COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 24.11.2021 COM(2021) 743 final PROPUNERE DE RAPORT COMUN PRIVIND OCUPAREA FORȚEI DE MUNCĂ

AL COMISIEI EUROPENE ȘI AL CONSILIULUI





Cuprins MESAJE PRINCIPALE IMAGINE DE ANSAMBLU ASUPRA PIEȚEI MUNCII ȘI A TENDINȚELOR ȘI PROVOCĂRILOR SOCIALE ÎN UNIUNEA EUROPEANĂ 1.1 Tendințe ale pieței muncii 1.2 Tendințe sociale 1.3 Tabloul de bord social revizuit: prezentare generală a provocărilor legate de principiile pilonului 1.4 Obiectivele principale ale UE până în 2030 REFORME SOCIALE ȘI ÎN DOMENIUL OCUPĂRII FORȚEI DE MUNCĂ – PERFORMANȚA STATELOR MEMBRE ȘI MĂSURILE ADOPTATE DE ACESTEA 2.1. Orientarea 5: Stimularea cererii de forță de muncă 2.1.1 Indicatori-cheie 2.1.2 Răspunsul în materie de politică 2.2 Orientarea 6: Îmbunătățirea ofertei de forță de muncă și ameliorarea accesului la locuri de muncă, aptitudini și competențe 2.2.1 Indicatori-cheie 2.2.2 Răspunsul în materie de politică 2.3 Orientarea 7: Îmbunătățirea funcționării piețelor muncii și a eficacității dialogului social 2.3.1 Indicatori-cheie 2.3.2 Răspunsul în materie de politică 2.4 Orientarea 8: Promovarea egalității de șanse pentru toți, promovarea incluziunii sociale și combaterea sărăciei

2.4.1 Indicatori-cheie 2.4.2 Răspunsul în materie de politică

MESAJE PRINCIPALE Raportul comun privind ocuparea forței de muncă (RCOFM) elaborat de Comisia Europeană și de Consiliu monitorizează anual, în conformitate cu articolul 148 din TFUE, situația ocupării forței de muncă în Uniune și punerea în aplicare a Orientărilor pentru politicile de ocupare a forței de muncă. Raportul oferă o imagine de ansamblu anuală asupra principalelor evoluții ale ocupării forței de muncă și ale situației sociale din Uniunea Europeană, precum și asupra măsurilor de politică recente ale statelor membre, în conformitate cu Orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre . Acesta identifică, de asemenea, domenii prioritare conexe în care sunt necesare măsuri de politică. Propunerea de raport a Comisiei face parte din pachetul de toamnă al semestrului european; în urma schimburilor dintre Comisie și grupurile sale de pregătire, textul final va fi adoptat de Consiliul Ocuparea Forței de Muncă, Politică Socială, Sănătate și Consumatori (EPSCO). Ediția din 2022 a RCOFM pune un accent mai puternic pe aplicarea Pilonului european al drepturilor sociale, în conformitate cu angajamentele cuprinse în planul de acțiune din martie 2021 și asumate de liderii UE în Declarația de la Porto din 8 mai. Punerea sa în aplicare va consolida eforturile Uniunii către o tranziție verde, digitală și echitabilă și va contribui la realizarea unei convergențe sociale și economice ascendente, care abordează provocările demografice. Astfel se va contribui și la realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă. Prezentul raport consolidează monitorizarea pilonului social, în special prin intermediul unor casete tematice referitoare la principalele provocări din cele trei domenii: egalitatea de șanse și de acces pe piața muncii, condițiile de muncă echitabile și protecția și incluziunea socială. Raportul integrează, de asemenea, cele trei noi obiective principale ale UE pentru 2030 privind ocuparea forței de muncă, competențele și reducerea sărăciei, cuprinse în planul de acțiune al pilonului, care au fost salutate de liderii UE la Summitul social de la Porto și de Consiliul European din iunie. UE s-a angajat să îndeplinească următoarele obiective principale până în 2030: ·cel puțin 78 % din populația cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani ar trebui să aibă un loc de muncă; ·cel puțin 60 % dintre persoanele cu vârsta cuprinsă între 25 și 64 de ani ar trebui să participe la activități de învățare în fiecare an și ·numărul persoanelor expuse riscului de sărăcie sau de excluziune socială ar trebui să scadă cu cel puțin 15 milioane comparativ cu 2019. Împreună cu fondurile de coeziune, punerea în aplicare a reformelor și a investițiilor prevăzute în planurile de redresare și reziliență (PRR) ale statelor membre va promova o redresare echitabilă, durabilă și favorabilă incluziunii. Mecanismul de redresare și reziliență promovează coeziunea economică, socială și teritorială a Uniunii prin îmbunătățirea rezilienței, a nivelului de pregătire pentru situații de criză, a capacității de adaptare și a potențialului de creștere al statelor membre. În acest mod, mecanismul contribuie, de asemenea, la punerea în aplicare a Pilonului european al drepturilor sociale, acordând o atenție deosebită abordării provocărilor identificate în recomandările specifice fiecărei țări . Patru dintre cei șase piloni care definesc domeniul de aplicare al mecanismului sunt relevanți în această privință, și anume: (i) creșterea inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii; (ii) coeziunea socială și teritorială; (iii) sănătatea și reziliența economică, socială și instituțională și (iv) politicile pentru generația următoare, copii și tineret. Ca parte a analizei răspunsului în materie de politici, Raportul comun privind ocuparea forței de muncă include și o selecție de măsuri sprijinite de Mecanismul de redresare și reziliență și de alte surse de finanțare ale UE, inclusiv Fondul social european Plus, Fondul european de dezvoltare regională și Fondul pentru o tranziție justă. Tabloul de bord social revizuit stă la baza analizei din RCOFM 2022, care acoperă în mod mai cuprinzător principiile pilonului. Ca parte a planului de acțiune privind pilonul social din martie 2021, Comisia a propus o revizuire a tabloului de bord social, pentru a permite o mai bună monitorizare a pilonului cu un set revizuit de indicatori principali, pe care EPSCO l-a avizat în iunie 2021. Prin urmare, RCOFM 2022 evaluează performanța statelor membre în ceea ce privește setul revizuit de indicatori principali . Printre aceștia se numără, în prezent, indicatori care permit reflectarea unor dimensiuni importante, cum ar fi învățarea în rândul adulților, integrarea pe piața muncii a persoanelor cu handicap, riscul de sărăcie și de excluziune socială pentru copii, precum și costurile suplimentare pentru locuințe. Dovezile din tabloul de bord social revizuit, împreună cu analiza datelor și a contextului de politică specifice fiecărei țări, permit o identificare mai precisă a principalelor provocări în ceea ce privește ocuparea forței de muncă, competențele și aspectele sociale din UE și din statele membre (a se vedea figura 1). Acest lucru ar permite o monitorizare mai atentă a evoluțiilor și divergențelor sociale. Comitetele consultative ale Consiliului EPSCO vor reflecta asupra unei propuneri făcute de Spania și Belgia privind o procedură referitoare la dezechilibrele sociale (PDS) în temeiul articolului 148 din TFUE în contextul semestrului european. Figura 1: Provocări în ceea ce privește ocuparea forței de muncă, competențele și aspectele sociale în statele membre ale UE, în funcție de indicatorii principali din tabloul de bord social revizuit Note: 1) datele pentru indicatorul privind participarea adulților la activități de învățare nu sunt încă disponibile; 2) indicatorul privind competențele digitale se referă la datele din 2019; 3) nu există date pentru unele țări în ceea ce privește anumiți indicatori: legendele tuturor indicatorilor sunt prezentate în anexa la raport. Impactul crizei provocate de pandemia de COVID-19 asupra pieței muncii a fost atenuat de măsurile de politică rapide și hotărâte luate la nivelul statelor membre și la nivelul UE. Redresarea pieței muncii începe să se facă simțită, însă ocuparea forței de muncă și numărul total de ore lucrate nu au revenit încă la nivelurile anterioare crizei. După ce a atins un nivel scăzut de 71,6 % în T2-2020, rata de ocupare a forței de muncă s-a redresat parțial și a ajuns la 72,8 % pentru persoanele cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani în T2-2021, rămânând sub nivelul maxim de 73,3 % atins în T4-2019. Deși redresarea economică va sprijini crearea de locuri de muncă, se estimează că ocuparea forței de muncă nu va reveni la nivelurile din perioada anterioară crizei înainte de 2022. După cum se reflectă în obiectivul principal al UE privind rata de ocupare a forței de muncă, un nivel ridicat de ocupare este o prioritate-cheie pentru 2030, pentru a asigura participarea deplină a tuturor la economie și societate și pentru a contribui la reducerea numărului de persoane expuse riscului de sărăcie. În ansamblu, creșterea șomajului a rămas sub nivelul preconizat, având în vedere amploarea impactului pandemiei de COVID-19 asupra economiei. Acest lucru se datorează măsurilor de politică introduse de statele membre, inclusiv cu sprijin financiar din partea UE (în special Instrumentul european de sprijin temporar pentru atenuarea riscurilor de șomaj într-o situație de urgență, SURE, și Asistența de redresare pentru coeziune și teritoriile Europei, REACT-EU) și, într-o mai mică măsură, faptului că unele persoane au trecut, cel puțin temporar, la inactivitate atunci când găsirea unui loc de muncă a devenit dificilă. Redresarea pieței muncii începe să se facă simțită 72,8 % rata de ocupare în T2‑2021 (cu 1,2 puncte procentuale mai mare decât cu un an în urmă) 6,7 % rata șomajului în septembrie 2021 (cu 1 punct procentual mai mică decât cu un an în urmă) 17,4 % rata șomajului în rândul tinerilor în T2-2021 (cu 0,6 puncte procentuale mai mare decât în T2-2020) +13,3 % numărul de ore lucrate per lucrător în T2-2021 față de T4-2020 (totuși, cu 2,7 % mai mic decât în T2-2019) Rata de activitate, rata șomajului și ponderea tinerilor care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare (NEET) în UE-27, % Numărul total de ore lucrate per lucrător și absențele de la locul de muncă, UE-27 Notă: întrerupere a seriilor ratelor trimestriale ale șomajului începând cu T1-2021. Sursa: baza de date Eurostat [une_rt_q], [une_ltu_q] și Ancheta asupra forței de muncă [lfsi_emp_q], [lfsq_argan], [lfsi_neet_q]. Date ajustate sezonier, nu calendaristic.

Criza provocată de pandemia de COVID-19 a întrerupt tendința pozitivă a ratei de activitate observate în ultimii ani. Rata de activitate a UE-27 pentru grupa de vârstă 20-64 de ani a scăzut ușor ca urmare a pandemiei, dar a revenit deja la valoarea de dinainte de criză, ca nivel trimestrial. Acest lucru a fost determinat în mare măsură de participarea pe piața muncii a femeilor și a grupei de vârstă 55-64 de ani. În termeni absoluți, populația în vârstă de muncă a UE a scăzut totuși în ultimul deceniu, ceea ce este, de asemenea, un factor determinant al creșterii deficitului de forță de muncă. În acest context, sunt importante politicile care aduc mai multe persoane pe piața muncii, permit o viață profesională mai lungă și mai sănătoasă și îmbunătățesc productivitatea pe termen mediu și lung. Îmbunătățirea condițiilor de muncă și o mai bună adaptare a acestora la nevoile în schimbare ale lucrătorilor de-a lungul vieții lor ar avea un impact pozitiv asupra ofertei de forță de muncă și, astfel, ar putea sprijini atingerea unor rate mai ridicate de ocupare a forței de muncă. Pandemia de COVID-19 a avut un impact diferit de la un sector la altul și de la un tip de lucrător la altul Cele mai mari rate de creștere a ocupării forței de muncă începând cu T2-2020 în sectorul construcțiilor, al administrației publice și al activităților TIC Cele mai scăzute rate de creștere a ocupării forței de muncă începând din T2-2020 în comerțul cu ridicata și cu amănuntul, în artă și divertisment și în agricultură cu 1,6 milioane mai puțini angajați (20-64 de ani) cu contracte temporare în T2-2021 comparativ cu T2-2019 Variații ale ocupării forței de muncă în funcție de activitatea economică (concept intern, date ajustate sezonier și calendaristic), UE-27 Sursa: baza de date Eurostat [tec00109]. Notă: *activități NACE Rev.2. Pe măsură ce economia își revine după șocul provocat de pandemia de COVID-19, este probabil ca nu toate locurile de muncă să fie restabilite, iar sprijinul pentru tranzițiile profesionale devine deosebit de important. Începând cu T2-2020, cele mai mari rate de creștere a ocupării forței de muncă se înregistrează în sectorul construcțiilor, al administrației publice și al activităților TIC, iar cele mai scăzute rate de creștere se înregistrează în comerțul cu ridicata și cu amănuntul, în artă și divertisment și în agricultură. Pentru unele dintre întreprinderile afectate, pandemia va fi reprezentat doar un șoc tranzitoriu. Pentru altele, ea poate conduce la modificări profunde ale modelelor de afaceri, determinate în parte de o schimbare a preferințelor consumatorilor (de exemplu, utilizarea pe scară mai largă a comerțului electronic) și a organizării și practicilor de lucru ale întreprinderilor (inclusiv digitalizarea și impulsul către metode de producție mai sustenabile). Din această perspectivă, unele sarcini ar putea deveni redundante, impunând restructurări în ceea ce privește metodele de lucru și aportul de forță de muncă și necesitând într-o mai mare măsură ca factorii de decizie și întreprinderile să sprijine tranzițiile profesionale, în conformitate cu Recomandarea Comisiei referitoare la un sprijin activ eficace pentru ocuparea forței de muncă (EASE). Redresarea oferă, de asemenea, un prilej pentru orientarea către un sistem socioeconomic mai sustenabil, cu noi modele de afaceri și implicații ample pentru tipurile de locuri de muncă oferite și competențele necesare. Este nevoie de o realocare rapidă a forței de muncă susținută de politici active eficace în domeniul pieței forței de muncă și de măsuri de perfecționare și recalificare pentru a aborda deficitul de forță de muncă, pentru a contribui la stimularea productivității, a salariilor și a coeziunii sociale și pentru a facilita tranziția verde și cea digitală. Schemele de reducere a timpului de muncă pot juca un rol util în acest sens, facilitând și sprijinind procesele de restructurare. Acestea ar trebui să rămână parte a setului de instrumente de politică și după ce criza va lua sfârșit și ar trebui să se reorienteze către sprijinirea modernizării economiei (prin măsuri asociate de dezvoltare a competențelor, de exemplu), fără a întârzia ajustările structurale. Criza a scos în evidență situația mai dificilă a tinerilor pe piața muncii 13,7 % tineri NEET (15-29 de ani) în 2020 + 1,3 puncte procentuale rata șomajului în rândul tinerilor în perioada 2019-2020 De două ori mai mulți tineri sunt în situație de încadrare temporară involuntară decât persoane cu vârsta cuprinsă între 25 și 64 de ani Tineri care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare (%, 15-29 de ani, 2020) Notă: unele unități administrative de pe insule și din regiunile ultraperiferice nu sunt reprezentate. Sursa: Eurostat, Ancheta asupra forței de muncă [edat_lfse_35]. © EuroGeographics pentru frontierele administrative. Criza provocată de pandemia de COVID-19 a afectat mai puternic tinerii, în special nou-veniții pe piața muncii, necesitând măsuri de politică rapide și hotărâte. Rata șomajului în rândul tinerilor (15-24 de ani) în UE prezenta semne inițiale de redresare la jumătatea anului 2021, dar se situa încă la 17,4 % în T2-2021, aproape de trei ori mai mult decât rata șomajului în rândul populației cu vârste cuprinse între 25 și 74 de ani. Șocul provocat de pandemia de COVID-19 a inversat tendința manifestată timp de șase ani de scădere a numărului de tineri care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare (NEET), parțial din cauza situației precare a tinerilor pe piața muncii. Este nevoie de măsuri de politică hotărâte pentru a preveni riscurile unor efecte negative pe termen mai lung asupra bunăstării și a perspectivelor lor de carieră. Reducerea numărului de tineri care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare este, într-adevăr, una dintre ambițiile complementare ale UE prezentate de Comisia Europeană în planul de acțiune privind pilonul social. Garanția pentru tineret consolidată întărește acțiunile menite să asigure o ofertă de bună calitate de angajare, de continuare a studiilor, de intrare în ucenicie sau de efectuare a unui stagiu în termen de patru luni de la intrarea în șomaj sau de la absolvirea unei forme de educație formală . Inițiativa ALMA (Aim, Learn, Master, Achieve – Țintește, Învață, Stăpânește, Obține) va ajuta tinerii NEET defavorizați să dobândească experiență profesională în străinătate, inclusiv oferindu-le sprijinul social necesar, cu scopul de a-i integra în educație, formare profesională sau locuri de muncă de calitate. Având în vedere impactul inegal al crizei asupra diferitelor categorii de lucrători, politicile active personalizate în domeniul pieței forței de muncă sunt importante pentru a asigura o redresare favorabilă incluziunii. Lucrătorii cu forme de muncă atipice au fost grav afectați, în special cei cu contracte pe durată determinată din statele membre cu o pondere mai mare a locurilor de muncă temporare . Persoanele născute în afara UE au înregistrat pierderi de locuri de muncă mai mari decât populația autohtonă. În plus, există un potențial considerabil de creștere a gradului de ocupare în rândul persoanelor cu handicap: diferența dintre rata de ocupare a persoanelor cu handicap și cea a altor persoane a fost de 24,5 puncte procentuale în UE în 2020. Pandemia a evidențiat, de asemenea, provocările persistente legate de participarea femeilor pe piața muncii. Deși dovezile nu indică un impact negativ mai puternic asupra ratelor de ocupare în rândul femeilor în comparație cu bărbații, femeile s-au confruntat cu o scădere mai accentuată a timpului de lucru decât bărbații în perioadele de izolare. La baza acestor evoluții stau diferențele existente în ceea ce privește reprezentarea femeilor și a bărbaților în sectoarele și ocupațiile afectate de criză, diferențele de gen în utilizarea telemuncii și faptul că femeile au preluat cea mai mare parte a responsabilităților de îngrijire. În plus, în timpul crizei, femeile singure cu copii au suferit pierderi de locuri de muncă mai mari decât cele fără copii. Acest lucru evidențiază importanța serviciilor de îngrijire a copiilor și a serviciilor de îngrijire pe termen lung pentru creșterea participării femeilor pe piața muncii. De asemenea, în acest sens, Directiva privind echilibrul dintre viața profesională și cea privată, care trebuie să fie transpusă de statele membre până la 2 august 2022, urmărește să asigure accesul egal și utilizarea echilibrată a concediilor de către bărbați și femei. Acest lucru va permite lucrătorilor cu copii sau cu rude aflate în întreținere să își echilibreze mai bine responsabilitățile de îngrijire cu responsabilitățile profesionale. În același timp, modul în care sunt concepute sistemele fiscale continuă să descurajeze participarea pe piața muncii a celei de a doua persoane care contribuie la venitul familiei (acestea fiind cel mai adesea femei) în mai multe state membre. Diferențele de gen pe piața muncii rămân mari Diferențe în ceea ce privește rata ocupării forței de muncă între persoanele cu și fără copii cu vârsta sub 6 ani în 2020 (în puncte procentuale, în funcție de gen, cu vârsta cuprinsă între 25 și 49 de ani) Sursa: Eurostat, Ancheta asupra forței de muncă [lfst_hheredch]. Rata de ocupare a femeilor cu copii mici în UE este cu 11,8 puncte procentuale mai mică decât cea a femeilor fără copii Numărul orelor lucrate a scăzut mai mult în cazul femeilor, adesea ca urmare a obligațiilor de îngrijire (6,1 puncte procentuale pentru femei față de 4,3 pentru bărbați) Diferențe mari între statele membre în ceea ce privește participarea la serviciile de îngrijire a copiilor Deși există un potențial de creștere a ocupării în rândul anumitor grupuri, creșterea deficitului de forță de muncă în multe state membre indică importanța majoră a unei nevoi mai generale de perfecționare și recalificare profesională. Declinul activității economice cauzat de pandemia de COVID-19 a dus la o scădere a deficitului de forță de muncă în aproape toate statele membre. În 2021, în urma relaxării măsurilor de limitare a mișcării persoanelor și a redresării economice treptate, numărul locurilor de muncă vacante a început să crească din nou în majoritatea statelor membre. Sectoare precum construcțiile, sănătatea și îngrijirea pe termen lung, precum și tehnologiile informației și comunicațiilor au raportat cele mai mari deficite de forță de muncă, alimentate, printre altele, de deficitul de personal calificat pe termen lung. De asemenea, ca urmare a tranziției verzi și a celei digitale, se poate preconiza o creștere a cererii de forță de muncă în sectoarele legate de energia din surse regenerabile, în construcții, agricultură și silvicultură, cerere care va viza în principal lucrători din grupul cu competențe medii. Deficitul de forță de muncă a crescut odată cu redresarea economică 2,1 % rata locurilor de muncă vacante în T2‑2021, cu 0,5 puncte procentuale mai mare decât în T2-2020 și cu doar 0,1 puncte procentuale mai mică decât în T2-2019 Deficitul de competențe de lungă durată determină tendința în sectorul construcțiilor, al sănătății, al îngrijirii pe termen lung și TIC Rata locurilor de muncă vacante și rata șomajului (15-74 de ani) în UE-27 Notă: activitățile B-S din NACE Rev.2. Rata șomajului, date trimestriale, date ajustate sezonier. Sursa: Eurostat, Ancheta asupra forței de muncă [jvs_q_nace2] și [une_rt_q]. Un loc de muncă nu asigură întotdeauna venitul necesar unui trai decent. Sărăcia persoanelor încadrate în muncă în UE-27 a crescut de la 8,5 % în 2010 la 9 % în 2019. În general, riscul de sărăcie a persoanelor încadrate în muncă este mult mai mare în rândul lucrătorilor cu contracte temporare decât în rândul celor cu contracte permanente (16,2 % față de 5,9 %); la fel și în rândul lucrătorilor cu slabă calificare în comparație cu lucrătorii cu înaltă calificare (19 % față de 4,9 %). În plus, sărăcia persoanelor încadrate în muncă este mult mai probabilă în rândul lucrătorilor născuți în afara UE decât în rândul lucrătorilor autohtoni. În pofida creșterilor recente înregistrate de salariul minim în numeroase state membre, salariul minim prevăzut de lege rămâne, în multe cazuri, scăzut în comparație cu alte salarii din economie. În conformitate cu propunerea Comisiei de directivă privind salariile minime adecvate, negocierile colective joacă un rol esențial în asigurarea unei protecții adecvate a salariului minim în întreaga Uniune. Angajarea pe perioadă determinată este în scădere de la începutul pandemiei, ca urmare a pierderilor mai mari de locuri de muncă suferite de angajații pe perioadă determinată decât de angajații permanenți, deși rămâne semnificativă în mai multe state membre. Contractele temporare continuă să fie deosebit de răspândite în rândul femeilor, al tinerilor și al angajaților născuți în afara UE. Contractele temporare care servesc drept „etape pregătitoare” către locuri de muncă mai permanente sunt esențiale pentru îmbunătățirea calității generale a locurilor de muncă. În unele state membre, primul motiv pentru care lucrătorii au un contract pe durată determinată rămâne dificultatea de a găsi un loc de muncă permanent. Lucrătorii cu contracte temporare involuntare raportează adesea niveluri mai scăzute de satisfacție la locul de muncă, ceea ce le poate afecta performanța și dobândirea de competențe. Ponderea ocupării cu fracțiune de normă în UE a scăzut în 2020 comparativ cu anul precedent, însă munca cu fracțiune de normă involuntară încă afectează un procent considerabil de angajați. Creșterea bruscă semnificativă a telemuncii a demonstrat atât avantajele, cât și provocările asociate muncii de la distanță. În timpul urgenței sanitare, telemunca s-a dovedit importantă pentru multe întreprinderi, asigurând continuitatea activității și protejând sănătatea angajaților lor. În perioade normale, aceasta permite, de asemenea, reducerea timpului de deplasare, o mai mare flexibilitate și oportunități de echilibrare a vieții profesionale cu cea personală pentru angajați, precum și îmbunătățirea eficienței și a productivității întreprinderilor. Totuși, telemunca poate estompa uneori delimitarea vieții profesionale de cea personală, ceea ce implică o intensitate mai mare a muncii și dificultăți în asigurarea reprezentării colective și a participării la procesul decizional și la formarea la locul de muncă în anumite cazuri. Tehnologiile digitale au permis extinderea telemuncii și au sprijinit o mai bună corelare între cererea și oferta de forță de muncă, dar în același timp au făcut ca anumite grupuri, în special persoanele cu un nivel scăzut de calificare sau persoanele în vârstă, să întâmpine dificultăți în a participa pe deplin pe piața muncii și în societate. La rândul său, acest lucru poate spori riscurile de decalaj digital și de excluziune socială și de pe piața muncii, de aceea este importantă înzestrarea tuturor cu competențele digitale necesare pentru a beneficia de tranziția digitală. Pandemia a accelerat tendințele actuale în materie de digitalizare, inclusiv prin stimularea muncii prin intermediul platformelor, ceea ce necesită măsuri de politică pentru a gestiona transformările conexe – în special în ceea ce privește condițiile de muncă și accesul la protecție socială. Tehnologiile digitale oferă noi modalități de învățare și de muncă, precum și noi oportunități pentru întreprinderi și consumatori. Pe piața muncii, acestea creează oportunități de angajare și pot contribui la o mai bună corelare între angajatori și angajați. În același timp, ele pot prezenta și riscuri pentru locurile de muncă existente și pentru calitatea locurilor de muncă, în special pentru cei care desfășoară activități în care rutina joacă un rol important și pentru persoanele cu un nivel scăzut de calificare. În paralel cu realocarea forței de muncă către ocupații care necesită competențe digitale, ar putea exista o realocare către cele legate de economia platformelor digitale de muncă. Cererea de forță de muncă online a crescut rapid în perioada pandemiei (veniturile crescând de cinci ori în ultimii cinci ani), ceea ce a evidențiat și mai mult importanța clarificării statutului juridic și a îmbunătățirii condițiilor pentru lucrătorii pe platforme online. În mai multe state membre, utilizarea angajării cu fracțiune de normă și a formelor de muncă atipice are o componentă involuntară importantă 13,3 % angajați cu contracte temporare în UE în 2020 (cu 1,5 puncte procentuale mai puțin decât în 2019; 15-64 de ani) Dintre care 6,8 % cu încadrare temporară involuntară cu o prevalență ridicată a tinerilor 17,2 % dintre persoanele angajate lucrau cu fracțiune de normă în UE în 2020 (cu 1,2 puncte procentuale mai puțin decât în 2019) 25 % încadrare cu fracțiune de normă involuntară în UE în 2020 Contractele temporare ca procent din totalul locurilor de muncă (15-64 de ani) în 2020. Încadrarea temporară involuntară (15-64 de ani) în 2020, UE-27 Contractele de muncă cu fracțiune de normă ca procent din totalul locurilor de muncă (15-64 de ani) în 2020. Încadrarea cu fracțiune de normă involuntară (15-64) în 2020, UE-27 Sursa: baza de date Eurostat [tesem190] și Ancheta asupra forței de muncă [lfsi_pt_a], [lfsa_eppgai] și [lfsa_etpgan].

Tranziția către economia verde și angajamentul de a realiza neutralitatea climatică până în 2050 reprezintă o ocazie unică de a relansa economia UE într-un mod durabil, incluziv și rezilient. Dacă sunt puse în aplicare politicile de însoțire adecvate, tranziția către neutralitatea climatică ar putea crea până la un milion de locuri de muncă suplimentare până în 2030, deși se preconizează că impactul va fi diferit de la o ocupație la alta, de la un sector la altul și de la o regiune la alta. Locurile de muncă vor fi create în principal în grupul cu competențe medii și, prin urmare, pot contribui la atenuarea tendințelor de polarizare a pieței muncii. Însă tranziția verde nu va afecta toți europenii în mod egal și pentru unii va avea un impact negativ, implicând pierderi de locuri de muncă și restructurări în anumite sectoare (în special în sectoarele resurselor extractive și în sectoarele mari consumatoare de energie), precum și presiuni din ce în ce mai mari asupra veniturilor gospodăriilor. De asemenea, în multe sectoare, locurile de muncă existente vor impune dobândirea de competențe complementare pentru a sprijini tranziția verde. Aceste schimbări pot fi dificile, în special pentru persoanele cele mai vulnerabile și pentru unele regiuni, mai ales pentru cele afectate de tranziția industrială sau de schimbarea modelelor de consum, precum și pentru regiunile miniere. În același timp, multe activități legate de tranziția către o economie mai circulară au un potențial semnificativ de a contribui la economia socială și la crearea de locuri de muncă la nivel local. Perfecționarea, recalificarea și sprijinirea tranzițiilor profesionale vor fi esențiale pentru depășirea acestor provocări. Acestea pot oferi oamenilor competențele adecvate și pot promova o realocare rapidă a forței de muncă, care să contribuie la creșterea eficienței, a productivității și a salariilor. După cum s-a anunțat în Agenda pentru competențe în Europa, vor fi consolidate monitorizarea ecologizării profesiilor și identificarea tipului de adaptare a competențelor necesare în anumite ocupații și sectoare. Sărăcia energetică este o formă de sărăcie în creștere, care necesită măsuri specifice. Sărăcia energetică afectează până la 34 de milioane de persoane în prezent în UE, aproximativ una din cinci persoane cu un venit sub pragul sărăciei semnalând incapacitatea de a-și încălzi locuința în mod adecvat. În octombrie 2021, Comisia a adoptat o comunicare privind abordarea creșterii prețurilor energiei , care a subliniat faptul că sistemele fiscale și de prestații sociale echitabile, măsurile specifice de sprijinire a veniturilor și politicile de renovare favorabile incluziunii sunt elemente-cheie ale unui set de instrumente pentru atenuarea sărăciei energetice și abordarea impactului imediat al creșterilor recente ale prețurilor. O tranziție verde echitabilă din punct de vedere social necesită măsuri de însoțire privind ocuparea forței de muncă, competențele și politicile sociale care să răspundă provocării. Comisia intenționează să propună, în decembrie 2021, o recomandare a Consiliului pentru abordarea aspectelor sociale și de ocupare a forței de muncă ale tranziției climatice. Implicarea eficace și de înaltă calitate a partenerilor sociali este o condiție prealabilă pentru buna funcționare a economiei sociale de piață europene, care asigură rezultate mai sustenabile și mai incluzive ale politicilor. Mai mult de jumătate din totalitatea măsurilor adoptate de la izbucnirea pandemiei până în prezent în domeniul politicilor active privind piața forței de muncă și al protecției veniturilor au fost fie convenite de organizațiile partenerilor sociali, fie negociate cu acestea. Orientările privind politicile de ocupare a forței de muncă invită statele membre să asigure implicarea promptă și semnificativă a partenerilor sociali în proiectarea și punerea în aplicare a reformelor și politicilor în domeniul ocupării forței de muncă, în domeniul social și, după caz, economic, inclusiv prin sprijinirea creșterii capacității acestora. În conformitate cu practicile naționale și cadrele instituționale, colaborarea cu partenerii sociali de la toate nivelurile vizează îmbunătățirea proiectării reformelor și asigurarea asumării acestora. În general, calitatea implicării partenerilor sociali în politicile naționale de ocupare a forței de muncă și sociale a rămas stabilă sau s-a îmbunătățit ușor în ultimii ani, dar încă diferă semnificativ de la un stat membru la altul. Implicarea organizațiilor societății civile este, de asemenea, importantă în acest sens. Acest lucru este deosebit de important într-un moment în care este necesar un consens ferm pentru a asigura o redresare puternică și un sprijin puternic pentru tranziția verde și cea digitală. În viitor, o implicare adecvată a partenerilor sociali și a organizațiilor societății civile în punerea în aplicare a planurilor de redresare și reziliență va fi importantă pentru a asigura realizarea cu succes a măsurilor planificate. Partenerii sociali au jucat un rol esențial în strategia de redresare în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19 Forma de implicare a partenerilor sociali în elaborarea măsurilor de politică adoptate în 2021 Mai mult de jumătate din totalitatea măsurilor adoptate în 2021 în domeniul continuității activității, al protecției și menținerii locurilor de muncă, al adaptării locurilor de muncă și al protecției veniturilor au fost convenite de partenerii sociali sau negociate cu aceștia. Calitatea implicării diferă semnificativ de la un stat membru la altul Note: figura prezintă 184 de cazuri de acte legislative sau recomandări și acorduri tripartite între 1 ianuarie 2021 și 13 septembrie 2021. Sursa: Eurofound (2021), baza de date COVID-19 EU PolicyWatch. Rezultatele școlare rămân strâns corelate cu contextul socioeconomic. Pandemia de COVID-19 a pus o presiune puternică asupra sistemelor de educație și formare ale statelor membre. Ponderea persoanelor care au părăsit timpuriu sistemul de educație și formare a continuat să scadă în timpul pandemiei, deși într-un ritm mai lent, și există încă diferențe semnificative între țări. Primele studii și sondaje efectuate de statele membre indică o pierdere substanțială în ceea ce privește învățarea în timpul pandemiei, studenții care provin dintr-un mediu socioeconomic defavorizat sau din familii de migranți din afara UE fiind afectați în mod deosebit. Pe lângă accesul inegal la educația digitală online, în cazul acestora învățarea a fost împiedicată și de existența unui mediu de învățare mai puțin favorabil acasă, de exemplu. Fără legătură cu pandemia, mediul socioeconomic sau contextul de migrație din care provin elevii rămâne, de asemenea, un indicator puternic al nivelului lor de competențe digitale. În ceea ce privește competențele de bază, după unele progrese înregistrate în trecut, ponderea elevilor de 15 ani cu rezultate slabe la învățătură este din nou în creștere. Acest lucru subliniază importanța asigurării unei educații de calitate încă din primii ani. Cu toate că rata de absolvire a învățământului terțiar a crescut, în majoritatea statelor membre, diferențele sociale în ceea ce privește participarea la învățământul terțiar tind să persiste de la o generație la alta. Decalajul între competențe și cererea pieței subliniază, de asemenea, necesitatea de a consolida relevanța educației pentru piața muncii și de a crește în continuare participarea la învățământul terțiar, în special în sectoarele în care cererea este în creștere, cum sunt tehnologia informației și comunicațiilor (TIC) și știința, tehnologia, ingineria și matematica (STIM). Prevenirea și reducerea inegalităților în ceea ce privește rezultatele educaționale legate de mediul socioeconomic sau de contextul de migrație sunt esențiale pentru a oferi șanse egale tuturor, având efecte benefice asupra nivelurilor individuale de competențe și asupra potențialului de creștere al economiei. Inegalitățile educaționale pot determina puncte de plecare diferite pe piața muncii, precum și perspective de carieră diferite Un decalaj de 26,6 puncte procentuale în ceea ce privește competențele de citire în rândul elevilor din sfertul inferior și cel superior ale indicelui statutului economic, social și cultural Mediul socioeconomic sau contextul de migrație din care provin elevii este un indicator puternic al nivelului lor de competențe digitale Probabilitatea ca tinerii născuți în afara UE să părăsească școala înainte de absolvire este de aproape trei ori mai mare Părăsirea timpurie a sistemului de educație și formare (18-24 de ani, 2020) Notă: unele unități administrative de pe insule și din regiunile ultraperiferice nu sunt reprezentate. Sursa: Eurostat, Ancheta asupra forței de muncă [EDAT_LFSE_02]. © EuroGeographics pentru frontierele administrative. Dezvoltarea competențelor adulților rămâne departe de practica standard în întreaga UE, prezentând diferențe mari între țări și un impact puternic al pandemiei; obiectivul principal al UE până în 2030 va sprijini depunerea eforturilor suplimentare necesare cu privire la această dimensiune. Asigurarea faptului că forța de muncă deține competențele necesare pentru viitoarele piețe ale muncii rămâne așadar o provocare majoră. Previziunile în materie de competențe indică o schimbare a profilurilor de competențe de pe piața muncii în contextul schimbărilor tehnologice rapide, inclusiv ca urmare a tranziției verzi și a celei digitale, precum și continuarea declinului pentru ocupațiile cu un nivel scăzut de calificare. Acest lucru creează o nevoie urgentă de perfecționare și recalificare. În acest context, obiectivul principal al UE privind învățarea în rândul adulților (în cursul anului precedent) a fost stabilit la 60 %, în comparație cu rata de 37,4 % din 2016. Participarea persoanelor cu slabă calificare și a migranților la activități de învățare în rândul adulților a rămas cu mult sub medie. Creșterea participării la activități de învățare în rândul adulților necesită o abordare integrată care să combată diferitele bariere într-un mod coerent, inclusiv prin informații privind competențele și previziune, în parteneriat cu părțile interesate relevante. Acest lucru implică combinarea sprijinului financiar pentru costurile directe, cum sunt drepturile la formare individuală, cu concedii de studii plătite și cu servicii de orientare profesională, precum și o prezentare generală a oportunităților de formare cu asigurarea calității și informații privind validarea și certificarea competențelor. Perfecționarea și recalificarea forței de muncă sunt esențiale pentru facilitarea tranzițiilor profesionale și pentru sprijinirea transformării verzi și a celei digitale 9,2 % dintre adulți au participat la activități de învățare (în ultimele 4 săptămâni) în UE în 2020 Dintre aceștia, doar 3,4 % erau cu slabă calificare 89 % dintre adulții din UE sunt de acord că îmbunătățirea condițiilor financiare ar încuraja participarea la formare Rata de participare la activități de învățare în rândul adulților a populației totale și a șomerilor în 2020 (în %, 25-64 de ani, ultimele 4 săptămâni) Sursa: Eurostat, Ancheta asupra forței de muncă [trng_lfse_02]. Statele membre ale UE au înregistrat progrese reduse în ceea ce privește furnizarea de competențe digitale de bază pentru adulți și sunt necesare eforturi suplimentare semnificative în ceea ce privește competențele digitale avansate. Pandemia a sporit în mod substanțial cererea de competențe digitale la toate nivelurile, ca o cerință transversală pentru multe ocupații și sectoare. Cele mai recente date disponibile pentru indicatorul principal din tabloul de bord social, din 2019, arată că doar 56 % dintre adulți aveau cel puțin competențe digitale de bază. Indicatorul sugerează, de asemenea, o lipsă de convergență între statele membre și un progres foarte lent din 2014 până în prezent. Competențele digitale sunt necesare (la nivelul corespunzător) în peste 90 % dintre locurile de muncă actuale și în aproape toate sectoarele economiei. Progresele în acest domeniu sunt esențiale pentru ca UE să poată răspunde nevoii tot mai mari de competențe digitale pentru participarea zilnică în societate, precum și nevoii specifice a economiei de specialiști TIC. În pofida crizei provocate de pandemia de COVID-19, veniturile agregate ale gospodăriilor au rămas, în general, stabile în medie în 2020 în toate statele membre ale UE, datorită răspunsului excepțional în materie de politici, adoptat rapid la nivelul statelor membre și al UE. După izbucnirea pandemiei, veniturile gospodăriilor au scăzut drastic în trimestrul al doilea al anului 2020, dar s-au redresat până la sfârșitul anului și, în general, au rămas stabile între 2019 și 2020. Cea mai pronunțată scădere a fost cea a remunerațiilor pentru angajați, iar cea a lucrătorilor independenți și veniturile nete din proprietate au înregistrat, de asemenea, scăderi semnificative. Pe parcursul anului 2020, prestațiile sociale nete au contribuit substanțial la venitul global și au jucat un rol major în atenuarea scăderii generale a veniturilor gospodăriilor în trimestrul al doilea, susținute, într-o anumită măsură, și de ajustările impozitelor pe venit și pe avere. În contextul unei scăderi a PIB-ului real cu 6 % de la un an la altul, această stabilitate a veniturilor agregate ale gospodăriilor în 2020 dovedește eficacitatea politicilor discreționare excepționale instituite pentru atenuarea impactului social al crizei, dar și impactul stabilizator automat al sistemelor fiscale și de protecție socială. În T2‑2021, atât PIB-ul real, cât și remunerarea angajaților au crescut rapid, într-un ritm aproximativ similar cu cel al contracției din anul precedent. În ansamblu, venitul brut disponibil real al gospodăriilor populației (GDHI) a crescut mai mult în acest trimestru decât s-a diminuat în anul precedent, inclusiv datorită faptului că prestațiile sociale nete au scăzut într-un ritm mai lent decât alte surse de venit. În pofida crizei provocate de pandemia de COVID‑19, veniturile agregate ale gospodăriilor au rămas, în general, stabile în medie în 2020 în statele membre ale UE Inegalitatea veniturilor (S80/S20) a scăzut ușor sau a rămas stabilă în majoritatea statelor membre Ponderea persoanelor expuse riscului de sărăcie sau de excluziune socială (AROPE) a fost stabilă la nivelul de aproximativ una din cinci persoane în 2020 în UE Creșterea PIB-ului, creșterea venitului brut disponibil real al gospodăriilor populației și principalele sale componente (UE-27) Sursa: Eurostat, conturile naționale [ nasq_10_nf_tr ] și [ namq_10_gdp ]. Note: a se vedea textul raportului. Sistemele de protecție socială au contribuit la atenuarea crizei provocate de pandemia de COVID-19 fără o creștere substanțială a riscurilor de sărăcie sau a inegalității veniturilor. Rata riscului de sărăcie sau excluziune socială (AROPE) și fiecare dintre componentele sale, precum și inegalitatea generală a veniturilor au rămas, în linii mari, stabile în perioada 2019-2020 în majoritatea statelor membre. Acest lucru reflectă impactul sistemelor fiscale și de prestații sociale, precum și al sprijinului public consistent, inclusiv prin intermediul schemelor de reducere a timpului de muncă și al altor măsuri de menținere a locurilor de muncă, introduse sau extinse în perioada crizei provocate de pandemia de COVID‑19, în special pentru grupurile vulnerabile. Estimările timpurii ale cheltuielilor cu protecția socială în 2020 pentru 19 state membre indică niveluri fără precedent și creșteri semnificative în comparație cu 2019. În pofida unor măsuri temporare de îmbunătățire a accesului la protecție socială (adecvată), există în continuare deficiențe în multe țări, în special în cazul lucrătorilor atipici și al lucrătorilor independenți. Unele reforme structurale sunt anunțate în planurile naționale prezentate de statele membre pentru punerea în aplicare a Recomandării Consiliului din 2019 privind accesul la protecție socială pentru lucrători și pentru persoanele care desfășoară o activitate independentă . Riscurile de sărăcie și excluziune socială rămân, totuși, ridicate pentru anumite categorii de populație, în special pentru familiile cu copii, persoanele cu handicap, persoanele născute în afara UE și romi. Sărăcia în rândul gospodăriilor cu o intensitate foarte scăzută a muncii a crescut în ultimul deceniu. În majoritatea statelor membre, copiii sunt mai expuși sărăciei (inclusiv sărăciei persistente) decât populația adultă. Copiii care cresc în situații de sărăcie sau de excluziune socială au mai puține șanse decât copiii din medii mai înstărite de a avea rezultate școlare bune, de a se bucura de o stare bună de sănătate și de a-și realiza, mai târziu în viață, întregul potențial. Planul de acțiune privind Pilonul european al drepturilor sociale a prezentat o ambiție complementară obiectivului principal al UE pentru 2030 privind reducerea sărăciei, și anume reducerea cu cel puțin 5 milioane a numărului de copii expuși riscului de sărăcie sau de excluziune socială până în 2030. În unele state membre, rata AROPE este de până la trei ori mai mare în rândul copiilor care sunt crescuți de un părinte unic susținător al familiei monoparentale sau în familii cu mai mult de trei copii sau care provin din familii de migranți sau de romi decât în rândul altor copii. Recomandarea Consiliului din 14 iunie 2021 a instituit o Garanție europeană pentru copii tocmai pentru a preveni și a combate excluziunea socială a copiilor prin garantarea accesului la o serie de servicii esențiale. Persoanele născute în afara UE sunt, de asemenea, mai expuse riscului de sărăcie sau de excluziune socială. Marea majoritate a romilor trăiesc sub pragul național de sărăcie. Rata costurilor suplimentare pentru locuințe a continuat să scadă în întreaga UE înainte de criză, dar situația rămâne critică pentru persoanele aflate sub pragul sărăciei. În 2020, aproximativ o zecime din populația UE trăia în gospodării care cheltuiau 40 % sau mai mult din venitul lor disponibil (pe adult-echivalent) pentru locuință. În cadrul populației expuse riscului de sărăcie, rata costurilor suplimentare pentru locuințe a fost semnificativ mai mare, cu diferențe importante între statele membre. Impactul transferurilor sociale asupra reducerii sărăciei a fost stabil în UE-27 începând din 2015, dar a arătat divergențe chiar înainte de criză. În medie, în UE, transferurile sociale (excluzând pensiile) au redus rata riscului de sărăcie cu aproximativ o treime. Cu toate acestea, există diferențe semnificative între statele membre, care variază de la aproximativ 16 % la peste 50 %. În perioada 2019-2020, diferențele dintre statele membre s-au accentuat. Există diferențe considerabile în ceea ce privește acoperirea protecției sociale, în special în rândul lucrătorilor atipici și al lucrătorilor independenți, în timp ce prestațiile de venit minim ca procent din pragul sărăciei au scăzut în aproape toate statele membre în 2019. Nivelurile venitului minim se situează cu mult sub 60 % din pragul de sărăcie în cazul a 12 state membre. Comisia intenționează să propună în 2022 o recomandare a Consiliului privind venitul minim pentru a sprijini și completa în mod eficace politicile statelor membre. Adecvarea plaselor de siguranță socială diferă de la un stat membru la altul Prestațiile de venit minim ca procent din pragul sărăciei au scăzut în 16 state membre în perioada 2018-2019 Venitul minim la mai puțin de jumătate din pragul sărăciei în o treime din statele membre în 2019 Impactul transferurilor sociale asupra reducerii sărăciei variază între 16 % și 52 % de la un stat membru la altul Venitul net al beneficiarilor de venit minim ca procent din pragul riscului de sărăcie (repartizat pe o perioadă de trei ani) și din venitul unei persoane cu câștiguri salariale scăzute (anul de venit 2019) Sursa: calculul efectuat de DG EMPL pe baza microdatelor EU-SILC. Notă: Pentru IE, datele reflectă anul de venit 2020 în ceea ce privește prestațiile de venit minim. Pentru IE, IT, LU și LV, pragul AROP SILC 2020 nu este încă disponibil. Graficul se referă la persoane necăsătorite, fără copii. Venitul net al unei persoane cu venit minim poate include și alte tipuri de prestații (de exemplu, ajutoare pentru locuință). Persoana cu câștiguri salariale scăzute care a fost luată în considerare în cadrul analizei câștigă 50 % din salariul mediu și lucrează cu normă întreagă. În pofida pandemiei, dovezile inițiale sugerează că nevoile nesatisfăcute autoraportate în materie de asistență medicală au fost, în general, stabile în majoritatea statelor membre în 2020, dar există variații substanțiale în rândul acestora. Anumite categorii, cum ar fi persoanele care trăiesc în gospodării cu venituri mici sau persoanele care provin din familii de migranți, sunt mai susceptibile de a fi vulnerabile din cauza nevoilor medicale nesatisfăcute, deși amploarea decalajelor față de populația totală diferă de la un stat membru la altul. Ar putea exista în continuare provocări legate de amânarea procedurilor medicale și de o întrerupere semnificativă a îngrijirii de rutină a pacienților, inclusiv ca urmare a nevoilor medicale nesatisfăcute mai substanțiale de la începutul crizei provocate de pandemia de COVID-19. Necesitatea de a consolida reziliența, calitatea și accesibilitatea asistenței medicale a fost evidențiată de izbucnirea pandemiei.

Se preconizează că îmbătrânirea populației va duce la o creștere puternică a cererii de îngrijire pe termen lung. În medie, 26,6 % dintre persoanele cu vârsta de 65 de ani sau mai mult care trăiau în gospodării private aveau nevoie de îngrijire pe termen lung în 2019 în UE. Consolidarea accesului la îngrijire formală pe termen lung este importantă pentru a asigura echitatea socială și egalitatea de gen și oferă, de asemenea, o oportunitate pentru crearea de locuri de muncă. Serviciile de îngrijire la domiciliu de bună calitate și serviciile comunitare de îngrijire pe termen lung sunt importante pentru a oferi o alternativă accesibilă pentru toți la îngrijirea în centre rezidențiale. Gospodăriile care au nevoie de servicii de îngrijire pe termen lung au adesea acces redus la servicii formale la domiciliu, deoarece acestea nu sunt accesibile ca preț sau pur și simplu nu sunt disponibile. În 2019, 46,5 % dintre persoanele din UE cu vârsta de 65 de ani sau mai mult care se confruntă cu dificultăți grave în ceea ce privește îngrijirea personală sau activitățile casnice au raportat că au o nevoie nesatisfăcută de ajutor în astfel de activități. Această lipsă de ajutor a fost mult mai pronunțată pentru persoanele din chintila cu cele mai mici venituri. Lipsa accesului la îngrijire formală se poate traduce prin nevoi nesatisfăcute de îngrijire sau o povară pentru îngrijitorii informali (în principal femei), care oferă cea mai mare parte a serviciilor de îngrijire. În general, adecvarea protecției sociale în raport cu nevoile de îngrijire pe termen lung variază considerabil de la un stat membru la altul, iar persoanele aflate în dificultate pot fi nevoite să efectueze plăți directe foarte mari pentru îngrijirea formală pe termen lung, chiar și după primirea de prestații sociale. Evoluția demografică creează în continuare provocări pe termen lung pentru sistemele de pensii. Adecvarea pensiilor a rămas în general stabilă în 2020. Diferența de pensii între femei și bărbați continuă să fie mare, deși s-a redus treptat în ultimii zece ani. Reformele ar trebui să vizeze crearea unor sisteme de pensii incluzive, asigurarea unui acces adecvat pentru bărbați și femei deopotrivă, precum și pentru persoanele cu diferite tipuri de contracte și din diferite activități economice, asigurând, în același timp, un venit adecvat la o vârstă înaintată și menținând sustenabilitatea finanțelor publice. ************* Statele membre ar trebui să ia măsuri pentru a aborda provocările legate de ocuparea forței de muncă, de competențe și de politica socială identificate în prezentul raport comun privind ocuparea forței de muncă. Analiza prezentată în raport evidențiază o serie de domenii prioritare în care sunt necesare măsuri de politică. Acestea ar trebui să vizeze promovarea unei redresări favorabile incluziunii prin stimularea creării de locuri de muncă, facilitarea tranziției de la șomaj la încadrarea în muncă și de la un sector la altul, îmbunătățirea rezilienței economice și sociale și asigurarea faptului că tranziția verde și tranziția digitală sunt echitabile, înregistrând totodată progrese în direcția îndeplinirii obiectivelor principale ale UE pentru 2030 privind ocuparea forței de muncă, competențele și reducerea sărăciei. În conformitate cu Orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă, statele membre sunt invitate: ·să treacă treptat de la măsuri de urgență la măsuri de redresare pe piețele forței de muncă și să ia măsuri pentru a promova o mai mare participare pe piața muncii și reactivarea lucrătorilor cei mai afectați de pandemie; ·să elaboreze pachete de politici coerente de stimulente pentru angajare și tranziție, de măsuri de perfecționare și recalificare și de sporire a sprijinului din partea serviciilor de ocupare a forței de muncă pentru tranzițiile profesionale, în conformitate cu recomandarea EASE; ·să consolideze eficiența și eficacitatea în ceea ce privește politicile active în domeniul pieței forței de muncă și serviciile publice de ocupare a forței de muncă, inclusiv prin investiții în infrastructura și serviciile digitale (asigurând în același timp accesibilitatea), previziuni și informații în materie de competențe (în legătură și cu tranziția verde și cea digitală), sisteme de creare de profiluri și formarea adecvată a personalului; ·să îmbunătățească perspectivele tinerilor pe piața muncii promovând formarea și educația profesională, precum și învățământul terțiar de calitate și favorabile incluziunii, oferind sprijin specific din partea serviciilor de ocupare a forței de muncă (inclusiv mentorat, orientare și consiliere) și sprijinind uceniciile și stagiile de calitate (în special în cadrul IMM-urilor), în conformitate cu Garanția pentru tineret consolidată; ·să asigure egalitatea de gen și să consolideze participarea femeilor pe piața muncii, inclusiv prin politici privind echilibrul dintre viața profesională și cea personală, accesul la servicii de îngrijire pe termen lung de calitate și accesibile ca preț și la servicii de educație și îngrijire a copiilor preșcolari și asigurarea faptului că părinții și alte persoane cu responsabilități de îngrijire au acces la concedii din motive familiale și la formule de lucru flexibile, promovând în același timp o utilizare echilibrată a acestor drepturi între femei și bărbați; ·să îmbunătățească rezultatele învățării și să reducă inegalitățile în materie de educație și formare; să extindă accesul la învățământul terțiar (în special pentru categoriile defavorizate); să prevină părăsirea timpurie a școlii; să crească în continuare participarea și relevanța pe piața muncii a învățământului terțiar, punând un accent special pe sectoare precum TIC și STIM, inclusiv prin micro-certificate; ·să investească în recalificarea și perfecționarea adulților, în special în ceea ce privește competențele necesare pentru tranziția digitală și tranziția verde, consolidând dispozițiile privind drepturile la formare individuală, asigurate în special prin intermediul conturilor personale de învățare pe tot parcursul vieții, sprijinind parteneriatele public-privat la scară largă între mai multe părți interesate în cadrul Pactului privind competențele și al Coaliției pentru competențe și locuri de muncă în sectorul digital, oferind stimulente mai mari întreprinderilor și lucrătorilor, pentru ca aceștia să se implice în activități de perfecționare și recalificare, realizând investiții în infrastructură și echipamente, inclusiv în domeniul digital; ·să stimuleze competențele digitale ale elevilor și adulților și să sporească rezerva de talente digitale de pe piața muncii prin dezvoltarea unor ecosisteme de educație și formare în domeniul digital susținute de factori-cheie, cum ar fi conectivitatea de mare viteză pentru școli, echipamente și formarea cadrelor didactice; să sprijine instituțiile cu know-how în domeniul digitalizării, punând un accent special pe incluziune și pe reducerea decalajului digital; ·să efectueze o reformă a reglementărilor privitoare la piața muncii și a sistemelor fiscale și de prestații sociale, pentru a se asigura că se reduce segmentarea pieței muncii și că se stimulează crearea de locuri de muncă de calitate; să se asigure că lucrătorii cu forme de muncă atipice și lucrătorii independenți au acces la o protecție socială adecvată, în conformitate cu Recomandarea Consiliului privind accesul la protecție socială; ·să se asigure că mediile de lucru sunt sigure și bine adaptate la cerințele din perioada ulterioară pandemiei și că sunt disponibile formule de lucru flexibile; ·să asigure un proces de tranziție echitabil din punct de vedere social; ·să promoveze negocierile colective, dialogul social și implicarea partenerilor sociali, inclusiv în ceea ce privește punerea în aplicare a planurilor de redresare și reziliență; ·să ofere tuturor copiilor expuși riscului de sărăcie sau de excluziune socială acces gratuit și efectiv la asistență medicală, educație și îngrijire timpurie, învățământ și activități școlare, acces efectiv la o alimentație sănătoasă și la locuințe adecvate, în conformitate cu Recomandarea de instituire a unei garanții pentru copii; ·să investească în sisteme de protecție socială adecvate și sustenabile pentru toți, inclusiv în sisteme de venit minim, sprijinind reformele pentru menținerea și consolidarea nivelurilor de protecție și îmbunătățind protecția persoanelor care nu sunt acoperite sau nu sunt acoperite suficient; să asigure prestații cât mai adecvate, transferabilitatea drepturilor, accesul la servicii de calitate și sprijinul pentru integrarea pe piața muncii a persoanelor apte de muncă; să consolideze furnizarea de servicii de îngrijire pe termen lung de calitate, accesibile ca preț și sustenabile; să evalueze efectele distributive ale politicilor; ·să asigure sisteme de pensii favorabile incluziunii și sustenabile, oferind un acces adecvat pentru bărbați și femei deopotrivă, precum și pentru persoanele cu diferite tipuri de contracte și din diferite activități economice, și asigurând, în același timp, un venit adecvat la o vârstă înaintată;

·să abordeze lipsa de adăpost ca fiind cea mai extremă formă de sărăcie; să promoveze investițiile în renovarea locuințelor rezidențiale și sociale; să faciliteze accesul la locuințe de calitate și accesibile ca preț, la locuințe sociale sau la asistență pentru locuință, după caz; ·să investească în capacitatea sistemului de sănătate, inclusiv în asistența medicală primară, în coordonarea îngrijirilor acordate, în personalul medical și în e-sănătate; să reducă plățile directe, să îmbunătățească acoperirea medicală și să promoveze perfecționarea și recalificarea lucrătorilor din domeniul sănătății. Finanțarea UE, inclusiv prin intermediul Fondului social european Plus, al Fondului european de dezvoltare regională și al Mecanismului de redresare și reziliență, ajută statele membre să își intensifice acțiunile de politică în aceste domenii. O punere în aplicare deplină și ambițioasă a reformelor și a investițiilor în cadrul planurilor naționale de redresare și reziliență va fi esențială pentru a asigura un sprijin eficace pentru redresare și pentru o tranziție verde și digitală echitabile. Astfel se va contribui în mod semnificativ la abordarea provocărilor în materie de ocupare a forței de muncă, de competențe și de politici sociale care au fost identificate în recomandările specifice fiecărei țări în contextul semestrului european. Măsurile legate de aceste domenii de politică, incluse în planurile naționale deja aprobate de Consiliu, se ridică la aproximativ 135 de miliarde EUR, aproximativ 30 % din alocările financiare totale ale acestor planuri aprobate, ceea ce va aduce o contribuție importantă la punerea în aplicare a Pilonului european al drepturilor sociale.

IMAGINE DE ANSAMBLU ASUPRA PIEȚEI MUNCII ȘI A TENDINȚELOR ȘI PROVOCĂRILOR SOCIALE ÎN UNIUNEA EUROPEANĂ 1.1 Tendințe ale pieței muncii Redresarea pieței muncii începe să se facă simțită, însă ocuparea forței de muncă nu a revenit încă la nivelurile anterioare crizei. În trimestrul al doilea al anului 2021, numărul total de persoane încadrate în muncă în UE a ajuns la 207,5 milioane. Aceasta înseamnă cu 4,1 milioane mai mult decât în T2-2020, dar cu 2 milioane mai puțin decât nivelul maxim din T4-2019. După ce a atins un punct minim de 71,6 % în T2-2020, rata de ocupare a forței de muncă (20-64 de ani) s-a redresat parțial, ajungând la 72,8 % în T2-2021, ceea ce înseamnă că se situează încă sub nivelul maxim de 73,3 % din T4-2019. Rata anuală de ocupare a forței de muncă a fost de 72,5 % în 2020 în UE, cu 0,7 puncte procentuale mai puțin decât valoarea din 2019. În unele activități economice, nivelurile de ocupare a forței de muncă rămân semnificativ mai scăzute decât înainte de criză. În special, comerțul cu ridicata și cu amănuntul, transporturile, activitățile de cazare și de servicii de alimentație publică înregistrează în continuare cu 2,3 milioane mai puține persoane angajate în T2-2021 comparativ cu T4-2019 (o reducere de 4,5 %), urmate de industria prelucrătoare (o scădere cu 2,5 %). În schimb, sectoare precum construcțiile și informația și comunicațiile au revenit deja la nivelurile de ocupare a forței de muncă anterioare pandemiei. În ansamblu, se estimează că ocuparea forței de muncă va crește cu 0,8 % în 2021 și cu 1 % în 2022, apoi va scădea ușor, cu 0,6 %, în 2023. Obiectivul UE ca cel puțin 78 % din populația cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani să aibă un loc de muncă până în 2030 reflectă un angajament comun pentru o redresare favorabilă incluziunii și generatoare de locuri de muncă (a se vedea secțiunea 1.4). În același timp, după declinul inițial în contextul crizei provocate de pandemia de COVID-19, rata locurilor de muncă vacante a crescut în prezent până aproape de niveluri record. Înainte de criză, în T2-2019, rata locurilor de muncă vacante era de 2,4 % în UE-27. Măsurile de limitare a răspândirii bolii adoptate ca răspuns la pandemie și întreruperea sau încetinirea aferentă a activităților economice au condus la o scădere a ratei locurilor de muncă vacante, care a ajuns la 1,6 % în UE-27 în T2-2020, cel mai scăzut nivel din T1-2016 până în prezent. De atunci, aceasta a crescut, ajungând la 2,3 % în T2-2021, reabsorbind aproape complet impactul șocului provocat de pandemia de COVID-19. Deși este normal ca locurile de muncă vacante să reacționeze mai rapid decât șomajul la fluctuațiile ciclice, tendințele și informațiile obținute în urma anchetelor (de exemplu, Eurofound) indică necesitatea de a monitoriza cu atenție potențialele deficite de forță de muncă (a se vedea secțiunea 2.1). Răspunsul rapid în materie de politici a contribuit la limitarea impactului asupra pieței muncii în contextul crizei provocate de pandemia de COVID-19. Pandemia a declanșat o criză în domeniul sănătății publice cu efecte pe scară largă asupra activității economice, a piețelor muncii și a societății. Rata șomajului (15-74 de ani) a crescut de la 6,6 % în T4-2019 (cel mai scăzut nivel înregistrat vreodată în UE-27) la 7,6 % în T3-2020. În zona euro, rata șomajului a fost ușor mai ridicată, situându-se la 8,5 % în T3-2020 (cu 1,1 puncte procentuale peste valoarea din T4-2019). În ultima perioadă, relaxarea măsurilor de limitare a răspândirii bolii și desfășurarea campaniilor de vaccinare au contribuit la relansarea economiilor UE și la reducerea ratei șomajului la 7,3 % în T2-2021 (8 % în zona euro). În ansamblu, creșterea șomajului a rămas sub nivelul preconizat, având în vedere amploarea impactului pandemiei de COVID-19 asupra economiei. Acest lucru se datorează măsurilor de politică introduse de statele membre, inclusiv cu sprijin din partea fondurilor UE (în special SURE, dar și REACT-EU și Inițiativa pentru investiții ca reacție la coronavirus, CRII și CRII plus), și, de asemenea, este consecința faptului că, pe măsură ce găsirea unui loc de muncă a devenit mai dificilă, multe persoane au părăsit piața muncii și au trecut la inactivitate, renunțând să mai caute un loc de muncă. Datele lunare recente arată că rata șomajului a scăzut și mai mult în UE, până la 6,7 % în septembrie 2021 (7,4 % în zona euro), apropiindu-se de nivelurile anterioare crizei. Există însă o eterogenitate semnificativă între statele membre (a se vedea secțiunea 2.1). De asemenea, rata șomajului de lungă durată a ajuns la 2,9 % din populația activă în T2-2021 în UE, ceea ce arată o creștere moderată, dar constantă în comparație cu nivelul minim record înregistrat în T2-2020 (2 %). Numărul total de ore lucrate s-a redresat parțial după declinul puternic care a urmat izbucnirii pandemiei, dar se situează încă sub nivelurile anterioare crizei. În T2-2021, numărul respectiv a fost de 82,8 miliarde. Aceasta înseamnă cu 9,7 miliarde de ore mai mult decât nivelul minim record înregistrat în T2-2020 (73,1 miliarde), în mare parte datorită îmbunătățirii condițiilor de pe piața muncii, extinderii posibilităților de muncă de la distanță și reducerii absențelor săptămânale de la locul de muncă (de la 19,4 % din totalul locurilor de muncă în T2-2020 la 10,5 % în T2-2021). Totuși, acest număr este încă cu aproape 2,5 miliarde de ore mai mic decât nivelul maxim atins în T1-2019, ceea ce subliniază în continuare rolul pe care îl au sau l-au avut schemele de reducere a timpului de muncă și cele de șomaj tehnic pentru mulți lucrători, alături de restricțiile de concediere impuse de mai multe state membre pentru a contribui la menținerea ocupării forței de muncă (a se vedea secțiunea 2.1). Numărul de ore lucrate per angajat a înregistrat o scădere lentă, dar constantă în ultimul deceniu în UE, principalii factori determinanți fiind extinderea muncii cu fracțiune de normă și a altor formule de lucru flexibile (de exemplu, contractele de muncă cu zero ore sau lucrul la cerere în contextul muncii pe platforme online). Izbucnirea pandemiei de COVID-19 a întrerupt tendința pozitivă a ratei de activitate observate în ultimii ani. Rata de activitate a UE pentru persoanele cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani a fost de 77,8 % în 2020, cu 0,5 puncte procentuale mai mică decât în 2019. Totuși, în T2-2021, aceasta a revenit la 78,3 %, în conformitate cu valorile observate înainte de criză. După agregare, se observă o creștere în cazul femeilor (la 72,7 %, cu 0,3 puncte procentuale mai mult decât în T4-2019), în timp ce în cazul bărbaților se înregistrează o scădere (la 84 %, cu 0,3 puncte procentuale sub valoarea din T4-2019). Grupa de vârstă 55-64 de ani a avut cea mai bună performanță, înregistrând doar o ușoară scădere în perioada de vârf a crizei, iar cifrele din T2-2021 au depășit nivelurile anterioare pandemiei. Deși rata de ocupare a femeilor a scăzut, sub impactul crizei provocate de pandemia de COVID-19, ceva mai puțin decât cea a bărbaților, persistă diferențe de gen semnificative. În 2020, rata de ocupare a femeilor (cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani) a scăzut la 66,9 %, fiind cu 0,5 puncte procentuale mai mică decât în 2019, în timp ce în cazul bărbaților aceasta a scăzut la 78 %, fiind cu 0,9 puncte procentuale sub valoarea din anul precedent. Ca nivel trimestrial, rata de ocupare a femeilor a scăzut de la 67,4 % în T4-2019 la 66,1 % în T2-2020, dar a revenit la 67,2 % până în T2-2021. Rata de ocupare a bărbaților a fost de 78,3 % în T2-2021, cu 0,8 puncte procentuale mai mică decât în T4-2019. Aceste evoluții s-au reflectat într-o ușoară reducere a diferenței de gen în ocuparea forței de muncă, cu 11,1 puncte procentuale în T2-2021, comparativ cu 11,6 puncte procentuale în T4-2019 (ca nivel anual, 11,1 puncte procentuale și, respectiv, 11,5 puncte procentuale în 2020 și 2019). Criza a avut un impact puternic asupra rezultatelor obținute de tineri în ceea ce privește participarea la piața forței de muncă, deși situația acestora se îmbunătățește de la sfârșitul anului 2020. Rata șomajului în rândul tinerilor (15-24 de ani) în UE a atins 17,1 % în 2020, cu 1,8 puncte procentuale mai mult decât în 2019. În T2-2021, rata șomajului în rândul tinerilor a fost de 17,4 %, adică cu 2,6 puncte procentuale mai mult decât în T4-2019, dar cu 1 punct procentual sub nivelul maxim atins în trimestrul al treilea al anului 2020. În ansamblu, în T2-2021, în UE erau șomeri aproximativ 3,2 milioane de tineri (15-24 de ani), numărul ajungând la 5,1 milioane dacă se iau în considerare toți cei care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare (NEET), și 9,4 milioane pentru categoria de vârstă mai largă cuprinsă între 15 și 29 de ani. Rata NEET trimestrială pentru această grupă de vârstă a fost de 13,2 % în UE în T2-2021 (cu 0,7 puncte procentuale mai mare decât în T4-2019, dar cu 1,5 puncte procentuale sub nivelul maxim din T2-2020). Lucrătorii în vârstă au făcut față mai bine decât cei din alte grupe impactului crizei provocate de pandemia de COVID-19 asupra pieței muncii. Rata de ocupare a lucrătorilor în vârstă (55-64 de ani) a rămas relativ stabilă de la izbucnirea pandemiei de COVID-19. Aceasta a ajuns la 60,2 % în T2-2021, cu 0,4 puncte procentuale peste nivelul observat în T4-2019 și cu o tendință de creștere constantă în ultimul deceniu. Rata de ocupare a adulților cu vârsta cuprinsă între 25 și 54 de ani a fost de 80,3 % în T2-2021, situându-se încă puțin sub nivelul din perioada anterioară pandemiei (80,8 % în T4-2019). Rata șomajului în UE în rândul persoanelor cu vârste cuprinse între 55 și 74 de ani a crescut moderat, de la 4,7 % în T4-2019 la 5,3 % în T2-2021. Figura 1: Impactul crizei asupra ocupării forței de muncă a variat de la o grupă de vârstă la alta Ratele de ocupare în funcție de gen și de grupa de vârstă în UE-27, date ajustate sezonier, neajustate calendaristic (în %)

Notă: întrerupere a seriilor cronologice din T1-2021. Sursa: Eurostat, Ancheta asupra forței de muncă [lfsi_emp_q]. Lucrătorii cu forme de angajare atipice și lucrătorii independenți au fost afectați în mod deosebit de criză. Din numărul total de angajați (cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani) din UE în 2020 (161,6 milioane), aproximativ 19,9 milioane (12,4 %) aveau un contract de muncă pe durată determinată (cu 1,3 puncte procentuale mai puțin decât cifra înregistrată pentru 2019). Aproximativ 21,3 milioane de lucrători (20-64 de ani, date ajustate sezonier) aveau contracte temporare în T2-2021, cu 0,8 milioane mai puține persoane comparativ cu T4-2019. Ponderea este mult mai mare în rândul tinerilor (15-24 de ani) decât în restul populației și semnificativ mai mare pentru persoanele cu un nivel scăzut de calificare în comparație cu persoanele cu calificare medie și înaltă. Ponderea muncii temporare involuntare a continuat să scadă (cu 1,1 puncte procentuale) în comparație cu 2019, ajungând la 6,8 % în 2020. Proporția contractelor temporare din totalul locurilor de muncă (20-64 de ani) a crescut de la cel mai scăzut nivel în T2-2020 (10,1 %) la 11,3 % în T2-2021. Numărul persoanelor care lucrează cu fracțiune de normă a crescut constant pe parcursul anului 2020. Prin urmare, proporția lucrătorilor cu fracțiune de normă (20-64 de ani) din totalul locurilor de muncă a ajuns la 17,7 % în T2-2021 (cu 0,6 puncte procentuale mai puțin decât valoarea din T4-2019). Ponderea lucrătorilor cu fracțiune de normă involuntară a scăzut la 25 % în 2020 (cu 1,5 puncte procentuale mai puțin față de 2019). De la începutul pandemiei în T1-2020, numărul lucrătorilor independenți a scăzut cu 0,7 milioane (de la aproximativ 25,8 milioane la 25,1 milioane în T2-2021). Figura 2: Incidența contractelor temporare este diferită în funcție de grupa de vârstă și de nivelul de calificare Ponderea angajaților cu contracte temporare în funcție de vârstă și de nivelul de instruire în UE-27 (2020) Sursa: Eurostat, Ancheta asupra forței de muncă [lfsa_etgar], [lfsa_etpgan] și [lfst_r_e2tgaedcu]. Rezultatele obținute de persoanele născute în afara UE în ceea ce privește participarea la piața forței de muncă au fost puternic afectate de criză. În 2020, rata de ocupare (20-64 de ani) a persoanelor născute în afara UE a fost de 65,3 %, cu 2,4 puncte procentuale sub valoarea din 2019 și cu 8,2 puncte procentuale mai mică decât în cazul persoanelor autohtone. Rata șomajului (15-74 de ani) în rândul persoanelor născute în afara UE a fost de 12,3 % în 2020, în creștere față de 10,8 % în anul precedent. Cifrele privind șomajul indică, de asemenea, o creștere de la 13,5 % în T2-2020 la 13,9 % în T2-2021. 1.2 Tendințe sociale În pofida crizei provocate de pandemia de COVID‑19, veniturile gospodăriilor au rămas, în general, stabile în medie în 2020 în toate statele membre ale UE, datorită răspunsului rapid în materie de politici. După izbucnirea pandemiei, venitul brut disponibil real al gospodăriilor populației (GDHI) a scăzut brusc, cu 3,3 % (de la an la an) în T2-2020, dar s-a redresat până la sfârșitul anului și, în general, a rămas stabil în perioada 2019-2020 (cu o scădere de 0,25 %). Cea mai pronunțată scădere a fost cea a remunerațiilor pentru angajați (‑5,5 %), însă remunerarea lucrătorilor independenți (‑1,4 %) și veniturile nete din proprietate (‑3,3 %) au înregistrat, de asemenea, scăderi semnificative – a se vedea figura 3. Pe parcursul anului 2020, prestațiile sociale nete au contribuit substanțial la venitul global și au jucat un rol major în atenuarea scăderii generale a veniturilor gospodăriilor în trimestrul al doilea, susținute, într-o anumită măsură, și de ajustările impozitelor pe venit și pe avere. Această tendință a continuat în T2 și T3-2020, precum și în T1-2021, creșterea veniturilor din prestațiile sociale compensând și chiar depășind scăderea înregistrată de remunerarea angajaților și a lucrătorilor independenți (mult mai redusă comparativ cu scăderea înregistrată în trimestrul al doilea) și scăderea veniturilor nete din proprietate. În contextul unei scăderi a veniturilor de piață și a PIB-ului real cu 6 % de la an la an, această stabilitate a veniturilor totale ale gospodăriilor dovedește sprijinul oferit de politicile discreționare excepționale instituite pentru a atenua impactul social al crizei și efectele stabilizatoare automate ale sistemelor fiscale și de protecție socială. Schimbările din T2-2021 au marcat un punct de cotitură: atât PIB-ul real, cât și remunerarea salariaților au crescut rapid, aproximativ în același ritm cu cel al contractării lor cu un an înainte, în T2-2020. În ansamblu, GDHI real a crescut mai mult decât s-a contractat cu un an înainte, inclusiv datorită faptului că prestațiile sociale nete au scăzut într-un ritm mai lent decât alte surse de venit. Figura 3: Stabilitatea generală a venitului mediu agregat al gospodăriilor din UE în contextul crizei provocate de pandemia de COVID‑19 a fost consecința răspunsului fără precedent în materie de politici Creșterea PIB-ului, creșterea venitului brut disponibil real al gospodăriilor populației și principalele sale componente (UE-27) Note: calcule efectuate de DG EMPL. GDHI nominal a fost corectat utilizând indicele de preț al cheltuielii pentru consum final al gospodăriilor populației. Creșterea reală a GDHI pentru UE este estimată ca medie ponderată a valorilor statelor membre pentru cele cu date trimestriale disponibile bazate pe SEC 2010 (în total 95 % din GDHI al UE). Sursa: Eurostat, conturile naționale [ nasq_10_nf_tr ] și [ namq_10_gdp ]. Datele nu sunt ajustate sezonier. În ansamblu, inegalitatea veniturilor a rămas, în linii mari, stabilă în majoritatea statelor membre. Conform estimărilor-semnal ale Eurostat, în UE raportul dintre chintila superioară și cea inferioară (S80/S20) a rămas stabil sau a înregistrat o ușoară scădere în 2020. Încă o dată, acesta a fost rezultatul sprijinului public masiv oferit și al stabilizării automate puternice care a atenuat consecințele crizei, în special pentru grupurile vulnerabile. Deși se estimează că veniturile din muncă au scăzut cu 10 % pentru primele chintile ale veniturilor și cu 2 % pentru a cincea, impactul global asupra veniturilor disponibile a fost în mare parte limitat la nivelul întregii distribuții a veniturilor, datorită efectului benefic de uniformizare al sistemelor fiscale și de prestații sociale, precum și datorită funcționării schemelor de reducere a timpului de muncă și a altor scheme de menținere a locurilor de muncă. Ponderea persoanelor expuse riscului de sărăcie sau de excluziune socială a rămas, în linii mari, stabilă în primul an al crizei provocate de pandemia de COVID-19. În 2020, aproximativ una din cinci persoane era expusă riscului de sărăcie sau de excluziune socială (AROPE) în UE (21,9 %). Toate cele trei componente ale indicatorului AROPE au fost stabile de la an la an pentru majoritatea statelor membre. Potrivit estimărilor-semnal ale Eurostat, rata riscului de sărăcie (AROP) a rămas neschimbată în cel puțin jumătate dintre statele membre în comparație cu 2019. Aceste estimări arată că măsurile de politică nou introduse, în combinație cu sistemele fiscale și de prestații sociale, au atenuat impactul crizei provocate de pandemia de COVID-19, au stabilizat veniturile și au contribuit în mod semnificativ la prevenirea unei creșteri a riscurilor de sărăcie. Acest lucru a condus, de asemenea, la o stabilitate generală a ratei deprivării materiale și sociale (6,8 %, o creștere cu doar 0,2 puncte procentuale). Ponderea persoanelor care trăiesc în gospodării cu un grad de ocupare aproape egal cu zero a rămas, de asemenea, stabilă (la 8,2 %, o creștere cu doar 0,1 puncte procentuale), reflectând impactul limitat în ceea ce privește pierderea locurilor de muncă și totodată ca urmare a reducerii timpului de muncă și a altor măsuri de menținere a locurilor de muncă. Sărăcia energetică este o formă din ce în ce mai importantă de sărăcie. La 13 octombrie 2021, Comisia a adoptat o comunicare privind abordarea creșterii prețurilor energiei , care a subliniat faptul că sistemele fiscale și de prestații sociale echitabile, măsurile specifice de sprijinire a veniturilor și politicile de renovare favorabile incluziunii sunt elemente-cheie ale unui set de instrumente pentru atenuarea sărăciei energetice și abordarea impactului imediat al creșterilor de prețuri. Rata riscului de sărăcie sau de excluziune socială (AROPE) pentru copii a fost, de asemenea, stabilă, dar cu diferențe mai mari între țări și o creștere a sărăciei monetare. Rata AROPE pentru copii a variat mai mult de la un stat membru la altul: patru state membre au înregistrat valori de peste 30 %, în timp ce alte patru state membre se situează sub 15 %. În plus, sărăcia monetară a fost limitată într-o măsură mai mică, aceasta crescând substanțial în 2020 în o treime din statele membre. Părinții unici susținători ai familiei monoparentale și familiile numeroase au fost mult mai expuși riscului de sărăcie sau de excluziune socială decât familiile cu 1-2 copii (42,1 % și, respectiv, 29,6 % în medie în UE).

Sărăcia în rândul persoanelor încadrate în muncă rămâne o provocare. Sărăcia persoanelor încadrate în muncă în UE-27 a crescut cu 0,5 puncte procentuale (de la 8,5 % la 9 %) în perioada 2010-2019. Deși datele pentru 2020 nu sunt încă pe deplin disponibile, situația nu pare să se fi schimbat în mod semnificativ din 2019. În general, lucrătorii vulnerabili se confruntă cu situații mai dificile: cei cu contracte temporare se confruntă cu un risc mai mare de sărăcie a persoanelor încadrate în muncă decât cei cu contracte permanente (16,2 % față de 5,9 %), ca și lucrătorii slab calificați în comparație cu cei cu înaltă calificare (19 % față de 4,9 %) și cei născuți în afara UE în comparație cu lucrătorii autohtoni (20,1 % față de 8,1 %). În pofida rezilienței sociale la nivel agregat, grupurile vulnerabile au fost afectate într-o măsură mai mare de criza provocată de pandemia de COVID‑19. Măsurile de izolare au avut un impact disproporționat asupra persoanelor cu handicap, de exemplu, în special în ceea ce privește accesul la asistență medicală, educație și alte servicii de asistență online, ceea ce a agravat limitările preexistente în ceea ce privește accesul la locuri de muncă. Persoanele care provin din familii de migranți au înregistrat rate AROPE care sunt uneori duble față de cele pentru persoanele autohtone. Măsurile de limitare a mișcării persoanelor impuse de pandemie au privat mulți romi care trăiesc în așezări segregate de orice sursă de venit și activitate economică (formală sau informală), ceea ce a dus la o adâncire și mai accentuată a ratelor sărăciei . 1.3 Tabloul de bord social revizuit: prezentare generală a provocărilor legate de principiile pilonului Analiza din Raportul comun privind ocuparea forței de muncă din 2022 se bazează pe un set revizuit de indicatori principali din tabloul de bord social, avizați de Consiliu. Planul de acțiune privind Pilonul european al drepturilor sociale, publicat în martie 2021, a prezentat o propunere privind un tablou de bord social revizuit, care a fost apoi discutată cu Comitetul pentru ocuparea forței de muncă (EMCO) și Comitetul pentru protecție socială (CPS) și avizată de Consiliul Ocuparea Forței de Muncă, Politică Socială, Sănătate și Consumatori (EPSCO) la 14 iunie 2021. Revizuirea urmărește să acopere principiile pilonului într-un mod mai cuprinzător, consolidând rolul tabloului de bord social ca principal instrument cantitativ de monitorizare a progreselor înregistrate în ceea ce privește punerea în aplicare a pilonului în contextul semestrului european. Tabloul de bord revizuit va contribui, de asemenea, la completarea instrumentelor de monitorizare existente, în special a raportului de monitorizare a rezultatelor privind ocuparea forței de muncă și a monitorului performanței în materie de protecție socială. Indicatorii principali din tabloul de bord social revizuit sprijină monitorizarea a 18 dintre cele 20 de principii ale pilonului (cu patru mai multe decât în versiunea anterioară), contribuind la evaluarea principalelor provocări sociale și în materie de ocupare a forței de muncă din statele membre. Setul de indicatori principali a fost revizuit în conformitate cu principiul parcimoniei, al disponibilității, al comparabilității și al robusteții statistice. Indicatorii, legați de fiecare dintre cele trei capitole ale pilonului, sunt următorii (noii indicatori sunt marcați cu **, cei revizuiți cu *): ·Egalitatea de șanse oParticiparea adulților la activități de învățare în ultimele 12 luni (25-64 de ani)** oPonderea persoanelor care au părăsit timpuriu sistemul de educație și formare (18-24 de ani) oPonderea populației cu competențe digitale generale de bază sau mai avansate (16-74 de ani) oTinerii care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare (rata NEET) (15-29 de ani)* oDiferența de gen în rata de ocupare a forței de muncă (20-64 de ani) oInegalitatea veniturilor măsurată ca raport între chintila superioară și cea inferioară (S80/S20) ·Condiții de muncă echitabile oRata de ocupare a forței de muncă (20-64 de ani) oRata șomajului (15-74 de ani) oRata șomajului de lungă durată (15-74 de ani) oVenitul brut disponibil al gospodăriilor populației, în termeni reali, pe cap de locuitor ·Protecție și incluziune socială oRata riscului de sărăcie sau de excluziune socială (0+ ani) (AROPE 0+)

oRata riscului de sărăcie sau de excluziune socială pentru copii (0-17 ani) (AROPE 0-17)** oImpactul transferurilor sociale (altele decât pensiile) asupra reducerii sărăciei oDiferențe cauzate de handicap în ocuparea forței de muncă (20-64 de ani)** oRata costurilor suplimentare pentru locuințe** oCopii cu vârsta de până la 3 ani care beneficiază de servicii formale de îngrijire oNevoi nesatisfăcute autoraportate în materie de asistență medicală (16+ ani). Indicatorul principal „Diferențe cauzate de handicap în ocuparea forței de muncă” utilizează temporar EU-SILC ca sursă statistică, dar va trece la AFM-UE pentru o mai mare acuratețe începând din 2022, datele fiind furnizate în 2023. Serviciile Comisiei, inclusiv Eurostat, vor continua să monitorizeze calitatea acestuia și vor revizui indicatorul pe termen mediu, după ce datele bazate pe AFM vor deveni disponibile (2023), și vor sprijini măsuri suplimentare de îmbunătățire a comparabilității între țări, explorând totodată elaborarea unor indicatori suplimentari în acest domeniu. Indicatorul principal „Participarea adulților la activități de învățare în ultimele 12 luni” va utiliza, de asemenea, AFM-UE începând din 2022. Comisia va monitoriza indicatorul împreună cu Eurostat și va efectua o analiză aprofundată a datelor din cele două surse ale anchetei atunci când acestea vor deveni disponibile (2023) pentru a asigura calitatea și comparabilitatea datelor. Pentru a asigura monitorizarea Orientărilor pentru politicile de ocupare a forței de muncă 6 și 7, inclusiv în ceea ce privește politicile active în domeniul pieței forței de muncă, acest Raport comun privind ocuparea forței de muncă din 2022 va utiliza, în mod excepțional, indicatorul referitor la participarea adulților la activități de învățare în ultimele 4 săptămâni (25-64 de ani). Indicatorii principali sunt analizați utilizând metodologia comună convenită de EMCO și CPS (a se vedea anexa 4 pentru mai multe detalii). Această metodologie evaluează situația și evoluțiile din statele membre analizând nivelurile și variațiile față de anul precedent pentru fiecare dintre indicatorii principali incluși în tabloul de bord social. Nivelurile și variațiile sunt clasificate în funcție de distanța lor față de mediile UE (neponderate) corespunzătoare. Performanțele statelor membre în ceea ce privește nivelurile și variațiile sunt apoi combinate utilizând o normă convenită, astfel încât fiecare stat membru să fie încadrat în una dintre cele șapte categorii („cele mai bune performanțe”, „performanță peste medie”, „performanță medie/neutră”, „performanță bună, dar de monitorizat”, „performanță slabă, dar în curs de îmbunătățire”, „de supravegheat” și „situații critice”). Pe această bază, tabelul 1 conține un rezumat al lecturii tabloului de bord în funcție de cele mai recente cifre disponibile pentru fiecare indicator. Indicatorii principali ai tabloului de bord social indică principalele provocări cu care se confruntă statele membre ale UE în cele trei domenii: egalitatea de șanse și de acces la piața muncii, condițiile de muncă echitabile și protecția și incluziunea socială. În ceea ce privește „situațiile critice” (roșu în figura 4), un număr relativ mare de state membre se confruntă în continuare cu provocări semnificative în ceea ce privește situația femeilor pe piața muncii și includerea copiilor în servicii formale de îngrijire (cu cinci semnale de alertă pentru ambii indicatori). Rezultatele în ceea ce privește participarea la piața forței de muncă ale altor grupuri ridică, de asemenea, probleme într-un număr relativ mare de state membre, diferențele cauzate de handicap în ocuparea forței de muncă și rata tinerilor NEET fiind marcate cu roșu în șase și, respectiv, patru țări. Rata de părăsire timpurie a sistemelor de educație și formare rămâne, de asemenea, critică pentru patru state membre. Ca ultimă observație, în domeniul protecției și al incluziunii sociale, impactul transferurilor sociale (altele decât pensiile) asupra reducerii sărăciei este critic într-un număr mare de state membre (6) și nu mai puțin de patru se confruntă cu provocări critice atât în ceea ce privește riscurile de sărăcie în general, cât și sărăcia în rândul copiilor, în special. Raportul dintre chintila superioară și cea inferioară este, de asemenea, „critic” în patru state membre. Dacă se extinde perspectiva pentru a acoperi și situațiile „de supravegheat”, pe lângă cele „critice”, cei trei indicatori reprezentați de tinerii NEET, impactul transferurilor sociale asupra reducerii sărăciei și copiii cu vârsta de până la 3 ani care beneficiază de servicii formale de îngrijire semnalează cele mai problematice cazuri, cu un număr de zece țări pentru primii doi indicatori și unsprezece pentru ultimul. În capitolul 2 este prezentată o analiză detaliată a celor șaisprezece indicatori, inclusiv a tendințelor pe termen lung, și a indicatorilor suplimentari, acolo unde este cazul. Sprijin financiar și tehnic din partea UE pentru ocuparea forței de muncă, competențe și măsuri de politică socială Finanțarea semnificativă din partea UE este furnizată prin diferite instrumente financiare pentru a sprijini punerea în aplicare a Pilonului european al drepturilor sociale. Cu aproximativ 500 de miliarde EUR (incluzând cofinanțarea națională) pentru perioada 2021-2027, fondurile politicii de coeziune a UE (în special Fondul social european Plus, FSE+, și Fondul european de dezvoltare regională, FEDR) vizează reducerea disparităților socioeconomice, sprijinirea convergenței economice și sociale ascendente și stimularea schimbărilor structurale. În mai 2020, Comisia a propus instrumentul NextGenerationEU (807 miliarde EUR în prețuri curente, integrat în cadrul financiar multianual al UE pentru perioada 2021-2027) pentru a atenua impactul economic și social al crizei, a consolida reziliența economică și socială și a ajuta economiile și societățile UE să fie mai bine pregătite pentru provocările și oportunitățile tranziției verzi și ale celei digitale, inclusiv în ceea ce privește dimensiunea lor echitabilă. Noul Mecanism de redresare și reziliență (MRR) se află în centrul instrumentului NextGenerationEU (mai multe detalii mai jos). Impactul finanțării UE este consolidat și mai mult prin intermediul asistenței tehnice finanțate prin Instrumentul de sprijin tehnic. Scopul acestuia este de a sprijini – la cerere – autoritățile naționale prin consiliere de vârf în domeniul politicilor și consolidare adaptată a capacităților în domenii prioritare pentru reformă, inclusiv în domeniul pieței muncii, al competențelor și al politicii sociale. Sprijinul tehnic poate fi oferit pe bază bilaterală sau multinațională. Mecanismul de redresare și reziliență (în valoare de 723,8 miliarde EUR în prețuri curente) oferă sprijin financiar la scară largă pentru reformele și investițiile din statele membre care sprijină creșterea durabilă și favorabilă incluziunii și crearea de locuri de muncă, acordând o atenție deosebită celor care abordează provocările identificate în recomandările specifice fiecărei țări în contextul semestrului european. Patru dintre cei șase piloni care definesc domeniul de aplicare al mecanismului sunt relevanți pentru punerea în aplicare a Pilonului european al drepturilor sociale: creșterea inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii; coeziunea socială și teritorială; sănătatea și reziliența economică, socială și instituțională și politicile pentru generația următoare, copii și tineret. Prin urmare, în cadrul planurilor de redresare și reziliență prezentate de statele membre, avizate de Comisie și aprobate de Consiliu, se acordă atenția cuvenită domeniului ocupării forței de muncă, al competențelor și al politicilor sociale. Cu un buget de aproape 99,3 miliarde EUR pentru perioada 2021-27, FSE+ va sprijini, va completa și va adăuga valoare politicilor statelor membre în domeniul ocupării forței de muncă, al competențelor și al politicilor sociale. Fondul va finanța măsuri care să asigure egalitatea de șanse, accesul egal la piața muncii, condiții de muncă echitabile și de calitate, protecția și incluziunea socială, axându-se în special pe educația și formarea de calitate și favorabile incluziunii, învățarea pe tot parcursul vieții, investițiile în copii și tineri și accesul la serviciile de bază. La începutul crizei provocate de pandemia de COVID-19, fondurile de coeziune au oferit un răspuns rapid în cadrul Inițiativei pentru investiții ca reacție la coronavirus și al Inițiativei plus pentru investiții ca reacție la coronavirus (CRII și CRII+), ceea ce a dus la o creștere netă de peste 11 miliarde EUR pentru măsuri în domeniul ocupării forței de muncă și al asistenței medicale până în noiembrie 2021. Asistența suplimentară de redresare pentru coeziune și teritoriile Europei (REACT-EU), în valoare de 50,6 miliarde EUR, a contribuit la consolidarea capacităților de reparare a daunelor provocate de criză din statele membre. Ca ultimă observație, au fost puse la dispoziție împrumuturi în valoare de 100 de miliarde EUR prin intermediul Instrumentului de sprijin temporar pentru atenuarea riscurilor de șomaj într-o situație de urgență (SURE) în favoarea schemelor de reducere a timpului de muncă și a unor măsuri similare de menținere a locurilor de muncă, în special pentru lucrătorii independenți. Ca parte a Planului de investiții al Pactului verde european, a fost creat Mecanismul pentru o tranziție justă (MTJ) pentru a contribui la sprijinirea unei tranziții juste către neutralitatea climatică. Primul pilon este Fondul pentru o tranziție justă (FTJ) , instituit în cadrul politicii de coeziune, care oferă 19,3 miliarde EUR pentru atenuarea efectelor negative ale procesului de tranziție către o economie neutră din punct de vedere climatic, prin sprijinirea celor mai afectate teritorii. Figura 4: Provocări în ceea ce privește ocuparea forței de muncă, competențele și aspectele sociale în statele membre ale UE, în funcție de indicatorii principali din tabloul de bord social revizuit Note: 1) datele pentru indicatorul privind participarea adulților la activități de învățare nu sunt încă disponibile; 2) indicatorul privind competențele digitale se referă la datele din 2019; 3) nu există date pentru unele țări în ceea ce privește anumiți indicatori: legendele tuturor indicatorilor sunt prezentate în anexă.

Tabelul 1. Indicatorii principali din tabloul de bord social: prezentare generală a provocărilor din statele membre

Anul Cele mai bune performanțe Performanță peste medie Performanță bună, dar de monitorizat Performanță medie/neutră Performanță slabă, dar în curs de îmbunătățire De supravegheat Situații critice Egalitatea de șanse Părăsirea timpurie a sistemului de educație și formare (% din populația cu vârsta cuprinsă între 18 și 24 de ani) 2020 EL, HR, IE, SI EE, LV, PL, PT LT AT, BE, DE, DK, FR, NL, SK ES, MT CY, CZ, FI, LU, SE BG, HU, IT, RO Nivelul competențelor digitale ale populației 2019 DE, DK, FI, NL, SE AT, CZ, EE, EL, HR, IE LU BE, ES, FR, LT, MT, PT, SI, SK CY, HU, PL BG, LV, RO Rata tinerilor NEET (% din populația totală cu vârsta cuprinsă între 15 și 29 de ani) 2020 DE, LU, NL, SE AT, BE, DK, FI, HR, MT, SI CZ, EE, FR, LV, PL RO CY, HU, IE, LT, PT, SK BG, EL, ES, IT Diferența de gen în ocuparea forței de muncă 2020 FI, LT, LV, SE DE, DK, EE, FR, LU, PT, SI AT, BE, BG, CY, ES, IE, NL, SK MT CZ, HR EL, HU, IT, PL, RO Raportul dintre chintila superioară și cea inferioară (S80/S20) 2020 CZ, SI, SK AT, BE, DK, FI, NL, PL, SE CY, EE, EL, FR, HR, HU, LU, PT RO ES, MT BG, DE, LT, LV Condiții de muncă echitabile Rata de ocupare a forței de muncă (% din populația cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani) 2020 CZ, DE, NL, SE DK, FI, LV, MT, PL EE, LT AT, CY, FR, HU, LU, SI, SK HR BE, BG, IE, PT, RO EL, ES, IT Rata șomajului (% din populația activă cu vârsta cuprinsă între 15 și 74 de ani) 2020 CZ, PL BG, DE, FR, HU, MT, NL, RO, SI AT, BE, CY, DK, FI, HR, IE, LU, PT, SE, SK EL, IT EE, LT, LV ES Rata șomajului de lungă durată (% din populația activă cu vârsta cuprinsă între 15 și 74 de ani) 2020 CZ, DE, DK, HU, MT, NL, PL, PT, SE AT, BE, BG, CY, FI, FR, HR, IE, LV, RO, SI EL, IT EE, LT, LU, SK ES Creșterea venitului brut disponibil al gospodăriilor populației pe cap de locuitor (2008=100) 2020 HU, LT, PL CZ, IE, LV, MT, SI, SK DE, DK, FI, HR, LU, NL, PT, SE AT, BE CY, EL, ES, IT Protecție și incluziune socială Rata riscului de sărăcie sau de excluziune socială 2020 CZ, SI, SK AT, CY, DK, FI, NL, PL, SE BE, EE, FR, HR, HU, LU, MT, PT LV DE, LT BG, EL, ES, RO Rata riscului de sărăcie sau de excluziune socială pentru copii (0-17 ani) 2020 CZ, DK, FI, SI EE, LT, NL, PL, SE, SK AT, BE, CY, FR, HR, HU, LU, LV, MT, PT DE BG, EL, ES, RO Impactul transferurilor sociale (altele decât pensiile) asupra reducerii sărăciei 2020 BE, DK, FI, FR CZ, HU, LU, SE, SI, SK AT CY, EE, NL, PL DE, EL, LT, PT BG, ES, HR, LV, MT, RO Diferențe cauzate de handicap în ocuparea forței de muncă 2020 AT, DK, EE, FI, PT ES, LT, LU, SI FR CY, CZ, EL, NL, SK MT, RO, SE BE, BG, DE, HR, HU, PL Costurile suplimentare pentru locuințe 2020 SK CY, FI, HR, LT, MT, PT, SI AT, BE, CZ, ES, HU, LU, LV, NL, PL, RO, SE EL BG, DK, EE DE Copii cu vârsta de până la 3 ani care beneficiază de servicii formale de îngrijire 2020 BE, DK, FR, LU, NL, PT, SE SI ES EE, FI, LV, MT HR AT, BG, CY, DE, EL, LT CZ, HU, PL, RO, SK Nevoi de asistență medicală nesatisfăcute autoraportate 2020 AT, CY, CZ, DE, ES, HU, LU, MT, NL BE, BG, DK, FR, HR, LT, PT, SE, SI, SK EE, EL FI, LV, RO PL Notă: actualizare din 28 octombrie 2021. Raportul dintre chintila superioară și cea inferioară, rata riscului de sărăcie sau de excluziune socială, rata riscului de sărăcie sau de excluziune socială pentru copii, impactul transferurilor sociale asupra reducerii sărăciei, costurile suplimentare ale locuințelor, copiii cu vârsta de până la 3 ani care beneficiază de servicii formale de îngrijire și nevoile de asistență medicală nesatisfăcute autoraportate nu sunt disponibile pentru Irlanda și Italia. Creșterea GDHI nu este disponibilă pentru Bulgaria, Estonia, Franța și România. Diferențele cauzate de handicap în ocuparea forței de muncă nu sunt disponibile pentru Irlanda, Italia și Letonia. Întreruperile de serie și alte marcaje sunt menționate în anexele 1 și 2. 1.4 Obiectivele principale ale UE până în 2030 UE a stabilit trei obiective principale pentru 2030 privind ocuparea forței de muncă, competențele și reducerea sărăciei, care sunt prezentate în Planul de acțiune privind Pilonul european al drepturilor sociale. Obiectivele principale au fost salutate de liderii UE în Declarația de la Porto din 8 mai și de Consiliul European din iunie și avizate de Consiliul EPSCO din iunie. Împreună cu obiectivele complementare prezentate mai jos, acestea reflectă cele trei capitole ale pilonului, și anume egalitatea de șanse și de acces la piața muncii, condițiile de muncă echitabile, și protecția și incluziunea socială. Cele trei obiective vor contribui la orientarea măsurilor către un model de redresare și de creștere generatoare de locuri de muncă, în timp ce învățarea pe tot parcursul vieții va sprijini lucrătorii în vederea valorificării la maximum a transformărilor economice și societale, combătând în același timp sărăcia și excluziunea socială în UE și contribuind la realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă. Acestea sunt stabilite la niveluri ambițioase, dar realiste, ținând seama de contextul socioeconomic, de tendințele mai ample și de reformele și investițiile planificate, inclusiv în cadrul Mecanismului de redresare și reziliență. Pe baza obiectivelor convenite, până în 2030 în UE: ·cel puțin 78 % din populația cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani ar trebui să aibă un loc de muncă; ·cel puțin 60 % dintre adulți (cu vârsta cuprinsă între 25 și 64 de ani) ar trebui să participe anual la cursuri de formare; ·numărul persoanelor expuse riscului de sărăcie sau de excluziune socială ar trebui să fie redus cu cel puțin 15 milioane. În prezent, statele membre își stabilesc propriile obiective naționale în conformitate cu ambițiile cuprinse în obiectivele principale ale UE. Prin angajamentul social de la Porto din 7 mai 2021 (semnat de președinții Parlamentului European și Comisiei Europene, de prim-ministrul Portugaliei, de partenerii sociali din UE și de Platforma socială), statele membre au fost invitate să stabilească obiective naționale ambițioase care, ținând seama în mod corespunzător de punctul de plecare al fiecărei țări, să constituie o contribuție adecvată la realizarea obiectivelor europene. În iulie 2021, Comisia a invitat statele membre să transmită propunerile inițiale privind obiectivele naționale pentru 2030. Atât obiectivele principale ale UE, cât și obiectivele naționale vor fi monitorizate în contextul semestrului european. După cum se reflectă în obiectivul principal privind rata de ocupare a forței de muncă, un nivel ridicat de ocupare reprezint