•Politica agricolă comună (PAC) prevede sprijin pentru fermierii care se angajează să adopte practici sau investiții specifice în materie de mediu și climă. Această politică include, de asemenea, anumite condiții legate de mediu și climă (denumite „bune condiții agricole și de mediu”, GAEC) care trebuie respectate de fermieri atunci când primesc sprijin pentru venit în cadrul PAC. Aceste condiții depășesc cerințele legale. Anumite condiții sunt relevante pentru sechestrarea și protejarea carbonului în sol, ca în cazul pajiștilor și în cel al turbăriilor. În plus, PAC poate contribui la adoptarea certificării prin acoperirea investițiilor în avans și prin promovarea practicilor relevante la nivel de fermă. Cadrul UE de certificare a eliminărilor de dioxid de carbon va contribui la îmbunătățirea cuantificării GES aferente practicilor sprijinite și a inventarelor GES din sectorul național al terenurilor. Prin dezvoltarea piețelor voluntare, cadrul menționat poate asigura protecția pe termen mai lung a stocurilor de carbon și a acțiunilor legate de terenurile care nu sunt sprijinite de PAC. Sistemele de certificare publice, dezvoltate de statele membre, ar putea solicita recunoașterea de către UE în temeiul prezentei propuneri, pentru a pune în aplicare cadrul UE de certificare a eliminărilor de dioxid de carbon, inclusiv metodologiile de certificare prevăzute în prezenta propunere. În plus, prezenta propunere va permite divulgarea reducerilor emisiilor, altele decât cele de CO2, ca beneficii conexe ale eliminării dioxidului de carbon.

•pentru agricultura carbonului și produsele de stocare a carbonului, Regulamentul LULUCF prevede un plan pentru monitorizarea și raportarea precisă a eliminărilor de dioxid de carbon în conformitate cu orientările IPCC și în sinergie cu politicile privind biodiversitatea, reducerea la zero a poluării, energia din surse regenerabile și adaptarea la schimbările climatice. Normele prevăzute în Regulamentul LULUCF încurajează monitorizarea exploatării terenurilor într-un mod explicit din punct de vedere geografic, la costuri reduse și în timp util, de exemplu prin intermediul bazelor de date digitale, al sistemelor de informații geografice (GIS) și al teledetecției, inclusiv cu ajutorul sateliților și serviciilor Sentinel ale Copernicus (de exemplu, servicii privind clima și terenurile) sau al serviciilor disponibile în regim comercial.

Prezenta propunere este, de asemenea, în concordanță cu propunerile finale ale Conferinței privind viitorul Europei, în special cu propunerea 1, care vizează în mod explicit „introducerea unei certificări a eliminărilor de dioxid de carbon, pe baza unei contabilizări robuste, solide și transparente a carbonului” (măsura 5). În plus, Comunicarea din 2022 privind „înverzirea” Comisiei a anunțat că, pe lângă setul ambițios de acțiuni de reducere a emisiilor de GES, Comisia va trebui să se bazeze și pe eliminarea de dioxid de carbon pentru a neutraliza emisiile inevitabile și pentru a atinge un nivel net al emisiilor de GES egal cu zero până în 2030.

Obiectivele principale ale acestei inițiative sunt: (i) de a asigura o calitate ridicată a eliminărilor de dioxid de carbon în UE și (ii) de a institui un sistem de certificare și de guvernanță la nivelul UE pentru a se evita dezinformarea ecologică prin aplicarea corectă și asigurarea respectării criteriilor cadrului de calitate al UE într-un mod fiabil și armonizat în întreaga Uniune. Aceste acțiuni sunt necesare pentru a declanșa acțiuni în ceea ce privește implementarea eliminării de dioxid de carbon și pentru a elabora eventuale politici viitoare în acest domeniu, având în vedere necesitatea de a se elimina sute de milioane de tone de CO2 pe an. Acest lucru va sprijini îndeplinirea obiectivului de realizare a neutralității climatice până în 2050 stabilit în Legea europeană a climei, precum și a celorlalte obiective de mediu din Comunicarea privind Pactul verde european.

În conformitate cu scenariile evaluate de IPCC, Comisia Europeană a anunțat în Planul de acțiune privind economia circulară din martie 2020 că va elabora un cadru de certificare eficace pentru certificarea eliminărilor de dioxid de carbon, pentru a stimula adoptarea tehnologiilor de eliminare de dioxid de carbon și a spori circularitatea carbonului, cu respectarea deplină a obiectivelor privind biodiversitatea și reducerea la zero a poluării.

Legea europeană a climei prevede obiectivul ca UE să devină neutră din punct de vedere climatic cel târziu în 2050. Aceasta presupune ca emisiile de GES să fie reduse în mod semnificativ și ca emisiile inevitabile și eliminările de dioxid de carbon să fie echilibrate în cadrul Uniunii Europene cel târziu în 2050, cu scopul de a obține emisii negative ulterior. Pentru îndeplinirea acestui obiectiv, atât ecosistemele naturale, cât și activitățile industriale trebuie să contribuie la eliminarea din atmosferă a câtorva sute de milioane de tone de CO2 pe an. În prezent și în contextul politicilor actuale, UE nu este pe calea cea bună în ceea ce privește eliminarea acestor cantități: eliminările de dioxid de carbon în ecosistemele naturale au scăzut în ultimii ani și, în prezent, în Uniune nu se realizează eliminări industriale semnificative de dioxid de carbon.

Limitarea creșterii temperaturii medii globale la mai puțin de 1,5 °C va necesita reduceri drastice ale emisiilor globale de gaze cu efect de seră (GES) în următoarele decenii. Pentru a realiza acest lucru, în primul rând trebuie să îmbunătățim eficiența clădirilor, a modurilor de transport și a industriilor noastre, să trecem la o economie circulară și să utilizăm la scară mult mai largă energie din surse regenerabile. În al doilea rând, trebuie să reciclăm carbonul din fluxurile de deșeuri, din surse de biomasă sustenabile sau direct din atmosferă, pentru a-l utiliza în locul carbonului fosil în sectoarele economiei care vor rămâne în mod inevitabil dependente de carbon, de exemplu prin captarea și utilizarea dioxidului de carbon (CUC) și prin producția de combustibili sintetici sustenabili. În paralel, în fiecare an, vor trebui să fie captate și eliminate din atmosferă cantități tot mai mari de dioxid de carbon (CO2) prin agricultura carbonului și prin activități industriale de eliminare a dioxidului de carbon sau prin proiecte de compensare a emisiilor greu de redus din sectoare precum cel al agriculturii, cel al cimentului, cel al oțelului, cel al aviației sau cel al transportului maritim, în vederea atingerii neutralității climatice.

•Evaluări ex post/verificările adecvării legislației existente

3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

Cea de a treia problemă este că furnizorii de servicii de eliminare a dioxidului de carbon se confruntă cu obstacole în calea accesului la finanțare. Această problemă este generată de faptul că există o gamă amplă de modalități de utilizare a certificatelor de eliminare de dioxid de carbon (de exemplu, finanțare publică, raportarea de către întreprinderi a unor informații privind sustenabilitatea, etichete ecologice, piețe voluntare ale carbonului etc.). Această diversitate creează costuri de tranzacție pentru cei care doresc să obțină certificarea activității lor de eliminare a dioxidului de carbon, cum ar fi costurile cu cercetarea (timpul și eforturile depuse pentru a înțelege calitatea procedurilor de certificare ale unui anumit sistem) și costurile de transfer (costul încercării de a mobiliza alte tipuri de finanțare complementare sau alternative, care ar putea necesita modificarea operațiunilor lor și furnizarea unui set diferit de dovezi și informații).

Din concluziile analizei reiese că opțiunea Q2 are cel mai mare potențial de a garanta calitatea eliminărilor de dioxid de carbon și de a asigura comparabilitatea acestora, reducând în același timp la minimum costurile administrative ale elaborării sau aprobării unor metodologii de certificare detaliate.

1.Certificarea eliminărilor de dioxid de carbon este mult mai puțin frecventă decât cea a reducerii emisiilor și implică mai multe dificultăți metodologice. Diferite sisteme de certificare propun metodologii diferite de cuantificare a eliminărilor totale și suplimentare de dioxid de carbon, de stimulare a stocării pe termen lung a carbonului și de includere a aspectelor mai ample legate de sustenabilitate, cum ar fi impacturile asupra mediului (de exemplu, pierderea biodiversității, poluarea etc.) al activității de eliminare a dioxidului de carbon.

Prima problemă este dificultatea de a evalua și de a compara calitatea eliminărilor de dioxid de carbon, ceea ce creează costuri de cercetare semnificative pentru potențialii finanțatori ai eliminărilor de dioxid de carbon. Aceasta este o „disfuncționalitate a pieței” tipică ce creează riscul ca sprijinul financiar să fie acordat unor activități de eliminare a dioxidului de carbon care nu pot fi considerate acțiuni de atenuare fiabile și eficace. Această problemă are doi factori determinanți.

Per ansamblu, activitățile de consultare publică au demonstrat un sprijin general puternic pentru o inițiativă de reglementare care să vizeze crearea unui cadru de certificare pentru eliminările de dioxid de carbon. Majoritatea părților interesate au pledat pentru ca inițiativa să acopere o gamă largă de opțiuni de eliminare a dioxidului de carbon și să ia în considerare aspecte precum: asigurarea unei măsurări precise, fiabile și în timp util a eliminărilor de dioxid de carbon; asigurarea faptului că acțiunile ferme de reducere a emisiilor nu sunt subminate de reorientarea atenției către eliminările de dioxid de carbon; furnizarea unor garanții suficiente pentru întreaga durată a stocării dioxidului de carbon și pentru prevenirea inversărilor.

În acest context, evaluarea impactului compară două opțiuni în materie de guvernanță în ceea ce privește entitatea care să fie responsabilă cu recunoașterea sistemelor de certificare: statele membre (opțiunea G1) sau Comisia (opțiunea G2). Concluzia analizei este că opțiunea G2 are cele mai bune rezultate în ceea ce privește garantarea unui proces de certificare solid și armonizat și promovarea pieței interne pentru certificarea eliminărilor de dioxid de carbon, reducând în același timp la minimum costurile administrative pentru autoritățile publice.

1.gestionarea sistemelor: sistemele de certificare ar trebui să fie operate pe baza unor proceduri fiabile și transparente (de exemplu, gestionarea și monitorizarea internă, gestionarea plângerilor și a recursurilor, consultarea părților interesate, transparența și publicarea informațiilor etc.);

În plus, implicațiile bugetare pentru Comisie sunt asociate procesului de recunoaștere a sistemelor de certificare publice sau private care ar fi responsabile cu punerea în aplicare a cadrului de certificare în unul sau mai multe state membre. De asemenea, sunt prevăzute implicații bugetare pentru statele membre care intenționează să instituie și să gestioneze un sistem de certificare național, inclusiv supravegherea organismelor de certificare independente și crearea și gestionarea unui registru național.

(1)În conformitate cu Acordul de la Paris adoptat în temeiul Convenției-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (denumit în continuare „Acordul de la Paris”), comunitatea internațională a convenit să mențină creșterea temperaturii medii globale cu mult sub 2 °C peste nivelurile preindustriale și să continue eforturile de limitare a creșterii temperaturii la 1,5 °C peste nivelurile preindustriale. Uniunea și statele sale membre sunt părți la Acordul de la Paris și se angajează ferm să îl pună în aplicare prin reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră și prin creșterea eliminării dioxidului de carbon.

(2)La nivel mondial, cel mai recent raport al Grupului interguvernamental privind schimbările climatice (IPCC) indică o probabilitate tot mai mică de limitare a încălzirii globale la 1,5 °C, dacă, în următoarele decenii, nu au loc reduceri rapide și profunde ale emisiilor de gaze cu efect de seră (GES) la nivel mondial. Raportul IPCC arată în mod clar, de asemenea, că „utilizarea eliminării dioxidului de carbon pentru a contrabalansa emisiile reziduale greu de redus este inevitabilă dacă se dorește atingerea unui nivel net de emisii de dioxid de carbon (CO2) sau de GES egal cu zero”. Acest lucru va impune desfășurarea pe scară largă a unor activități sustenabile de captare a CO2 din atmosferă și de stocare sustenabilă a acestuia în rezervoare geologice, ecosisteme terestre și marine sau produse. În prezent și în contextul politicilor actuale, Uniunea nu este pe drumul cel bun în ceea ce privește realizarea eliminărilor de dioxid de carbon necesare: eliminările de dioxid de carbon în ecosistemele terestre au scăzut în ultimii ani și, în prezent, în Uniune nu se realizează eliminări industriale semnificative de dioxid de carbon.

(3)Scopul prezentului regulament este de a elabora un cadru voluntar de certificare al Uniunii pentru eliminările de dioxid de carbon, cu scopul de a stimula adoptarea unor eliminări de înaltă calitate ale dioxidului de carbon, cu respectarea deplină a obiectivelor privind biodiversitatea și reducerea la zero a poluării. Acesta este un instrument de sprijinire a realizării obiectivelor Uniunii în temeiul Acordului de la Paris, în special a obiectivului de realizare a neutralității climatice colective până în 2050 prevăzut în Regulamentul (UE) 2021/1119 al Parlamentului European și al Consiliului. De asemenea, Uniunea s-a angajat să genereze emisii negative după 2050. Un instrument important de intensificare a eliminărilor de dioxid de carbon în ecosistemele terestre este Regulamentul (UE) 2018/841 al Parlamentului European și al Consiliului, care este în prezent în curs de revizuire. Scopul revizuirii este de a stabili un obiectiv al Uniunii privind eliminările nete de dioxid de carbon de 310 Mt CO2 echivalent până în 2030 și de a aloca obiectivele respective fiecărui stat membru.

(4)Cadrul de certificare al Uniunii va sprijini dezvoltarea în Uniune a unor activități de eliminare a dioxidului de carbon care să genereze beneficii clare ale eliminării nete de dioxid de carbon, evitând totodată dezinformarea ecologică. În cazul agriculturii carbonului, un astfel de cadru de certificare trebuie, de asemenea, să încurajeze adoptarea activităților de eliminare a dioxidului de carbon care generează beneficii conexe pentru biodiversitate, contribuind astfel la atingerea obiectivelor de refacere a naturii stabilite în Regulamentul privind refacerea naturii. Cadrul de certificare al Uniunii va fi esențial pentru îndeplinirea obiectivelor Uniunii de atenuare a schimbărilor climatice stabilite în acordurile internaționale și în legislația Uniunii.

(5)Pentru a-i sprijini pe operatorii dispuși să depună eforturi suplimentare pentru a spori eliminările de dioxid de carbon într-un mod sustenabil, cadrul de certificare al Uniunii trebuie să țină seama de diferitele tipuri de activități de eliminare a dioxidului de carbon, de particularitățile acestora și de impacturile aferente asupra mediului. Prin urmare, prezentul regulament trebuie să prevadă definiții clare pentru noțiuni precum eliminarea de dioxid de carbon, activități de eliminare a dioxidului de carbon și alte elemente ale cadrului de certificare al Uniunii.

(6)Prezentul regulament trebuie să stabilească cerințele în temeiul cărora eliminările de carbon ar trebui să fie eligibile pentru certificare în baza cadrului de certificare al Uniunii. În acest scop, eliminările de dioxid de carbon trebuie cuantificate în mod precis și solid; și trebuie să fie generate numai de activitățile de eliminare a dioxidului de carbon care generează un beneficiu al eliminării nete de dioxid de carbon, sunt suplimentare, urmăresc să asigure stocarea pe termen lung a carbonului și au un impact neutru sau beneficii conexe pentru obiectivele de sustenabilitate. În plus, eliminările de dioxid de carbon trebuie să facă obiectul unui audit efectuat de părți terțe independente pentru a se asigura credibilitatea și fiabilitatea procesului de certificare. Există norme obligatorii ale Uniunii privind stabilirea prețului carbonului, instituite prin Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului, care reglementează tratamentul emisiilor generate de activitățile reglementate de directiva respectivă. Prezentul regulament nu ar trebui să aducă atingere Directivei 2003/87/CE, decât în ceea ce privește certificarea eliminărilor de emisii provenite din utilizarea biomasei sustenabile care au un factor de emisie zero în conformitate cu anexa IV la aceasta.

(7)O activitate de eliminare a dioxidului de carbon trebuie să aibă ca rezultat un beneficiu al eliminării nete de dioxid de carbon care să demonstreze că are un impact pozitiv asupra climei. Beneficiul eliminării nete de dioxid de carbon trebuie calculat urmând două etape. În primul rând, operatorii trebuie să cuantifice cantitatea de eliminări suplimentare de dioxid de carbon pe care le-a generat o activitate de eliminare a dioxidului de carbon în comparație cu un nivel de referință. Ar trebui preferat un nivel de referință standardizat care să reflecte performanța standard a activităților comparabile în circumstanțe sociale, economice, de mediu și tehnologice similare și în amplasamente geografice similare, deoarece acesta asigură obiectivitatea, reduce la minimum costurile de conformitate și alte costuri administrative și recunoaște în mod pozitiv acțiunea primilor veniți care au desfășurat deja activități de eliminare a dioxidului de carbon. În contextul agriculturii carbonului, trebuie promovată utilizarea tehnologiilor digitale disponibile, inclusiv a bazelor de date electronice și a sistemelor de informații geografice, a teledetecției, a inteligenței artificiale și a învățării automate, precum și a hărților electronice, pentru a reduce costurile de stabilire a nivelurilor de referință și de monitorizare a activităților de eliminare a dioxidului de carbon. Cu toate acestea, în cazul în care nu este posibil să se stabilească un astfel de nivel de referință standardizat, se poate utiliza un nivel de referință specific proiectului pe baza performanței individuale a operatorului. Pentru a reflecta evoluțiile sociale, economice, de mediu și tehnologice și pentru a încuraja ambiția de-a lungul timpului, în conformitate cu Acordul de la Paris, nivelurile de referință trebuie actualizate periodic.

(8)Cea de a doua etapă pentru cuantificarea beneficiului eliminării nete de dioxid de carbon trebuie să constea în scăderea oricărei creșteri a emisiilor de gaze cu efect de seră legate de realizarea activității de eliminare a dioxidului de carbon. Emisiile relevante de gaze cu efect de seră care trebuie luate în considerare includ emisiile directe, cum ar fi cele care rezultă din utilizarea unor cantități mai mari de îngrășăminte, combustibil sau energie, sau emisiile indirecte, cum ar fi cele rezultate din schimbarea destinației terenurilor, cu riscuri aferente pentru securitatea alimentară cauzate de dislocarea producției agricole. O reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră care rezultă din realizarea activității de eliminare a dioxidului de carbon nu trebuie să fie luată în considerare pentru cuantificarea beneficiului eliminării nete de dioxid de carbon, ci trebuie să fie considerată un beneficiu conex în vederea atingerii obiectivului de sustenabilitate al atenuării schimbărilor climatice; prin raportarea în certificate, scăderea emisiilor de gaze cu efect de seră (la fel ca celelalte beneficii conexe legate de sustenabilitate) poate crește valoarea eliminării certificate a dioxidului de carbon.

(9)O activitate de eliminare a dioxidului de carbon generează un beneficiu al eliminării nete de dioxid de carbon atunci când eliminările de dioxid de carbon peste nivelul de referință depășesc orice creștere a emisiilor de gaze cu efect de seră ca urmare a realizării activității de eliminare a dioxidului de carbon. De exemplu, în cazul activităților care asigură stocarea permanentă a carbonului prin injectarea de carbon în subteran, cantitatea de carbon stocat permanent trebuie să depășească emisiile de gaze cu efect de seră legate de energie generate de procesul industrial. În cazul agriculturii carbonului, carbonul captat printr-o activitate de împădurire sau carbonul păstrat în sol de o activitate de reumidificare a turbăriilor trebuie să depășească emisiile provenite de la utilajele folosite pentru desfășurarea activității de eliminare a dioxidului de carbon sau emisiile legate de schimbarea indirectă a utilizării terenurilor care pot fi cauzate de relocarea emisiilor de dioxid de carbon.

(10)Eliminările de dioxid de carbon trebuie cuantificate în mod relevant, exact, complet, consecvent și comparabil. Incertitudinile în ceea ce privește cuantificarea trebuie raportate și contabilizate în mod corespunzător pentru a limita riscul de supraestimare a cantității de dioxid de carbon eliminate din atmosferă. Eliminările de dioxid de carbon generate de agricultura carbonului trebuie cuantificate cu un nivel ridicat de precizie pentru a asigura cea mai înaltă calitate și pentru a reduce la minimum incertitudinile. În plus, pentru a stimula sinergiile dintre obiectivele Uniunii în materie de climă și biodiversitate, trebuie existe o obligație de monitorizare sporită a terenurilor, contribuind astfel la protejarea și sporirea rezilienței eliminărilor de dioxid de carbon bazate pe natură în întreaga Uniune. Monitorizarea prin satelit și la fața locului și raportarea emisiilor și a eliminărilor trebuie să reflecte îndeaproape aceste abordări și să utilizeze în mod optim tehnologiile avansate disponibile în cadrul programelor Uniunii, cum ar fi Copernicus, utilizând pe deplin instrumentele deja existente, și să asigure coerența cu inventarele naționale ale gazelor cu efect de seră.

(11)Pentru a se asigura că, prin intermediul cadrului de certificare al Uniunii, stimulentele sunt direcționate către eliminările de dioxid de carbon care nu se limitează la practicile standard, activitățile de eliminare a dioxidului de carbon trebuie să fie suplimentare. Prin urmare, aceste activități trebuie să nu se limiteze la cerințele legale, și anume operatorii trebuie să desfășoare activități care nu le sunt deja impuse de legislația aplicabilă. În plus, activitățile de eliminare a dioxidului de carbon trebuie să aibă loc datorită efectului stimulativ oferit de certificare. Un astfel de efect este prezent atunci când stimulentul creat de veniturile potențiale care rezultă din certificare modifică comportamentul operatorilor astfel încât aceștia să se implice în activitatea suplimentară de eliminare a dioxidului de carbon pentru a realiza eliminări suplimentare de dioxid de carbon.

(12)Un nivel de referință standardizat trebuie să reflecte condițiile statutare și de piață în care are loc activitatea de eliminare a dioxidului de carbon. În cazul în care o activitate de eliminare a dioxidului de carbon este impusă operatorilor prin legislația aplicabilă sau nu are nevoie de stimulente pentru a avea loc, performanța ei va fi reflectată în nivelul de referință. Din acest motiv, trebuie să se presupună că o activitate de eliminare a dioxidului de carbon care generează eliminări de dioxid de carbon în plus față de un astfel de nivel de referință este suplimentară. Prin urmare, utilizarea unui nivel de referință standardizat trebuie să simplifice demonstrarea caracterului suplimentar pentru operatori. Prin urmare, aceasta trebuie să reducă sarcina administrativă a procesului de certificare, care este deosebit de importantă în cazul micilor gestionari de terenuri.

(13)Carbonul atmosferic și biogenic captat și stocat printr-o activitate de eliminare a dioxidului de carbon riscă să fie eliberat înapoi în atmosferă (de exemplu, inversare) din cauze naturale sau antropice. Prin urmare, operatorii trebuie să ia toate măsurile preventive relevante pentru a atenua aceste riscuri și să monitorizeze în mod corespunzător continuarea stocării carbonului în perioada de monitorizare stabilită pentru activitatea relevantă de eliminare a dioxidului de carbon. Valabilitatea eliminării certificate a dioxidului de carbon trebuie să depindă de durata preconizată a stocării și de diferitele riscuri de inversare asociate activității respective de eliminare a dioxidului de carbon. Activitățile de stocare a carbonului în formațiuni geologice oferă suficiente certitudini pe durată foarte lungă, de câteva secole, pentru carbonul stocat și pot fi considerate ca asigurând stocarea permanentă a carbonului. Agricultura carbonului sau stocarea carbonului în produse sunt mai expuse riscului de eliberare voluntară sau involuntară a carbonului în atmosferă. Pentru a ține seama de acest risc, valabilitatea eliminărilor certificate ale dioxidului de carbon generate de agricultura carbonului și de stocarea carbonului în produse trebuie să facă obiectul unei date de expirare care să corespundă sfârșitului perioadei de monitorizare relevante. Ulterior, se presupune că carbonul este eliberat în atmosferă, cu excepția cazului în care operatorul economic dovedește menținerea stocării carbonului prin activități neîntrerupte de monitorizare.

(14)Pe lângă măsurile luate pentru a reduce la minimum riscul de eliberare a dioxidului de carbon în atmosferă în timpul perioadei de monitorizare, trebuie introduse mecanisme adecvate de răspundere pentru a aborda cazurile de inversare. Astfel de mecanisme ar putea include, de exemplu, actualizarea prin reducere a unităților de eliminare a dioxidului de carbon, rezervele colective sau conturi ale unităților de eliminare a dioxidului de carbon, precum și mecanisme de asigurare în avans. Întrucât Directiva 2003/87/CE și Directiva 2009/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului au stabilit deja mecanisme de răspundere în ceea ce privește stocarea geologică și relocarea emisiilor de CO2, precum și măsuri corective relevante, aceste mecanisme de răspundere și măsuri corective trebuie să se aplice pentru a evita dubla reglementare.

(15) Activitățile de eliminare a dioxidului de carbon au un potențial puternic de a oferi soluții reciproc avantajoase pentru sustenabilitate, chiar dacă compromisurile nu pot fi excluse. Prin urmare, este oportun să se stabilească cerințe minime de sustenabilitate pentru a asigura că activitățile de eliminare a dioxidului de carbon au un impact neutru sau generează beneficii conexe pentru obiectivele de sustenabilitate privind atenuarea schimbărilor climatice și adaptarea la acestea, protecția și refacerea biodiversității și a ecosistemelor, utilizarea sustenabilă și protecția resurselor de apă și marine, tranziția către o economie circulară și prevenirea și controlul poluării. Cerințele de sustenabilitate respective trebuie, după caz și ținând seama de condițiile locale, să se bazeze pe criteriile tehnice de examinare pentru a nu prejudicia în mod semnificativ activitățile forestiere și stocarea geologică permanentă subterană a CO2, prevăzute în Regulamentul delegat (UE) 2021/2139 al Comisiei, și pe criteriile de sustenabilitate pentru materiile prime de biomasă forestieră și agricolă prevăzute la articolul 29 din Directiva (UE) 2018/2001 a Parlamentului European și a Consiliului. Practicile care produc efecte dăunătoare asupra biodiversității, cum ar fi monoculturile forestiere, nu trebuie să fie eligibile pentru certificare.

(16)Practicile agricole care elimină CO2 din atmosferă contribuie la obiectivul neutralității climatice și trebuie recompensate, fie prin intermediul politicii agricole comune (PAC), fie prin alte inițiative publice sau private. În mod specific, prezentul regulament trebuie să țină seama de practicile agricole menționate în Comunicarea privind ciclurile durabile ale carbonului.

(17)Operatorii sau grupurile de operatori pot raporta beneficii conexe care contribuie la obiectivele de sustenabilitate, nelimitându-se la cerințele de sustenabilitate minime. În acest scop, raportarea acestora trebuie să respecte metodologiile de certificare adaptate diferitelor activități de eliminare a dioxidului de carbon, elaborate de Comisie. Metodologiile de certificare trebuie, pe cât posibil, să stimuleze generarea de beneficii conexe pentru biodiversitate care să nu se limiteze la cerințele de sustenabilitate minime. Aceste beneficii conexe suplimentare vor conferi o valoare economică mai mare eliminărilor certificate de dioxid de carbon și vor genera venituri mai mari pentru operatori. Având în vedere aceste considerații, este oportun ca Comisia să acorde prioritate elaborării unor metodologii de certificare adaptate pentru activitățile de agricultură a carbonului, care să ofere beneficii conexe semnificative pentru biodiversitate.

(18)Este oportun să se elaboreze metodologii de certificare detaliate pentru diferitele activități de eliminare a dioxidului de carbon în vederea aplicării, într-un mod standardizat, verificabil și comparabil, a criteriilor de calitate prevăzute în prezentul regulament. Metodologiile respective trebuie să asigure certificarea solidă și transparentă a beneficiului eliminării nete de dioxid de carbon generat de activitatea de eliminare a dioxidului de carbon, evitând în același timp o sarcină administrativă disproporționată pentru operatori sau pentru grupurile de operatori, în special pentru micii fermieri și deținătorii de păduri. În acest scop, Comisia trebuie să fie împuternicită să completeze prezentul regulament prin adoptarea de acte delegate care să stabilească metodologii de certificare detaliate pentru diferitele activități de eliminare a dioxidului de carbon. Aceste metodologii trebuie elaborate în strânsă consultare cu Grupul de experți privind eliminările de dioxid de carbon și cu toți ceilalți actori interesați. Ele trebuie să se bazeze pe cele mai bune dovezi științifice disponibile, pe sistemele și metodologiile publice și private existente pentru certificarea eliminărilor de dioxid de carbon și să țină seama de orice standard și norme relevante adoptate la nivel național și la nivelul Uniunii.

(19)Pentru a asigura un proces de certificare credibil și fiabil, activitățile de eliminare a dioxidului de carbon trebuie să facă obiectul unui audit efectuat de părți terțe independente. În special, activitățile de eliminare a dioxidului de carbon trebuie să facă obiectul unui audit de certificare inițial înainte de realizarea lor, prin care să se verifice conformitatea acestora cu criteriile de calitate stabilite în prezentul regulament, inclusiv cuantificarea corectă a beneficiului preconizat al eliminării nete de dioxid de carbon. Activitățile de eliminare a dioxidului de carbon trebuie, de asemenea, să facă obiectul unor audituri periodice de recertificare pentru a verifica conformitatea eliminărilor de dioxid de carbon generate. În acest scop, Comisia trebuie să fie împuternicită să adopte acte de punere în aplicare pentru a stabili structura, detaliile tehnice și informațiile minime care trebuie incluse în descrierea activității de eliminare a dioxidului de carbon și în rapoartele de audit privind certificarea și recertificarea.

(20)Punerea la dispoziția administratorilor de terenuri a unor cunoștințe, instrumente și metode îmbunătățite pentru o mai bună evaluare și optimizare a eliminărilor de dioxid de carbon este esențială pentru punerea în aplicare eficientă din punctul de vedere al costurilor a acțiunilor de atenuare și pentru asigurarea implicării acestora în agricultura carbonului. Acest lucru este deosebit de relevant pentru micii fermieri sau deținători de păduri din Uniune care adesea nu dispun de know-how-ul și expertiza necesare pentru a pune în aplicare activitățile de eliminare a dioxidului de carbon și pentru a respecta criteriile de calitate necesare și metodologiile de certificare aferente. Prin urmare, este oportun să se solicite organizațiilor de producători să faciliteze furnizarea de servicii de consiliere relevante membrilor lor prin consultanță tehnică. Politica agricolă comună și ajutoarele de stat naționale pot sprijini financiar furnizarea de servicii de consiliere, schimbul de cunoștințe, formarea, acțiunile de informare sau proiectele de inovare interactivă cu fermierii și silvicultorii.

(21)Este oportun ca certificatele de eliminare de dioxid de carbon să stea la baza diferitelor utilizări finale, cum ar fi compilarea inventarelor de gaze cu efect de seră naționale și ale întreprinderilor, inclusiv în ceea ce privește Regulamentul (UE) 2018/841 al Parlamentului European și al Consiliului, dovada declarațiilor întreprinderilor legate de climă și de alte aspecte legate de mediu (inclusiv cu privire la biodiversitate) sau schimbul de unități verificate de eliminare a dioxidului de carbon prin intermediul piețelor voluntare de compensare a emisiilor de dioxid de carbon. În acest scop, certificatul trebuie să conțină informații exacte și transparente privind activitatea de eliminare a dioxidului de carbon, inclusiv privind eliminările totale și beneficiul eliminării nete de dioxid de carbon care respectă criteriile de calitate stabilite în prezentul regulament. Comisia trebuie, de asemenea, să fie împuternicită să adopte acte delegate pentru a detalia sau a modifica anexa II care enumeră informațiile minime pe care trebuie să le conțină certificatele.