[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 4.4.2011

COM(2011) 152 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR

CĂTRE O STRATEGIE SPAȚIALĂ A UNIUNII EUROPENE ÎN SERVICIUL CETĂȚEANULUI

SEC(2011) 381 finalSEC(2011) 380 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR

CĂTRE O STRATEGIE SPAȚIALĂ A UNIUNII EUROPENE ÎN SERVICIUL CETĂȚEANULUI

1. POLITICA SPAțIALă: UN RăSPUNS LA PROVOCăRILE NOASTRE SOCIALE, ECONOMICE șI STRATEGICE

Activitățile și aplicațiile spațiale sunt esențiale pentru creșterea și dezvoltarea societății noastre. Ele au adesea un impact direct asupra vieții zilnice a cetățenilor. În acest context, politica spațială este un instrument în serviciul politicilor interne și externe ale Uniunii și răspunde la trei tipuri de necesități:

- sociale: bunăstarea cetățenilor noștri depinde de politica spațială în domenii precum mediul, lupta împotriva schimbărilor climatice, securitatea publică și civilă, ajutorul umanitar și ajutorul pentru dezvoltare, transportul sau societatea informațională;

- economice: spațiul generează cunoștințe, noi produse și noi forme de cooperare industrială. El este, în consecință, un motor al inovării, care contribuie la competitivitate, la creștere și la crearea de locuri de muncă;

- strategice: spațiul contribuie la consolidarea poziției Uniunii în calitate de actor principal pe scena mondială, precum și la independența sa economică și politică.

În acest sens, sectorul spațial contribuie în mod direct la obiectivele Strategiei Europa 2020[1] pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii. Astfel, politica spațială face parte din inițiativa emblematică privind politica industrială, iar strategia prevede depunerea unor eforturi de către Comisie pentru „dezvoltarea unei politici spațiale eficace care să pună la dispoziție instrumentele necesare depășirii unor provocări-cheie la nivel mondial și care să obțină rezultate, în special în ceea ce privește programele Galileo și GMES”. În consecință, Comisia a adoptat, în octombrie 2010, comunicarea privind politica industrială[2], care invită Comisia să propună „în 2011 măsuri pentru a pune în aplicare prioritățile politicii spațiale bazate pe articolul 189 din TFUE [și să ducă] o politică a industriei spațiale elaborată în strânsă colaborare cu Agenția Spațială Europeană și cu statele membre”. În concluziile sale din decembrie 2010, Consiliul Competitivitate a confirmat această abordare și a subliniat „în special rolul sectorului spațial în ceea ce privește competitivitatea și inovarea la nivelul UE ”. El ia act de „intenția Comisiei de a propune măsurile necesare în materie de politică spațială și de a urmări o politică industrială spațială”.

Europa dispune de un patrimoniu bogat în domeniul spațial: reușitele și experiențele acumulate de statele membre și de Agenția Spațială Europeană (ESA[3]). Dezvoltarea progresivă a competenței spațiale a Uniunii Europene se sprijină pe acest patrimoniu.

Cooperarea cu ESA a condus la adoptarea, în 2004, a unui acord-cadru care prevede, printre altele, crearea „Consiliului Spațiu”, care reunește membri ai Consiliului Uniunii Europene (Competitivitate) și ai Consiliului ministerial al ESA. Programele de radionavigație prin satelit (EGNOS și Galileo) și programul GMES ( Global Monitoring for Environment and Security – Monitorizare globală pentru mediu și securitate) au transformat interesul Uniunii pentru spațiu în acțiuni concrete. De atunci, șapte Consilii „Spațiu” au furnizat orientări pentru inițiativele europene în domeniul spațiului. În mai 2007, la cea de-a patra reuniune a sa, acest consiliu a salutat eforturile realizate în comun de către Comisia Europeană și ESA pentru a pune în aplicare inițiativele orientate către utilizatori sau pentru a consolida dezvoltarea și exploatarea aplicațiilor integrate legate de spațiu[4].

La rândul său, Parlamentul European a lucrat întotdeauna în favoarea unei politici spațiale europene ambițioase[5]. Se observă astfel că, pentru toate părțile interesate, spațiul este recunoscut la cel mai înalt nivel politic ca fiind un factor important care răspunde necesităților cetățenilor, astfel cum se întâmplă și în cazul altor mari puteri din domeniul spațial.

În acest context, articolul 189 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) conferă Uniunii o competență spațială partajată, pe care aceasta o exercită în paralel cu cea a statelor membre. Uniunea dispune, de acum înainte, de un mandat explicit pentru elaborarea unei politici spațiale europene, promovând în acest scop inițiative comune, susținând cercetarea și dezvoltarea tehnică și coordonând eforturile necesare pentru explorarea și utilizarea spațiului. În acest scop, Parlamentul și Consiliul stabilesc măsurile necesare, care pot lua forma unui program spațial european.

În acest nou cadru, politica spațială europeană urmărește obiectivele următoare: promovarea progresului tehnologic și științific, favorizarea inovării și a competitivității industriale, posibilitatea acordată cetățenilor europeni de a beneficia de aplicațiile spațiale și consolidarea poziției Europei pe scena internațională în domeniul spațial. Pentru a realiza aceste obiective, Europa trebuie să păstreze un acces independent la spațiu. În secțiunea următoare sunt descrise acțiunile prioritare care ar trebui să permită atingerea acestor obiective.

2. Acțiunile prioritare pentru o politică spațială a Uniunii

Primele priorități definite de cel de-al 4-lea Consiliu „Spațiu” pentru această politică sunt proiectele emblematice Galileo și GMES. Cel de-al 5-lea Consiliu „Spațiu” a confirmat aceste proiecte și a identificat priorități ulterioare: schimbările climatice, securitatea, competitivitatea și explorarea spațiului, care au fost mereu confirmate și care trebuie transformate, în continuare, în acțiuni concrete.

2.1. Radionavigația prin satelit: programele Galileo și EGNOS

Galileo este un program emblematic al Uniunii și constituie primul sistem mondial de navigație prin satelit conceput în scopuri civile. El va permite garantarea independenței Uniunii într-un domeniu strategic, într-un moment în care dependența de sistemele globale de navigație prin satelit continuă să crească. EGNOS constituie primul pas al Uniunii Europene în materie de navigație prin satelit și are drept obiectiv îmbunătățirea calității semnalelor transmise pe teritoriul european de către sistemele mondiale de radionavigație prin satelit. Sistemele rezultate din programele Galileo și EGNOS constituie prima infrastructură spațială majoră aparținând doar Uniunii și gestionată de aceasta.

Cele două programe se înscriu pe deplin în Strategia Europa 2020, întrucât ar trebui să îi permită Uniunii să câștige teren, la nivel mondial, în ceea ce privește dezvoltarea de servicii inovatoare de exploatare a radionavigației prin satelit, stimulând activitatea economică pe piața în aval, creând noi oportunități comerciale, facilitând acordarea ajutorului umanitar și sporind bunăstarea cetățenilor europeni (sporind securitatea transporturilor și protecția civilă sau dezvoltând servicii sociale pentru persoanele în vârstă și cu handicap, pentru a oferi doar câteva exemple). Aceste programe aduc beneficii Uniunii în toate sectoarele economiei, precum transporturile, telecomunicațiile, mediul, securitatea etc.

În ianuarie 2011, Comisia a adoptat Evaluarea intermediară a programelor europene de radionavigație prin satelit, în care se precizează că piețele aplicațiilor bazate pe geolocalizare se află în puternică creștere și că cifra lor de afaceri mondială anuală ar trebui să ajungă la aproximativ 240 de miliarde EUR în 2020. În plus, datorită avantajelor lor față de alte sisteme concurente, Galileo și EGNOS ar trebui să genereze beneficii economice și sociale situate între 60 și 90 de miliarde EUR în următorii 20 de ani.

În 2011, Comisia va pregăti o propunere legislativă destinată adaptării cadrului instituțional în care se înscriu programele Galileo și EGNOS, ținând cont de orientările exprimate de Parlamentul European și de Consiliu. Este important să se asigure punerea în funcțiune, într-un termen rezonabil, a constelației de sateliți necesari continuării acestor programe și să se pună în aplicare toate dispozițiile necesare desfășurării progresive a serviciilor Galileo.

2.2. Spațiul în serviciul mediului și al luptei împotriva schimbărilor climatice: programul GMES

2.2.1. Asigurarea funcționării operaționale a GMES

Obiectivul programului GMES este de a garanta o continuitate a accesului la servicii de informare cu privire la mediu și la securitate bazate pe infrastructuri de observare spațiale și in situ permanente. Programul GMES joacă un rol esențial pentru monitorizarea mediului marin, terestru și atmosferic, având obiectivul de a înțelege mai bine mediul, atât la nivel european, cât și la nivel mondial, pentru a determina politicile publice care trebuie aplicate. Acest lucru va permite o utilizare durabilă a resurselor și va oferi o mai bună informare privind schimbările climatice.

Astfel, el ar putea fi utilizat ca sprijin pentru politicile de adaptare la schimbările climatice și de securitate și ar putea contribui la prevenirea și la gestionarea crizelor, în special în ceea ce privește ajutorul umanitar, ajutorul pentru dezvoltare și protecția civilă.

Pe lângă îmbunătățirea ofertei de servicii, atât pentru factorii de decizie din domeniul public, cât și pentru cetățeni, GMES poate oferi sectorului privat noi oportunități de utilizare a acestor surse de informații.

În 2010, Parlamentul European și Consiliul au adoptat un regulament referitor la operațiunile inițiale ale programului GMES 2011-2013[6]. Programul GMES dispune, de acum înainte, de o bază juridică care îi permite să nu fie limitat doar la domeniul cercetării. În prezent este necesar să se asigure punerea sa în aplicare rapidă și eficace, în parteneriat cu statele membre și să se pregătească un program GMES pe deplin operațional începând cu anul 2014.

2.2.2. Luarea în considerare a provocării sociale referitoare la „schimbările climatice”

Programul GMES reprezintă un puternic instrument al Uniunii în lupta împotriva schimbărilor climatice. Într-adevăr, observarea spațială – cuplată cu observarea prin alte surse – furnizează informații care permit îmbunătățirea înțelegerii evoluției climei și elaborarea unor politici de adaptare.

Uniunea Europeană și statele sale membre ar putea beneficia de disponibilitatea permanentă și sistematică a unor informații complementare utile pentru adaptarea a numeroase politici publice, în special pentru a îmbunătăți eficacitatea măsurilor luate ca răspuns la schimbările climatice, precum și a celor destinate prevenirii acestor schimbări. Poziția Uniunii Europene ar fi, de asemenea, consolidată dacă aceasta ar dispune de surse de informații fiabile și independente pentru a asigura respectarea angajamentelor internaționale privind lupta împotriva schimbărilor climatice. Această capacitate de supraveghere a Uniunii constituie, de asemenea, o valoare adăugată, deoarece ea ar putea completa sau s-ar putea substitui unor capacități care au fost, până în prezent, naționale sau regionale.

În acest scop, este necesar să se completeze infrastructurile de observare spațiale existente și să se garanteze durabilitatea acelora dintre ele care sunt necesare pentru punerea în aplicare și monitorizarea politicilor de luptă împotriva schimbărilor climatice și de adaptare la acestea din urmă, astfel încât să se consolideze serviciul „schimbări climatice” al programului GMES. În calitate de gestionară și utilizatoare a programului GMES, Uniunii Europene îi revine sarcina de a defini și a favoriza dezvoltarea acestui serviciu european și, în consecință, a infrastructurilor necesare.

2.3. Un spațiu sigur în serviciul obiectivelor de securitate și de apărare

În materie de securitate, infrastructurile spațiale intervin atât în calitate de instrument, cât și în calitate de obiect. În calitate de instrument, ele pot fi puse în serviciul securității și al apărării Uniunii Europene. În calitate de obiect, ele trebuie să fie protejate.

2.3.1. Componenta „S” (securitate) a programului GMES

Cel de-al 7-lea Consiliu „Spațiu” din noiembrie 2010 recomandă ca, „în cadrul programului GMES, să se acorde o atenție suplimentară modalităților de a răspunde necesităților specifice ale politicilor de securitate și serviciilor dedicate, în special supravegherii maritime, controlului frontierelor și sprijinului pentru acțiunile externe ale UE”.

Astfel, trebuie consolidată componenta „S” („securitate”) a programului GMES. Este în curs de desfășurare un proces de reflecție pentru a analiza modul în care noile evoluții din domeniul tehnologiilor spațiale pot contribui cu soluții eficace pentru supravegherea frontierelor, sprijinirea acțiunii externe a Uniunii Europene, supravegherea maritimă, urgențele complexe, ajutorul umanitar, protecția civilă etc.

Deși programul GMES are doar scopuri civile, este important să se identifice modul în care capacitățile duale de observare existente (atât civile, cât și militare) pot contribui la programul GMES, în special pentru supravegherea sistematică a unor mari întinderi geografice sau pentru supravegherea tactică a unor spații limitate. Integrarea diferitelor tehnologii spațiale cu rezoluții adecvate și îmbunătățirea timpului de răspuns sunt necesare pentru o mai bună îndeplinire a cerințelor misiunilor de securitate.

2.3.2. Dimensiunea de securitate a politicii spațiale

Cel de-al 7-lea Consiliu „Spațiu” recunoaște „implicarea consolidată a UE în chestiuni de securitate și apărare, consfințite prin Tratatul de la Lisabona și formarea Serviciului European de Acțiune Externă”. El invită Comisia Europeană, Consiliul UE, asistat de AEA (Agenția Europeană de Apărare), în colaborare cu statele membre și ESA, „să exploreze modalități de susținere a necesităților prezente și viitoare privind capacitățile pentru gestionarea crizelor printr-un acces eficient din punct de vedere al costurilor la sisteme și servicii spațiale robuste, sigure și dinamice, […] exploatând pe deplin sinergiile cu dublă aplicare, după caz”. El invită „Comisia Europeană și Consiliul UE să propună, acolo unde este necesar, soluții referitoare la politici”.

Statele membre dispun de capacități prețioase. De asemenea, ele au recunoscut dimensiunea europeană a spațiului pentru securitate și apărare demarând proiectul MUSIS (sistemul spațial multinațional de imagistică destinat observării militare). În spiritul politicii de securitate și apărare comune, necesitățile Uniunii Europene în materie de securitate ar putea fi acoperite fie prin aceste capacități naționale utilizate în mod coordonat, fie prin crearea unor capacități comune.

Pentru a-și consolida misiunile de securitate fără a depinde de infrastructuri și de servicii ale țărilor terțe și pentru a asigura continuitatea misiunilor realizate de statele membre, Uniunea trebuie să inițieze discuții cu acestea din urmă, pentru a examina opțiunile posibile. În cadrul politicii de securitate și apărare comune, Uniunea ar putea, de exemplu, să coordoneze infrastructurile naționale în condiții asupra cărora trebuie să convină cu statele membre proprietare și să identifice necesitățile complementare, pentru a răspunde mai bine necesităților operaționale în cadrul gestionării crizelor și a intervențiilor externe. În acest scop, ea ar putea juca un rol în dezvoltarea unor noi infrastructuri. Posibilitatea de a utiliza infrastructuri comerciale pentru misiunile de securitate trebuie să fie inclusă, de asemenea, în acest proces de reflecție.

Această abordare trebuie să țină cont de politicile conexe ale Uniunii și ale statelor membre, precum politicile de siguranță și de supraveghere maritime.

2.3.3. Garantarea siguranței infrastructurilor spațiale

Infrastructurile spațiale sunt infrastructuri critice, de care depind servicii esențiale pentru buna funcționare a societăților și a economiilor noastre și pentru securitatea cetățenilor noștri. Ele trebuie să fie protejate și această protecție reprezintă o provocare majoră pentru Uniunea Europeană, depășind interesele proprietarilor de sateliți.

Aceste infrastructuri sunt expuse unor riscuri de deteriorare sau de distrugere din cauza unor fenomene naturale, precum radiațiile solare și asteroizii, sau din cauza altor nave spațiale ori a resturilor acestora. De asemenea, ele sunt amenințate de interferențe electromagnetice intenționate sau accidentale.

Câteva state membre dispun de capacități pentru a face față parțial acestor riscuri. Totuși, aceste capacități sunt insuficiente din cauza limitărilor lor tehnice și a lipsei unor mecanisme de coordonare adecvate. În consecință, pentru a asigura protecția infrastructurilor sale spațiale, Uniunea Europeană este dependentă în mare măsură de capacitățile și de bunăvoința unor state terțe.

În 2008, cel de-al 5-lea Consiliu „Spațiu” a confirmat că Europa trebuie să își dezvolte „o capacitate europeană pentru monitorizarea și supravegherea infrastructurii și a deșeurilor spațiale”. De asemenea, el a confirmat necesitatea ca Uniunea Europeană să joace un rol activ în crearea acestui dispozitiv de supraveghere SSA ( Space Situational Awareness , în limba engleză) și a mecanismelor sale de guvernare.

Crearea acestui dispozitiv presupune punerea în comun a capacităților existente, achiziționarea capacităților care lipsesc, precum și întreținerea și gestionarea sa. În comunicarea privind politica industrială se reamintește că „Uniunea ar trebui să definească organizarea și guvernanța unui astfel de sistem, ținând seama de natura sa duală și de necesitatea de a asigura exploatarea sa sustenabilă”. Organizarea sistemului SSA s-ar putea baza pe o structură care trebuie definită și care ar ține cont de nivelul și de gradul de participare al fiecărui stat membru și al celorlalte entități implicate în dispozitivul de supraveghere SSA, în funcție de misiunile care trebuie îndeplinite și de limitele care trebuie respectate.

2.4. Explorarea spațială

În 2008, rezoluția Consiliului „Spațiu” sublinia „necesitatea, pentru Europa, de a elabora o viziune comună și o planificare strategică pe termen lung pentru explorarea spațială, asigurând poziții-cheie pentru Europa, prin urmare bazate pe domeniile sale de excelență”. Intervenția Uniunii Europene ar permite stabilirea unei legături mai strânse între explorarea spațială și provocările sociale și economice, grupând interesele diferitelor state membre pentru a asigura o utilizare mai eficace a resurselor pe plan intern. Explorarea spațială are o dimensiune politică, care depășește provocările proprii cercetării și dezvoltării.

Europa este, într-adevăr, un partener recunoscut pentru competența și fiabilitatea sa în acest sector, dar ea nu își exploatează suficient potențialul din cauza unei anumite dispersări a intervențiilor sale și a unei legături insuficiente între activitățile de explorare și provocările politice, economice și sociale.

O consultare la care au participat Uniunea Europeană, ESA, statele lor membre și parteneri internaționali a permis identificarea a patru teme prioritare: tehnologiile critice, stația spațială internațională (ISS – International Space Station , în limba engleză), accesul la spațiu și crearea unui forum internațional de înalt nivel.

În mod concret, Uniunea ar trebui să identifice și să sprijine dezvoltarea tehnologiilor esențiale pentru explorare, în special în domeniul energetic, al sănătății și al reciclării (sprijin pentru viața într-un mediu izolat). Acest subiecte nu sunt abordate în mod necesar în sectorul spațial propriu-zis și ar trebui promovată interacțiunea cu sectoare nespațiale, pentru a oferi beneficii directe cetățenilor.

De asemenea, Uniunea ar putea studia opțiuni de colaborare în cadrul ISS, pentru a garanta participarea tuturor statelor membre.

Accesul autonom al Uniunii Europene la spațiu presupune o capacitate europeană sporită de a realiza misiuni autonome pornind din centrul spațial european Kourou.

În sfârșit, este important să se creeze o platformă internațională de înalt nivel pentru a identifica domeniile explorării spațiale deschise cooperării internaționale, pentru a întări dimensiunea politică a discuțiilor internaționale privind explorarea spațială și a favoriza sinergiile cooperării cu țările terțe, platformă în cadrul căreia Uniunea Europeană ar putea juca un rol de coordonare a eforturilor europene.

3. Competitivitatea: spațiul, parte integrantă a Strategiei Europa 2020

3.1. Politica industrială spațială în serviciul competitivității

Conform articolului 189 din TFUE, Uniunea elaborează o politică spațială pentru a promova, printre altele, competitivitatea industrială. Industria spațială – fabricare, lansare și funcționare, aplicații și servicii – este un motor de creștere și de inovare: ea creează locuri de muncă înalt calificate și oportunități de piață pentru produse și servicii inovatoare care depășesc cu mult sectorul spațial.

Industria spațială este un sector strategic datorită unei dependențe din ce în ce mai mari a societății de infrastructurile și aplicațiile spațiale, atât în scopuri civile, cât și militare. Ea se caracterizează printr-un grad puternic de concentrare, precum și printr-o proporție limitată a IMM-urilor. În Europa, ca și în cazul altor puteri spațiale, sectorul spațial depinde în mare măsură de achizițiile publice și trebuie să facă față unei competiții sporite pe piața mondială.

Comunicarea prin satelit (Satcom) ocupă un loc semnificativ pe această piață: comenzile sale asigură o activitate semnificativă sectorului lansatoarelor, contribuind astfel la obiectivul accesului independent la spațiu pentru Uniunea Europeană și statele sale membre, ale căror programe depind de existența unor capacități de lansare cu costuri abordabile.

Comisia consideră că este indispensabil să se definească pe termen scurt, în strânsă colaborare cu ESA și cu statele membre, o politică industrială spațială diferențiată, în funcție de nevoile specifice ale fiecărui subsector. Principalele sale obiective ar fi: dezvoltarea solidă și echilibrată a bazei industriale în ansamblul său, inclusiv a IMM-urilor, o mai mare competitivitate mondială, non-dependența unor subsectoare strategice, precum cel al lansatoarelor, care merită o atenție deosebită și dezvoltarea pieței pentru produsele și serviciile spațiale.

În acest scop, Uniunea Europeană, statele membre și ESA ar trebui să utilizeze în mod coordonat instrumentele pe care le au la dispoziție.

În cadrul programelor spațiale ale Uniunii, este necesar să se utilizeze mai bine cadrul european de reglementare, în special în ceea ce privește schimburile comerciale, precum și instrumentele financiare destinate sprijinirii cercetării și inovării și să se definească tipul cel mai adecvat de procedură de achiziții și criteriile de atribuire aplicabile atunci când Uniunea Europeană contribuie la finanțare. Ar putea fi examinată posibilitatea adoptării unor dispoziții specifice în cadrul anumitor acte legislative.

3.2. Stimularea cercetării și a inovării

Europa are nevoie de o bază tehnologică solidă pentru a putea acționa în mod autonom și pentru a avea o industrie spațială competitivă. De asemenea, Europa trebuie să dezvolte capacitățile necesare pentru a răspunde nevoilor pe termen lung, menținând o cercetare spațială fundamentală. În acest sens, dezvoltarea tehnologiilor generice esențiale, precum materialele avansate și nanotehnologia este decisivă.

Investițiile trebuie să fie destinate creșterii nivelului de excelență al cercetării europene. Pentru a elimina deficiențele actuale, va trebui sprijinită cercetarea în domeniul tehnologiilor critice (esențiale pentru non-dependența strategică a sectorului), precum și cercetarea în domeniul tehnologiilor de vârf (care constituie adevărate progrese tehnologice), inclusiv cercetarea în beneficiul explorării spațiale. Eforturile de cercetare ale Uniunii care contribuie la aceste provocări vor face parte din propunerea de Cadru strategic comun pentru finanțarea cercetării și inovării.

O mare parte a beneficiilor așteptate în urma investițiilor în domeniul spațial, atât pentru sectorul spațial, cât și pentru alte sectoare, sunt legate de efectul lor asupra inovării. Politica spațială poate contribui în mod decisiv la realizarea unei Uniuni a inovării. Cel de-al 6-lea Consiliu „Spațiu”, din mai 2009, subliniase deja „nevoia de mobilizare a mecanismelor existente de sprijinire a inovării la nivel european, național și regional și de a lua în considerare noi instrumente de sprijin”. Mobilizarea acestor mecanisme va permite valorizarea infrastructurilor în dezvoltare, prin stimularea unei piețe pentru aplicațiile și serviciile derivate din programele Galileo/EGNOS și GMES, precum și pentru sectorul telecomunicațiilor. La rândul său, stabilirea unor obiective ambițioase în domeniul spațial va stimula inovarea.

3.3. Sateliții de telecomunicații în serviciul inovării

Sateliții de telecomunicații constituie un sector-cheie pentru industria spațială. Ei generează, într-adevăr, cele mai importante venituri din industria spațială, în Europa și în întreaga lume[7].

Acești sateliți oferă un acces extins la o gamă largă de servicii economice și sociale, precum internetul de mare viteză, televiziunea și radioul sau îmbunătățirea transporturilor, precum și dezvoltarea serviciilor oferite cetățenilor în materie de securitate publică, servicii de urgență, sănătate și servicii la domiciliu. Astfel, sateliții de comunicații pot juca un rol important pentru atingerea obiectivului Agendei digitale pentru Europa de a pune banda largă de bază la dispoziția tuturor europenilor până în 2013 și pot contribui, de asemenea, la obiectivul privind accesul la viteze de conexiune de 30 Mb/s pentru toți cetățenii europeni, până în anul 2020. Comunicațiile prin satelit pot fi deosebit de utile pentru a oferi conexiuni în bandă largă în regiunile rurale sau mai puțin accesibile din Europa. Aceste evoluții au loc în paralel cu desfășurarea programelor GMES și Galileo.

Tehnologiile avansate dezvoltate pentru sateliții de comunicații pot fi, de asemenea, integrate în aplicațiile de navigație și de observare a Pământului. În special, reutilizarea informațiilor din sectorul public (PSI - public sector information , în limba engleză) s-a dovedit a fi un factor-cheie pentru stimularea ofertei de noi servicii pentru cetățeni. În domeniul securității, de exemplu, sistemul paneuropean de apeluri de urgență automate în vehicule (eCall) depinde de o localizare precisă și va contribui, astfel, la reducerea numărului de decese și la atenuarea daunelor suferite de cetățeni în accidentele rutiere. Pentru a menține avansul tehnologic al Europei în domeniul tehnologiilor de comunicații prin satelit, este necesară continuarea activității de cercetare în acest domeniu la nivel european, ținând cont de consecințele probabile pentru alte sectoare de aplicare. În sfârșit, disponibilitatea spectrului de frecvențe radio adecvat va fi necesară pentru a asigura capacitățile operaționale ale infrastructurilor spațiale și pentru a sprijini obiectivele Agendei digitale pentru Europa și ale politicii spațiale europene. Este esențial să se țină cont de acest lucru în cadrul programelor existente și în momentul definirii unor noi inițiative spațiale europene.

4. Dimensiunea internațională a politicii spațiale a Uniunii

Cooperarea internațională este esențială în domeniul spațial. Este din ce în ce mai clar că națiunile nu mai pot duce la bun sfârșit în mod individual eforturile din domeniul spațial și că, în numeroase cazuri, aceste eforturi pot fi realizate în mod eficace doar prin reunirea capacităților tehnologice și financiare. Cooperarea internațională ar trebui să servească, de asemenea, drept platformă pentru a promova tehnologia europeană și serviciile spațiale și pentru a consolida astfel acest sector industrial strategic. Cooperarea internațională în domeniul spațial ar trebui, de asemenea, să permită promovarea valorilor europene prin intermediul unor proiecte bazate pe spațiu privind protecția mediului, schimbările climatice, dezvoltarea durabilă și acțiunile umanitare. În consecință, Uniunea Europeană, în strânsă colaborare cu ESA, își va continua și își va intensifica „dialogurile spațiale” cu Statele Unite și cu Rusia – partenerii săi strategici – în vederea unei cooperări sporite. Obiectivul acestor dialoguri este de a identifica domeniile în care există un interes reciproc de cooperare; ele vizează o gamă largă de activități, inclusiv observarea Pământului și știința Pământului, sistemele mondiale de radionavigație prin satelit (GNSS), științele spațiale și explorarea spațială. De asemenea, Uniunea Europeană va propune inițierea unor dialoguri spațiale – ale căror domenii și obiective vor fi definite în cadrul unor dispoziții bilaterale adecvate – cu alte puteri spațiale existente și emergente, în special cu Republica Populară Chineză, cu care se va strădui totodată să rezolve în mod constructiv chestiunile privind cooperarea și împărțirea frecvențelor deschise în domeniul navigației prin satelit.

Uniunea Europeană va trebui să asigure o mai bună integrare a sectorului spațial în politica externă a Uniunii. Ea intenționează, în special, să își pună cunoștințele și infrastructurile în serviciul Africii și să consolideze cooperarea deja inițiată. Datele de observare a Pământului sau datele obținute prin alte sisteme de sateliți sunt esențiale pentru acest continent, în special în ceea ce privește securitatea transporturilor, cartografia, gestionarea apei și a căilor fluviale, a resurselor alimentare și a materiilor prime, biodiversitatea, utilizarea solurilor, despădurirea și lupta împotriva deșertificării. Există deja o cooperare activă în ceea ce privește aplicațiile spațiale, în cadrul parteneriatului comun UE-Africa privind știința, societatea informațională și spațiul. În cadrul celui de-al 7-lea Consiliu „Spațiu”, Consiliul a insistat „ca deciziile de punere în aplicare a priorităților conexe ale planului de acțiune GMES și Africa să fie luate fără întârziere”. El a invitat „Comisia Europeană să conlucreze cu Comisia Uniunii Africane în vederea construirii capacității în acest domeniu […] și a explorării modalităților prin care o infrastructură similară EGNOS poate fi implementată în Africa”. În ceea ce privește programul EGNOS, Summitul Europa-Africa din noiembrie 2010 a aprobat un plan de acțiuni care prevede, în special, dotarea cu personal a unității de gestionare a programului GNSS african, formarea unor experți africani și dezvoltarea primelor infrastructuri și a operațiunilor inițiale.

Uniunea Europeană va continua să susțină eforturile comunității internaționale de a întări securitatea, siguranța și durabilitatea activităților din spațiul cosmic, în special prin propunerea sa referitoare la un cod de conduită pentru activitățile din spațiul cosmic.

Datorită competențelor sale în domeniul spațial, va crește și participarea Uniunii la forumuri multilaterale. În ceea ce privește, mai concret, observarea Pământului, Europa este puternic angajată în dezvoltarea inițiativei internaționale GEOSS ( Global Earth Observation System of Systems – Rețeaua globală a sistemelor de observare a Pământului). În consecință, Comisia va continua să depună eforturile necesare pentru punerea în aplicare, în Europa, a modalităților de punere în comun a datelor de observare a Pământului acceptate de către membrii inițiativei GEOSS.

5. Către o guvernare adaptată

Implicarea din ce în ce mai activă a Uniunii în politica spațială europeană este legată de consolidarea interacțiunilor existente între diferiții actori implicați în acest domeniu. Astfel, Uniunea ar trebui să își consolideze, în special, cooperarea cu statele membre, să își reexamineze relațiile cu ESA și să asigure gestionarea optimă a programelor.

5.1. Consolidarea cooperării cu statele membre

Competența spațială partajată conferită UE de către TFUE implică un parteneriat consolidat cu statele membre, prin intermediul unui dialog referitor la politicile care trebuie aplicate și al coordonării. Acest lucru este cu atât mai necesar, cu cât competența Uniunii Europene nu exclude exercitarea de către statele membre a propriei lor competențe.

Nivelul de implicare, bugetele și capacitățile tehnice ale statelor membre sunt diferite. În majoritatea acestora, activitățile spațiale sunt considerate în primul rând activități de cercetare. Chiar dacă se depun eforturi pentru a asigura complementaritatea și sinergia, efectele lor rămân limitate.

Uniunea Europeană trebuie să consolideze dimensiunea politică a spațiului. Pe baza articolului 189 din tratat, Uniunea are mandatul și capacitatea de a coordona acțiunile statelor sale membre și de asigura într-un mod mai eficace această complementaritate. În acest scop, trebuie consolidată cooperarea între Uniunea Europeană și statele membre. Este important, de asemenea, ca toate acțiunile noi să se bazeze pe capacitățile existente și pe identificarea comună a necesităților de noi capacități.

Evoluțiile instituționale recente reprezintă o primă concretizare a cooperării consolidate care ar trebui să favorizeze coerența obiectivelor politice, respectând competențele respective ale Uniunii și ale statelor membre. Această cooperare va întări sinergia politicii spațiale a Uniunii cu celelalte politici care utilizează capacitățile spațiale ale Uniunii sau ale statelor membre (de exemplu, în ceea ce privește transportul, mediul, cercetarea și inovarea).

5.2. Dezvoltarea relațiilor dintre Uniunea Europeană și ESA

În conformitate cu articolul 189 din TFUE, „Uniunea stabilește orice relație utilă cu Agenția Spațială Europeană”. Implicarea sporită a Uniunii Europene în domeniul spațial necesită o reevaluare a relațiilor sale cu ESA și o adaptare progresivă a funcționării acesteia din urmă, pentru a beneficia de atuurile ambelor organizații.

Dimensiunea politică în domeniul spațial înseamnă că acțiunea europeană nu trebuie să fie ghidată exclusiv sau prioritar de considerente tehnice sau științifice. La rândul său, Uniunea se ocupă de identificarea și gruparea necesităților utilizatorilor, pentru a garanta faptul că resursele spațiale răspund pe deplin necesităților cetățenilor europeni. Comisia își aduce contribuția în această privință, în special prin contactele periodice ale serviciilor sale cu diferitele părți interesate.

Au fost create entități operaționale în diferite domenii, precum cel al meteorologiei operaționale (EUMETSAT, organizație creată în cadrul ESA), pentru a răspunde necesităților utilizatorilor. Comisia trebuie să consolideze cooperarea cu aceste entități și s-ar putea baza parțial pe acestea pentru a pune în aplicare programele Galileo și GMES.

La rândul său, ESA, care pune în aplicare programe pentru statele sale membre și pentru Uniune, dispune de competențe tehnice și de gestionare solide și ar putea sprijini dezvoltarea unor noi infrastructuri spațiale atât în cadrul unor programe interguvernamentale, cât și în cadrul unor programe finanțate de Uniune.

A fost inițiat un proces de reflecție intern în cadrul ESA în ceea ce privește viitorul acesteia ca organizație. Fără a aduce atingere concluziilor acestui proces, Comisia Europeană consideră că evoluția rolului „actorilor” europeni în domeniul spațial ar trebui să conducă, de asemenea, la o evoluție pragmatică a ESA, ținând cont de rolurile respective ale Agenției și ale Uniunii în materie de cercetare, de finanțare și de capacități operaționale.

În opinia Comisiei, ESA ar trebui să continue să evolueze către un model de organizare care să permită coexistența, în aceeași structură, a programelor militare și civile, pe de o parte, și a unei dimensiuni interguvernamentale împreună cu o dimensiune a Uniunii, pe de altă parte. În ceea ce privește punerea în aplicare a programelor Galileo și GMES, ESA este deja obligată să respecte normele Uniunii Europene. Ea va continua să strângă legăturile cu Uniunea și să se doteze, în funcție de necesități, cu structuri de gestionare destinate exclusiv programelor Uniunii.

Modelul ar trebui să fie flexibil, pentru a se putea adapta resurselor financiare pe care diferiții actori implicați le vor mobiliza pentru diferitele programe în viitor. În sfârșit, modelul ar trebui să aibă o geometrie variabilă, pentru a permite participarea Elveției și a Norvegiei la anumite programe, oferind totodată o participare limitată câtorva state membre.

Aceste evoluții presupun, în timp, o revizuire a acordului-cadru al Uniunii cu ESA. În orice caz, aceste evoluții vor trebui să fie evaluate și în funcție de impactul lor asupra cadrului juridic aplicabil, ținând cont în special de angajamentele internaționale ale Uniunii.

5.3. O mai bună coordonare și gestionare a programelor spațiale

Gestionarea programelor spațiale rămâne fragmentată, iar investițiile instituționale sunt compartimentate. Numărul ridicat de actori – state membre prin intermediul agențiilor spațiale, ESA, EUMETSAT, Uniunea Europeană – nu facilitează optimizarea proceselor decizionale și nici eficacitatea punerii în aplicare.

Comisia intenționează să propună o mai bună programare spațială printr-o coordonare sporită a lucrărilor comitetelor de program (precum programele Galileo sau GMES) și, în mod mai general, o mai bună coordonare a intervențiilor diferiților actori, pentru a răspunde în mod coerent necesităților utilizatorilor și cetățenilor și pentru a asigura o gestionare sănătoasă și eficace a resurselor publice.

6. Către un program spațial european

Articolul 189 din Tratatul de la Lisabona îi oferă Uniunii un cadru juridic extins, care îi permite să definească un program spațial european distinct și complementar de acțiuni mai sectoriale, bazate pe alte articole din tratat sau pe alte acte juridice.

Comisia studiază posibilitatea de a prezenta o propunere pentru un astfel de program în 2011. În cele din urmă, luând în considerare răspunsurile la prezenta comunicare, ea își va stabili strategia, care va face parte din propunerea sa din luna iunie cu privire la următorul cadru financiar multianual.

7. Concluzie

Articolul 189 din TFUE a deschis noi perspective pentru elaborarea unei strategii spațiale a Uniunii. În acest scop, Comisia a identificat opțiuni concrete în prezenta comunicare. Astfel, Comisia transmite prezenta comunicare Consiliului, Parlamentului European și organelor consultative ale Uniunii în vederea obținerii unui aviz, aceasta constituind o etapă necesară pentru formularea unei astfel de strategii și a măsurilor care trebuie adoptate pentru punerea sa în aplicare.

[1] „EUROPA 2020 O strategie europeană pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii”, COM(2010) 2020.

[2] „O politică industrială integrată adaptată erei globalizării – Atribuirea celui mai important rol competitivității și sustenabilității” – COM(2010) 614.

[3] Agenția Spațială Europeană, denumită în text folosind acronimul englez ESA, numără 18 state membre, dintre care două (Norvegia și Elveția) nu sunt membre ale Uniunii Europene. Canada, Ungaria, Polonia și România participă la anumite proiecte de cooperare cu ESA.

[4] Rezultatele lucrărilor Consiliului „Competitivitate” din 21 și 22 mai 2007, Rezoluție referitoare la politica spațială europeană, DS 417/07.

[5] Rezoluție a Parlamentului European din noiembrie 2008, prin care Parlamentul aprobă politica spațială europeană și cere transformarea celor patru priorități identificate – schimbările climatice, securitatea, inovarea și explorarea – în acțiuni concrete.

[6] Regulamentul (UE) nr. 911/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 septembrie 2010 (JO L 276, 20.10.2010, p. 1).

[7] Sateliții de telecomunicații reprezintă peste 60 % din cifra de afaceri a industriei spațiale. 90 % dintre sateliții lansați de Ariane 4 și 5 sunt sateliți de comunicații.