offshore (trei proiecte) Cele trei proiecte de conexiuni pentru energie eoliană offshore care au ca scop implementarea unor tehnologii inovatoare pentru integrarea energiei electrice produse în parcuri eoliene offshore (linii de înaltă tensiune în curent continuu – cu sursă reglabilă de tensiune) se află într-o fază mai puțin avansată. Obiectivul major al acestor proiecte este realizarea primelor elemente fundamentale pe care să se dezvolte o rețea offshore europeană. Ele au un grad ridicat de complexitate atât din punct de vedere tehnic, cât și din punct de vedere comercial și al reglementării. Întârzierile în luarea deciziilor de cofinanțare de către autoritățile naționale de reglementare duc la nevoia de a replanifica aceste proiecte, ceea ce implică prelungirea duratei de implementare a proiectelor până în 2016-2018. Însă în pofida acestor dificultăți, în anul 2011 s-a făcut un semnificativ pas înainte în privința proiectelor de integrare în rețea a energiei eoliene prin îmbunătățirea analizei economice și prin definirea traseelor optime pentru cabluri și a specificațiilor tehnice ale modulelor de interconectare. 3.3. Concluzii Rezultatul direct al sprijinului acordat prin intermediul PEER proiectelor de „turbine și structuri” este creșterea cu 1 500 MW a capacității de producție de energie electrică fără emisii de dioxid de carbon, iar unele dintre proiecte asigură deja o parte din această capacitate suplimentară. De asemenea, proiectele PEER au efecte importante prin acumulare de experiență, de exemplu scurtarea timpului de producție pentru fundațiile de turbine offshore și reducerea timpului de instalare a fundațiilor. În unele cazuri, implementarea proiectului întâmpină dificultăți și este lentă. Realizarea la timp a acțiunilor din cadrul PEER depinde în mare măsură de derularea rapidă a procedurilor de autorizare. Există și alte condiții-cadru de importanță vitală, precum garantarea conectării la rețea a parcurilor eoliene offshore. În ceea ce privește proiectele de integrare în rețea a energiei eoliene, acordarea autorizațiilor pentru parcurile eoliene care urmează a fi conectate, precum și cofinanțarea care trebuie obținută prin intermediul autorităților de reglementare sunt obstacole majore care trebuie trecute pentru a se putea lua deciziile finale de investiție. 4. Captarea și stocarea dioxidului de carbon (CSC) 4.1. Introducere Îndeplinirea obiectivelor strategice ambițioase ale UE în domeniul energiei și al combaterii schimbărilor climatice, în special reducerea emisiilor de dioxid de carbon din sistemul energetic până în 2050, presupune introducerea tehnologiilor cu emisii reduse de carbon, inclusiv captarea și stocarea dioxidului de carbon (CSC). În concordanță cu Planul strategic pentru tehnologiile energetice (SET), prin PEER se urmărește demonstrarea tehnologiilor utilizate în proiectele CSC integrate pentru a le face viabile din punct de vedere comercial până la sfârșitul acestui deceniu. Programul furnizează sprijin financiar în valoare de 1 miliard EUR pentru șase proiecte în sectorul generării energiei electrice, din care, până la sfârșitul lunii martie 2012, se efectuaseră deja plăți către beneficiari în valoare de 392 de milioane EUR. Proiectele selectate implică trei tehnologii diferite de captare a CO2, precum și diferite concepte pentru stocarea CO2 onshore și offshore: în zăcăminte de hidrocarburi (cu și fără recuperarea terțiară a petrolului) și în acviferele saline. Prin această abordare se recunoaște faptul că proiectele CSC integrate reprezintă o nouă provocare tehnologică, iar demonstrarea acestor tehnologii implică soluționarea unei serii de provocări de natură tehnică, economică și de reglementare. Proiectele sunt coordonate de societăți de servicii publice sau de companii energetice. Printre alți beneficiari se numără companii de transport de energie, furnizori de echipamente și institute de cercetare. 4.2. Stadiul actual al proiectelor CSC PEER a făcut posibilă demararea rapidă a tuturor celor șase proiecte (în Germania, Regatul Unit, Italia, Țările de Jos, Polonia și Spania). În cazul unuia dintre acestea, PEER a contribuit la mobilizarea finanțării naționale. În ceea ce privește procesele de autorizare, PEER a dus la inițierea unui dialog și a unei cooperări concrete cu autoritățile și comunitățile locale. Este posibil ca unele dintre proiecte să fi contribuit, de asemenea, la accelerarea implementării efective a cadrului juridic la nivelul statelor membre. Pe de altă parte, studiile detaliate de inginerie efectuate până în prezent au permis societăților de servicii publice să acumuleze cunoștințe pentru a înțelege funcționarea în viitor a unei instalații CSC integrate. Totodată, studierea caracteristicilor anumitor locații de stocare geologică a contribuit la identificarea unor situri adecvate pentru stocarea definitivă și sigură a dioxidului de carbon. Subprogramul pentru proiecte CSC prevede ca obligație schimbul de experiență și bune practici între proiecte, care a început să funcționeze prin înființarea rețelei proiectelor CSC. Ca și în 2010, rețeaua a publicat în 2011 informații publice centralizate referitoare la experiența acumulată, pe proiecte, în ceea ce privește stocarea CO2, implicarea publică și procesele de autorizare. În 2011, pentru majoritatea proiectelor s-au realizat proiectele tehnice preliminare (Front End Engineering Design – FEED) pentru unitatea de captare, inclusiv preselecția furnizorilor de echipamente, aceasta fiind ultima etapă tehnică înainte de punerea în funcțiune. Lucrările de evaluare a siturilor de stocare selectate au continuat în paralel cu elaborarea traseelor optime pentru transportul CO2. În pofida acestor evoluții pozitive, subprogramul CSC, în ansamblu său, se confruntă cu incertitudini economice și de reglementare majore, care riscă să compromită implementarea cu succes a acestuia. Faptul că pentru niciunul dintre proiecte nu s-a adoptat încă decizia finală de investiție (FID) dovedește dificultățile existente. Primul proiect care se preconizează a fi pregătit pentru adoptarea FID – până în octombrie 2012 – este un proiect din Țările de Jos. În toate celelalte cazuri, se consideră puțin probabil ca FID să fie adoptate înainte de 2013. Realizarea acestui punct-cheie al proiectelor este în întârziere din diverse motive, printre care: nu s-au obținut încă toate autorizațiile; nu s-a finalizat evaluarea siturilor de stocare; nu s-a definitivat încă structura financiară. De asemenea, prețul scăzut al carbonului în cadrul ETS (sistemul de comercializare a cotelor de emisii) face ca, pe termen scurt și mediu, rentabilitatea tehnologiilor CSC să fie neatractivă, iar costurile de exploatare estimate ale instalațiilor să crească. În fine, în actualul context economic, proiectele întâmpină dificultăți tot mai mari în accesarea finanțărilor necesare. La începutul anului 2012, proiectul Jaenschwalde, derulat în cadrul PEER în Germania, a fost abandonat. Pe lângă opoziția din partea publicului față de posibilele locații de stocare, promotorii au ajuns la concluzia că întârzierile semnificative în transpunerea Directivei CSC în Germania vor împiedica obținerea autorizațiilor necesare pentru stocarea CO2 în termenul prevăzut pentru implementarea proiectului. Având în vedere acest context dificil, este evident că proiectele CSC trec prin momente de criză. Comisia analizează, în strânsă colaborare cu părțile interesate și cu promotorii proiectelor CSC, cele mai adecvate abordări viitoare pentru sprijinul acordat de UE acestui domeniu strategic, precum și opțiunile posibile pentru a asigura utilizarea cu eficacitate maximă a fondurilor PEER în proiectele pentru care se ia o decizie finală de investiție pozitivă. 4.3. Concluzii S-au înregistrat progrese în finalizarea studiilor tehnice detaliate pentru unitățile de captare și, într-o mai mică măsură, în validarea siturilor de stocare. Cu toate acestea, după cel de-al doilea an de implementare, subprogramul CSC se află într-un moment critic: un proiect a fost anulat și pentru niciunul dintre celelalte cinci nu a fost încă adoptată o decizie finală de investiție. Cauzele întârzierilor sunt variate: nu s-au obținut încă toate autorizațiile; nu s-a finalizat evaluarea siturilor de stocare; nu s-a definitivat încă structura financiară. În consecință, este foarte probabil ca intrarea în exploatare a majorității instalațiilor să se amâne pentru 2016/2017. CSC este o activitate nouă și, în afara validării aspectelor tehnice și economice, ea trebuie să se desfășoare conform unor noi cadre de reglementare (de exemplu, pentru stocarea CO2). Sectorul industrial și statele membre vor trebui să-și intensifice eforturile pentru reducerea întârzierilor legate de aspectele financiare și de reglementare din aceste proiecte. 5. Fondul european pentru eficiență energetică (EEE-F) 5.1. Caracteristici și obiective ale fondului Regulamentul (UE) nr. 1233/2010 prevede crearea unui mecanism financiar pentru a sprijini eficiența energetică și investițiile în surse de energie regenerabile descentralizate. Prin acest regulament, noului mecanism i se alocă aproximativ 146,3 milioane EUR, sumă reprezentând creditele de angajament din cadrul PEER neutilizate până la 31 decembrie 2010. Ca urmare a intrării în vigoare a regulamentului modificat PEER, Comisia a încredințat Băncii Europene de Investiții (BEI) sarcina de a crea și lansa un fond de investiții. În acest scop, Comisia și BEI au semnat un acord de delegare în martie 2011. „Mecanismul” ia forma unui fond de investiții, denumit Fondul european pentru eficiență energetică (EEE-F)[9], cuprinzând și activități de asistență tehnică (AT) și de sensibilizare. Fondul este dotat cu un capital de 265 de milioane EUR, la care UE a contribuit cu 125 de milioane EUR. Alți parteneri fondatori au contribuit după cum urmează: BEI cu 75 de milioane EUR, Cassa Depositi e Prestiti (CDP) cu 60 de milioane EUR și Deutsche Bank cu 5 milioane EUR. În afara aportului de capital pentru fond, UE contribuie cu 20 de milioane EUR pentru granturi de asistență tehnică (AT) și cu 1,3 milioane EUR pentru activitățile de sensibilizare. Participarea la fond este deschisă și altor instituții financiare interesate să se alăture acestuia. În concordanță cu strategia Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii, EEE-F aduce completări și contribuie la actualul cadru strategic de eficiență energetică, și anume la Planul 2011 pentru eficiență energetică[10] și la propunerea de Directivă privind eficiența energetică[11]. Fondul investește în măsuri de economisire a energiei/eficiență energetică (70%), în proiecte de energie din surse regenerabile (20%) și în transport urban nepoluant (10%), concentrându-se pe investiții în mediul urban. Beneficiarii acestui mecanism financiar sunt autoritățile publice locale și regionale și, dacă acest lucru este justificat, autoritățile publice naționale, precum și entități publice sau private care acționează în numele autorităților publice. Fondul oferă diferite tipuri de instrumente de datorie și capitaluri proprii[12], adaptate structurii și nevoilor proiectelor. Mai concret, acesta poate furniza următoarele tipuri de servicii financiare: împrumuturi prioritare pe termen mediu și lung, împrumuturi subordonate, investiții prin credite „mezanin”, garanții, investiții de capital propriu și semicapital sau forfetare[13]. Prin componenta de asistență tehnică, promotorilor de proiecte li se acordă sprijin financiar sub formă de granturi pentru a-i ajuta să își structureze proiectele și să întocmească cererile către fond. EEE-F a fost creat ca soluție la principalele obstacole de pe piață în ceea ce privește eficiența energetică, și anume: lipsa finanțărilor specializate, gradul scăzut de încredere de pe piață în investițiile de acest tip și costurile de capital ridicate pentru dezvoltarea proiectelor. Astfel, fondul are drept scop finanțarea unor proiecte de referință (lighthouse projects) concrete și repetabile pentru a demonstra atractivitatea financiară a investițiilor în eficiență energetică prin oferirea de finanțări adaptate proiectelor, astfel de finanțări nefiind în prezent disponibile pe piață, în special pentru a susține dezvoltarea companiilor de servicii energetice (ESCO) și pentru a atrage finanțare suplimentară din surse private. 5.2. Progrese înregistrate până în prezent După semnarea acordului de delegare, BEI a făcut prompt toate demersurile legale necesare pentru a institui fondul și a-l face operativ, iar operațiunile au fost demarate la 1 iulie 2011. Deutsche Bank, desemnată administrator al fondului, a întreprins în primul rând o serie de acțiuni de comunicare și marketing pentru a promova fondul în scopul de a stabili un canal de finanțare și contacte esențiale cu municipalități, cu autorități locale și, de asemenea, cu potențiali investitori pentru extinderea fondului în viitor. În acest context, a fost creat site-ul www.eeef.eu și a fost activat un instrument web pentru prezentarea de proiecte, care înlesnește interacțiunea dintre administratorul fondului și solicitanți. Administrarea componentei de asistență tehnică a fost subdelegată de către BEI administratorului fondului, fiind în curs de examinare primele cereri. În primele luni de activitate a fondului, municipalitățile, companiile de servicii energetice și alte entități care acționează în numele autorităților publice au transmis deja administratorului fondului un număr mare de propuneri de proiecte în domeniul cogenerării, al iluminatului public, al termoficării și al reabilitării clădirilor. Câteva proiecte promițătoare se află în curs de evaluare detaliată și sunt pe cale să se încheie primele acorduri. Ca și în cazul altor instrumente financiare, multe dintre proiectele preselectate implică proceduri de achiziții publice îndelungate și procese complexe de structurare a finanțării. Primele proiecte vor juca rolul de proiecte-pilot pentru încurajarea, în special, a companiilor de servicii energetice. În acest context, s-a elaborat un contract standard de forfetare pentru servicii în domeniul eficienței energetice, care va facilita dezvoltarea acordurilor inovatoare cu companiile de servicii energetice, care vor servi drept model. După faza incipientă tipică pentru un astfel de fond, se preconizează că se vor materializa și alte proiecte. Conform Regulamentului (UE) nr. 1233/2010, până în luna iunie 2013, Comisia va prezenta Parlamentului European și Consiliului un raport privind progresele și posibilele evoluții viitoare ale fondului. [1] Regulamentul (CE) nr. 663/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 de stabilire a unui program de ajutor pentru redresare economică prin acordarea de asistență financiară comunitară pentru proiecte în domeniul energiei. [2] Regulamentul (UE) nr. 1233/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 decembrie 2010 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 663/2009. [3] http://ec.europa.eu/energy/evaluations/doc/2011_eepr_mid_term_evaluation.pdf. [4] Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind orientări pentru infrastructuri energetice transeuropene, COM (2011) 658 final. [5] Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a mecanismului Conectarea Europei, COM(2011) 665. [6] În cazul proiectului Poseidon, negocierile cu dezvoltatorul fazei Shah Deniz 2 au fost întrerupte recent, iar sponsorii proiectului iau în considerare alte surse de aprovizionare din zona Mării Caspice sau din Orientul Mijlociu. [7] O analiză aprofundată a modelului de piață de gaze naturale din regiunea Dunării, efectuată de Centrul regional de cercetare în domeniul politicii energetice, demonstrează beneficiile interconexiunilor și impactul acestora asupra reducerii prețurilor la gaze naturale în regiune, care ar putea fi de până la 6%. (Proiectele analizate au fost, de exemplu, interconexiunea Ungaria-Slovacia, interconexiunea Bulgaria-Grecia și proiectul pentru LNG din Polonia). Mai multe informații se găsesc la: http://www.rekk.eu/images/stories/letoltheto/kaderjak_drgmm_ep_20120620_v2.pdf. [8] Regulamentul (UE) nr. 994/2010 din 20 octombrie 2010, JO L 295, 12.11.2010. [9] EEE-F SA este un vehicul structurat de finanțare (SICAV-FIS conform legislației luxemburgheze). [10] COM (2011) 109 din 8.3.2011. [11] COM (2011) 370 din 22.6.2011. [12] EEE-F nu acordă granturi sau subvenții la dobânzi (credite preferențiale). Aceste stimulente financiare nu sunt considerate adecvate pentru proiecte care produc venituri suficiente pentru a fi viabile din punct de vedere financiar. [13] O schemă de forfetare constă în vânzarea unor creanțe viitoare (economii de energie) la o rată de scont. Schemele de forfetare din cadrul EEE-F sunt garantate suplimentar cu contracte de performanță energetică.