COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 15.12.2020 COM(2020) 825 final 2020/0361(COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI privind o piață unică pentru serviciile digitale (Actul legislativ privind serviciile digitale) și de modificare a Directivei 2000/31/CE (Text cu relevanță pentru SEE) {SEC(2020) 432 final} - {SWD(2020) 348 final} - {SWD(2020) 349 final}



EXPUNERE DE MOTIVE 1.CONTEXTUL PROPUNERII •Motivele și obiectivele propunerii În perioada care a trecut de la adoptarea Directivei 2000/31/CE („Directiva privind comerțul electronic”), în cadrul societății informaționale au apărut o serie de servicii (digitale) noi și inovatoare, care au un impact asupra vieții de zi cu zi a cetățenilor Uniunii și influențează și transformă obiceiurile acestora în materie de comunicare, conexiune, consum și afaceri. Aceste servicii au contribuit într-o măsură semnificativă la transformările societale și economice care pot fi observate în Uniune și în întreaga lume. În același timp, utilizarea acestor servicii a devenit și o sursă de noi riscuri și provocări, atât pentru societate în ansamblul ei, cât și pentru persoanele care utilizează aceste servicii. Serviciile digitale pot sprijini atingerea obiectivelor de dezvoltare durabilă prin contribuția pe care o au la asigurarea sustenabilității economice, sociale și de mediu. Criza provocată de pandemia de COVID-19 a demonstrat importanța tehnologiilor digitale în toate aspectele vieții moderne. Ea a demonstrat în mod clar dependența economiei și a societății noastre de serviciile digitale și a scos în evidență atât beneficiile, cât și riscurile care decurg din cadrul legislativ actual care reglementează funcționarea serviciilor digitale. În comunicarea intitulată „Conturarea viitorului digital al Europei”, Comisia s-a angajat să actualizeze normele orizontale care definesc responsabilitățile și obligațiile furnizorilor de servicii digitale, în special ale platformelor online. În acest sens, Comisia a ținut cont de aspectele identificate în rapoartele din proprie inițiativă ale Parlamentului European și a analizat propunerile cuprinse în acestea. Parlamentul European a adoptat două rezoluții în temeiul articolului 225 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), una referitoare la „Actul legislativ privind serviciile digitale – îmbunătățirea funcționării pieței unice” și a doua referitoare la „Actul legislativ privind serviciile digitale: adaptarea normelor de drept comercial și civil pentru entitățile comerciale care își desfășoară activitatea online”. Parlamentul European a adoptat, de asemenea, o rezoluție în cadrul procedurii fără caracter legislativ referitoare la „Actul legislativ privind serviciile digitale și chestiuni privind drepturile fundamentale”. În esență, rezoluțiile sunt complementare sub numeroase aspecte. Ele pledează cu fermitate în favoarea menținerii principiilor de bază ale Directivei privind comerțul electronic și a protejării drepturilor fundamentale în mediul online, precum și a anonimatului online, ori de câte ori acesta este posibil din punct de vedere tehnic. Rezoluțiile subliniază importanța transparenței, a obligațiilor de informare și a răspunderii furnizorilor de servicii digitale și pledează pentru impunerea unor obligații eficace în vederea combaterii conținutului ilegal online. De asemenea, ele susțin meritele exercitării supravegherii publice la nivelul UE și la nivel național, precum și ale cooperării dintre autoritățile competente din toate jurisdicțiile în ceea ce privește asigurarea respectării legii, în special atunci când este vorba de chestiuni cu caracter transfrontalier. Rezoluția referitoare la „Actul legislativ privind serviciile digitale – îmbunătățirea funcționării pieței unice” pledează în favoarea unei reforme ambițioase a cadrului juridic existent al UE privind comerțul electronic, cu menținerea, însă, a principiilor de bază ale regimului de răspundere prevăzut de acesta, respectiv interzicerea monitorizării generale și clauza privind piața internă, pe care le consideră în continuare valabile. Confirmând obiectivele Directivei privind comerțul electronic, rezoluția lansează un apel la întreprinderea de măsuri care să se axeze pe protecția consumatorilor, prin includerea unei secțiuni detaliate privind platformele multilaterale online, și să asigure încrederea consumatorilor în economia digitală, respectând în același timp drepturile fundamentale ale utilizatorilor. Rezoluția pledează, de asemenea, pentru adoptarea de norme care să stea la baza unui mediu digital competitiv în Europa și consideră că Actul legislativ privind serviciile digitale poate servi drept exemplu și punct de plecare pentru elaborarea unor standarde mondiale în domeniu. Rezoluția referitoare la „Actul legislativ privind serviciile digitale: adaptarea normelor de drept comercial și civil pentru entitățile comerciale care își desfășoară activitatea online” pledează pentru o mai mare echitate, transparență și răspundere a procedurilor de moderare a conținutului ale serviciilor digitale, cu respectarea drepturilor fundamentale și garantarea unei căi independente de atac în justiție. Rezoluția solicită totodată instituirea unui mecanism detaliat de notificare și acțiune prin care să se combată conținutul ilegal, adoptarea unor norme cuprinzătoare privind publicitatea online, inclusiv privind publicitatea țintită, precum și crearea condițiilor favorabile pentru dezvoltarea și utilizarea contractelor inteligente. Rezoluția fără caracter legislativ referitoare la „Actul legislativ privind serviciile digitale și chestiuni privind drepturile fundamentale” evidențiază necesitatea clarității juridice pentru platforme și utilizatori și a respectării drepturilor fundamentale în condițiile dezvoltării rapide a tehnologiei. Rezoluția lansează, de asemenea, un apel la adoptarea unor norme armonizate în ceea ce privește combaterea conținutului ilegal online, exonerarea de răspundere și moderarea conținutului. Rezoluția prevede, de asemenea, responsabilități clare în materie de raportare și transparență pentru platforme și autorități. În concluziile sale, Consiliul a salutat, la rândul său, anunțul făcut de Comisie cu privire la adoptarea unui act legislativ privind serviciile digitale, subliniind „necesitatea unor norme clare și armonizate bazate pe dovezi cu privire la responsabilitățile și răspunderea pentru serviciile digitale, care să garanteze intermediarilor de servicii de internet un nivel adecvat de securitate juridică” și „necesitatea de a consolida capacitățile și cooperarea autorităților naționale, păstrând și întărind principiile fundamentale ale pieței unice, și necesitatea de a consolida siguranța cetățenilor și de a proteja drepturile acestora în mediul digital, la nivelul întregii piețe unice”. Acest apel la acțiune a fost reiterat în concluziile Consiliului din 2 octombrie 2020. Pornind de la principiile-cheie stabilite în Directiva privind comerțul electronic, care sunt valabile și astăzi, prezenta propunere urmărește să garanteze cele mai bune condiții pentru furnizarea de servicii digitale inovatoare pe piața internă, să contribuie la siguranța online și la protecția drepturilor fundamentale și să stabilească o structură de guvernanță solidă și durabilă pentru supravegherea eficace a furnizorilor de servicii intermediare. Propunerea definește responsabilități clare și un regim de răspundere pentru furnizorii de servicii intermediare, în special pentru platformele online, cum ar fi rețelele de socializare și platformele multilaterale. Prin stabilirea unor obligații clare de diligență pentru anumite servicii intermediare, inclusiv a unor proceduri de notificare și de acțiune pentru conținutul ilegal și a posibilității de a contesta deciziile în materie de moderare a conținutului ale platformelor, propunerea urmărește să îmbunătățească siguranța online a utilizatorilor în întreaga Uniune, precum și protecția drepturilor lor fundamentale. În plus, obligația ca anumite platforme online să primească, să stocheze, să verifice parțial și să publice informații privind comercianții care utilizează serviciile lor va asigura un mediu online mai sigur și mai transparent pentru consumatori. Recunoscând impactul deosebit al platformelor online foarte mari asupra economiei și a societății noastre, propunerea stabilește standarde mai ridicate de transparență și răspundere pentru furnizorii de astfel de platforme cu privire la moderarea conținutului, publicitate și procesele algoritmice. Prezenta propunere stabilește obligații de evaluare a riscurilor generate de sistemele lor în vederea dezvoltării unor instrumente adecvate de gestionare a riscurilor care să protejeze integritatea acestor servicii în fața tehnicilor manipulatoare. Pragul operațional pentru furnizorii de servicii supuși acestor obligații include platformele online cu un număr important de utilizatori în Uniune, estimat în prezent la peste 45 de milioane de utilizatori destinatari ai serviciului. Acest prag este proporțional cu riscurile care decurg din numărul de utilizatori al platformelor în Uniune; în cazul unei variații cu nu anumit procent a populației Uniunii, Comisia va ajusta numărul de destinatari luați în considerare pentru calcularea pragului, astfel încât acesta să corespundă constant unui procent de 10 % din populația Uniunii. În plus, Actul legislativ privind serviciile digitale va stabili un mecanism de protecție în materie de coreglementare, bazat inclusiv pe inițiativele de voluntariat existente. Propunerea menține normele în materie de răspundere prevăzute în Directiva privind comerțul electronic pentru furnizorii de servicii intermediare – act recunoscut ca fiind una dintre pietrele angulare ale economiei digitale și, totodată, ca având un rol esențial în protejarea drepturilor fundamentale online. Aceste norme au fost interpretate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene, care a oferit clarificări și orientări deosebit de utile. Însă, pentru a se asigura o armonizare eficace în întreaga Uniune și pentru a se evita fragmentarea juridică, este necesar ca aceste norme să fie incluse într-un regulament. De asemenea, este necesar să se clarifice anumite aspecte ale acestor norme pentru a se elimina factorii care îi descurajează în prezent pe furnizorii de servicii intermediare să efectueze investigații proprii pe bază voluntară pentru a garanta siguranța utilizatorilor lor și să se aduce unele clarificări privind rolul pe care îl joacă aceștia din punctul de vedere al consumatorilor, în anumite circumstanțe. Aceste clarificări ar trebui să îi ajute pe furnizorii mai mici și inovatori să se extindă și să se dezvolte, beneficiind de o mai mare securitate juridică. Pentru a avea o piață unică a serviciilor digitale aprofundată și fără frontiere este nevoie de o cooperare consolidată între statele membre astfel încât să se asigure o supraveghere și o respectare eficace a noilor norme instituite prin propunerea de regulament. Propunerea stabilește responsabilități clare pentru statul membru care supraveghează respectarea de către furnizorii de servicii stabiliți pe teritoriul său a obligațiilor prevăzute în propunerea de regulament. În acest fel se asigură în modul cel mai rapid și mai eficace respectarea normelor și protejarea tuturor cetățenilor UE. Scopul propunerii este de a stabili proceduri simple și clare, atât pentru cetățeni, cât și pentru furnizorii de servicii, pentru a găsi soluții în interacțiunile lor cu autoritățile de supraveghere. În cazul în care apar riscuri sistemice în întreaga Uniune, propunerea de regulament prevede supravegherea și asigurarea respectării normelor la nivelul Uniunii. •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică Actualul cadru juridic al UE care reglementează serviciile digitale se bazează, în primul rând, pe Directiva privind comerțul electronic. Prezenta propunere de regulament nu aduce atingere Directivei privind comerțul electronic, bazându-se pe dispozițiile acesteia, în special pe principiul pieței interne prevăzut la articolul 3. Propunerea de regulament prevede un mecanism de cooperare și de coordonare pentru supravegherea obligațiilor pe care le impune. În ceea ce privește cadrul orizontal al exonerării de răspundere pentru furnizorii de servicii intermediare, prezentul regulament elimină articolele 12-15 din Directiva privind comerțul electronic și le reproduce în regulament, menținând exonerările de răspundere ale acestor furnizori, astfel cum au fost interpretate de Curtea de Justiție a Uniunii Europene. În funcție de sistemul juridic al fiecărui stat membru și de domeniul de drept în cauză, autoritățile judiciare sau administrative naționale pot adopta ordine prin care să impună furnizorilor de servicii intermediare să ia măsuri împotriva anumitor elemente specifice de conținut ilegal. Astfel de ordine trebuie, mai ales atunci când prevăd obligația furnizorului de a împiedica reapariția conținutului ilegal, să fie emise în conformitate cu dreptul Uniunii, în special cu interzicerea obligațiilor generale de monitorizare, astfel cum a fost interpretată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene. Prezenta propunere, în special articolul 8, nu aduce atingere acestei jurisprudențe. Prezenta propunere ar trebui să constituie o bază adecvată pentru dezvoltarea unor tehnologii robuste care să împiedice reapariția informațiilor ilegale și să fie însoțită de cele mai puternice garanții astfel încât să se evite eliminarea eronată a conținutului legal; astfel de mecanisme ar putea fi dezvoltate pe baza unor acorduri voluntare negociate între toate părțile interesate și ar trebui încurajate de către statele membre; este în interesul tuturor părților implicate în furnizarea de servicii intermediare să adopte și să aplice astfel de proceduri; dispozițiile în materie de răspundere ale prezentei directive nu ar trebui să împiedice dezvoltarea și operarea eficientă, de către diferitele părți interesate, a sistemelor tehnice de protecție și identificare, precum și de recunoaștere automată care au fost făcute posibile prin utilizarea tehnologiilor digitale, în limitele prevăzute de Regulamentul 2016/679. •Coerența cu alte politici ale Uniunii Regulamentul propus introduce un cadru orizontal pentru toate categoriile de conținut, produse, servicii și activități bazate pe servicii intermediare. Caracterul ilegal al unor astfel de conținuturi, produse sau servicii nu este definit în prezentul regulament, dar decurge din dreptul Uniunii sau din legislația națională adoptată în conformitate cu dreptul Uniunii.

Instrumentele sectoriale nu acoperă toate lacunele în materie de reglementare evidențiate în raportul de evaluare a impactului: ele nu prevăd norme în adevăratul sens al cuvântului privind obligațiile procedurale legate de conținutul ilegal și includ doar norme de bază privind transparența și răspunderea furnizorilor de servicii și mecanisme limitate de supraveghere. În plus, legislația sectorială acoperă situațiile în care sunt necesare abordări adaptate. În ceea ce privește domeniul lor de aplicare, aceste acte legislative sunt limitate din două puncte de vedere. În primul rând, instrumentele sectoriale vizează un subset restrâns de probleme (de exemplu, încălcări ale drepturilor de autor, conținut cu caracter terorist, materiale care conțin abuzuri sexuale asupra copiilor sau discursuri ilegale de incitare la ură, unele produse ilegale). În al doilea rând, ele privesc exclusiv diseminarea unui astfel de conținut prin anumite tipuri de servicii (de exemplu, subsetul de platforme online pentru încălcarea drepturilor de autor, doar platformele de partajare a materialelor video și numai în ceea ce privește conținutul audiovizual cu caracter terorist sau discursurile de incitare la ură). Este însă important să se clarifice relația dintre noul regulament propus și instrumentele sectoriale. Regulamentul propus completează legislația sectorială existentă și nu afectează aplicarea legislației UE existente care reglementează anumite aspecte ale furnizării de servicii ale societății informaționale, care se aplică ca lex specialis. De exemplu, obligațiile prevăzute în Directiva 2010/13/CE, astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2018/1808, privind furnizorii de platforme de partajare a materialelor video („DSMAV”) în ceea ce privește conținutul audiovizual și comunicările comerciale audiovizuale se vor aplica în continuare. Cu toate acestea, prezentul regulament se aplică furnizorilor respectivi în măsura în care DSMAV sau alte acte juridice ale Uniunii, cum ar fi propunerea de regulament privind combaterea diseminării conținutului online cu caracter terorist, nu conțin dispoziții mai specifice aplicabile acestora. Cadrul stabilit în Regulamentul (UE) 2019/1150 privind promovarea echității și a transparenței pentru întreprinderile utilizatoare de servicii de intermediere online, menit să garanteze faptul că întreprinderile utilizatoare de servicii de intermediere online și utilizatorii profesionali de site-uri beneficiază, în legătură cu motoarele de căutare online, de un nivel adecvat de transparență, echitate și de căi de atac eficace, se va aplica ca lex specialis. În plus, normele stabilite în prezenta propunere vor fi complementare acquis-ului în materie de protecție a consumatorilor, în special Directivei (UE) 2019/2161 de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivelor 98/6/CE, 2005/29/CE și 2011/83/UE, care stabilesc norme specifice pentru sporirea transparenței în ceea ce privește unele caracteristici propuse de anumite servicii ale societății informaționale. Prezenta propunere nu aduce atingere Regulamentului (UE) 2016/679 (Regulamentul general privind protecția datelor) și nici altor norme ale Uniunii privind protecția datelor cu caracter personal și confidențialitatea comunicațiilor. De exemplu, măsurile privind publicitatea pe platformele online completează, dar nu modifică normele existente privind consimțământul și dreptul la opoziție față de prelucrarea datelor cu caracter personal. Acestea impun obligații în materie de transparență față de utilizatorii platformelor online, iar aceste informații le vor permite, de asemenea, să își exercite drepturile în calitate de persoane vizate. Ele permit, de asemenea, controlul de către autorități și cercetători agreați a modului în care reclamele sunt afișate și direcționate către un anumit public-țintă. Prezenta propunere va fi completată prin acțiuni suplimentare întreprinse în temeiul Planului de acțiune pentru democrația europeană COM(2020) 790 final, cu obiectivul de a consolida rolul cetățenilor și de a construi democrații mai reziliente în întreaga Uniune. În special, normele privind codurile de conduită prevăzute în prezentul regulament ar putea servi drept bază și ar putea fi completate de un cod de bune practici privind dezinformarea revizuit și consolidat, bazat pe orientările Comisiei. Propunerea este, de asemenea, pe deplin convergentă cu strategiile în materie de egalitate adoptate de Comisie în contextul Uniunii egalității și le consolidează. Propunerea nu aduce atingere inițiativei Comisiei care vizează îmbunătățirea condițiilor de muncă ale persoanelor care lucrează pentru platformele digitale. Nu în ultimul rând, propunerea de regulament se bazează pe Recomandarea din 2018 privind conținutul ilegal. Ea ține seama de experiența dobândită cu ocazia eforturilor de autoreglementare sprijinite de Comisie, cum ar fi angajamentul privind siguranța produselor, Memorandumul de înțelegere privind vânzarea prin internet a mărfurilor contrafăcute, Codul de conduită privind combaterea discursurilor ilegale de incitare la ură și Forumul UE pentru internet, în ceea ce privește conținutul cu caracter terorist. 2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE •Temeiul juridic Temeiul juridic al propunerii este articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, care prevede stabilirea de măsuri care să asigure funcționarea pieței interne. Obiectivul principal al prezentei propuneri este de a asigura buna funcționare a pieței interne, în special în ceea ce privește furnizarea de servicii digitale transfrontaliere (mai exact, servicii intermediare). În conformitate cu acest obiectiv, propunerea urmărește să asigure condiții armonizate pentru dezvoltarea de servicii transfrontaliere inovatoare în Uniune, prin abordarea și prevenirea apariției unor obstacole în calea unor astfel de activități economice rezultate din diferențele în materie de evoluție a legislațiilor naționale, ținând seama de faptul că mai multe state membre au legiferat sau intenționează să legifereze cu privire la aspecte precum eliminarea conținutului ilegal online, obligația de diligență, procedurile de notificare și de acțiune și transparența. În același timp, propunerea prevede supravegherea adecvată a serviciilor digitale și cooperarea dintre autorități la nivelul Uniunii, sprijinind astfel încrederea, inovarea și creșterea în cadrul pieței interne. •Subsidiaritate Având în vedere caracterul inerent transfrontalier al internetului, eforturile legislative la nivel național menționate mai sus împiedică furnizarea și primirea de servicii pe întreg teritoriul Uniunii și sunt ineficiente în a garanta siguranța și protecția uniformă a drepturilor cetățenilor și ale întreprinderilor din Uniune în mediul online. Armonizarea condițiilor necesare pentru dezvoltarea unor servicii digitale transfrontaliere inovatoare în Uniune, menținând în același timp un mediu online sigur, poate fi asigurată numai la nivelul Uniunii. Întreprinderea de acțiuni la nivelul Uniunii oferă previzibilitate și securitate juridică și reduce costurile de asigurare a conformității în întreaga Uniune. În același timp, în acest fel se promovează protecția în mod egal a tuturor cetățenilor Uniunii prin garantarea faptului că acțiunile de combatere a conținutului ilegal online întreprinse de furnizorii de servicii intermediare sunt coerente, indiferent unde în Uniune sunt stabiliți furnizorii respectivi. Un sistem de supraveghere bine coordonat, consolidat la nivelul Uniunii, asigură, de asemenea, o abordare coerentă cu privire la furnizorii de servicii intermediare care își desfășoară activitatea în toate statele membre. Pentru a-i proteja în mod eficace pe utilizatorii online și pentru a evita ca furnizorii de servicii digitale cu sediul în Uniune să aibă un dezavantaj concurențial, este necesar să fie incluși în domeniul de aplicare al regulamentului și furnizorii de servicii relevanți stabiliți în afara Uniunii care își desfășoară activitatea pe piața internă. •Proporționalitate Propunerea urmărește să încurajeze, din partea furnizorilor de servicii intermediare, un comportament responsabil și care să respecte obligația de diligență, astfel încât să existe un mediu online sigur, care să le permită cetățenilor Uniunii și altor părți să își exercite în mod liber drepturile fundamentale, în special libertatea de exprimare și de informare. Aspecte­cheie ale propunerii limitează domeniul de aplicare al regulamentului la ceea ce este strict necesar pentru atingerea acestor obiective. În special, propunerea stabilește obligații asimetrice de diligență pentru diferite tipuri de furnizori de servicii digitale, în funcție de natura serviciilor lor și de dimensiunea lor, astfel încât să asigure faptul că serviciile lor nu sunt utilizate pentru activități ilegale și că furnizorii își desfășoară activitatea în mod responsabil. Prin această abordare, problemele identificate sunt gestionate numai acolo unde se materializează, fără a-i împovăra pe furnizorii care nu sunt vizați de aceste probleme. Anumite obligații de fond se adresează doar platformelor online foarte mari, care, având în vedere numărul lor mare de utilizatori, au dobândit un rol central și sistemic în facilitarea dezbaterii publice și a tranzacțiilor economice. Furnizorii de foarte mici dimensiuni sunt scutiți în totalitate de aceste obligații.

În ceea ce îi privește pe furnizorii de servicii digitale stabiliți în afara Uniunii care își oferă serviciile în Uniune, regulamentul prevede numirea unui reprezentant legal în Uniune pentru a asigura supravegherea eficace și, dacă este necesar, asigurarea respectării legii. Într-o manieră proporțională cu obligațiile și ținând seama de caracterul transfrontalier al serviciilor digitale, propunerea va introduce un mecanism de cooperare între statele membre, cu o supraveghere sporită la nivelul Uniunii a platformelor online foarte mari. În plus, propunerea nu modifică legislația sectorială specifică sau mecanismele de asigurare a respectării legislației și de guvernanță stabilite în temeiul acesteia, ci prevede un cadru orizontal de referință pentru aspectele care nu se încadrează în conținutul specific sau în subcategoriile specifice de servicii reglementate în actele sectoriale. Prin instituirea unui cadru clar, prin cooperarea pe care o prevede între statele membre și cu acestea și prin autoreglementare, prezenta propunere urmărește să consolideze securitatea juridică și să sporească încrederea, rămânând în același timp relevantă și eficace pe termen lung datorită flexibilității cadrului de cooperare. •Alegerea instrumentului Articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene oferă legiuitorului posibilitatea de a adopta regulamente și directive. Comisia a decis să prezinte o propunere de regulament pentru a asigura un nivel uniform de protecție în întreaga Uniune și pentru a preveni divergențele care împiedică libera furnizare a serviciilor relevante în cadrul pieței interne, precum și pentru a garanta protecția uniformă a drepturilor și obligații uniforme pentru întreprinderi și consumatori în cadrul pieței interne. Acest lucru este necesar pentru a oferi securitate juridică și transparență atât pentru operatorii economici, cât și pentru consumatori. Regulamentul propus asigură, de asemenea, o monitorizare coerentă a drepturilor și a obligațiilor, precum și sancțiuni echivalente în toate statele membre, precum și o cooperare eficace între autoritățile de supraveghere din diferite state membre și la nivelul Uniunii. 3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX-POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI •Evaluările ex-post/verificarea adecvării legislației existente Prezenta propunere se bazează pe evaluarea Directivei privind comerțul electronic, care a fost efectuată simultan cu evaluarea impactului care însoțește prezenta propunere. Obiectivele specifice ale Directivei privind comerțul electronic au fost de a asigura (i) o piață internă pentru serviciile digitale care funcționează corespunzător, (ii) eliminarea eficace a conținutului ilegal online, cu respectarea deplină a drepturilor fundamentale și (iii) un nivel adecvat de informare și transparență pentru consumatori. În ceea ce privește eficacitatea Directivei privind comerțul electronic, evaluarea arată că, deși Directiva privind comerțul electronic a oferit un stimulent important pentru creșterea pieței interne pentru serviciile digitale și a permis intrarea pe piață și dezvoltarea unor noi furnizori de astfel de servicii, obiectivele sale inițiale nu au fost îndeplinite pe deplin. În special, creșterea dinamică a economiei digitale și apariția unor noi tipuri de furnizori de servicii generează noi provocări, care au fost abordate diferit de statele membre, motiv pentru care trebuie clarificat setul inițial de obiective. În plus, aceste evoluții îngreunează și mai mult atingerea obiectivelor respective, așa cum o demonstrează fragmentarea juridică sporită. Evaluarea a arătat, de asemenea, că, deși unele dintre noile instrumente normative contribuie în mod semnificativ la realizarea unora dintre obiectivele de politică stabilite în Directiva privind comerțul electronic, acestea oferă doar soluții sectoriale pentru unele dintre problemele subiacente (de exemplu, în ceea ce privește abordarea proliferării anumitor tipuri de activități ilegale). Prin urmare, ele nu abordează în mod coerent astfel de probleme la nivelul întregului ecosistem digital, dat fiind că se limitează la anumite tipuri de servicii sau la anumite tipuri de conținut ilegal. În plus, deși inițiativele de autoreglementare au avut, în general, rezultate pozitive, asigurarea respectării acestora nu este posibilă din punct de vedere juridic și ele nici nu se adresează tuturor participanților la economia digitală. În ceea ce privește eficiența Directivei privind comerțul electronic, aceasta a impus costuri suplimentare limitate pentru administrațiile statelor membre și pentru furnizorii de servicii ale societății informaționale. Evaluarea nu a evidențiat costuri deosebit de ridicate sau disproporționate și nu s-au exprimat preocupări substanțiale cu privire la impactul asupra întreprinderilor mici și mijlocii. Principala preocupare în această privință este legată de lipsa de claritate a mecanismului de cooperare între statele membre, care este oneros și antrenează duplicarea costurilor, în pofida faptului că directiva urmărește un obiectiv contrar, în special în ceea ce privește supravegherea platformelor online. Acest lucru a redus, în esență, eficiența sa în ceea ce privește menținerea bunei funcționări a pieței interne. În ceea ce privește întrebările referitoare la relevanța în prezent a obiectivelor urmărite de Directiva privind comerțul electronic, evaluarea arată că obiectivele Directivei privind comerțul electronic rămân valabile, existând totuși unele evoluții noi care nu sunt bine reflectate în obiectivele de politică publică existente. În primul rând, consultarea publică deschisă, contribuțiile specifice ale părților interesate, rapoartele publicate de Parlamentul European, precum și concluziile Consiliului confirmă faptul că principiile și obiectivele existente ale Directivei privind comerțul electronic sunt valabile și în prezent. Cu toate acestea, de la intrarea în vigoare a directivei au apărut noi asimetrii informaționale și riscuri, legate în special de apariția platformelor online, în special a celor foarte mari, și de amploarea transformării digitale. Acest lucru este valabil, de exemplu, în ceea ce privește deciziile algoritmice (care au un impact asupra modului în care fluxurile de informații sunt intermediate online) sau sistemele de publicitate online. Evaluarea a arătat că Directiva privind comerțul electronic este coerentă cu alte intervenții ale UE care au avut loc după adoptarea sa. De asemenea, evaluarea nu a identificat nicio incoerență internă a Directivei privind comerțul electronic. Nu în ultimul rând, cel puțin o parte din beneficiile efective ale Directivei privind comerțul electronic care au fost identificate în cadrul evaluării ar putea fi considerate o valoare adăugată europeană. Este probabil că statele membre ar fi continuat să aplice propriile sisteme normative fără niciun set comun de principii și că unele state membre ar fi continuat să funcționeze fără norme orizontale. Cu toate acestea, în absența unor dovezi solide, nu este posibil să se tragă concluzii ferme cu privire la importanța acestei valori adăugate europene. •Consultările cu părțile interesate În ultimii cinci ani, Comisia s-a consultat cu diverse părți interesate, inclusiv furnizori de servicii digitale, cum ar fi platformele online și alte servicii intermediare, întreprinderi care desfășoară activități comerciale online, editori media, proprietari de mărci și alte întreprinderi, parteneri sociali, utilizatori de servicii digitale, organizații ale societății civile, autorități naționale, reprezentanți ai mediului academic, comunitatea tehnică, organizații internaționale și publicul larg. În ultimii ani, au avut loc, în mai multe etape, consultări specifice în cursul cărora au fost colectate în detaliu opiniile părților interesate cu privire la aspecte legate de serviciile digitale și platforme. Consultarea publică deschisă referitoare la Actul legislativ privind serviciile digitale a fost accesibilă timp de 14 săptămâni, între 2 iunie și 8 septembrie, și a primit 2 863 de răspunsuri și aproximativ 300 de documente de poziție din partea a diverse părți interesate. Majoritatea contribuțiilor primite au venit de la publicul larg (66 % din partea cetățenilor Uniunii, 8 % din partea cetățenilor din afara UE), de la întreprinderi/organizații de întreprinderi (7,4 %), asociații de întreprinderi (6 %) și ONG-uri (5,6 %). Au urmat autoritățile publice (2,2 %), institutele academice/de cercetare (1,2 %), sindicatele (0,9 %) și organizațiile consumatorilor și de mediu (0,4 %). În general, există un consens general între părțile interesate cu privire la necesitatea de a acționa, atât pentru a aborda problema siguranței online, cât și pentru a sprijini dezvoltarea pieței interne pentru serviciile digitale.

Părțile interesate sunt de acord că principiile de bază ale Directivei privind comerțul electronic sunt în continuare relevante și trebuie menținute, inclusiv principiul pieței interne pentru supravegherea serviciilor digitale, regimul răspunderii și interzicerea obligațiilor generale de monitorizare. De asemenea, părțile interesate sunt de acord, în linii mari, asupra necesității de a moderniza cadrul juridic în lumina provocărilor actuale, prin stabilirea unor obligații clare pentru furnizorii de servicii, armonizate în întreaga UE. Majoritatea respondenților, indiferent de categoria profesională, au indicat că au avut de a face în mediul online cu conținut, bunuri sau servicii dăunătoare și ilegale și au remarcat în mod specific o creștere alarmantă a acestora în timpul pandemiei de COVID-19. O mare parte dintre respondenții care au declarat că au notificat conținut sau bunuri ilegale furnizorilor de servicii digitale și-au exprimat nemulțumirea cu privire la răspunsul primit și la ineficacitatea mecanismelor de notificare odată semnalată ilegalitatea conținutului sau a bunurilor. În plus, în percepția utilizatorilor, există o neconcordanță între politicile declarate ale furnizorilor și acțiunile lor concrete. Există un consens larg, inclusiv în rândul furnizorilor de servicii care au răspuns la consultare, cu privire la necesitatea unor obligații de notificare și de acțiune simple, standardizate și transparente, armonizate la nivelul pieței interne. Acestea sunt considerate esențiale pentru a permite luarea unor măsuri rapide de combatere a conținutului ilegal și pentru a spori claritatea juridică pentru utilizatorii platformelor și pentru platformele mici care încearcă să se extindă pe piața internă. Respondenții sunt de acord și cu privire la importanța unui mecanism de atac. În ceea ce privește piețele online, mai multe părți interesate au semnalat necesitatea unor măsuri mai specifice, cum ar fi identificarea vânzătorilor. De asemenea, respondenții sunt, în general, de acord că domeniul de aplicare teritorial al acestor obligații ar trebui să îi includă pe toți actorii care oferă bunuri, informații sau servicii în Uniune, indiferent unde își au sediul. O mare parte dintre respondenți au subliniat, de asemenea, importanța acestor aspecte, în special în ceea ce privește platformele mari. Există un consens larg în rândul părților interesate cu privire la faptul că un conținut „dăunător” (dar nu sau, cel puțin, nu neapărat ilegal) nu ar trebui definit în Actul legislativ privind serviciile digitale și nu ar trebui să fie supus obligației de a fi eliminat, acesta fiind un domeniu delicat, cu implicații grave pentru protecția libertății de exprimare. Cu toate acestea, modul în care sistemele algoritmice influențează fluxurile de informații online este preocupant pentru un număr mare de părți interesate. Mai multe părți interesate, în special societatea civilă și mediul academic, au subliniat necesitatea răspunderii algoritmice și a unor audituri în materie de transparență, în special în ceea ce privește modul în care informațiile sunt ierarhizate în funcție de prioritate și modul în care sunt direcționate către un anumit public-țintă. În mod similar, în ceea ce privește publicitatea online, opiniile părților interesate au reflectat preocupările generale legate de marja redusă de acțiune a utilizatorilor și de lipsa unei supravegheri și a unei asigurări eficace a respectării normelor. În ceea ce privește asigurarea respectării normelor, există un punct de vedere împărtășit de majoritatea părților interesate conform căruia ar trebui să existe o mai bună cooperare între autorități atât la nivel transfrontalier, cât și în cadrul fiecărui stat membru. Supravegherea la nivelul UE este considerată esențială, iar majoritatea respondenților par să fie în favoarea instituirii unei entități de supraveghere unice. •Obținerea și utilizarea expertizei Etapele pregătitoare ale propunerii se bazează pe o serie de studii și asistență de specialitate, inclusiv pe o serie de studii juridice comandate care s-au axat pe punerea în aplicare a Directivei privind comerțul electronic și pe fragmentarea juridică, pe studii privind transparența și răspunderea algoritmică, precum și pe studii interne privind costurile moderării conținutului, regimurile de răspundere pentru intermediari și costul non-Europei, realizate cu sprijinul Centrului Comun de Cercetare al Comisiei Europene. Pentru a culege punctele de vedere și percepțiile publicului larg, Comisia a efectuat un sondaj Eurobarometru în 2018, cu un eșantion reprezentativ de peste 33 000 de respondenți din toate statele membre. Analiza juridică se bazează și pe o colecție bogată de jurisprudență, alcătuită în special din hotărâri ale Curții de Justiție a Uniunii Europene, pe o serie de dispoziții ale Directivei privind comerțul electronic și ale actelor conexe, cum ar fi dispozițiile privind interpretarea conceptului de „servicii ale societății informaționale” sau dispozițiile privind răspunderea furnizorilor de servicii intermediare. De asemenea, Comisia a obținut avizele și părerile experților în cadrul unor consultări specifice și activități participative, inclusiv în cursul unei serii de ateliere, conferințe, interviuri cu experți și judecători, consultări ale Grupului de experți privind comerțul electronic, precum și numeroase reuniuni bilaterale și analize ale documentelor de poziție ad-hoc și ale studiilor de cercetare elaborate de diferite organizații, reprezentanți ai sectorului, organizații ale societății civile și membri ai mediului academic. Nu în ultimul rând, analiza se bazează și pe recenzii din literatura de specialitate, pe studii și documente de cercetare prezentate de cadre universitare în cadrul consultării publice deschise și pe alte studii independente, inclusiv pe colecțiile de studii efectuate pentru Parlamentul European. •Evaluarea impactului Comitetul de control normativ a emis un aviz pozitiv cu rezerve cu privire la evaluarea impactului și a formulat sugestii de îmbunătățire. Raportul de evaluare a impactului a fost revizuit din nou ținându-se cont de acest feedback, în special prin clarificarea legăturilor dintre Actul legislativ privind serviciile digitale și cadrul normativ mai larg, prin oferirea unei descrieri mai detaliate a opțiunilor de politică, precum și printr-o analiză mai detaliată a dovezilor subiacente abordate în raportul revizuit de evaluare a impactului. Importanța serviciilor digitale în economia și societatea noastră, dar și riscurile tot mai mari care decurg din utilizarea lor vor continua să capete amploare. În scenariul de referință, Comisia va continua să asigure respectarea normelor în vigoare, inclusiv cu privire la aspectele sectoriale, și va sprijini eforturile de autoreglementare existente. Cu toate acestea, având în vedere evoluția constantă a problemelor cărora trebuie să le facă față, statele membre vor continua să legifereze în mod independent. Fragmentarea juridică și mozaicul de măsuri naționale care decurg din această stare de fapt nu numai că vor compromite eforturile de combatere eficace a activităților ilegale și de protejare a drepturilor fundamentale ale cetățenilor în întreaga UE, ci vor împiedica și dezvoltarea unor servicii noi și inovatoare pe piața internă, consolidând poziția celor câțiva actori care își pot permite costurile de conformare suplimentare. Prin urmare, definirea normelor și asigurarea respectării lor sunt în principal apanajul companiilor private foarte mari, ceea ce accentuează asimetria informațiilor dintre serviciile online, utilizatorii acestora și autoritățile publice. În plus față de scenariul de referință, au fost evaluate trei opțiuni principale de politică. Opțiunea 1 ar consta în codificarea recomandării din 2018: s-ar stabili o serie de obligații procedurale pentru platformele online astfel încât să se combată activitățile ilegale desfășurate de utilizatorii lor. Obligațiile ar include, de asemenea, garanțiile necesare pentru protejarea drepturilor fundamentale ale utilizatorilor și pentru asigurarea transparenței. Opțiunea 1 ar consolida, de asemenea, mecanismele de cooperare administrativă, permițând autorităților să soluționeze problemele transfrontaliere prin intermediul unui Centru de schimb de informații, care ar facilita fluxurile de informații. În plus față de măsurile prevăzute în cadrul opțiunii 1, opțiunea 2 ar elimina factorii care îi descurajează pe furnizorii de servicii să ia măsuri voluntare de combatere a conținutului ilegal și ar introduce măsuri de sporire a transparenței în ceea ce privește sistemele de recomandare și publicitatea. Mecanismul de asigurare a respectării normelor și de cooperare ar urma să fie consolidat prin numirea unui coordonator central în fiecare stat membru. Opțiunea 3, care se bazează pe măsurile prezentate în opțiunile anterioare, include măsuri specifice, asimetrice, cu obligații mai stricte pentru platformele online foarte mari, care sunt susceptibile să antreneze cele mai ridicate niveluri de risc pentru societatea și economia UE, precum și anumite clarificări limitate ale regimului de răspundere pentru furnizorii de servicii intermediare și un sistem de guvernanță al UE cu competențe consolidate de supraveghere și de asigurare a respectării legii. Evaluarea impacturilor economice și sociale identificate și compararea eficacității, eficienței, coerenței și proporționalității sale au arătat că opțiunea 3 ar îndeplini în modul cel mai eficace obiectivele urmărite prin acțiunea la nivelul UE prin stabilirea unui cadru proporțional, adecvat pentru a permite adaptarea la noile provocări ale unei lumi digitale dinamice. Componentele incluse în opțiunea 3 se bucură, de asemenea, de o largă susținere în rândul părților interesate, inclusiv din partea Parlamentului European și a statelor membre. Opțiunea preferată ar sprijini accesul la piața internă al furnizorilor de servicii intermediare din Uniunea Europeană și capacitatea acestora de a se dezvolta prin reducerea costurilor legate de fragmentarea juridică. Deși se preconizează unele costuri legate de îndeplinirea obligațiilor de diligență, se estimează că acestea sunt contrabalansate de reducerea fragmentării actuale care ar decurge din armonizare. Se preconizează că această opțiune va avea un impact pozitiv asupra competitivității, inovării și investițiilor în serviciile digitale, în special în startupuri și în întreprinderile în curs de expansiune din Uniunea Europeană care oferă modele de afaceri bazate pe platforme, dar și, în grade diferite, în sectoarele care se bazează pe comerțul digital și a căror dezvoltare e accelerată prin contribuția comerțului digital. În cadrul opțiunii preferate, se intenționează să se definească repartizarea adecvată a responsabilităților între serviciile intermediare, destinatarii acestora și autorități în ceea ce privește combaterea conținutului ilegal online. În acest scop, opțiunea preferată introduce o abordare asimetrică a obligațiilor de diligență impuse platformelor online foarte mari: este o abordare supravegheată în materie de gestionare a riscurilor, care recunoaște un rol important sistemului de guvernanță în asigurarea respectării legii. Obligațiile asimetrice sunt impuse numai platformelor online foarte mari, care, conform datelor actuale, au nu numai cel mai mare număr de utilizatori, ci sunt și întreprinderile mari cu o cifră de afaceri importantă. Prin urmare, deși măsurile specifice sunt mai restrictive decât cele impuse altor întreprinderi, ele sunt proporționale cu capacitatea întreprinderilor în cauză de a se conforma. Pentru autoritățile publice, opțiunea propusă ar reduce costurile generate de ineficiențele și suprapunerile identificate în cadrul de cooperare actual. Deși statele membre ar urma să suporte costurile numirii unei autorități competente noi sau ale desemnării unei autorități deja existente, se preconizează că beneficiile în materie de eficiență care ar rezulta vor contrabalansa aceste costuri: pentru autoritățile în cauză, prin mutualizarea resurselor, îmbunătățirea fluxurilor de informații și simplificarea procedurilor de interacțiune cu omologii lor de pe piața internă, precum și cu furnizorii de servicii.

•Adecvarea reglementărilor și simplificare Evaluarea impactului care însoțește prezenta propunere consideră că valoarea adăugată adusă de intervenția Uniunii în ceea ce privește combaterea riscului de fragmentare juridică generat de abordările divergente în materie de reglementare și supraveghere (fără a se ține așadar seama de siguranța și încrederea sporite în serviciile digitale) ar consta numai într-o posibilă creștere a comerțului digital transfrontalier cu 1 până la 1,8 %, adică echivalentul unei creșteri a cifrei de afaceri generate la nivel transfrontalier cuprinsă între 8,6 miliarde EUR și 15,5 miliarde EUR. În ceea ce privește valoarea adăugată rezultată în ceea ce privește asigurarea respectării normelor, inițiativa generează câștiguri importante de eficiență în materie de cooperare între statele membre și de mutualizare a unor resurse pentru acordarea de asistență tehnică la nivelul UE, pentru inspectarea și auditarea sistemelor de moderare a conținutului, a sistemelor de recomandare și a publicității online pe platformele online foarte mari. La rândul său, acest lucru conduce la o eficacitate sporită a măsurilor de asigurare a respectării normelor și de supraveghere, în timp ce sistemul actual se bazează în mare măsură pe capacitatea limitată de supraveghere a unui număr mic de state membre. •Drepturile fundamentale Cetățenii Uniunii și nu numai sunt expuși unor riscuri și prejudicii tot mai mari în mediul online – de la diseminarea de conținut și activități ilegale până la limitarea libertății de exprimare și alte efecte negative asupra societății. Măsurile de politică avute în vedere în prezenta propunere legislativă vor îmbunătăți în mod substanțial această situație, oferind un cadru de guvernanță modern și pregătit să facă față provocărilor viitorului, care protejează în mod eficace drepturile și interesele legitime ale tuturor părților implicate, majoritatea - cetățeni ai Uniunii. Propunerea introduce garanții importante pentru a le permite cetățenilor să se exprime liber, consolidând totodată marja de acțiune a utilizatorilor în mediul online, precum și exercitarea altor drepturi fundamentale, cum ar fi dreptul la o cale de atac eficientă, nediscriminarea, drepturile copilului, precum și protecția datelor cu caracter personal și a vieții private în mediul online. Regulamentul propus va atenua riscurile blocării în mod eronat sau nejustificat a intervențiilor online, va aborda efectele de intimidare a libertății de exprimare, va stimula libertatea de a primi informații și de a avea opinii și va consolida posibilitățile utilizatorilor de a exercita o cale de atac. Anumite grupuri sau persoane pot fi vulnerabile sau dezavantajate din punctul de vedere al utilizării serviciilor online din cauza considerentelor de gen, rasă sau origine etnică, religie sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală. Aceste grupuri sau persoane pot fi afectate în mod disproporționat de restricțiile și măsurile de eliminare a conținutului din cauza unor biasuri (inconștiente sau conștiente) pe care este posibil ca utilizatorii și părțile terțe să le fi integrat în sistemele de notificare și care este posibil să fi fost reproduse în instrumentele automatizate de moderare a conținutului utilizate de platforme. Propunerea va atenua riscurile de discriminare, în special pentru aceste grupuri sau persoane, și va contribui la protejarea drepturilor copilului și a dreptului la demnitate umană în mediul online. Propunerea nu va impune decât obligația eliminării conținutului ilegal și va impune aplicarea de garanții obligatorii atunci când se elimină informațiile utilizatorilor, inclusiv prin furnizarea de informații explicative utilizatorului, prin prevederea de mecanisme de gestionare a plângerilor cu sprijinul furnizorilor de servicii, precum și printr-un mecanism extrajudiciar de soluționare a litigiilor. În plus, propunerea va garanta faptul că cetățenii UE sunt protejați și atunci când utilizează servicii furnizate de furnizori care nu sunt stabiliți în Uniune, dar care își desfășoară activitatea pe piața internă, întrucât acești furnizori intră, la rândul lor, sub incidența prevederilor propunerii. În ceea ce privește libertatea furnizorilor de servicii de a desfășura o activitate comercială, costurile suportate de întreprinderi sunt compensate de reducerea fragmentării pe piața internă. Propunerea introduce garanții pentru a ușura sarcina furnizorilor de servicii, inclusiv măsuri împotriva notificărilor nejustificate repetate și a verificării prealabile de către autoritățile publice a notificatorilor de încredere. În plus, anumite obligații vizează platformele online foarte mari, care sunt adesea expuse celor mai mari riscuri și care au capacitatea de a absorbi sarcina suplimentară. Legislația propusă va menține interzicerea obligațiilor generale de monitorizare prevăzută în Directiva privind comerțul electronic, care este, în sine, esențială pentru asigurarea unui echilibru adecvat necesar al drepturilor fundamentale în mediul online. Noul regulament interzice obligațiile generale de monitorizare deoarece acestea ar putea limita în mod disproporționat libertatea de exprimare a utilizatorilor și libertatea de a primi informații și ar putea crea o sarcină administrativă excesivă pentru furnizorii de servicii și, prin urmare, ar putea afecta în mod nejustificat libertatea acestora de a desfășura o activitate comercială. Interdicția limitează, de asemenea, stimulentele pentru supravegherea online și are implicații pozitive pentru protecția datelor cu caracter personal și a vieții private. Toate măsurile din propunere sunt pe deplin conforme și convergente cu standardele ridicate de protecție a datelor cu caracter personal și de protecție a vieții private și a vieții private stabilite în legislația UE. 4.IMPLICAȚIILE BUGETARE Impactul bugetar al propunerii va fi acoperit de alocările prevăzute în CFM 2021-2027 în cadrul pachetelor financiare ale programului Europa digitală și ale Programului privind piața unică, astfel cum sunt detaliate în fișa financiară legislativă care însoțește prezenta propunere de regulament. Aceste implicații necesită, de asemenea, reprogramarea rubricii 7 din Perspectiva financiară. Fișa financiară legislativă care însoțește prezenta propunere de regulament acoperă implicațiile bugetare pentru regulamentul în sine. 5.ALTE ELEMENTE •Planuri de punere în aplicare și măsuri de monitorizare, evaluare și raportare Comisia va stabili un cadru cuprinzător pentru monitorizarea continuă a realizărilor, a rezultatelor și a impactului prezentului instrument legislativ la data aplicării sale. Pe baza programului de monitorizare stabilit, se are în vedere o evaluare a instrumentului în termen de cinci ani de la intrarea sa în vigoare. •Explicație detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii Capitolul I stabilește dispozițiile generale, inclusiv obiectul și domeniul de aplicare al regulamentului (articolul 1) și definițiile termenilor-cheie utilizați în regulament (articolul 2). Capitolul II conține dispoziții privind exonerarea de răspundere a furnizorilor de servicii intermediare. Mai precis, acesta include condițiile în care furnizorii de servicii de simplă transmitere (articolul 3), de stocare în cache (articolul 4) și de găzduire (articolul 5) sunt exonerați de răspundere pentru informațiile provenite de la terți pe care le transmit și le stochează. Capitolul II prevede, de asemenea, că exonerările de răspundere ar trebui să se aplice și în cazul în care furnizorii de servicii intermediare efectuează investigații voluntare din proprie inițiativă sau respectă legea (articolul 6) și prevede interzicerea obligațiilor de monitorizare generală sau de cercetare activă a faptelor pentru furnizorii respectivi (articolul 7). Nu în ultimul rând, capitolul II impune furnizorilor de servicii intermediare, în baza ordinelor emise de autoritățile judiciare sau administrative naționale, obligația de a lua măsuri împotriva conținutului ilegal (articolul 8) și de a furniza informații (articolul 9). Capitolul III stabilește obligațiile de diligență pentru un mediu online transparent și sigur, în cinci secțiuni diferite. Secțiunea 1 stabilește obligațiile aplicabile tuturor furnizorilor de servicii intermediare, în special: obligația de a stabili un punct unic de contact pentru a facilita comunicarea directă cu autoritățile statelor membre, cu Comisia și cu comitetul (articolul 10); obligația de a desemna un reprezentant legal în Uniune pentru furnizorii care nu sunt stabiliți într-un stat membru, dar care își oferă serviciile în Uniune (articolul 11); obligația de a stabili în condițiile generale de utilizare restricțiile pe care este posibil să le impună în ceea ce privește utilizarea serviciilor lor și de a da dovadă de responsabilitate în aplicarea și asigurarea respectării acestor restricții (articolul 12) și obligațiile de a publica rapoarte privind transparența în legătură cu eliminarea și blocarea informațiilor considerate a constitui conținut ilegal sau a contraveni condițiilor generale de utilizare ale furnizorilor (articolul 13).

Secțiunea 2 stabilește obligații, în plus față de cele prevăzute în secțiunea 1, aplicabile furnizorilor de servicii de găzduire. În special, această secțiune obligă furnizorii respectivi să instituie mecanisme care să permită terților să notifice prezența unui conținut presupus ilegal (articolul 14). În plus, în cazul în care decide să elimine informații specifice furnizate de un destinatar al serviciului sau să blocheze accesul la acestea, secțiunea prevede obligația de a se furniza destinatarului serviciului o justificare corespunzătoare (articolul 15). Secțiunea 3 stabilește obligații aplicabile tuturor platformelor online, în plus față de cele prevăzute în secțiunile 1 și 2. Această secțiune nu se aplică platformelor online care pot fi considerate microîntreprinderi sau întreprinderi mici în sensul anexei la Recomandarea 2003/361/CE (articolul 16). Secțiunea stabilește obligația platformelor online de a institui un sistem intern de tratare a plângerilor legate de deciziile luate în legătură cu un conținut presupus ilegal sau cu informații incompatibile cu condițiile lor generale de utilizare (articolul 17). De asemenea, secțiunea respectivă obligă platformele online să colaboreze cu organismele certificate de soluționare extrajudiciară a litigiilor pentru a găsi o soluție la orice litigiu cu utilizatorii serviciilor lor (articolul 18). În plus, obligă platformele online să se asigure că notificările transmise de entitățile cărora li s-a acordat statutul de notificatori de încredere sunt tratate cu prioritate (articolul 19) și stabilește măsurile pe care platformele online trebuie să le adopte împotriva utilizării abuzive (articolul 20). Mai mult, această secțiune include cerința ca platformele online să informeze autoritățile competente de aplicare a legii în cazul în care iau cunoștință de orice informație care dă naștere unei suspiciuni cu privire la săvârșirea unei infracțiuni grave ce implică o amenințare la adresa vieții sau a siguranței persoanelor (articolul 21). Secțiunea obligă, de asemenea, platformele online să primească, să stocheze, să depună eforturi rezonabile pentru a evalua fiabilitatea comercianților care utilizează serviciile lor și să publice informații specifice cu privire la aceștia, în cazul în care respectivele platforme online le permit consumatorilor să încheie contracte la distanță cu respectivii comercianți (articolul 22). Aceste platforme online sunt, de asemenea, obligate să își organizeze interfața într-un mod care să le permită comercianților să respecte legislația Uniunii în materie de protecție a consumatorilor și de siguranță a produselor (articolul 22a). Platformele online au, de asemenea, obligația de a publica rapoarte privind activitățile lor legate de eliminarea și blocarea informațiilor considerate a constitui conținut ilegal sau a contraveni condițiilor lor generale de utilizare (articolul 23). Secțiunea include, de asemenea, obligații în materie de transparență pentru platformele online în ceea ce privește publicitatea online (articolul 24). Secțiunea 4 stabilește obligații suplimentare față de cele prevăzute în secțiunile 1-3 pentru platformele online foarte mari (astfel cum sunt definite la articolul 25) în vederea gestionării riscurilor sistemice. Platformele online foarte mari sunt obligate să efectueze evaluări ale riscurilor sistemice generate de funcționarea și utilizarea serviciilor lor (articolul 26) sau legate de aceste aspecte și să ia măsuri rezonabile și eficace menite să atenueze riscurile respective (articolul 27). De asemenea, aceste platforme trebuie să se supună unor audituri externe independente (articolul 28). Secțiunea include, de asemenea, o obligație specifică în cazul în care platformele online foarte mari utilizează sisteme de recomandări (articolul 29) sau afișează publicitate online pe interfața lor online (articolul 30). În plus, secțiunea stabilește condițiile în care platformele online foarte mari oferă acces la date coordonatorului serviciilor digitale din țara de stabilire sau Comisiei și cercetătorilor agreați (articolul 31), prevede obligația de a numi unul sau mai mulți coordonatori ai funcției de conformitate care să asigure respectarea obligațiilor prevăzute în regulament (articolul 32) și a obligațiilor specifice suplimentare de raportare în materie de transparență (articolul 33). Secțiunea 5 conține dispoziții orizontale referitoare la obligațiile de diligență, și anume procedurile pentru care Comisia va sprijini și va promova elaborarea și aplicarea unor standarde europene armonizate (articolul 34), cadrul pentru elaborarea de coduri de conduită (articolul 35) și cadrul pentru elaborarea unor coduri de conduită specifice pentru publicitatea online (articolul 36). Există, de asemenea, o dispoziție privind protocoalele de criză, menită să abordeze circumstanțele extraordinare care afectează siguranța sau sănătatea publică (articolul 37). Capitolul IV conține dispoziții referitoare la punerea în aplicare și asigurarea respectării prezentului regulament. Secțiunea 1 stabilește dispoziții privind autoritățile naționale competente, inclusiv coordonatorii serviciilor digitale, care sunt principalele autorități naționale desemnate de statele membre să asigure aplicarea consecventă a prezentului regulament (articolul 38). Coordonatorii serviciilor digitale, ca și alte autorități competente desemnate, sunt independenți și își îndeplinesc atribuțiile în mod imparțial, transparent și în timp util (articolul 39). Statele membre în care se află sediul principal al furnizorului au competența de a asigura respectarea prezentului regulament (articolul 40). Coordonatorilor serviciilor digitale li se încredințează competențe specifice (articolul 41). Statele membre trebuie să stabilească norme privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării de către furnizorii de servicii intermediare a obligațiilor prevăzute de prezentul regulament (articolul 42). Coordonatorii serviciilor digitale pot primi plângeri împotriva furnizorilor de servicii intermediare pentru încălcarea obligațiilor prevăzute de prezentul regulament (articolul 43). Coordonatorii serviciilor digitale au obligația de a publica rapoarte anuale privind activitățile lor (articolul 44) și de a coopera cu coordonatorii serviciilor digitale din alte state membre (articolul 45). Coordonatorii serviciilor digitale pot participa, de asemenea, la investigații comune cu privire la aspectele reglementate de regulament (articolul 46). Secțiunea 2 stabilește dispoziții privind Comitetul european pentru servicii digitale, un grup consultativ independent al coordonatorilor serviciilor digitale (articolul 47). Aceasta stabilește, de asemenea, structura comitetului respectiv (articolul 48) și sarcinile acestuia (articolul 49). Secțiunea 3 se referă la supravegherea, investigarea, asigurarea respectării normelor și monitorizarea platformelor online foarte mari. Aceasta prevede o supraveghere sporită în cazul în care astfel de platforme încalcă dispozițiile capitolului III secțiunea 4 (articolul 50). Se prevede, de asemenea, posibilitatea Comisiei de a interveni în relația cu platformele online foarte mari în cazul în care încălcările persistă (articolul 51). În aceste cazuri, Comisia poate efectua investigații, inclusiv prin solicitări de informații (articolul 52), interviuri (articolul 53) și inspecții la fața locului (articolul 54), poate adopta măsuri provizorii (articolul 55), poate face obligatorii angajamentele asumate de platformele online foarte mari (articolul 56) și poate monitoriza conformitatea acestora cu regulamentul (articolul 57). În caz de neconformitate, Comisia poate adopta decizii de neconformitate (articolul 58) și amenzi (articolul 59) sau penalități cu titlu cominatoriu (articolul 60) pentru încălcarea regulamentului de către platformele online foarte mari, precum și pentru furnizarea de informații incorecte, incomplete sau înșelătoare în contextul investigației. Regulamentul stabilește, de asemenea, un termen de prescripție pentru impunerea de sancțiuni (articolul 61) și pentru executarea lor (articolul 62). Nu în ultimul rând, regulamentul stabilește garanțiile procedurale în fața Comisiei, în special dreptul de a fi audiat și dreptul de acces la dosar (articolul 63) și publicarea deciziilor (articolul 64). Secțiunea prevede, de asemenea, cooperarea Comisiei cu instanțele judecătorești naționale (articolul 65) și adoptarea de acte de punere în aplicare cu privire la modalitățile practice de derulare a procedurilor (articolul 66). Secțiunea 4 include dispoziții comune privind asigurarea respectării normelor. În primul rând, aceasta stabilește norme privind un sistem de schimb de informații care să sprijine comunicarea dintre coordonatorii serviciilor digitale, Comisie și comitet (articolul 67). Este prevăzut, de asemenea, dreptul destinatarilor serviciilor intermediare de a mandata un organism, o organizație sau o asociație să exercite drepturile în numele lor (articolul 68). Secțiunea 5 se referă la adoptarea de acte delegate și de acte de punere în aplicare în conformitate cu articolele 290 și, respectiv, 291 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (articolele 69 și 70). În cele din urmă, capitolul V conține dispozițiile finale ale prezentului regulament, care se referă la eliminarea articolelor 12-15 din Directiva privind comerțul electronic, având în vedere că acestea au fost încorporate în regulament (articolul 71), la modificările aduse Directivei 2020/XX/CE (articolul 72), la evaluarea regulamentului (articolul 73) și la intrarea în vigoare și aplicarea acestuia (articolul 74). 2020/0361 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI privind o piață unică pentru serviciile digitale (Actul legislativ privind serviciile digitale) și de modificare a Directivei 2000/31/CE (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European, având în vedere avizul Comitetului Regiunilor, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1)Serviciile societății informaționale și, în special, serviciile intermediare au devenit o parte importantă a economiei Uniunii și a vieții de zi cu zi a cetățenilor Uniunii. La douăzeci de ani de la adoptarea cadrului juridic existent aplicabil acestor servicii prevăzut de Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului, modelele de afaceri și serviciile noi și inovatoare, cum ar fi rețelele sociale și platformele multilaterale online, au permis utilizatorilor comerciali și consumatorilor să disemineze și să acceseze informații și să efectueze tranzacții în moduri inedite. În prezent, majoritatea cetățenilor Uniunii utilizează zilnic aceste servicii. Cu toate acestea, transformarea digitală și utilizarea sporită a acestor servicii au dat naștere și unor noi riscuri și provocări, atât pentru utilizatorii individuali, cât și pentru societate în ansamblul său. (2)Statele membre adoptă tot mai mult sau au în vedere adoptarea unor legi naționale privind aspectele reglementate de prezentul regulament, prin care impun, de exemplu, furnizorilor de servicii intermediare obligații de diligență. Aceste legislații naționale divergente au un impact negativ asupra pieței interne, care, astfel cum se prevede la articolul 26 din tratat, cuprinde un spațiu fără frontiere interne, în care sunt asigurate libera circulație a mărfurilor și a serviciilor și libertatea de stabilire, dată fiind natura intrinsec transfrontalieră a internetului, care este utilizat în general pentru furnizarea serviciilor respective. Condițiile de furnizare a serviciilor intermediare pe piața internă ar trebui armonizate, astfel încât să se ofere întreprinderilor acces la noi piețe și oportunități de exploatare a beneficiilor pieței interne, iar consumatorilor și altor destinatari ai serviciilor, o gamă mai largă de opțiuni. (3)Un comportament responsabil și diligent din partea furnizorilor de servicii intermediare este esențial pentru un mediu online sigur, previzibil și de încredere și pentru a permite cetățenilor Uniunii și altor persoane să își exercite drepturile fundamentale garantate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene („Carta”), în special libertatea de exprimare și de informare și libertatea de a desfășura o activitate comercială, precum și dreptul la nediscriminare. (4)Prin urmare, pentru a proteja și a îmbunătăți funcționarea pieței interne, ar trebui stabilit un set specific de norme obligatorii uniforme, eficace și proporționale la nivelul Uniunii. Prezentul regulament creează condiții favorabile pentru apariția și dezvoltarea serviciilor digitale inovatoare pe piața internă. Este necesar să existe, la nivelul Uniunii, o apropiere a măsurilor normative adoptate la nivel național cu privire la obligațiile impuse furnizorilor de servicii intermediare, astfel încât să se evite și să se pună capăt fragmentării pieței interne și să se asigure securitatea juridică, reducând astfel incertitudinea pentru dezvoltatori și favorizând interoperabilitatea. Dacă se aplică cerințe neutre din punct de vedere tehnologic, inovarea nu ar trebui să fie inhibată, ci stimulată. (5)Prezentul regulament ar trebui să se aplice furnizorilor anumitor servicii ale societății informaționale, astfel cum sunt definite în Directiva (UE) 2015/1535 a Parlamentului European și a Consiliului, adică oricărui serviciu furnizat în mod normal în schimbul unei remunerații, la distanță, prin mijloace electronice și la cererea individuală a unui destinatar. În mod specific, prezentul regulament ar trebui să se aplice furnizorilor de servicii intermediare, în special serviciilor intermediare care constau în servicii cunoscute sub denumirea de „simplă transmitere”, „stocare în cache” și „găzduire”, având în vedere că creșterea exponențială a utilizării acestor servicii, în principal în scopuri legitime și benefice pentru societate, indiferent de forma lor, a consolidat, de asemenea, rolul acestora în intermedierea și răspândirea de informații și activități ilegale sau dăunătoare. (6)În practică, anumiți furnizori de servicii intermediare intermediază servicii care pot sau nu să fie furnizate prin mijloace electronice, cum ar fi serviciile informatice la distanță, serviciile de transport, cazare sau livrare. Prezentul regulament ar trebui să se aplice exclusiv serviciilor intermediare și nu ar trebui să aducă atingere cerințelor prevăzute în dreptul Uniunii sau în dreptul intern cu privire la produsele sau serviciile intermediate prin serviciile intermediare, inclusiv în situațiile în care serviciul intermediar constituie o parte integrantă a altui serviciu care nu este un serviciu intermediar, astfel cum se specifică în jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene. (7)Pentru a asigura eficacitatea normelor prevăzute în prezentul regulament și condiții de concurență echitabile în cadrul pieței interne, prezentele norme ar trebui să se aplice furnizorilor de servicii intermediare indiferent de locul lor de stabilire sau de reședință, în măsura în care aceștia furnizează servicii în Uniune, cu condiția să se demonstreze o legătură substanțială cu Uniunea. (8)Ar trebui să se considere că există o astfel de legătură substanțială cu Uniunea atunci când furnizorul de servicii are un sediu în Uniune sau, dacă nu are un sediu în Uniune, are un număr semnificativ de utilizatori în unul sau mai multe state membre ori își direcționează activitățile spre unul sau mai multe state membre. Direcționarea activităților spre unul sau mai multe state membre poate fi determinată pe baza tuturor circumstanțelor relevante, inclusiv a unor factori precum utilizarea unei limbi sau a unei monede utilizate în general în statul membru respectiv, posibilitatea de a comanda produse sau servicii sau utilizarea unui domeniu național de prim nivel. Direcționarea activităților spre un stat membru ar putea, de asemenea, să fie dedusă din disponibilitatea unei aplicații în magazinul de aplicații național relevant, din furnizarea de publicitate sau publicitate locală în limba utilizată în statul membru respectiv sau din gestionarea relațiilor cu clienții, de exemplu prin furnizarea de servicii de asistență pentru clienți în limba utilizată în general în statul membru respectiv. De asemenea, ar trebui să se prezume existența unei legături substanțiale în cazul în care un furnizor de servicii își direcționează activitățile spre unul sau mai multe state membre, astfel cum se prevede la articolul 17 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 al Parlamentului European și al Consiliului. Pe de altă parte, simpla accesibilitate tehnică a unui site internet din Uniune nu poate fi considerată, exclusiv din acest motiv, ca dovadă a existenței unei legături substanțiale cu Uniunea. (9)Fără a aduce atingere aplicării lor, prezentul regulament ar trebui să completeze normele care rezultă din alte acte ale dreptului Uniunii care reglementează anumite aspecte ale furnizării de servicii intermediare, în special din Directiva 2000/31/CE, cu excepția modificărilor introduse prin prezentul regulament, Directiva 2010/13/UE a Parlamentului European și a Consiliului, astfel cum a fost modificată, și din Regulamentul (UE).../... al Parlamentului European și al Consiliului – propunere de regulament privind conținutul cu caracter terorist online. Prin urmare, prezentul regulament nu aduce atingere acestor alte acte, care trebuie considerate lex specialis în raport cu cadrul general aplicabil prevăzut în prezentul regulament. Cu toate acestea, normele din prezentul regulament se aplică în ceea ce privește aspectele care nu sunt abordate sau nu sunt pe deplin abordate de aceste alte acte, precum și aspectele cu privire la care aceste alte acte lasă statelor membre posibilitatea de a adopta anumite măsuri la nivel național. (10)Din rațiuni de claritate, ar trebui subliniat, de asemenea, faptul că prezentul regulament nu aduce atingere Regulamentului (UE) 2019/1148 al Parlamentului European și al Consiliului și Regulamentului (UE) 2019/1150 al Parlamentului European și al Consiliului, Directivei 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului și Regulamentului [.../...] privind derogarea temporară de la anumite dispoziții ale Directivei 2002/58/CE, precum și legislației Uniunii în materie de protecție a consumatorilor, în special Directivei 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului, Directivei 2011/83/UE a Parlamentului European și a Consiliului și Directivei 93/13/CEE a Parlamentului European și a Consiliului, astfel cum a fost modificată de Directiva (UE) 2019/2161 a Parlamentului European și a Consiliului, și legislației Uniunii în materie de protecție a datelor cu caracter personal, în special Regulamentului (UE) 2016/679 al Parlamentului European și a Consiliului. Protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal este reglementată exclusiv de normele dreptului Uniunii în materie, în special de Regulamentul (UE) 2016/679 și de Directiva 2002/58/CE. Prezentul regulament nu aduce atingere nici normelor dreptului Uniunii privind condițiile de muncă. (11)Ar trebui clarificat faptul că prezentul regulament nu aduce atingere normelor din dreptul Uniunii referitoare la dreptul de autor și drepturile conexe, care stabilesc norme și proceduri specifice, care ar trebui să rămână neschimbate. (12)Pentru a atinge obiectivul asigurării unui mediu online sigur, previzibil și de încredere, în sensul prezentului regulament, conceptul de „conținut ilegal” ar trebui să fie definit în sens larg și să acopere și informațiile referitoare la conținutul, produsele, serviciile și activitățile ilegale. Mai exact, acest concept ar trebui înțeles ca referindu-se la informațiile, indiferent de forma lor, care, în temeiul legislației aplicabile, sunt fie ele însele ilegale, cum ar fi discursurile ilegale de incitare la ură sau conținutul cu caracter terorist și conținutul discriminatoriu ilegal, fie se referă la activități ilegale, cum ar fi partajarea de imagini care prezintă abuzuri sexuale asupra copiilor, partajarea ilegală neconsensuală de imagini private, urmărirea în mediul online, vânzarea de produse neconforme sau contrafăcute, utilizarea neautorizată a materialelor protejate prin drepturi de autor sau activitățile care implică încălcări ale legislației privind protecția consumatorilor. În această privință, este irelevant dacă ilegalitatea informațiilor sau a activității este stabilită în baza dreptului Uniunii sau a unei legi naționale conforme cu dreptul Uniunii și care este natura exactă sau obiectul legislației în cauză. (13)Având în vedere caracteristicile specifice ale serviciilor în cauză și necesitatea corespunzătoare de a impune furnizorilor acestora anumite obligații specifice, este necesar să se distingă, în cadrul categoriei mai largi a furnizorilor de servicii de găzduire, astfel cum este definită în prezentul regulament, subcategoria platformelor online. Platformele online, cum ar fi rețelele sociale sau platformele multilaterale online, ar trebui să fie definite ca furnizori de servicii de găzduire care nu numai că stochează informațiile furnizate de destinatarii serviciului la cererea acestora, ci și diseminează aceste informații publicului, din nou la cererea acestora. Cu toate acestea, pentru a se evita impunerea unor obligații prea generale, furnizorii de servicii de găzduire nu ar trebui să fie considerați platforme online în cazul în care diseminarea către public este doar o caracteristică minoră și pur auxiliară a unui alt serviciu și această caracteristică nu poate fi utilizată, din motive tehnice obiective, independent de acest alt serviciu principal, iar integrarea acestei caracteristici nu este un mijloc de a se sustrage normelor prezentului regulament aplicabile platformelor online. De exemplu, secțiunea de comentarii a unui ziar online ar putea constitui o astfel de caracteristică, în condițiile în care este evident că este auxiliară serviciului principal, care constă în publicarea de știri sub responsabilitatea editorială a editorului. (14)Conceptul de „diseminare către public”, astfel cum este utilizat în prezentul regulament, ar trebui să implice punerea de informații la dispoziția unui număr potențial nelimitat de persoane, adică luarea de măsuri astfel încât informațiile să fie ușor accesibile de către utilizatori în general, fără o intervenție suplimentară din partea destinatarului serviciului care furnizează informațiile, indiferent dacă persoanele respective au efectiv acces la informațiile în cauză. Simpla posibilitate de a crea grupuri de utilizatori ai unui anumit serviciu nu ar trebui, în sine, înțeleasă în sensul că informațiile diseminate în acest mod nu sunt diseminate publicului. Cu toate acestea, conceptul ar trebui să excludă diseminarea de informații în grupuri închise care constau dintr-un număr finit de persoane prestabilite. Serviciile de comunicații interpersonale, astfel cum sunt definite în Directiva (UE) 2018/1972 a Parlamentului European și a Consiliului, cum ar fi e-mailurile sau serviciile de mesagerie privată, nu intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament. Informațiile ar trebui considerate ca fiind diseminate publicului în sensul prezentului regulament numai în cazul în care acest lucru are loc la cererea directă a destinatarului serviciului care a furnizat informațiile. (15)În cazul în care unele dintre serviciile furnizate de un furnizor intră sub incidența prezentului regulament, în timp ce altele, nu sau în cazul în care serviciile furnizate de un furnizor sunt vizate în secțiuni diferite ale prezentului regulament, dispozițiile relevante din prezentul regulament ar trebui să se aplice numai cu privire la serviciile respective care intră în domeniul lor de aplicare.

(16)Securitatea juridică oferită de cadrul orizontal ce prevede exonerarea condiționată de răspundere a furnizorilor de servicii intermediare, prevăzută în Directiva 2000/31/CE, a permis apariția și dezvoltarea multor servicii noi pe piața internă. Prin urmare, acest cadru ar trebui menținut. Cu toate acestea, având în vedere divergențele apărute în contextul transpunerii și al aplicării normelor relevante la nivel național și din motive de claritate și coerență, cadrul respectiv ar trebui încorporat în prezentul regulament. De asemenea, este necesar să se clarifice anumite elemente ale cadrului respectiv în lumina jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene. (17)Normele relevante din capitolul II ar trebui să stabilească numai în ce situație furnizorul de servicii intermediare în cauză nu poate fi considerat răspunzător pentru conținutul ilegal furnizat de destinatarii serviciului. Aceste norme nu ar trebui înțelese ca oferind o bază pozitivă pentru identificarea situațiilor în care un furnizor poate fi considerat răspunzător, lucru care trebuie stabilit în baza normelor aplicabile din dreptul Uniunii sau din dreptul intern. În plus, exonerările de răspundere prevăzute în prezentul regulament ar trebui să se aplice oricărui tip de răspundere, legat de orice tip de conținut ilegal, indiferent de obiectul sau de natura exactă a acestor legi. (18)Exonerările de răspundere prevăzute în prezentul regulament nu ar trebui să se aplice în cazul în care, în loc să se limiteze la furnizarea neutră a serviciilor, prin simpla prelucrare tehnică și automată a informațiilor furnizate de destinatarul serviciului, furnizorul de servicii intermediare joacă un rol activ în acest proces, de așa natură încât acesta îi permite să ia cunoștință de conținutul informațiilor respective sau să le controleze. În consecință, exonerările respective nu ar trebui să se aplice în ceea ce privește răspunderea cu privire la informațiile furnizate nu de destinatarul serviciului, ci chiar de furnizorul de servicii intermediare, inclusiv în situația în care informațiile au fost redactate sub responsabilitatea editorială a furnizorului respectiv. (19)Având în vedere natura diferită a activităților de „simplă transmitere”, de „stocare în cache” și de „găzduire”, precum și situația și capacitățile diferite ale furnizorilor de servicii în cauză, este necesar să se aplice acestor activități norme distincte, în măsura în care, în temeiul prezentului regulament, acestea fac obiectul unor cerințe și condiții diferite, iar domeniul lor de aplicare diferă, potrivit interpretării Curții de Justiție a Uniunii Europene. (20)Un furnizor de servicii intermediare care colaborează în mod deliberat cu un destinatar al serviciilor pentru a desfășura activități ilegale nu furnizează servicii în mod neutru și, prin urmare, nu ar trebui să poată beneficia de exonerările de răspundere prevăzute în prezentul regulament. (21)Un furnizor ar trebui să poată beneficia de exonerările de răspundere pentru serviciile care constau în „simpla transmitere” și „stocarea în cache” în cazul în care nu are nicio legătură cu informațiile transmise. Aceasta înseamnă, printre altele, că furnizorul trebuie să nu modifice informațiile pe care le transmite. Această cerință nu ar trebui însă înțeleasă ca incluzând manipulările cu caracter tehnic care au loc în cursul transmiterii, deoarece acestea nu alterează integritatea informațiilor transmise. (22)Pentru a beneficia de exonerarea de răspundere pentru serviciile de găzduire, furnizorul ar trebui, din momentul în care ia cunoștință efectiv sau își dă seama de conținutul ilegal, să acționeze prompt pentru a elimina conținutul respectiv sau pentru a bloca accesul la acesta. Eliminarea conținutului sau blocarea accesului la acesta ar trebui să se realizeze cu respectarea principiului libertății de exprimare. Furnizorul poate lua cunoștință sau își poate da seama în mod efectiv de existența unui conținut ilegal în special prin intermediul investigațiilor sale din proprie inițiativă sau al notificărilor care i-au fost transmise de persoane fizice sau entități în conformitate cu prezentul regulament, în măsura în care respectivele notificări sunt suficient de precise și justificate în mod corespunzător pentru a permite unui operator economic diligent să identifice, să evalueze și, după caz, să ia în mod rezonabil măsuri împotriva conținutului presupus ilegal. (23)Pentru a asigura protecția eficace a consumatorilor atunci când efectuează tranzacții comerciale intermediate în mediul online, anumiți furnizori de servicii de găzduire, și anume platformele online care le permit consumatorilor să încheie contracte la distanță cu comercianții, nu ar trebui să poată beneficia de exonerarea de răspundere acordată furnizorilor de servicii de găzduire prevăzută în prezentul regulament în măsura în care respectivele platforme online prezintă informațiile relevante referitoare la tranzacțiile în cauză într-un mod care îi determină pe consumatori să creadă că informațiile respective au fost furnizate de platformele online respective sau de destinatarii serviciului acționând sub autoritatea sau controlul lor și că platformele online respective au cunoștință de informațiile respective sau le controlează, chiar dacă este posibil ca acest lucru să fie fals. În această privință, ar trebui să se stabilească în mod obiectiv, ținându-se seama de toate circumstanțele relevante, dacă este posibil ca, din felul în care sunt prezentate informațiile, un consumator mediu și relativ bine informat să deducă o astfel de concluzie. (24)Exonerările de răspundere prevăzute în prezentul regulament nu ar trebui să afecteze posibilitatea de a se emite ordine de diferite tipuri împotriva furnizorilor de servicii intermediare, chiar și în cazul în care aceștia îndeplinesc condițiile prevăzute în cadrul exonerărilor respective. Astfel de ordine pot lua, în special, forma unor hotărâri ale instanțelor judecătorești sau decizii ale autorităților administrative prin care se impune încetarea oricărei încălcări sau prevenirea acesteia, inclusiv prin eliminarea conținutului ilegal identificat în ordinele respective emise în conformitate cu dreptul Uniunii, sau blocarea accesului la acest conținut. (25)Pentru a crea securitate juridică și pentru a nu descuraja activitățile de depistare, identificare și combatere a conținutului ilegal pe care furnizorii de servicii intermediare le pot întreprinde în mod voluntar, ar trebui să se clarifice faptul că simplul fapt că furnizorii desfășoară astfel de activități nu înseamnă că aceștia nu sunt eligibili să beneficieze de exonerările de răspundere prevăzute în prezentul regulament, cu condiția ca activitățile respective să fie desfășurate cu bună-credință și cu diligență. În plus, este necesar să se clarifice că simplul fapt că furnizorii respectivi iau măsuri, cu bună-credință, pentru a se conforma obligațiilor impuse în dreptul Uniunii, inclusiv celor prevăzute în prezentul regulament în ceea ce privește punerea în aplicare a condițiilor lor de utilizare, nu ar trebui să însemne că aceștia nu sunt eligibili să beneficieze de respectivele exonerări de răspundere. Prin urmare, orice astfel de activități și măsuri care este posibil să fi fost întreprinse de un anumit furnizor nu ar trebui să fie luate în considerare pentru a se stabili, pe baza lor, dacă furnizorul poate invoca o exonerare de răspundere, în special în ceea ce privește întrebarea dacă furnizorul furnizează serviciul în mod neutru și poate, așadar, să intre sub incidența dispoziției relevante; această regulă nu înseamnă însă că furnizorul poate neapărat invoca o exonerare de răspundere. (26)Deși normele capitolului II din prezentul regulament se concentrează asupra exonerării de răspundere a furnizorilor de servicii intermediare, trebuie reamintit că, în pofida faptului că acești furnizori au, în general, un rol important, problema conținutului ilegal online și a activităților ilegale online nu ar trebui abordată exclusiv prin concentrarea asupra răspunderii și responsabilităților acestora. Atunci când este posibil, terții afectați de conținutul ilegal transmis sau stocat online ar trebui să încerce să soluționeze conflictele legate de un astfel de conținut fără a implica furnizorii de servicii intermediare în cauză. Destinatarii serviciului ar trebui să fie trași la răspundere, în cazul în care normele aplicabile ale dreptului Uniunii și ale dreptului intern care stabilesc o astfel de răspundere prevăd acest lucru, pentru conținutul ilegal pe care îl furnizează și pe care îl pot disemina prin intermediul serviciilor intermediare. După caz, alți actori, cum ar fi moderatorii de grup din mediile online închise, în special în cazul grupurilor mari, ar trebui, de asemenea, să contribuie la evitarea răspândirii conținutului ilegal online, în conformitate cu legislația aplicabilă. În plus, în cazul în care este necesar să fie implicați furnizorii de servicii ale societății informaționale, inclusiv furnizorii de servicii intermediare, orice solicitare sau ordin cu privire la o astfel de implicare ar trebui, ca regulă generală, să fie adresat actorului care are capacitatea tehnică și operațională de a acționa împotriva unor conținuturi ilegale anume, astfel încât să se prevină și să se reducă la minimum orice posibile efecte negative asupra disponibilității și accesibilității informațiilor care nu sunt conținut ilegal. (27)Începând din anul 2000, au apărut noi tehnologii care îmbunătățesc disponibilitatea, eficiența, viteza, fiabilitatea, capacitatea și securitatea sistemelor de transmitere și stocare a datelor online, ducând la crearea unui ecosistem online tot mai complex. În această privință, ar trebui reamintit faptul că furnizorii de servicii care stabilesc și facilitează arhitectura logică subiacentă și funcționarea corespunzătoare a internetului, inclusiv funcțiile auxiliare tehnice, pot beneficia, la rândul lor, de exonerările de răspundere prevăzute în prezentul regulament, în măsura în care serviciile lor se încadrează în categoria „simplă transmitere”, „stocare în cache” sau servicii de găzduire. Astfel de servicii includ, după caz, rețelele locale cu acces pe suport radio, servicii ale sistemului de nume de domenii (DNS), registrele de nume de domenii Top­level, autoritățile de certificare care eliberează certificate digitale sau rețelele de furnizare de conținut care permit sau îmbunătățesc funcțiile altor furnizori de servicii intermediare. De asemenea, serviciile utilizate pentru comunicații și mijloacele tehnice de furnizare a acestora au evoluat, la rândul lor, în mod semnificativ, ducând la apariția unor servicii online precum serviciile de telefonie VOIP, serviciile de mesagerie și serviciile de e-mail accesate de pe web, în cazul cărora comunicarea este realizată prin intermediul unui serviciu de acces la internet. Și aceste servicii pot beneficia de exonerările de răspundere, în măsura în care se încadrează în categoria „simplă transmitere”, „stocare în cache” sau serviciu de găzduire. (28)Furnizorii de servicii intermediare nu ar trebui să facă obiectul unei obligații de monitorizare în ceea ce privește obligațiile cu caracter general. Acest lucru nu privește obligațiile de monitorizare într-un caz specific și, în special, nu afectează ordinele emise de autoritățile naționale în temeiul legislației naționale, în conformitate cu condițiile stabilite în prezentul regulament. Nicio dispoziție a prezentului regulament nu ar trebui interpretată ca impunând o obligație generală de monitorizare sau o obligație de cercetare activă a faptelor sau o obligație generală a furnizorilor de a lua măsuri proactive în privința conținutului ilegal. (29)În funcție de sistemul juridic al fiecărui stat membru și de domeniul de drept în cauză, autoritățile judiciare sau administrative naționale pot dispune ca furnizorii de servicii intermediare să acționeze împotriva anumitor elemente specifice de conținut ilegal sau să furnizeze anumite informații specifice. Actele legislative naționale pe baza cărora sunt emise astfel de ordine diferă considerabil, iar ordinele sunt emise din ce în ce mai mult în situații transfrontaliere. Pentru a se asigura faptul că aceste ordine pot fi respectate în mod eficace și eficient, astfel încât autoritățile publice în cauză să își poată îndeplini sarcinile, iar furnizorii să nu fie supuși vreunei sarcini disproporționate, fără a afecta în mod nejustificat drepturile și interesele legitime ale terților, este necesar să se stabilească anumite condiții pe care ar trebui să le îndeplinească aceste ordine, precum și anumite cerințe complementare referitoare la prelucrarea acestor ordine. (30)Ordinele de a acționa împotriva conținutului ilegal sau de a furniza informații ar trebui emise în conformitate cu dreptul Uniunii, în special cu Regulamentul (UE) 2016/679, și cu interzicerea obligațiilor generale de monitorizare a informațiilor sau de căutare activă a faptelor sau circumstanțelor care indică activități ilegale prevăzute în prezentul regulament. Condițiile și cerințele prevăzute în prezentul regulament care se aplică ordinelor de a acționa împotriva conținutului ilegal nu aduc atingere altor acte ale Uniunii care prevăd sisteme similare de acțiune împotriva anumitor tipuri de conținut ilegal, cum ar fi Regulamentul (UE) …/… [Propunere de regulament privind prevenirea diseminării conținutului online cu caracter terorist] sau Regulamentul (UE) 2017/2394, care conferă autorităților statelor membre însărcinate să asigure respectarea legislației în materie de protecție a consumatorului competențe specifice pentru a dispune furnizarea de informații, iar condițiile și cerințele care se aplică ordinelor de furnizare de informații nu aduc atingere altor acte ale Uniunii care prevăd norme relevante similare pentru sectoare specifice. Aceste condiții și cerințe nu ar trebui să aducă atingere normelor privind conservarea și păstrarea prevăzute de legislația națională aplicabilă, în conformitate cu dreptul Uniunii, și nici cererilor de confidențialitate ale autorităților de aplicare a legii legate de nedivulgarea informațiilor. (31)Domeniul de aplicare teritorială al acestor ordine de a acționa împotriva conținutului ilegal ar trebui să fie stabilit în mod clar pe baza legislației Uniunii sau a legislației naționale aplicabile care permite emiterea ordinului și nu ar trebui să depășească ceea ce este strict necesar pentru atingerea obiectivelor sale. În această privință, autoritatea judiciară sau administrativă națională care emite ordinul ar trebui să pună în balanță obiectivul urmărit de ordin, în conformitate cu temeiul juridic care permite emiterea sa, și drepturile și interesele legitime ale tuturor terților care pot fi afectați de ordin, în special drepturile lor fundamentale prevăzute de cartă. În plus, în cazul în care ordinul referitor la informațiile specifice poate avea efecte în afara teritoriului statului membru al autorității în cauză, autoritatea ar trebui să evalueze dacă este probabil ca informațiile în cauză să constituie conținut ilegal în alte state membre vizate și, în cazurile relevante, să țină seama de normele relevante ale dreptului Uniunii sau ale dreptului internațional și de interesele curtoaziei internaționale. (32)Ordinele de furnizare a informațiilor reglementate de prezentul regulament se referă la furnizarea de informații specifice cu privire la destinatari individuali ai serviciului intermediar în cauză care sunt identificați în ordinele respective în scopul stabilirii conformității destinatarilor serviciilor cu normele Uniunii sau cu normele naționale aplicabile. Prin urmare, ordinele referitoare la informații privind un grup de destinatari ai serviciului care nu sunt identificați în mod specific, inclusiv ordinele de furnizare de informații agregate necesare în scopuri statistice sau în scopul elaborării de politici bazate pe date concrete, nu ar trebui să fie afectate de normele prezentului regulament privind furnizarea de informații. (33)Ordinele de a acționa împotriva conținutului ilegal și de a furniza informații fac obiectul normelor care garantează competența statului membru în care este stabilit furnizorul de servicii căruia îi este adresat ordinul și care prevăd derogările posibile de la această competență în anumite cazuri, enunțate la articolul 3 din Directiva 2000/31/CE, numai dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la articolul respectiv. Dat fiind că ordinele în cauză se referă la elemente specifice de conținut ilegal și, respectiv, la anumite informații ilegale, atunci când sunt adresate unor furnizori de servicii intermediare stabiliți în alt stat membru, ordinele în cauză nu restrâng, în principiu, libertatea acestor furnizori de a presta servicii transfrontaliere. Prin urmare, normele prevăzute la articolul 3 din Directiva 2000/31/CE, inclusiv cele privind necesitatea de a justifica măsurile de derogare de la competența statului membru în care este stabilit furnizorul de servicii din anumite motive specificate și privind notificarea unor astfel de măsuri, nu se aplică în ceea ce privește ordinele respective. (34)Pentru a atinge obiectivele prezentului regulament și, în special, pentru a îmbunătăți funcționarea pieței interne și a asigura un mediu online sigur și transparent, este necesar să se stabilească un set clar și echilibrat de obligații armonizate privind diligența pentru furnizorii de servicii intermediare. Aceste obligații ar trebui să vizeze, în special, garantarea diferitelor obiective de politică publică, cum ar fi siguranța și încrederea destinatarilor serviciului, inclusiv a minorilor și a utilizatorilor vulnerabili, protejarea drepturilor fundamentale relevante consacrate în cartă, asigurarea unei răspunderi semnificative a furnizorilor respectivi și capacitarea destinatarilor și a altor părți afectate, facilitând în același timp supravegherea necesară de către autoritățile competente. (35)În această privință, este important ca obligațiile de diligență să fie adaptate tipului și naturii serviciului intermediar în cauză. Prin urmare, prezentul regulament stabilește obligații de bază aplicabile tuturor furnizorilor de servicii intermediare, precum și obligații suplimentare pentru furnizorii de servicii de găzduire și, mai precis, pentru platformele online și platformele online foarte mari. În măsura în care este posibil ca furnizorii de servicii intermediare să se încadreze în aceste categorii diferite, având în vedere natura serviciilor lor și dimensiunea lor, furnizorii de servicii intermediare ar trebui să respecte toate obligațiile corespunzătoare prevăzute de prezentul regulament. Aceste obligații armonizate privind diligența, care ar trebui să fie rezonabile și nearbitrare, sunt necesare pentru a răspunde preocupărilor de politică publică identificate, cum ar fi protejarea intereselor legitime ale destinatarilor serviciului, abordarea practicilor ilegale și protejarea drepturilor fundamentale în mediul online.

(36)Pentru a facilita o comunicare fără sincope și eficientă cu privire la chestiunile reglementate de prezentul regulament, furnizorilor de servicii intermediare ar trebui să li se impună obligația de a înființa un punct de contact unic și de a publica informațiile relevante referitoare la punctul lor de contact, inclusiv limbile care trebuie utilizate în astfel de comunicări. Punctul de contact poate fi utilizat, de asemenea, de către notificatorii de încredere și entitățile profesionale care se află într-o relație specifică cu furnizorul de servicii intermediare. Spre deosebire de reprezentantul legal, punctul de contact ar trebui să servească unor scopuri operaționale și nu ar trebui neapărat să aibă o locație fizică. (37)Furnizorii de servicii intermediare stabiliți într-o țară terță care oferă servicii în Uniune ar trebui să desemneze un reprezentant legal împuternicit în mod suficient în Uniune și să furnizeze informații cu privire la reprezentanții lor legali, astfel încât să se permită supravegherea eficace și, dacă este necesar, asigurarea respectării prezentului regulament în legătură cu furnizorii respectivi. Ar trebui să fie posibil ca reprezentantul legal să aibă și rolul de punct de contact, cu condiția respectării cerințelor relevante ale prezentului regulament. (38)Deși libertatea de a încheia contracte a furnizorilor de servicii intermediare ar trebui, în principiu, să fie respectată, este oportun să se stabilească anumite norme privind conținutul, aplicarea și asigurarea respectării condițiilor generale de utilizare ale furnizorilor respectivi, în interesul transparenței, al protecției destinatarilor serviciului și al evitării rezultatelor inechitabile sau arbitrare. (39)Pentru a asigura un nivel adecvat de transparență și răspundere, furnizorii de servicii intermediare ar trebui să prezinte rapoarte anuale, în conformitate cu cerințele armonizate prevăzute în prezentul regulament, cu privire la activitatea de moderare a conținutului pe care o desfășoară, inclusiv cu privire la măsurile luate ca urmare a aplicării și a asigurării respectării condițiilor lor generale de utilizare. Totuși, pentru a se evita sarcinile disproporționate, aceste obligații de raportare în materie de transparență nu ar trebui să se aplice furnizorilor care sunt microîntreprinderi sau întreprinderi mici, astfel cum sunt definite în Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei. (40)Furnizorii de servicii de găzduire joacă un rol deosebit de important în combaterea conținutului ilegal online, deoarece stochează informații furnizate de destinatarii serviciului și la cererea acestora și oferă, de regulă, acces la informațiile respective și altor destinatari, uneori la scară