COMUNICARE A COMISIEI

Orientări privind ajutoarele de stat pentru rețelele în bandă largă

(2023/C 36/01)

CUPRINS

1. INTRODUCERE 3

2. DOMENIU DE APLICARE, DEFINIȚII, TIPURI DE REȚELE ÎN BANDĂ LARGĂ 4

2.1 Domeniul de aplicare 4

2.2 Definiții 5

2.3 Tipuri de rețele de comunicații în bandă largă 6

2.3.1 Rețelele ultrarapide fixe de acces 7

2.3.2 Rețelele mobile de acces 7

2.3.3 Rețelele backhaul 8

3. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 106 ALINEATUL (2) DIN TRATAT 8

4. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (3) LITERA (C) DIN TRATAT 9

5. AJUTOARE PENTRU INSTALAREA DE REȚELE ÎN BANDĂ LARGĂ 10

5.1 Prima condiție: facilitarea dezvoltării unei activități economice 10

5.1.1 Rețelele ca facilitatoare ale activităților economice 10

5.1.2 Efectul stimulativ 10

5.1.3 Respectarea altor dispoziții ale dreptului Uniunii 11

5.2 A doua condiție: ajutorul nu trebuie să afecteze în mod nejustificat condițiile schimburilor comerciale, într-o măsură contrară interesului comun 11

5.2.1 Efectele pozitive ale ajutorului 11

5.2.2 Necesitatea intervenției statului 11

5.2.3 Adecvarea ajutorului ca instrument de politică 18

5.2.4 Proporționalitatea ajutoarelor 21

5.2.5 Transparența, raportarea și monitorizarea ajutorului 28

5.3 Efecte negative asupra concurenței și a schimburilor comerciale 28

5.4 Punerea în balanță a efectelor pozitive ale ajutorului și a efectelor negative asupra concurenței și a comerțului 28

6. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII MĂSURILOR DE ADOPTARE 29

6.1 Voucherele sociale 30

6.2 Vouchere pentru conectivitate 31

6.2.1 Prima condiție: facilitarea dezvoltării unei activități economice 31

6.2.2 A doua condiție: ajutorul nu trebuie să afecteze în mod nejustificat condițiile schimburilor comerciale, într-o măsură contrară interesului comun 31

7. TRANSPARENȚĂ, RAPORTARE, MONITORIZARE 32

7.1 Transparență 32

7.2 Raportare 33

7.3 Monitorizare 33

8. PLANUL DE EVALUARE EX POST 33

9. DISPOZIȚII FINALE 34

ANEXA I Cartografierea rețelelor de acces fixe și mobile – bune practici menționate în secțiunea 5.2.2.4.1 din prezentele orientări 35

ANEXA II Informații care trebuie publicate de statele membre în conformitate cu punctul (202) subpunctul (b) din prezentele orientări 39

ANEXA III Informații care trebuie furnizate de statele membre în conformitate cu punctul (208) din prezentele orientări 41

ANEXA IV Intervenții tipice pentru susținerea comunicațiilor în bandă largă 42

1. INTRODUCERE

1. Conectivitatea este un element fundamental al transformării digitale. Aceasta are o importanță strategică pentru creștere și inovare în toate sectoarele economice ale Uniunii și pentru coeziunea socială și teritorială.

2. Uniunea a stabilit obiective ambițioase în materie de conectivitate în comunicarea „Către o societate europeană a gigabiților” (1), în comunicarea „Conturarea viitorului digital al Europei” (2), în comunicarea „Busola pentru dimensiunea digitală” (3) și în Propunerea de decizie a Parlamentului European și a Consiliului de instituire a programului de politică pentru 2030 „Calea către deceniul digital” (4) (propunerea PPDD).

3. În comunicarea „Către o societate europeană a gigabiților”, Comisia a stabilit următoarele obiective în materie de conectivitate pentru 2025: (a) toate gospodăriile din Uniune, din mediul rural sau urban, ar trebui să aibă o viteză de descărcare de cel puțin 100 Mbps, care să poată fi mărită la 1 Gbps, (b) factorii socioeconomici, cum ar fi întreprinderile care utilizează intensiv tehnologiile digitale, școlile, spitalele și administrația publică, ar trebui să beneficieze de conectivitate de cel puțin 1 Gbps și o viteză de încărcare de cel puțin 1 Gbps); și (c) toate zonele urbane și principalele căi de transport ar trebui să aibă acoperire 5G neîntreruptă (5).

4. După cum se explică în comunicarea „Conturarea viitorului digital al Europei”, sintagma „[viteză de] 100 Mbps, care poate fi mărită la o viteză exprimată în gigabiți” reflectă estimarea Comisiei conform căreia, în cursul acestui deceniu, gospodăriile vor avea nevoie din ce în ce mai mult de o viteză de 1 Gbps (6).

5. Comunicarea „Busola pentru dimensiunea digitală” prevede, ca obiectiv de conectivitate pentru 2030, ca toate gospodăriile din Uniune să dispună de o rețea gigabit (7), iar toate zonele populate, de 5G (8). În propunerea de PPDD se subliniază: „Nevoile societății în ceea ce privește lărgimea de bandă disponibilă pentru încărcare și pentru descărcare sunt în continuă creștere. Până în 2030, rețelele cu viteze exprimate în gigabiți ar trebui să devină disponibile în condiții accesibile pentru toți cei care au nevoie sau doresc o astfel de capacitate” (9).

6. Pentru atingerea obiectivelor Uniunii pentru 2025 și 2030 sunt necesare investiții adecvate. Astfel de investiții provin în principal de la investitori privați și pot fi completate, dacă este necesar, cu fonduri publice, în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat.

7. Pandemia de COVID-19 a relevat importanța pe care rețelele performante de comunicații electronice o au pentru cetățeni, întreprinderi și instituțiile publice. La 27 mai 2020, Comisia și-a prezentat propunerea privind un plan major de redresare pentru a atenua impactul economic și social al pandemiei, NextGenerationEU (10). Mecanismul de redresare și reziliență (MRR) instituit prin Regulamentul (UE) 2021/241 al Parlamentului European și al Consiliului face parte din planul respectiv (11). Una dintre prioritățile-cheie ale Mecanismului de redresare și reziliență („MRR”) este sprijinirea tranziției digitale prin măsuri de conectivitate menite în special să elimine decalajul digital dintre zonele urbane și zonele rurale și să abordeze disfuncționalitățile pieței în privința instalării de rețele performante. Conform Regulamentului (UE) 2021/241 de instituire a MRR, fiecare stat membru trebuie să afecteze pentru măsuri de promovare a tranziției digitale cel puțin 20 % din finanțarea alocată.

8. În plus, rețelele de comunicații electronice pot contribui la atingerea obiectivelor de durabilitate. Obiectivul Uniunii de realizare a neutralității climatice până în 2050, astfel cum este prevăzut în Pactul verde european (12) și în Regulamentul (UE) 2021/1119 al Parlamentului European și al Consiliului (13), nu poate fi atins fără o transformare digitală fundamentală a societății. Una dintre componentele esențiale ale transformării digitale a Uniunii este dezvoltarea unor rețele de comunicații electronice securizate și performante, care să ajute la aducerea unei contribuții importante la principalele obiective de mediu ale Uniunii. În același timp, va trebui ca rețelele de comunicații electronice să devină ele însele mai durabile și mai eficiente din punct de vedere energetic și din punctul de vedere al utilizării resurselor.

9. Sectorul comunicațiilor electronice a traversat un proces profund de liberalizare și, în prezent, face obiectul unei reglementări sectoriale. Directiva (UE) 2018/1972 a Parlamentului European și a Consiliului (14) prevede cadrul de reglementare pentru comunicațiile electronice.

10. Politica în domeniul concurenței și, în special, normele privind ajutoarele de stat au un rol important în îndeplinirea obiectivelor strategiei digitale și în elaborarea unei strategii coordonate de investiții pentru conectivitate. Obiectivul controlului ajutoarelor de stat în sectorul comunicațiilor în bandă largă este de a asigura faptul că ajutoarele de stat vor avea drept rezultat un nivel superior al acoperirii și utilizării comunicațiilor în bandă largă decât ar fi fost posibil în absența intervenției statului, sprijinindu-se în același timp serviciile de calitate superioară și mai convenabile ca preț, precum și investițiile care susțin concurența. Orice intervenție a statului ar trebui să limiteze cât mai mult posibil riscul unor situații de excludere a investițiilor private, de alterare a stimulentelor pentru investiții comerciale și, în cele din urmă, de denaturare a concurenței, situații care ar fi contrare interesului comun.

11. În 2020, Comisia a lansat o evaluare a Orientărilor din 2013 privind banda largă (15) pentru a analiza dacă acestea continuă să fie adecvate scopului. Rezultatele (16) au arătat că, deși, în principiu, normele au funcționat eficient, au fost necesare ajustări specifice pentru a reflecta evoluțiile recente ale pieței și ale tehnologiei și pentru a ține seama de evoluțiile legislative și de prioritățile actuale (17).

2. DOMENIU DE APLICARE, DEFINIȚII, TIPURI DE REȚELE ÎN BANDĂ LARGĂ

2.1. Domeniul de aplicare

12. Pentru evitarea situațiilor în care ajutoarele de stat denaturează sau amenință să denatureze în mod nejustificat concurența pe piața internă și afectează în mod semnificativ comerțul dintre statele membre, la articolul 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („tratatul”) este stabilit principiul interzicerii ajutoarelor de stat. Este posibil însă ca, în anumite cazuri, astfel de ajutoare să fie compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatele (2) și (3) din tratat.

13. Statele membre au obligația de a notifica Comisiei orice proiect de acordare a ajutoarele de stat în temeiul articolului 108 alineatul (3) din tratat, cu excepția cazului în care ajutoarele se referă la una dintre categoriile care sunt exceptate de la obligația de notificare în temeiul articolului 109 din tratat (18).

14. Prezentele orientări conțin îndrumări cu privire la modul în care Comisia va evalua, în temeiul articolului 106 alineatul (2), al articolului 107 alineatul (2) litera (a) și al articolului 107 alineatul (3) litera (c) din tratat, compatibilitatea ajutoarelor de stat pentru instalarea și adoptarea de rețele și servicii fixe și mobile în bandă largă.

15. Intervențiile statelor care nu îndeplinesc una dintre condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din tratat nu constituie ajutoare de stat. În consecință, ele nu se supun evaluării compatibilității, stabilite în prezentele orientări.

16. În special, finanțarea din partea Uniunii care este gestionată la nivel central de instituții, de agenții, de întreprinderi comune sau de alte organisme ale Uniunii și care nu se află în mod direct sau indirect sub controlul statelor membre (19) nu constituie ajutor de stat.

17. Nu se pot acorda ajutoare pentru instalarea și adoptarea de rețelele și servicii în bandă largă întreprinderilor aflate în dificultate stabilite în Orientările Comisiei privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea întreprinderilor nefinanciare aflate în dificultate (20).

18. La evaluarea ajutoarelor acordate în favoarea unei întreprinderi care face obiectul unui ordin de recuperare neexecutat în urma unei decizii anterioare a Comisiei de declarare a unui ajutor ca fiind ilegal și incompatibil cu piața internă, Comisia va lua în considerare cuantumul ajutorului care nu a fost încă recuperat (21).

2.2. Definiții

19. În sensul prezentelor orientări, se aplică următoarele definiții: a) „rețea în bandă largă” înseamnă o rețea de comunicații electronice, astfel cum este definită la articolul 2 punctul 1 din Directiva (UE) 2018/1972, care furnizează servicii de comunicații electronice în bandă largă („servicii în bandă largă”); b) „rețea de acces” înseamnă segmentul unei rețele în bandă largă care conectează rețeaua backhaul cu locațiile sau dispozitivele utilizatorilor finali; c) „rețea fixă de acces” înseamnă o rețea în bandă largă care furnizează servicii de transmisie de date utilizatorilor finali la punct fix, cu ajutorul a diverse tehnologii, inclusiv prin cablu, prin linie de abonat digitală (digital subscriber line – DSL), prin fibră optică și pe suport radio; d) „rețea ultrarapidă fixă de acces” înseamnă o rețea fixă de acces care furnizează servicii în bandă largă cu o viteză de descărcare de cel puțin 100 Mbps („servicii fixe în bandă largă ultrarapide”); e) „rețea mobilă de acces” înseamnă o rețea în bandă largă pe suport radio care oferă conectivitate utilizatorilor finali în orice loc din zona acoperită de rețea, utilizând unul sau mai multe standarde de telecomunicații mobile internaționale (International Mobile Telecommunications – IMT); f) „rețea backhaul” înseamnă partea unei rețele care conectează rețeaua de acces la rețeaua magistrală. Este partea din rețea în care este agregat traficul tuturor utilizatorilor finali; g) „rețea magistrală” înseamnă rețeaua centrală care interconectează rețelele backhaul din zone geografice sau regiuni diferite; h) „rețea activă” înseamnă o rețea în bandă largă care prezintă componente active (de exemplu transpondere, routere și comutatoare, antene active) și componente pasive (de exemplu conducte, stâlpi, piloni, fibre negre, cabinete stradale și guri de vizitare); i) „infrastructură” înseamnă o rețea în bandă largă fără nicio componentă activă, care cuprinde, de obicei, infrastructura fizică, astfel cum este definită la articolul 2, al doilea paragraf, punctul 2 din Directiva 2014/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului (22), și cabluri (inclusiv fibră neagră și cabluri de cupru); j) „oră de vârf” înseamnă intervalul din zi, cu o durată tipică de o oră, în care solicitarea rețelei atinge în mod obișnuit valoarea sa maximă; k) „condiții de oră de vârf” înseamnă condițiile în care se preconizează că rețeaua va funcționa la „oră de vârf”; l) „locațiile deservite” înseamnă locațiile utilizatorilor finali în care, la cererea utilizatorilor finali și în termen de 4 săptămâni de la data solicitării, un operator poate furniza servicii în bandă largă (indiferent dacă locațiile respective sunt deja conectate la rețea sau nu). În acest caz, prețul perceput de operator pentru furnizarea unor astfel de servicii în bandă largă în locațiile utilizatorilor finali nu trebuie să depășească taxele de conectare normale. Acest lucru înseamnă că nu trebuie să includă niciun cost suplimentar sau excepțional în raport cu practica comercială standard și, în orice caz, nu trebuie să depășească prețul obișnuit din statul membru în cauză. Prețul respectiv trebuie stabilit de autoritatea națională competentă. m) „orizont de timp relevant” înseamnă un orizont de timp utilizat pentru verificarea investițiilor private planificate și corespunde calendarului estimat de statul membru pentru instalarea rețelei preconizate finanțate de stat, începând din momentul publicării consultării publice privind intervenția preconizată a statului până la intrarea în funcțiune a rețelei, adică până la începerea furnizării de servicii cu ridicata sau cu amănuntul în rețeaua finanțată de stat. Orizontul de timp relevant luat în considerare nu poate fi mai scurt de doi ani; n) „supraextindere” înseamnă instalarea unei rețele finanțate de stat, în plus față de una sau mai multe rețele existente într-o anumită zonă; o) „excludere” înseamnă un efect economic al unei intervenții a statului care conduce la descurajarea, împiedicarea, reducerea sau chiar eliminarea investițiilor private. Acest lucru se poate întâmpla, de exemplu, în cazul în care investitorii privați constată o scădere a rentabilității investiției lor anterioare sau planificate din cauza ajutorului de stat acordat unei investiții alternative, ceea ce îi poate determina să decidă să își reducă, să își întrerupă sau să își modifice investiția, să se retragă de pe piață cu totul sau să nu intre pe o nouă piață sau într-o anumită zonă geografică; p) „schimbare radicală” înseamnă o îmbunătățire semnificativă adusă de rețelele finanțate de stat, având ca rezultat realizarea de noi investiții substanțiale la nivelul rețelelor în bandă largă și aducerea de capacități noi semnificative pe piață în ceea ce privește disponibilitatea, capacitatea și viteza serviciilor în bandă largă sau alte caracteristici relevante ale rețelei și ale concurenței; q) „decalaj digital” înseamnă decalajul dintre zonele sau regiunile care beneficiază de acces la servicii în bandă largă adecvate și cele care nu beneficiază de acces la astfel de servicii.

2.3. Tipuri de rețele de comunicații în bandă largă

20. În scopul evaluării ajutorului de stat, prezentele orientări fac distincția între rețelele ultrarapide fixe de acces, rețelele mobile de acces și rețelele backhaul, astfel cum sunt descrise suplimentar în secțiunile 2.3.1-2.3.3. Termenii „rețele ultrarapide fixe de acces” și „rețele mobile de acces” sunt utilizați în mod interschimbabil cu „rețele fixe” și, respectiv, cu „rețele mobile”. Toate vitezele menționate în prezentele orientări sunt prevăzute în condiții de oră de vârf.

2.3.1. Rețelele ultrarapide fixe de acces

21. În stadiul actual al dezvoltării tehnologice, există diferite tipuri de rețele ultrarapide fixe de acces, inclusiv: (a) rețelele prin fibră optică (FTTx) (23) și (b) rețelele prin cablu modernizate avansate, care utilizează cel puțin standardul DOCSIS 3.0 (24). Rețelele pe suport radio, cum ar fi anumite rețele fixe de acces pe suport radio (25) și rețele de telecomunicații prin satelit (26), pot de asemenea să aibă capacitatea de a furniza servicii fixe ultrarapide în bandă largă.

2.3.2. Rețelele mobile de acces

22. În stadiul actual al pieței și al dezvoltării tehnologice, coexistă mai multe generații de tehnologii mobile (27).

23. Tranziția către fiecare nouă generație mobilă este, în general, progresivă (28). În stadiul actual, continuă să fie instalate rețele 4G în unele părți ale Europei, iar instalarea de rețele 5G neautonome se bazează pe rețele centrale 4G LTE (cu evoluție pe termen lung) existente și pe rețele LTE avansate (29). Se preconizează că în viitor rețelele 5G vor deveni din ce în ce mai autonome și nu se vor baza pe rețelele 4G existente. Se așteaptă ca rețelele 5G autonome să facă posibile servicii mobile mai performante, inclusiv o latență mai mică și capacități de transmisie mai ridicate, și să permită scenarii și aplicații avansate de utilizare.

24. Pentru a asigura o utilizare eficace și eficientă a spectrului de frecvențe radio, statele membre pot să prevadă condiții pentru alocarea drepturilor individuale de utilizare a spectrului radio, cum ar fi obligații în materie de acoperire și de calitate a serviciului. Astfel de obligații pot include acoperirea geografică, demografică și a transporturilor cu anumite cerințe de calitate minimă a serviciului (30).

2.3.3. Rețelele backhaul

25. Rețelele backhaul sunt componente necesare pentru susținerea atât a rețelelor de acces fixe, cât și a celor mobile. Rețelele backhaul se pot baza pe soluții de cupru, fibră optică, microunde și satelit (31).

3. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 106 ALINEATUL (2) DIN TRATAT

26. În unele cazuri, statele membre pot să clasifice furnizarea de servicii în bandă largă drept un serviciu de interes economic general („SIEG”) în conformitate cu articolul 106 alineatul (2) din tratat (32) și să sprijine instalarea unei rețele care să furnizeze astfel de servicii. Compensația pentru costurile suportate pentru prestarea unui astfel de serviciu de interes economic general nu constituie ajutor de stat dacă sunt îndeplinite cele patru condiții cumulative din hotărârea Altmark (33). Compensația pentru prestarea unui serviciu de interes economic general constituie ajutor de stat va fi evaluată în conformitate cu normele aplicabile ajutoarelor de stat acordate sub formă de compensații pentru obligația de serviciu public („pachetul SIEG”) (34).

27. În prezentele orientări, definiția unui SIEG este ilustrată prin aplicarea normelor prevăzute în pachetul SIEG doar pentru rețelele în bandă largă, avându-se în vedere caracteristicile sectoriale.

28. În ceea ce privește definiția unui SIEG autentic, Comisia a clarificat faptul că statele membre nu pot să impună obligații specifice de serviciu public pentru servicii care sunt deja prestate sau care pot fi prestate satisfăcător și în condiții, cum ar fi prețul, caracteristicile obiective în materie de calitate, continuitatea și accesul la serviciul respectiv, coerente cu interesul public, astfel cum este definit de statul membru respectiv, de către întreprinderi care își desfășoară activitatea în condiții normale de piață (35).

29. Aplicând acest principiu sectorului comunicațiilor în bandă largă, atunci când evaluează absența unei erori vădite în clasificarea unui SIEG, Comisia ia în considerare următoarele elemente: a) intervenția sub formă de ajutor de stat trebuie să vizeze numai zonele în cazul cărora se poate demonstra că investitorii privați nu sunt în măsură să ofere acces la servicii adecvate în bandă largă. În conformitate cu Directiva (UE) 2018/1972, nivelul serviciilor adecvate în bandă largă este stabilit de fiecare stat membru, ținând seama de condițiile naționale și de lărgimea de bandă minimă de care beneficiază majoritatea consumatorilor dintr-un stat membru, pentru a asigura lărgimea de bandă necesară pentru un nivel adecvat de incluziune socială și de participare la economia și societatea digitală pe teritoriul lor. Serviciile adecvate în bandă largă ar trebui să poată furniza lărgimea de bandă necesară pentru susținerea cel puțin a setului minim de servicii prevăzut în anexa V la Directiva (UE) 2018/1972. Un stat membru ar trebui să stabilească absența unor servicii adecvate în bandă largă pe baza cartografierii și a consultării publice efectuate în conformitate cu secțiunile 5.2.2.4.1 și 5.2.2.4.2 (36). Comisia consideră că, în zonele în care investitorii privați au investit deja sau intenționează să investească într-o rețea în bandă largă care oferă acces la servicii adecvate în bandă largă, introducerea în paralel a unei rețele în bandă largă finanțate de stat nu poate fi clasificată drept SIEG în sensul articolului 106 alineatul (2) din tratat (37); b) rețeaua trebuie să ofere servicii în bandă largă universale și convenabile ca preț (38), prin prisma condițiilor naționale specifice, pentru toate locațiile din zona vizată. Nu ar fi suficient să se acorde sprijin doar pentru conectarea întreprinderilor (39); c) rețeaua trebuie să fie neutră din punct de vedere tehnologic; d) prestatorul de SIEG ar trebui să ofere acces cu ridicata deschis, în conformitate cu secțiunea 5.2.4.4, în mod nediscriminatoriu (40); e) în cazul în care prestatorul de SIEG este și o întreprindere integrată pe verticală, statele membre ar trebui să pună în aplicare garanții adecvate (41) pentru a se evita orice conflict de interese, orice discriminare nejustificată și orice alt avantaj indirect ascuns (42).

4. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (3) LITERA (C) DIN TRATAT

30. Comisia va considera că ajutoarele de stat pentru instalarea sau adoptarea de rețele și servicii în bandă largă sunt compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din tratat numai dacă ajutoarele în cauză contribuie la dezvoltarea anumitor activități economice sau a anumitor regiuni economice (prima condiție) și dacă ele nu influențează negativ condițiile schimburilor comerciale, într-o măsură contrară interesului comun (a doua condiție).

31. În evaluarea compatibilității pe care o va efectua, Comisia examinează următoarele două aspecte: a) În ceea ce privește prima condiție, Comisia va verifica dacă ajutorul are scopul de a facilita dezvoltarea anumitor activități economice, examinând în special: (i) activitatea economică facilitată de ajutor; (ii) efectul stimulativ al ajutorului, și anume potențialul ajutorului de a schimba în așa fel comportamentul întreprinderilor în cauză, încât acestea să ajungă să desfășoare o activitate suplimentară pe care nu ar fi desfășurat-o în absența ajutorului sau pe care ar fi desfășurat-o într-un mod sau loc limitat sau diferit; (iii) existența unei încălcări a oricărei dispoziții din dreptul Uniunii în legătură cu măsura în cauză; b) În ceea ce privește a doua condiție, Comisia va pune în balanță efectele pozitive ale ajutorului planificat și efectele negative pe care ajutorul le poate avea asupra pieței interne, cum ar fi denaturări ale concurenței și efecte negative asupra comerțului, examinând, prin urmare: (i) efectele pozitive ale ajutorului; (ii) dacă ajutorul este necesar și special prevăzut pentru abordarea unei situații în care poate aduce o îmbunătățire substanțială pe care piața nu o poate asigura pe cont propriu, de exemplu prin remedierea unei disfuncționalități a pieței sau prin înlăturarea unei preocupări legate de echitate sau coeziune; (iii) dacă ajutorul este un instrument de politică adecvat pentru îndeplinirea obiectivului său; (iv) dacă ajutorul este proporțional și limitat la minimul necesar pentru inducerea investițiilor sau a activităților suplimentare în zona vizată; (v) dacă ajutorul este transparent, și anume dacă statele membre, părțile interesate, publicul și Comisia au acces ușor la informații privind ajutorul acordat; (vi) efectele negative ale ajutorului asupra concurenței și a comerțului dintre statele membre.

32. Într-o ultimă etapă, Comisia va pune în balanță efectele negative identificate ale ajutorului asupra pieței interne, pe de o parte, și efectele pozitive asupra activităților economice care beneficiază de sprijin, pe de altă parte.

33. Etapele evaluării realizate de către Comisie cu privire la ajutoarele pentru instalarea și adoptarea de rețele și servicii în bandă largă sunt prezentate în detaliu în secțiunile 5-8.

5. AJUTOARE PENTRU INSTALAREA DE REȚELE ÎN BANDĂ LARGĂ

34. Comisia consideră că piața serviciilor fixe în bandă largă este separată de piața serviciilor mobile în bandă largă (43). Prin urmare, normele de evaluare a ajutorului pot să difere în funcție de piața în cauză (44).

5.1. Prima condiție: facilitarea dezvoltării unei activități economice

5.1.1. Rețelele ca facilitatoare ale activităților economice

35. Statele membre trebuie să identifice activitățile economice care vor fi facilitate ca urmare a ajutorului, cum ar fi instalarea de rețele fixe pentru furnizarea de servicii fixe în bandă largă performante sau instalarea de rețele mobile pentru furnizarea de servicii de voce și servicii în bandă largă de înaltă performanță). Acestea trebuie, de asemenea, să explice modul în care este sprijinită dezvoltarea acestor activități.

36. Ajutoarele pentru instalarea de rețele fixe și ajutoarele pentru instalarea de rețele mobile pot facilita dezvoltarea multor activități economice prin mărirea gradului de conectivitate și de acces la rețelele și serviciile în bandă largă pentru public, întreprinderi și administrații publice. Astfel de ajutoare pot facilita dezvoltarea activităților economice în zonele în care activitățile respective fie nu există, fie sunt asigurate doar la un nivel care nu permite satisfacerea adecvată a nevoilor utilizatorilor finali.

5.1.2. Efectul stimulativ

37. Se poate considera că un ajutor contribuie la dezvoltarea unei activități economice numai dacă el are un efect stimulativ.

38. Un ajutor are un efect stimulativ dacă stimulează beneficiarul să își schimbe comportamentul în direcția dezvoltării unei anumite activități economice sprijinite de ajutor pe care nu ar fi desfășurat-o în același interval de timp sau pe care ar fi desfășurat-o doar într-un mod sau loc limitat sau diferit, dacă ajutorul nu ar fi fost acordat.

39. Ajutoarele nu trebuie să finanțeze costurile unei activități pe care o întreprindere ar desfășura-o în orice situație și nu trebuie să compenseze riscul comercial normal al unei activități economice (45).

40. Dovedirea unui efect stimulativ al ajutoarelor pentru instalarea de rețele fixe sau mobile înseamnă să se verifice, prin cartografiere și consultare publică, în conformitate cu secțiunile 5.2.2.4.1 și 5.2.2.4.2, dacă părțile interesate au investit sau intenționează să investească în rețele fixe sau mobile în zonele vizate în orizontul de timp relevant. Dacă o investiție echivalentă ar putea fi realizată în același interval de timp în zona respectivă fără ajutor, se poate considera că ajutorul nu are un efect stimulativ. De exemplu, în cazul în care o întreprindere are obligații legale, cum ar fi obligațiile de acoperire și de calitate a serviciului, aferente drepturilor de utilizare a unui anumit spectru radio pentru instalări de rețele mobile, întreprinderea respectivă nu poate recurge la ajutor de stat pentru îndeplinirea unor astfel de obligații, deoarece este puțin probabil ca ajutorul să aibă un efect stimulativ și, prin urmare, să fie compatibil cu piața internă. Cu toate acestea, ajutoarele de stat pot fi considerate compatibile atunci când și în măsura în care acestea sunt necesare pentru a asigura o calitate a serviciului care să nu se rezume doar la cerințele rezultate din astfel de obligații.

5.1.3. Respectarea altor dispoziții ale dreptului Uniunii

41. Dacă o măsură de ajutor de stat, condițiile aferente acesteia (inclusiv metoda de finanțare a acesteia, atunci când metoda respectivă face parte integrantă din măsura de ajutor) sau activitatea pe care o finanțează duc la încălcarea unei dispoziții din dreptul Uniunii sau a principiului general al acestuia, ajutorul nu poate fi declarat compatibil cu piața internă (46). Acest lucru se poate întâmpla atunci când acordarea ajutorului este condiționată, direct sau indirect, de originea produselor sau a echipamentelor, cum ar fi cerința ca beneficiarul să achiziționeze produse fabricate la nivel intern.

5.2. A doua condiție: ajutorul nu trebuie să afecteze în mod nejustificat condițiile schimburilor comerciale, într-o măsură contrară interesului comun

5.2.1. Efectele pozitive ale ajutorului

42. Statele membre trebuie să descrie dacă și, în caz afirmativ, în ce mod ajutorul va avea efecte pozitive.

43. Statele membre pot decide să conceapă intervenții ale statului care să contribuie la reducerea decalajului digital. Ele pot alege să intervină pentru a corecta inegalități sociale sau regionale sau pentru a atinge obiective de echitate, și anume ca modalitate de îmbunătățire a accesului la un mijloc esențial de comunicare și participare în societate, îmbunătățind astfel coeziunea socială și teritorială. În plus, statele membre pot decide să conceapă intervenții ale statului care să contribuie, de asemenea, la realizarea obiectivelor politicii digitale a Uniunii, să încurajeze realizarea obiectivelor Pactului verde european și să promoveze investițiile verzi durabile în toate sectoarele.

5.2.2. Necesitatea intervenției statului

44. Ajutoarele de stat trebuie să vizeze situațiile în care pot determina o îmbunătățire substanțială pe care piața nu este în măsură să o asigure prin mijloace proprii.

45. O intervenție a statului poate fi necesară în cazul în care piețele nu pot, fără intervenție publică, să asigure un rezultat eficient pentru societate. O astfel de situație ar putea apărea, de exemplu, atunci când anumite investiții nu sunt realizate, chiar dacă beneficiile pentru societate depășesc costul respectivelor investiții (47). În astfel de cazuri, acordarea unui ajutor de stat poate avea efecte pozitive, iar eficiența globală poate fi ameliorată prin ajustarea stimulentelor economice pentru părțile interesate.

46. În sectorul comunicațiilor în bandă largă, o formă de disfuncționalitate a pieței poate fi legată de externalitățile pozitive care nu sunt internalizate de operatorii de pe piață. De exemplu, deși rețelele fixe și mobile sunt esențiale pentru furnizarea unor servicii suplimentare și pentru inovare, este probabil ca beneficiile globale să fie mai mari decât beneficiile economice generate pentru investitorii rețelei, în special în regiunile îndepărtate sau în zonele cu densitate scăzută a populației sau în zonele nepopulate. Prin urmare, piața poate genera investiții private insuficiente în rețelele fixe și mobile, în special în anumite zone.

47. Datorită economiilor de densitate, instalarea de rețele în bandă largă este, în general, mai rentabilă în zonele în care cererea potențială este mai mare și mai concentrată, și anume în zonele dens populate. Deoarece costurile fixe ale investiției sunt ridicate, costurile unitare cresc în mod semnificativ, pe măsură ce densitatea populației scade. Prin urmare, atunci când sunt instalate în condițiile pieței, rețelele în bandă largă au tendința de a deservi în condiții de rentabilitate doar o parte a populației. Ajutoarele de stat pot, în anumite condiții, să corecteze disfuncționalitățile pieței, mărind astfel eficiența de funcționare a piețelor.

48. O disfuncționalitate a pieței poate exista, de asemenea, în cazul în care rețeaua (rețelele) existentă (existente) sau preconizată (preconizate) ar oferi utilizatorilor finali o combinație sub nivelul optim de calitate și preț ale serviciilor (48). Aceasta poate interveni în cazul în care: (a) anumite categorii de utilizatori nu pot beneficia de un serviciu satisfăcător sau (b) mai ales în absența unor tarife reglementate pentru accesul cu ridicata, prețurile de consum pot fi mai ridicate decât cele percepute pentru aceleași servicii oferite în alte zone sau regiuni mai competitive, însă comparabile, din statul membru respectiv.

49. Cu toate acestea, dacă ajutoarele de stat pentru rețelele fixe și mobile în bandă largă ar fi utilizate în zone în care operatorii de pe piață ar alege în mod obișnuit să investească sau au investit deja, investitorii privați ar putea fi considerabil descurajați încă de la început să investească.

50. În plus, în cazul în care rezultatele oferite de piețe sunt eficiente, dar considerate nesatisfăcătoare din punctul de vedere al politicii de coeziune, este posibil să fie necesare ajutoare de stat pentru corectarea unor inegalități sociale sau regionale, în vederea obținerii unor rezultate de piață mai de dorit și echitabile. În astfel de circumstanțe, o intervenție bine orientată a statului în domeniul comunicațiilor în bandă largă poate contribui la reducerea decalajului digital (49).

51. Simpla existență a unor disfuncționalități ale pieței într-un anumit context nu este suficientă pentru a justifica intervenția statului. Un ajutor de stat ar putea fi direcționat către o disfuncționalitate a pieței numai dacă aceasta rămâne neabordată de alte politici și măsuri, mai puțin denaturante, cum ar fi măsurile administrative sau obligațiile de reglementare privind utilizarea eficace și eficientă a spectrului radio, inclusiv obligațiile de acoperire și de calitate a serviciului aferente drepturilor de utilizare a spectrului radio.

52. Pentru a reduce la minimum posibilele efecte de denaturare a concurenței ale ajutorului, intervențiile statului pot fi supuse unei obligații de protecție a investițiilor private pe o perioadă care nu poate depăși șapte ani (50).

5.2.2.1. Existența unei disfuncționalități a pieței în ceea ce privește rețelele fixe de acces

53. Ajutoarele ar trebui să vizeze zonele în care nu există sau nu se preconizează în mod credibil că va fi instalată, în orizontul de timp relevant, o rețea fixă care să poată răspunde nevoilor utilizatorilor finali.

54. În stadiul actual de dezvoltare a pieței și date fiind nevoile identificate ale utilizatorilor finali, poate exista o disfuncționalitate a pieței în cazul în care piața nu oferă și este puțin probabil ca ea să ofere utilizatorilor finali o conectivitate cu o viteză de descărcare de 1 Gbps și o viteză de încărcare de cel puțin 150 Mbps (51).

55. Atunci când se evaluează probabilitatea ca piața să furnizeze o viteză de descărcare de cel puțin 1 Gbps și o viteză de încărcare de cel puțin 150 Mbps, ar trebui avute în vedere planuri credibile de instalare a unor astfel de rețele în orizontul de timp relevant (în conformitate cu secțiunea 5.2.2.4.3).

56. În consecință, Comisia consideră că nu există nicio disfuncționalitate a pieței în zonele în care există sau se preconizează în mod credibil că se va realiza cel puțin o rețea fixă care oferă o viteză de descărcare de cel puțin 1 Gbps și o viteză de încărcare de cel puțin 150 Mbps sau în care rețeaua (rețelele) existentă (existente) poate (pot) fi modernizată (modernizate) pentru a asigura o viteză de descărcare de cel puțin 1 Gbps și o viteză de încărcare de cel puțin 150 Mbps. O rețea care poate fi modernizată pentru a ajunge la astfel de viteze este rețeaua care poate furniza o astfel de performanță pe baza unor investiții marginale, cum ar fi o modernizare a componentelor active.

57. Intervenția statului pentru instalarea unei rețele alternative în zonele descrise la punctul (56) ar putea denatura dinamica pieței. Prin urmare, Comisia va adopta probabil o opinie negativă cu privire la ajutoarele de stat pentru instalarea unei rețele suplimentare în astfel de zone.

58. În zonele în care există sau sunt preconizate în mod credibil cel puțin două rețele ultrarapide fixe independente, serviciile în bandă largă sunt furnizate, de regulă, în condiții concurențiale (concurență bazată pe infrastructură). Prin urmare, este probabil ca una sau mai multe astfel de rețele să evolueze astfel încât să furnizeze o viteză de descărcare de cel puțin 1 Gbps și o viteză de încărcare de cel puțin 150 Mbps fără a fi necesară o intervenție a statului.

59. Cu toate acestea, probabilitatea ca rețelele din zonele descrise la punctul (58) să evolueze până la capacitatea de a furniza o viteză de descărcare de cel puțin 1 Gbps și o viteză de încărcare de cel puțin 150 Mbps poate depinde și de volumul investițiilor necesare pentru instalarea unor rețele care să furnizeze vitezele respective, având în vedere stadiul actual al dezvoltării tehnologice. În consecință, în aceste zone: a) dacă niciuna dintre rețelele existente sau preconizate în mod credibil nu oferă o viteză de descărcare de cel puțin 300 Mbps (52), este puțin probabil ca acestea să evolueze către furnizarea unei viteze de descărcare de cel puțin 1 Gbps și a unei viteze de încărcare de cel puțin 150 Mbps. Prin urmare, poate fi permisă o intervenție a statului, cu condiția să fie îndeplinite toate criteriile de compatibilitate prevăzute în prezentele orientări; b) dacă cel puțin una dintre rețelele existente sau preconizate în mod credibil oferă o viteză de descărcare de cel puțin 300 Mbps, dar nu oferă o viteză de descărcare de cel puțin 500 Mbps (53), Comisia va efectua o analiză mai detaliată pentru a evalua dacă cel puțin una dintre rețelele existente sau preconizate în mod credibil va evolua către furnizarea unei viteze de descărcare de 1 Gbps și a unei viteze de încărcare de 150 Mbps și dacă este necesară o intervenție a statului. Cu excepția cazului în care statul membru demonstrează că (i) în conformitate cu cartografierea și cu consultarea publică, persistă o disfuncționalitate a pieței în zonele vizate identificate, deoarece nicio rețea nu va evolua către furnizarea unei viteze de descărcare de cel puțin 1 Gbps și a unei viteze de încărcare de cel puțin 150 Mbps și că (ii) intervenția preconizată a statului îndeplinește toate criteriile de compatibilitate stabilite în prezentele orientări, Comisia va adopta probabil o opinie negativă cu privire la o astfel de intervenție a statului; c) dacă cel puțin una dintre rețelele existente sau preconizate în mod credibil asigură o viteză de descărcare de cel puțin 500 Mbps, este probabil ca cel puțin una dintre rețelele existente sau preconizate în mod credibil să evolueze către furnizarea unei viteze de descărcare de cel puțin 1 Gbps și a unei viteze de încărcare de cel puțin 150 Mbps. Prin urmare, ajutorul de stat nu este necesar, în general, iar Comisia va adopta probabil o opinie negativă cu privire la o astfel de intervenție a statului; d) Statul membru poate reevalua situația și poate notifica o intervenție a statului spre aprobare după cinci ani de la data anunțării (54) intervențiilor statului în temeiul literelor (b) și (c). Perioada de cinci ani are scopul de a oferi investitorilor posibilitatea de a începe instalarea unor rețele finanțate din fonduri private care să ofere o viteză de descărcare de cel puțin 1 Gbps și o viteză de încărcare de cel puțin 150 Mbps. O astfel de notificare ar trebui să se bazeze pe o nouă cartografiere și pe o nouă consultare publică care să arate că există în continuare o disfuncționalitate la nivelul pieței. Trebuie să se demonstreze că intervenția statului avută în vedere îndeplinește toate criteriile de compatibilitate stabilite în prezentele orientări.

5.2.2.2. Existența unei disfuncționalități a pieței în ceea ce privește rețelele mobile de acces

60. Comisia consideră că prezintă o disfuncționalitate a pieței zonele unde nu există sau nu se preconizează în mod credibil că va fi instalată, în orizontul de timp relevant, o rețea mobilă care să poată răspunde nevoilor utilizatorilor finali (55).

61. Aplicațiile existente și viitoare se bazează tot mai des pe rețele mobile performante care să fie disponibile într-o zonă geografică vastă (56). Utilizatorii finali au nevoie de mobilitate în timp ce comunică, dar și de acces la informații „din mers”. Se preconizează că în timp se vor dezvolta noi forme de activități economice necesitând un acces online fără sincope la servicii mobile. Pentru a ține pasul cu această schimbare, se preconizează că rețelele mobile vor evolua astfel încât să ofere o conectivitate din ce în ce mai bună. În anumite circumstanțe, lipsa sau insuficiența conectivității mobile poate fi în detrimentul anumitor activități economice, cum ar fi industria, agricultura, turismul sau mobilitatea conectată. De asemenea, poate prezenta un risc pentru siguranța publicului (57). Acest lucru poate afecta în special regiunile îndepărtate sau cu densitate redusă a populației sau zonele nepopulate.

62. Într-o zonă unde există deja sau se preconizează în mod credibil că va fi instalată, în orizontul de timp relevant, cel puțin o rețea mobilă care să poată răspunde nevoilor utilizatorilor finali, ajutorul de stat pentru instalarea unei noi rețele mobile ar putea denatura inutil dinamica pieței.

63. Ajutorul de stat pentru instalarea unei rețele mobile într-o astfel de zonă poate fi considerat necesar atunci când se demonstrează că sunt îndeplinite ambele condiții de mai jos: (a) rețeaua mobilă existentă sau preconizată în mod credibil nu oferă utilizatorilor finali servicii de o calitate suficientă pentru a răspunde nevoilor lor în continuă evoluție și că (b) intervenția statului va asigura în mod adecvat o astfel de calitate a serviciilor, aducând o îmbunătățire substanțială pe care piața nu o poate realiza (58).

64. O intervenție a statului poate fi necesară în anumite circumstanțe pentru remedierea disfuncționalităților specifice ale pieței legate de cazurile de utilizare identificate chiar și în prezența unei rețele mobile 4G sau 5G, în cazul în care rețeaua respectivă nu oferă și nu este probabil să ofere utilizatorilor finali servicii de o calitate suficientă pentru a răspunde nevoilor lor în continuă evoluție. Astfel de cazuri de utilizare care se referă la activitățile și serviciile economice noi pot necesita: (a) acces online fără sincope (de exemplu pentru mobilitatea conectată și automatizată de-a lungul căilor de transport); (b) anumite viteze și capacități minime; (c) alte caracteristici specifice, cum ar fi o latență mai mică, virtualizarea rețelei sau capacitatea de conectare a mai multor terminale pentru industrie sau agricultură.

65. În principiu, chiar în prezența unei disfuncționalități a pieței, nu se pot acorda și nu se pot utiliza ajutoare de stat pentru îndeplinirea obligațiilor legale, cum ar fi obligațiile legate de drepturile de utilizare a spectrului. Se pot acorda însă ajutoare de stat în cazul și în măsura în care este nevoie să se asigure o calitate suplimentară a serviciului, care este necesară pentru satisfacerea nevoilor demonstrate ale utilizatorilor finali și care depășește ceea ce este deja necesar pentru respectarea unor astfel de obligații legale. Astfel de ajutoare pot fi acordate numai în măsura în care acest lucru este necesar pentru a acoperi exclusiv costurile suplimentare necesare pentru a asigura creșterea calității serviciului.

66. În cazul în care, într-o anumită zonă, există sau va exista în orizontul de timp relevant cel puțin o rețea mobilă care poate satisface nevoile în continuă evoluție ale utilizatorilor finali (a se vedea punctele (61), (63) și (64)), acordarea ajutorului de stat pentru o rețea mobilă suplimentară prezentând capacități echivalente ar conduce, în principiu, la o denaturare inacceptabilă a concurenței și la excluderea investițiilor private. Comisia va adopta probabil o opinie negativă cu privire la astfel de intervenții ale statului.

5.2.2.3. Existența unei disfuncționalități a pieței în ceea ce privește rețelele backhaul

67. Rețelele backhaul constituie o condiție prealabilă necesară pentru instalarea rețelelor de acces. Rețelele backhaul au potențialul de a stimula concurența în zonele de acces, ceea ce este în beneficiul tuturor rețelelor și tehnologiilor de acces. O rețea backhaul performantă poate să stimuleze investițiile private pentru conectarea utilizatorilor finali, cu condiția să asigure accesul cu ridicata în condiții deschise, transparente și nediscriminatorii pentru toți solicitanții de acces și toate tehnologiile. În absența investițiilor private, ajutorul de stat pentru instalarea de rețele backhaul poate fi necesar pentru a stimula concurența și investițiile la nivelul accesului, deoarece le permite solicitanților de acces să implementeze rețele de acces și să ofere servicii de conectivitate utilizatorilor finali.

68. Întrucât asigură traficul a diverse rețele de acces fixe sau mobile, rețelele backhaul necesită o capacitate de transmisie semnificativ mai mare decât rețelele individuale de acces. Rețelele backhaul trebuie să facă față creșterilor semnificative ale capacității necesare pe parcursul duratei lor de viață. Acest lucru se datorează nevoilor utilizatorilor finali și modernizării rapide aflate în curs a rețelelor de acces fixe sau mobile, cu nevoi tot mai mari de îmbunătățire a transmisiei de date și de creștere a performanțelor (inclusiv pentru noile generații mobile). Pentru a se evita ca o rețea backhaul să devină o sursă de gâtuire, ar putea fi necesar să se majoreze capacitatea acesteia de a însoți instalarea unor rețelele de acces fixe sau mobile performante. Prin urmare, ar putea exista o disfuncționalitate a pieței în cazul în care capacitatea backhaul existentă sau preconizată nu poate face față dezvoltării preconizate a rețelelor de acces fixe sau mobile corespunzătoare pe baza nevoilor actuale și viitoare ale utilizatorilor finali. În stadiul actual al dezvoltării tehnologice, creșterea cererii de capacitate poate fi abordată de obicei cu ajutorul unor rețele backhaul bazate pe fibră optică sau pe alte tehnologii capabile să asigure același nivel de performanță și fiabilitate ca rețelele backhaul prin fibră optică. Prin urmare, se poate presupune că există o disfuncționalitate a pieței în cazul în care nu există o rețea backhaul sau rețeaua backhaul existentă sau preconizată în mod credibil nu este bazată pe fibră optică sau pe alte tehnologii capabile să asigure același nivel de performanță și fiabilitate ca fibra optică.

69. Indiferent de tehnologia de bază a rețelei backhaul existente, poate fi prezentă o disfuncționalitate a pieței dacă rețeaua backhaul respectivă oferă o combinație sub nivelul optim de calitate și prețuri ale serviciilor. De exemplu, un stat membru poate demonstra că condițiile de acces pentru rețeaua backhaul existentă ar putea împiedica instalarea unor rețele de acces fixe sau mobile noi sau mai performante, deoarece anumite categorii de solicitanți de acces nu sunt deservite în mod adecvat (59) sau deoarece prețurile de acces cu ridicata pot fi mai mari decât cele percepute pentru aceleași servicii din zone mai competitive, dar comparabile ale statului membru respectiv, iar problema nu a putut fi soluționată prin reglementări sectoriale (60).

5.2.2.4. Instrumente de stabilire a necesității intervenției statului

70. Pentru a identifica necesitatea intervenției statului într-o anumită zonă, statele membre trebuie să verifice, pe baza unei cartografieri detaliate și a unei consultări publice, în conformitate cu secțiunile 5.2.2.4.1 și 5.2.2.4.2, performanțele rețelelor fixe de acces, ale rețelelor mobile de acces sau ale rețelelor backhaul care există sau se preconizează în mod credibil că vor fi instalate în zona vizată în orizontul de timp relevant.

71. Statele membre dispun de o marjă de apreciere semnificativă pentru a defini zonele vizate. Cu toate acestea, ele sunt încurajate să țină seama, când stabilesc zonele relevante, de condițiile economice, geografice și sociale.

5.2.2.4.1. Cartografierea detaliată și analiza acoperirii

72. Printr-o cartografiere detaliată, statele membre trebuie să identifice zonele geografice (zonele vizate) care vor fi eligibile în cadrul intervenției sub formă de ajutor de stat, pe baza unei reprezentări obiective a performanțelor rețelelor existente sau preconizate în mod credibil într-o anumită zonă.

73. În ceea ce privește ajutoarele de stat care sprijină instalarea unor rețele fixe de acces sau a unor rețele mobile de acces, cartografierea trebuie să respecte următoarele două criterii: a) performanțele trebuie să fie exprimate cel puțin prin vitezele de descărcare și, după caz, de încărcare (61) care sunt sau vor fi disponibile pentru utilizatorii finali în condiții de oră de vârf (62); orice sursă de gâtuire care ar putea împiedica îndeplinirea acestor performanțe trebuie luată în considerare în mod corespunzător (în ceea ce privește, de exemplu, rețeaua backhaul); b) cartografierea trebuie efectuată: (i) pentru rețelele fixe prin cablu, la nivel de adresă pe baza locațiilor deservite și (ii) pentru rețelele de acces fără fir fixe și pentru rețelele mobile, la nivel de adresă, pe baza locațiilor deservite sau pe baza unor grile de maximum 100×100 metri (63).

74. Statele membre pot lua în considerare cele mai bune practici pentru aplicarea metodologiilor de cartografiere descrise în anexa I.

75. În ceea ce privește ajutoarele de stat care sprijină instalarea unor rețele backhaul, statele membre trebuie să cartografieze performanțele rețelelor backhaul existente sau preconizate în mod credibil în orizontul de timp relevant. În cazul în care instalarea unei rețele include, în același timp, instalarea unei rețele de acces și a rețelei backhaul necesare pentru a permite funcționarea rețelei de acces, nu este necesară o cartografiere separată a rețelelor backhaul.

76. Statele membre trebuie să pună la dispoziția publicului metodologia și criteriile tehnice de bază (de exemplu factorul de utilizare și sarcina celulară) utilizate pentru cartografierea zonei vizate accesibile publicului.

77. Se recomandă insistent consultarea autorității naționale de reglementare (ANR), astfel cum se prevede în secțiunea 5.2.4.6.

5.2.2.4.2. Consultare publică

78. Statele membre trebuie să publice spre consultare principalele caracteristici ale intervenției preconizate a statului și lista zonelor vizate identificate prin cartografiere (64). Informațiile respective trebuie să fie puse la dispoziție pe un site accesibil publicului (65) la nivel regional și național.

79. În cadrul consultării publice, părțile interesate trebuie să fie invitate (a) să își prezinte observațiile cu privire la intervenția preconizată a statului, la modul de concepere și principalele caracteristici ale acesteia și (b) să furnizeze informații fundamentate cu privire la rețelele existente sau rețelele preconizate în mod credibil să fie instalate în zona vizată în orizontul de timp relevant (66).

80. Atunci când analizează orizontul de timp relevant preconizat, statele membre trebuie să ia în considerare toate aspectele despre care se poate preconiza în mod rezonabil că vor avea efecte asupra duratei instalării noii rețele (și anume timpul necesar pentru procedura de selecție, posibilele acțiuni și contestații în justiție, timpul necesar pentru obținerea drepturilor de trecere și a autorizațiilor, alte obligații care decurg din legislația națională, capacitatea disponibilă pentru lucrări civile etc.). În cazul în care instalarea rețelei preconizate, finanțate de stat (până la intrarea sa în funcțiune) durează mai mult decât s-a estimat, sunt necesare o nouă cartografiere și o nouă consultare publică.

81. Indiferent dacă este posibil ca statul membru să fi colectat deja informații cu privire la planurile de investiții viitoare prin cartografiere, consultarea publică trebuie să includă întotdeauna rezultatele celei mai recente cartografieri. Acest lucru este necesar pentru a se reduce la minimum posibilele denaturări nejustificate ale concurenței în ceea ce privește întreprinderile care furnizează deja rețele și servicii în zonele vizate și cele care au deja planuri de investiții credibile pentru orizontul de timp relevant.

82. Consultarea publică trebuie să dureze cel puțin 30 de zile. După încheierea consultării publice, statul membru trebuie să lanseze procedura de selecție concurențială sau să înceapă implementarea proiectului respectiv (67), în cazul modelelor de investiții directe, în termen de un an. Dacă nu lansează procedura de selecție concurențială sau implementarea proiectului finanțat de stat în perioada respectivă, statul membru trebuie să efectueze o nouă consultare publică înainte de a putea lansa procedura de selecție concurențială sau de a implementa proiectul finanțat de stat.

83. Se recomandă consultarea ANR cu privire la rezultatele consultării publice (68).

5.2.2.4.3. Bune practici: evaluarea planurilor de investiții private în cadrul consultării publice

84. Există riscul ca o simplă „exprimare a interesului” în planuri viitoare de investiții private în zona vizată de către o parte interesată în cadrul unei consultări publice să întârzie instalarea de rețele în bandă largă dacă investițiile private nu mai sunt ulterior realizate, după ce au blocat intervenția statului.

85. Pentru a reduce riscul ca intervențiile statului să fie blocate pe baza unor planuri de investiții viitoare care nu se vor materializa, statele membre pot decide să solicite părților interesate să furnizeze, într-un interval de timp adecvat și proporțional cu nivelul de informații solicitate, dovezi care să demonstreze credibilitatea planurilor lor de investiții (69). O astfel de dovadă poate fi, de exemplu, un plan detaliat de instalare cu obiective intermediare (cum ar fi pentru fiecare perioadă de 6 luni), care să demonstreze că investiția va fi realizată în orizontul de timp relevant și va asigura performanțe similare cu cele ale rețelei finanțate de stat care era preconizată.

86. Pentru a evalua credibilitatea performanței și acoperirii declarate, statele membre pot utiliza, atunci când este rezonabil și indicat, aceleași criterii cu cele utilizate pentru evaluarea performanței rețelelor existente.

87. Atunci când evaluează credibilitatea viitoarelor planuri de investiții, statele membre pot să țină seama în special de următoarele criterii: a) dacă partea interesată a depus un plan de afaceri legat de proiect în care au fost luate în considerare criterii adecvate privind, de exemplu, calendarul, bugetul, situarea geografică a locațiilor vizate, calitatea serviciului care urmează să fie furnizat, tipul de rețea și de tehnologie care urmează să fie instalate și rata de utilizare; b) dacă partea interesată relevantă a depus un plan de proiect credibil la nivel înalt în care s-a ținut seama în mod corespunzător de obiectivele intermediare ale proiectului, cum ar fi procedurile administrative și autorizațiile (inclusiv drepturile de trecere, autorizațiile de mediu, dispozițiile privind siguranța și securitate), lucrările de construcții civile, finalizarea rețelei, începerea operațiunilor și furnizarea serviciilor către utilizatorii finali; c) adecvarea dimensiunii întreprinderii în raport cu dimensiunea investiției; d) experiența investitorilor în proiecte comparabile; e) dacă este necesar și indicat, coordonatele geografice ale părților-cheie ale rețelei preconizate (stații de bază, puncte de prezență etc.).

88. Dacă un stat membru consideră că planurile de investiții private sunt credibile, statul membru respectiv poate decide să invite părțile interesate să semneze acorduri de angajament, care ar putea include obligații de raportare a progreselor înregistrate cu privire la obiectivele lor intermediare declarate.

89. Este responsabilitatea părților interesate să furnizeze informații concludente, în conformitate cu normele relevante din dreptul Uniunii (70) sau din dreptul intern.

90. Statul membru ar trebui să consulte ANR cu privire la evaluarea de către statul membru a credibilității planurilor de investiții viitoare (71).

91. Statele membre ar trebui să comunice rezultatele evaluării lor și motivele acesteia tuturor părților interesate care au transmis informații despre planurile lor de investiții private.

5.2.2.4.4. Bune practici: monitorizarea ex post a punerii în aplicare a planurilor de investiții private

92. Dacă consideră că planurile de investiții private prezentate sunt credibile și, în consecință, că zona aferentă a fost separată de domeniul de aplicare al intervenției respective a statului, statul membru poate decide să solicite părților interesate care au prezentat planurile respective să raporteze cu regularitate cu privire la îndeplinirea obiectivelor lor intermediare declarate pentru instalarea rețelei și pentru furnizarea serviciilor.

93. Dacă identifică abateri de la planul prezentat, care lasă impresia că proiectul nu se va materializa, sau dacă are motive suficiente să pună la îndoială finalizarea în modul declarat a investiției, statul membru poate decide să solicite părții interesate să furnizeze informații suplimentare care să demonstreze credibilitatea continuă a investiției declarate.

94. Dacă are îndoieli semnificative cu privire la finalizarea în modul declarat a investiției, statul membru poate decide, în orice moment din orizontul de timp relevant, să includă zonele vizate de investiție într-o nouă consultare publică, în vederea verificării eligibilității potențiale a acestora pentru o intervenție a statului.

5.2.3. Adecvarea ajutorului ca instrument de politică

95. Statul membru trebuie să demonstreze că ajutorul este adecvat pentru abordarea disfuncționalității identificate a pieței și pentru atingerea obiectivelor urmărite de ajutor. Ajutorul de stat nu este adecvat în cazul în care același rezultat poate fi obținut prin alte măsuri, cu un grad de denaturare mai redus.

96. Ajutorul de stat nu este singurul instrument de politică de care dispun statele membre pentru a impulsiona investițiile în instalarea de rețele în bandă largă. Statele membre pot recurge la alte mijloace cu efecte mai puțin distorsionante, cum ar fi măsurile administrative și de reglementare sau instrumentele de piață.

97. Pentru ca ajutorul să fie adecvat, rețelele fixe și mobile finanțate de stat trebuie să ofere caracteristici semnificativ îmbunătățite în comparație cu rețelele existente. Prin urmare, rețelele fixe și mobile finanțate de stat ar trebui să asigure o schimbare radicală. Se asigură o schimbare radicală în cazul în care, ca urmare a intervenției statului, sunt îndeplinite următoarele condiții: (a) instalarea rețelei fixe sau mobile finanțate de stat reprezintă o investiție nouă semnificativă (72) și (b) rețeaua finanțată de stat aduce noi capacități semnificative pe piață în ceea ce privește disponibilitatea, capacitatea, vitezele (73) și concurența serviciilor în bandă largă.

98. Performanța rețelei finanțate de stat trebuie comparată cu cea mai înaltă performanță a rețelei (rețelelor) existente. Planurile de investiții credibile trebuie luate în considerare pentru evaluarea schimbării radicale numai dacă ele ar oferi, singure, performanțe similare cu cea a rețelei finanțate de stat preconizate în zonele vizate, în orizontul de timp relevant.

5.2.3.1. Schimbarea radicală – rețele fixe de acces

99. În ceea ce privește ajutoarele de stat pentru rețelele fixe de acces, prezența unei schimbări radicale este evaluată pe baza unei distincții între tipurile de zone vizate, în funcție de prezența rețelelor ultrarapide fixe.

5.2.3.1.1. Zonele albe și gri

100. Zonele albe sunt zone în care nu există sau nu se preconizează în mod credibil că va fi realizată, în orizontul de timp relevant, nicio rețea ultrarapidă fixă.

101. Zonele gri sunt zone în care există sau se preconizează în mod credibil că va fi realizată, în orizontul de timp relevant, o rețea ultrarapidă fixă.

102. În zonele albe și gri, pentru a realiza o schimbare radicală, intervențiile statului trebuie să îndeplinească următoarele două condiții: a) cel puțin să tripleze viteza de descărcare în comparație cu rețeaua existentă; b) să reprezinte o investiție nouă semnificativă în infrastructură, care să aducă pe piață capacități noi semnificative (74).

5.2.3.1.2. Zonele mixte (albe și gri)

103. În principiu, intervenția planificată ar trebui concepută astfel încât întreaga zonă vizată să fie ori albă, ori gri.

104. Cu toate acestea, din motive de eficiență, atunci când nu se justifică disocierea zonelor albe de cele gri, statele membre pot selecta zone vizate care sunt parțial albe și parțial gri. În astfel de zone, în care unii utilizatori finali sunt deja deserviți (sau vor fi deserviți în orizontul de timp relevant) de o singură rețea ultrarapidă fixă, statul membru trebuie să se asigure că intervenția statului nu conduce la o denaturare nejustificată a concurenței în ceea ce privește rețeaua existentă.

105. O soluție adecvată poate consta în permiterea unei supraextinderi reduse a rețelei ultrarapide fixe existente care conectează utilizatorii finali din zona gri care face parte din zona mixtă. În astfel de situații, întreaga zonă vizată poate fi considerată albă în scopul evaluării intervenției statului, cu condiția ca statul membru să demonstreze că sunt îndeplinite următoarele două condiții: a) supraextinderea nu creează denaturări nejustificate ale concurenței, pe baza rezultatelor unei consultări publice; b) supraextinderea trebuie să fie limitată la maximum 10 % din totalul locațiilor din zona vizată; c) cerințele privind schimbarea radicală prevăzute în secțiunea 5.2.3.1.1 pentru zonele albe sunt îndeplinite, iar rețeaua finanțată de stat furnizează servicii substanțial mai bune decât cele disponibile în partea gri a zonei mixte. Nu este necesar ca cerințele privind schimbarea radicală stabilite în secțiune 5.2.3.1.1 pentru zonele gri să fie îndeplinite.

106. Comisia va evalua de la caz la caz caracterul adecvat al intervențiilor în zonele mixte.

5.2.3.1.3. Zonele negre

107. Zonele negre sunt zone în care există sau sunt preconizate în mod credibil în orizontul de timp relevant cel puțin două rețele ultrarapide fixe.

108. Cu condiția ca intervenția statului să respecte condițiile stabilite în secțiunea 5.2.2.1, rețeaua finanțată de stat trebuie să îndeplinească toate condițiile următoare: a) cel puțin să tripleze viteza de descărcare în comparație cu rețeaua existentă; b) să furnizeze o viteză de descărcare de cel puțin 1 Gbps și o viteză de încărcare de cel puțin 150 Mbps; c) să reprezinte o investiție nouă semnificativă în infrastructură, care să aducă pe piață capacități noi semnificative (75).

5.2.3.2. Schimbarea radicală – rețele mobile de acces

109. O rețea mobilă finanțată de stat trebuie să asigure o schimbare radicală în ceea ce privește disponibilitatea, capacitatea, vitezele și concurența serviciilor mobile care să poată stimula adoptarea de noi servicii inovatoare (76).

110. Astfel cum se indică în secțiunea 2.3.2, tranziția la fiecare nou standard IMT este, în general, progresivă. Între două standarde IMT consecutive complete, există sisteme hibride progresive, care sunt, de obicei, mai performante decât predecesoarele lor. De exemplu, sistemul de comunicații celulare 4G LTE a depășit sistemul 4G în mai multe aspecte, iar tehnologia 5G autonomă este mai performantă decât tehnologia 5G neautonomă. În mod similar, fiecare nou standard IMT a furnizat noi capacități (77). Deși toate standardele IMT furnizează servicii mobile de voce, doar cele mai noi standarde IMT pot furniza servicii mobile în bandă largă performante.

111. Întrucât furnizarea de noi capacități necesită mai multă capacitate, noile standarde IMT necesită frecvențe noi. Întrucât frecvențele reprezintă o resursă limitată, alocarea lor în Uniune pentru furnizarea de servicii mobile se face pe baza unei licitații sau a unei alte proceduri de selecție concurențiale și este supusă unor taxe. Atunci când în urma procesului de alocare a spectrului se implementează un nou standard IMT, se poate preconiza că rețelele mobile care utilizează respectiva tehnologie vor oferi capacități noi semnificative în comparație cu rețelele mobile existente. Furnizorii de servicii mobile sunt dispuși să suporte costuri inițiale semnificative pentru obținerea de noi drepturi de utilizare a spectrului, necesare pentru un nou standard IMT, numai dacă se așteaptă ca noul standard IMT să ofere capacități superioare, care le-ar permite să își rentabilizeze investiția în timp. Având în vedere acest lucru, Comisia a fost de acord să considere că însușirile pe care rețelele 4G le au în plus față de generațiile anterioare reprezintă o schimbare radicală (78). În mod similar, rețelele 5G, în special rețelele 5G autonome, au în general capacități funcționale suplimentare, cum ar fi latența foarte mică, fiabilitatea ridicată și posibilitatea de a rezerva o parte din rețea pentru o anumită utilizare și de a garanta o anumită calitate a serviciului. Aceste caracteristici vor permite rețelelor 5G, în special rețelelor 5G autonome, să sprijine noi servicii (de exemplu servicii de monitorizare a sănătății și de urgență, controlul în timp real al utilajelor din fabrici, rețele inteligente pentru gestionarea energiei din surse regenerabile, mobilitate conectată și automatizată, detectarea precisă a defecțiunilor și intervenția rapidă), asigurând astfel o schimbare radicală în comparație cu generațiile mobile anterioare. Se preconizează că tehnologiile mobile de generație următoare (de exemplu 6G) vor oferi capacități și mai mari în viitor.

5.2.3.3. Schimbarea radicală – rețele backhaul

112. O rețea backhaul finanțată de stat trebuie să asigure o schimbare radicală în comparație cu rețeaua (rețelele) existentă (existente). Se asigură o schimbare radicală în cazul în care, ca urmare a intervenției statului, rețeaua backhaul finanțată reprezintă o investiție semnificativă în infrastructura backhaul și sprijină în mod adecvat nevoile în creștere în ceea ce privește rețelele de acces fixe sau mobile. Acest lucru se poate întâmpla atunci când rețeaua backhaul finanțată de stat, spre deosebire de cea (cele) existentă (existente), se bazează pe fibră optică sau pe alte tehnologii capabile să asigure același nivel de performanță ca fibra optică. În cazul în care rețeaua (rețelele) existentă (existente) se bazează pe fibră optică sau pe tehnologii cu performanțe similare, se poate realiza o schimbare radicală, de exemplu, printr-o dimensionare adecvată a capacității backhaul, care depinde de situația specifică în schimbare din zonele vizate.

113. În cazul în care o intervenție a statului acoperă atât rețelele backhaul, cât și rețelele de acces (fixe sau mobile), rețeaua backhaul trebuie să fie dimensionată astfel încât să poată răspunde nevoilor rețelelor de acces.

114. Statul membru ar trebui să selecteze tehnologiile cele mai adecvate, în conformitate cu principiul neutralității tehnologice, ținând seama de caracteristicile și nevoile zonelor vizate, în special atunci când rețelele bazate pe fibră optică sau cu performanțe similare nu sunt viabile din punct de vedere tehnic sau economic.

5.2.4. Proporționalitatea ajutoarelor

115. Statele membre trebuie să demonstreze că ajutorul este proporțional cu problema abordată. Acestea trebuie să demonstreze, în esență, că nu s-ar fi putut obține aceeași schimbare de comportament cu mai puține ajutoare și mai puține denaturări. Se consideră că ajutorul este proporțional atunci când cuantumul său este limitat la minimul necesar și când potențialele denaturări ale concurenței sunt reduse la minimum, în conformitate cu prezenta secțiune.

5.2.4.1. Procedura de selecție concurențială

116. Se consideră că ajutorul de stat este proporțional atunci când cuantumul său este limitat la minimul necesar pentru desfășurarea activității economice care beneficiază de sprijin.

117. Fără a aduce atingere normelor aplicabile în materie de achiziții publice, ajutoarele trebuie acordate pe baza unei proceduri de selecție concurențiale deschise, transparente și nediscriminatorii, în conformitate cu principiile achizițiilor publice (79). De asemenea, ajutoarele trebuie să respecte principiul neutralității tehnologice, astfel cum este specificat în secțiunea 5.2.4.2.

118. Se consideră că ajutorul de stat este proporțional și limitat la cuantumul minim necesar dacă el este acordat printr-o procedură de selecție concurențială care atrage un număr suficient de participanți. Dacă numărul de participanți sau numărul ofertelor eligibile nu este suficient, statul membru trebuie să încredințeze unui auditor independent sarcina de evaluare a ofertei câștigătoare (care cuprinde și calculele de costuri).

119. În funcție de circumstanțe, pot fi adecvate proceduri diferite. De exemplu, în cazul intervențiilor cu o complexitate tehnică ridicată, statele membre pot alege să se angajeze într-o procedură de dialog competitiv cu potențialii ofertanți, cu scopul de a asigura cea mai adecvată concepere a intervenției.

120. Statul membru trebuie să se asigure că este selectată oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic (80). În acest scop, statul membru trebuie să stabilească criterii calitative de atribuire obiective, transparente și nediscriminatorii și să specifice în prealabil ponderea relativă a fiecărui criteriu.

121. Printre criteriile calitative de atribuire se pot număra, printre altele, performanța rețelei (inclusiv securitatea acesteia), acoperirea geografică, cât de adaptată exigențelor viitorului este abordarea tehnologică, impactul soluției propuse asupra concurenței (inclusiv termenele, condițiile și prețurile de acces cu ridicata) (81) și costul total al dreptului de proprietate (82).

122. Statele membre pot lua în considerare acordarea de puncte de prioritate suplimentare pentru criteriile referitoare la performanța climatică și de mediu a rețelei (83), în ceea ce privește caracteristicile sale legate de neutralitatea climatică, inclusiv amprenta de carbon și, respectiv, impactul rețelei asupra componentelor principale ale capitalului natural, și anume aerul, apa, solul și biodiversitatea. Statele membre pot, de asemenea, să impună ofertantului selectat obligația de a pune în aplicare măsuri de atenuare proporționale în cazul în care rețeaua ar avea un impact negativ asupra mediului.

123. În cazul în care ajutorul este acordat fără o procedură de selecție concurențială, unei autorități publice care instalează și gestionează o rețea în bandă largă la nivel cu ridicata (84) în mod direct sau prin intermediul unei entități interne (modelul de investiții directe), statul membru trebuie să își justifice, în mod similar, alegerea rețelei și a soluției tehnologice (85).

124. Orice concesiune sau alt tip de contract prin care un terț este însărcinat de către o astfel de autoritate publică sau entitate internă să proiecteze, să construiască sau să exploateze rețeaua trebuie să facă obiectul unei proceduri de selecție concurențiale deschise, transparente și nediscriminatorii. Procedura trebuie să fie în conformitate cu principiile achizițiilor publice, să se bazeze pe oferta cea mai avantajoasă din punct de vedere economic și să respecte principiul neutralității tehnologice, fără a aduce atingere normelor aplicabile în materie de achiziții publice.

5.2.4.2. Neutralitate tehnologică

125. După principiul neutralității tehnologice, intervenția statului nu trebuie să favorizeze sau să excludă vreo tehnologie anume, nici la selectarea beneficiarilor, nici la furnizarea accesului cu ridicata. Având în vedere că există diferite soluții tehnologice, în cadrul licitației nu ar trebui să se favorizeze sau să se excludă vreo tehnologie sau platformă de rețea anume. Ofertanții ar trebui să aibă posibilitatea de a propune furnizarea serviciilor necesare cu ajutorul oricărei tehnologii sau combinații de tehnologii pe care o consideră adecvată. Rămâne neatinsă posibilitatea statelor membre de a determina performanța dorită, inclusiv eficiența energetică a rețelelor, înainte de procedură și de a acorda puncte de prioritate celei mai adecvate soluții tehnologice sau combinații de soluții tehnologice pe baza unor criterii obiective, transparente și nediscriminatorii, în conformitate cu secțiunea 5.2.4.1. O rețea finanțată de stat trebuie să permită accesul tuturor solicitanților de acces, în condiții echitabile și nediscriminatorii, indiferent de tehnologia utilizată.

5.2.4.3. Utilizarea infrastructurii existente

126. Utilizarea infrastructurii existente este unul dintre principalii factori care pot contribui la reducerea costurilor de instalare a unei noi rețele în bandă largă și la limitarea impactului asupra mediului.

127. Statele membre ar trebui să încurajeze întreprinderile care doresc să participe la o procedură de selecție concurențială să utilizeze orice infrastructură existentă disponibilă. De asemenea, statele membre ar trebui să încurajeze aceste întreprinderi să furnizeze informații detaliate cu privire la infrastructurile existente pe care le dețin sau le controlează (86) în zona de intervenție planificată. Informațiile respective ar trebui furnizate în timp util pentru a fi luate în considerare la pregătirea ofertelor. În cazul în care acest lucru este adecvat, ținând seama, printre alți factori, de dimensiunea zonei de intervenție, de gradul de pregătire a informațiilor și de timpul disponibil, statele membre ar trebui să prevadă furnizarea informațiilor respective ca o condiție pentru participarea la procedura de selecție (87). Informațiile pot include, în special: (a) amplasarea și ruta infrastructurii; (b) tipul și utilizarea actuală a infrastructurii; (c) un punct de contact și (d) dacă sunt disponibile (88), termenele și condițiile de utilizare a acesteia.

128. Statele membre trebuie să pună la dispoziție toate informațiile de care dispun (89) cu privire la infrastructura existentă care ar putea fi utilizată pentru implementarea rețelelor în bandă largă în zona de intervenție. Statele membre sunt încurajate să se bazeze pe punctul de informare unic instituit în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Directiva 2014/61/UE.

5.2.4.4. Acces la nivel angro

129. Accesul efectiv cu ridicata al părților terțe la rețelele finanțate este o condiție indispensabilă pentru orice măsură de ajutor de stat. Mai precis, accesul cu ridicata permite întreprinderilor terțe să concureze cu ofertantul selectat, consolidând astfel oferta și concurența în zonele acoperite de măsură. De asemenea, prin accesul cu ridicata se evită crearea de monopoluri regionale de servicii. Permițând dezvoltarea concurenței în zona vizată, accesul cu ridicata asigură, de asemenea, dezvoltarea pe termen mai lung a pieței în zona respectivă. Accesul respectiv este valabil indiferent dacă în prealabil a fost efectuată o analiză de piață în sensul capitolului III din Directiva (UE) 2018/1972. Tipul obligațiilor pentru accesul cu ridicata impuse în cazul unei rețele finanțate de stat ar trebui însă să ar trebui să țină seama de gama de obligații privind accesul prevăzute în reglementările sectoriale. Deoarece beneficiarii ajutorului nu utilizează doar resurse proprii, ci și fonduri publice pentru a instala rețeaua, aceștia ar trebui să ofere totuși o gamă mai largă de produse de acces cu ridicata decât cele impuse de ANR întreprinderilor cu o putere de piață semnificativă. Un astfel de acces cu ridicata ar trebui acordat cât mai curând posibil înainte de începerea furnizării serviciilor relevante și, în cazul în care operatorul de rețea intenționează să furnizeze și servicii cu amănuntul, cu cel puțin 6 luni înainte de lansarea acestor servicii cu amănuntul.

130. Rețeaua finanțată de stat trebuie să ofere acces efectiv întreprinderilor, în condiții echitabile și nediscriminatorii. Acest lucru poate presupune modernizarea și mărirea capacității infrastructurii existente, atunci când este necesar, și instalarea unei infrastructuri noi suficiente (de exemplu a unor conducte destul de largi pentru instalarea unui număr suficient de rețele și a diferite topologii de rețea) (90).

131. Statele membre trebuie să indice termenele, condițiile și prețurile pentru produsele de acces cu ridicata în documentele procedurii de selecție concurențiale și trebuie să publice respectivele informații pe un site cuprinzător, la nivel național sau regional. Ar trebui ca publicul larg să poată accesa site-ul fără nicio restricție, inclusiv fără a fi nevoie să se înregistreze ca utilizator în prealabil.

132. Pentru a face accesul cu ridicata efectiv și pentru a permite solicitantului de acces să își furnizeze serviciile, accesul cu ridicata trebuie de asemenea acordat și pentru acele părți ale rețelei care nu au fost finanțate de stat sau care ar putea să nu fi fost instalate de beneficiarul ajutorului (91).

5.2.4.4.1. Termenele și condițiile pentru accesul cu ridicata

133. Accesul efectiv cu ridicata trebuie acordat pentru o perioadă de cel puțin 10 ani pentru toate produsele active, cu excepția accesului degrupat virtual (VULA).

134. Accesul bazat pe VULA trebuie acordat pentru o perioadă de timp egală cu durata de viață a infrastructurii pentru care VULA este un substitut (92).

135. Accesul la infrastructuri noi (cum ar fi conducte, stâlpi, cabinete stradale, fibră neagră) trebuie acordat pe durata de viață a elementului de rețea în cauză (93). Dacă se acordă ajutor de stat pentru o infrastructură nouă, infrastructura trebuie să fie suficient de largă pentru a satisface cererea actuală și în continuă evoluție a solicitanților de acces (94). Acest lucru este complementar și nu aduce atingere obligațiilor de reglementare care pot fi impuse de ANR.

136. Statele membre trebuie să consulte ANR-urile în ceea ce privește produsele, condițiile și prețurile de acces cu ridicata. ANR-urile sunt încurajate să ofere îndrumări, astfel cum se prevede în secțiunea 5.2.4.6.

137. În toată rețeaua finanțată de stat, inclusiv în părțile rețelei în cazul cărora s-a utilizat infrastructura existentă, trebuie să se aplice aceleași condiții de acces. Respectarea obligațiilor de acces trebuie să fie asigurată indiferent de schimbările intervenite în ceea ce privește proprietatea, gestionarea sau exploatarea rețelei finanțate de stat.

138. În cazul în care utilizează resurse proprii, beneficiarul ajutorului sau solicitanții de acces care se conectează la rețeaua finanțată de stat pot decide să își extindă rețelele în zone adiacente din afara zonei vizate. Solicitanții de acces pot efectua astfel de extinderi cu respectarea obligațiilor de acces cu ridicata. Dacă nu există nicio legătură între solicitanții de acces și beneficiarul ajutorului, nu există nicio limită pentru astfel de extinderi în zone adiacente. Se consideră că un solicitant de acces nu are legătură cu beneficiarul ajutorului dacă aceștia nu fac parte din același grup și nu dețin participații unul în cadrul întreprinderii celuilalt. Extinderile efectuate de beneficiarii ajutorului pot fi permise sub rezerva următoarelor garanții cumulative: a) atunci când efectuează consultarea publică (a se vedea secțiunea 5.2.2.4.2), statul membru trebuie să indice faptul că extinderile private sunt permise într-o etapă ulterioară și să furnizeze informații semnificative cu privire la acoperirea potențială a unor astfel de extinderi; b) extinderile în zone adiacente pot fi efectuate numai după doi ani de la punerea în funcțiune a rețelei finanțate de stat, în cazul în care apare una dintre următoarele situații: (i) în cadrul consultării publice, părțile interesate demonstrează că extinderea preconizată ar risca să intre într-o zonă adiacentă care este deja deservită de cel puțin două rețele independente care oferă viteze comparabile cu cele ale rețelei finanțate de stat; (ii) în zona adiacentă există cel puțin o rețea care oferă viteze comparabile cu cele ale rețelei finanțate de stat și care a intrat în funcțiune cu mai puțin de cinci ani înaintea intrării în funcțiune a rețelei finanțate de stat (95).

139. În cazul în care rezultatele consultării publice arată că există riscul apariției altor denaturări semnificative ale concurenței, extinderile efectuate de beneficiarul ajutorului trebuie interzise.

5.2.4.4.2. Produsele de acces cu ridicata

5.2.4.4.2.1. Rețele fixe de acces instalate în zone albe

140. Rețeaua finanțată de stat trebuie să asigure cel puțin accesul de tip bitstream, accesul la fibra neagră și accesul la infrastructură, inclusiv la cabinete stradale, stâlpi, piloni, turnuri și conducte.

141. În plus, statele membre trebuie să se asigure că rețeaua finanțată de stat oferă cel puțin degruparea fizică sau VULA. Pentru a fi considerat adecvat ca produs de acces cu ridicata, orice produs VULA trebuie să fie aprobat în prealabil de ANR sau de altă autoritate competentă.

5.2.4.4.2.2. Rețele fixe de acces instalate în zone gri și negre

142. Rețeaua finanțată de stat trebuie să asigure cel puțin (a) produsele de acces cu ridicata menționate la alineatul (140) și (b) degruparea fizică.

143. Statele membre pot considera oportun să nu impună furnizarea degrupării fizice și să solicite, în schimb, furnizarea de VULA. În acest caz, statele membre trebuie să își indice intenția de a acorda o derogare de la obligația de a furniza acces fizic degrupat și să prezinte motivele acestei opțiuni în cadrul consultării publice. Statele membre trebuie să demonstreze că înlocuirea asigurării degrupării fizice cu furnizarea de VULA nu riscă să denatureze în mod nejustificat concurența, ținând seama de rezultatul consultării publice și de caracteristicile pieței și ale zonei în cauză (96). Pe această bază, Comisia va evalua dacă furnizarea de VULA, în locul degrupării fizice, asigură proporționalitatea ajutorului.

5.2.4.4.2.3. Rețelele mobile de acces

144. Rețeaua finanțată de stat trebuie să furnizeze un set rezonabil de produse de acces cu ridicata, având în vedere caracteristicile pieței, pentru a asigura accesul efectiv la rețeaua subvenționată. Acestea includ cel puțin roamingul și accesul la stâlpi, piloni, turnuri și conducte. De îndată ce acestea devin disponibile, rețeaua finanțată de stat va trebui să furnizeze produsele de acces necesare pentru a exploata caracteristicile mai avansate (97) ale rețelelor mobile, cum ar fi 5G și generațiile viitoare de rețele mobile (98).

5.2.4.4.2.4. Rețelele backhaul

145. Rețeaua finanțată de stat trebuie să asigure cel puțin un serviciu activ și accesul la stâlpi, piloni, turnuri, conducte și fibră neagră.

146. Statele membre trebuie să prevadă instalarea unei capacități suficiente pentru infrastructura nouă (de exemplu conducte suficient de mari pentru a permite instalarea de fibră optică pentru satisfacerea nevoilor preconizate ale tuturor solicitanților de acces) dacă acest lucru este necesar pentru a asigura accesul efectiv în condiții echitabile și nediscriminatorii.

5.2.4.4.3. Accesul cu ridicata pe baza unei cereri rezonabile

147. Ca excepție de la condițiile stabilite în secțiunea 5.2.4.4.2, statele membre pot limita furnizarea anumitor produse de acces cu ridicata la cazurile de cerere rezonabilă din partea unui solicitant de acces, în cazul în care furnizarea unor astfel de produse ar majora în mod disproporționat costurile de investiții fără a aduce beneficii semnificative la nivel de concurență sporită.

148. Pentru ca o astfel de excepție să fie aprobată de Comisie, statele membre trebuie să furnizeze justificări pe baza caracteristicilor acestei intervenții specifice. Justificarea ar trebui să se bazeze pe criterii bine întemeiate și obiective, cum ar fi densitatea scăzută a populației în zonele în cauză, dimensiunea zonei vizate sau dimensiunea beneficiarilor ajutorului (99). Statele membre trebuie să demonstreze, pe baza unor calcule detaliate și obiective ale costurilor, pentru fiecare produs de acces care nu va fi furnizat, că furnizarea produsului respectiv ar duce la creșterea disproporționată a costurilor intervenției.

149. Se consideră că cererea solicitantului de acces este rezonabilă dacă (a) solicitantul de acces prezintă un plan de afaceri care justifică dezvoltarea produsului în rețeaua finanțată de stat și (b) în aceeași zonă geografică nicio altă întreprindere nu oferă deja produse de acces comparabile, la prețuri echivalente cu cele din zonele mai dens populate (100).

150. Dacă o cerere de acces este rezonabilă, costul suplimentar al furnizării unui astfel de acces trebuie suportat de beneficiarul ajutorului.

5.2.4.4.4. Politica de prețuri în cazul accesului la nivel angro

151. La stabilirea prețurilor pentru produsele de acces cu ridicata, statele membre trebuie să se asigure că prețul accesului cu ridicata pentru fiecare produs se bazează pe unul dintre următoarele criterii de referință și principii de stabilire a prețurilor: a) prețurile medii cu ridicata publicate care predomină în alte zone comparabile și mai competitive din respectivul stat membru; b) prețurile reglementate deja stabilite sau aprobate de ANR pentru piețele și serviciile în cauză; c) orientarea în funcție de costuri sau o metodologie impusă conform cadrului de reglementare sectorial.

152. ANR trebuie să fie consultată cu privire la produsele de acces cu ridicata și la termenele și condițiile pentru accesul cu ridicata, inclusiv prețurile și litigiile conexe, astfel cum se prevede în secțiunea 5.2.4.6.

5.2.4.4.5. Recuperare

153. Cuantumul ajutorului pentru intervențiile statului de sprijinire a instalării rețelelor fixe și mobile este deseori stabilit ex ante, astfel încât deficitul de finanțare preconizat să poată fi acoperit pe durata de viață a infrastructurii pentru care s-a acordat ajutorul.

154. În acest caz, întrucât costurile și veniturile viitoare sunt, în general, incerte, statele membre ar trebui să monitorizeze îndeaproape implementarea fiecărui proiect finanțat de stat (101) pe întreaga durată de viață a infrastructurii pentru care s-a acordat ajutorul și să furnizeze un mecanism de recuperare. Acest mecanism permite luarea în considerare în mod corespunzător a informațiilor pe care beneficiarul ajutorului nu le-a putut include în planul de afaceri inițial atunci când a solicitat ajutor de stat. Factorii care pot avea impact asupra rentabilității proiectului și care pot fi dificil sau chiar imposibil de stabilit ex ante cu o precizie adecvată sunt, de exemplu, (a) costurile efective de instalare a rețelei, (b) veniturile efective din serviciile esențiale, (c) adoptarea efectivă și (d) veniturile efective din servicii „neesențiale” (102).

155. Statele membre trebuie să pună în aplicare un mecanism de recuperare pe durata de viață a infrastructurii pentru care s-a acordat ajutorul în cazul în care cuantumul ajutorului pentru proiect depășește 10 milioane EUR. Statele membre trebuie să stabilească normele acestui mecanism în mod transparent și clar în prealabil (inclusiv în documentația pentru procedura de selecție concurențială).

156. Recuperarea nu este necesară în cazul proiectelor realizate pe baza modelului de investiții directe, în cadrul căruia o rețea de acces exclusiv cu ridicata, aflată în domeniul public, este construită și gestionată de o autoritate publică cu unicul scop de a acorda un acces echitabil și nediscriminatoriu tuturor întreprinderilor (103).

157. Întrucât diverși factori pot avea un impact pozitiv sau un impact negativ asupra planului de afaceri al beneficiarului ajutorului, mecanismul de recuperare ar trebui să fie conceput astfel încât să fie luate în considerare și echilibrate două obiective: (a) mecanismul ar trebui să permită statului membru să recupereze cuantumurile care depășesc un profit rezonabil (104); (b) mecanismul nu ar trebui să pericliteze stimulentele pentru participarea întreprinderilor la o procedură de selecție concurențială (105) și pentru depunerea de către aceștia a unor eforturi de mărire a eficienței din punctul de vedere al costurilor (realizarea de sporuri de eficiență) la implementarea rețelei. Pentru a obține un echilibru adecvat între cele două obiective, statele membre ar trebui să introducă criterii pentru stimularea creșterii eficienței (106).

158. Cuantumul stimulentului trebuie stabilit la maximum 30 % din profitul rezonabil. Statele membre nu ar trebui să recupereze sume din profitul suplimentar când acesta este egal sau se situează sub pragul menționat (și anume din profitul rezonabil la care se adaugă cuantumul stimulentului (107)). Orice profit care depășește pragul trebuie repartizat între beneficiarul ajutorului și statul membru, pe baza intensității ajutorului rezultate la încheierea procedurii de selecție concurențiale (108).

159. Mecanismele de recuperare trebuie să ia în considerare, de asemenea, profiturile obținute din alte tranzacții privind rețeaua finanțată de stat. De exemplu, dacă un acționar existent al unei întreprinderi înființate special pentru construirea sau exploatarea rețelei finanțate de stat își vinde integral sau parțial acțiunile deținute în întreprindere în termen de 7 ani de la finalizarea rețelei sau în termen de 10 ani de la acordarea ajutorului, statul membru trebuie să recupereze orice sumă cu care încasările din vânzări depășesc prețul la care acționarul actual ar obține un profit rezonabil (109).

5.2.4.5. Separarea contabilă

160. Pentru a se asigura că ajutorul rămâne proporțional și nu conduce la supracompensare sau la subvenționarea încrucișată a unor activități pentru care nu s-a acordat ajutor, beneficiarul ajutorului trebuie să asigure separarea contabilă, astfel încât costurile de instalare și funcționare și veniturile din exploatarea rețelei instalate cu finanțare din partea statului să fie identificate în mod clar.

5.2.4.6. Rolul ANR-urilor, al autorităților naționale de concurență, al centrelor naționale de competență și al birourilor cu competențe în materie de bandă largă

161. ANR-urile au un rol deosebit de important în conceperea celor mai adecvate intervenții ale statului, care să sprijine comunicațiile în bandă largă. ANR-urile au dobândit cunoștințe tehnice și de specialitate datorită rolului esențial care le-a fost atribuit prin reglementările sectoriale și sunt cel mai bine plasate pentru a sprijini autoritățile publice în privința conceperii intervențiilor de stat.

162. Statele membre sunt încurajate să implice în mod sistematic ANR-urile în conceperea, punerea în aplicare și monitorizarea intervențiilor statului și în special, dar fără a se limita la acestea, în (a) identificarea zonelor vizate (cartografiere și consultare publică), (b) evaluarea îndeplinirii cerințelor privind schimbarea radicală și (c) mecanismele de soluționare a conflictelor, inclusiv în cazul unor litigii legate de oricare dintre aceste aspecte.

163. Având în vedere expertiza specifică a ANR pe piețele naționale, statele membre trebuie să consulte ANR-urile, care sunt cele mai în măsură, cu privire la: (a) produsele, condițiile și prețurile de acces cu ridicata (secțiunea 5.2.4.4) și (b) infrastructurile existente care fac obiectul reglementării ex ante (secțiunea 5.2.4.3). În cazul în care ANR a fost învestită cu competențele necesare pentru a se implica în intervenții ale statului pentru instalarea de rețele în bandă largă, statul membru ar trebui să trimită ANR o descriere detaliată a măsurilor de ajutor, cu cel puțin două luni înainte de notificarea unui ajutor de stat, astfel încât ANR să dispună de o perioadă rezonabilă de timp pentru a emite un aviz.

164. În conformitate cu bunele practici, fără a aduce atingere competențelor pe care ANR-urile le au în temeiul cadrului de reglementare, ANR-urile pot emite orientări pentru autoritățile locale cu privire, printre altele, la efectuarea de analize de piață și la definirea produselor de acces cu ridicata și stabilirea prețurilor. În astfel de orientări ar trebui să se țină seama de cadrul de reglementare și de recomandările emise de Comisie (110).

165. Pe lângă ANR-uri, statele membre pot implica și autoritățile naționale de concurență, consultându-le, de exemplu, în vederea obținerii unor recomandări cu privire la modul de creare a unor condiții de concurență echitabile pentru întreprinderi și de evitare a alocării către o singură întreprindere a unei părți disproporționat de mari din fondurile de stat, prin care s-ar consolida o poziție pe piață (probabil deja dominantă) (111).

166. Statele membre pot înființa centre naționale de competență sau birouri cu competențe în materie de bandă largă care pot ajuta autoritățile publice să conceapă intervenții ale statului care să sprijine dezvoltarea rețelelor în bandă largă (112).

5.2.5. Transparența, raportarea și monitorizarea ajutorului

167. Statele membre trebuie să respecte cerințele prevăzute în secțiunea 7 cu privire la transparență, raportare și monitorizarea ajutorului .

5.3. Efecte negative asupra concurenței și a schimburilor comerciale

168. Ajutoarele pentru instalarea de rețele fixe și mobile pot să aibă efecte negative sub formă de denaturare a pieței și de impact asupra schimburilor comerciale dintre statele membre.

169. Comisia evaluează importanța denaturării concurenței și a efectului asupra schimburilor comerciale prin prisma efectelor asupra concurenților și posibila excludere a investițiilor private. Sprijinul public poate, de asemenea, să încurajeze prestatorii locali de servicii să recurgă mai degrabă la serviciile oferite de rețeaua finanțată de stat decât la cele furnizate în condițiile pieței. În plus, atunci când beneficiarul ajutorului este o întreprindere care probabil deține deja o poziție dominantă pe o piață sau ar putea ajunge să dețină o poziție dominantă ca urmare a investiției publice, ajutorul ar putea slăbi presiunile concurențiale pe care le pot exercita concurenții. Chiar și în cazul în care denaturările ar putea fi considerate limitate la nivel individual, schemele de ajutor tot ar putea conduce, în mod cumulativ, la niveluri ridicate de denaturare.

5.4. Punerea în balanță a efectelor pozitive ale ajutorului și a efectelor negative asupra concurenței și a comerțului

170. Comisia va pune în balanță efectele pozitive ale ajutorului preconizat asupra activităților economice care beneficiază de sprijin și efectele negative reale și potențiale asupra condițiilor concurenței și schimburilor comerciale. Pentru ca ajutorul de stat să fie compatibil cu piața internă, efectele pozitive trebuie să depășească efectele negative.

171. În primul rând, Comisia va evalua efectele pozitive ale ajutorului asupra activităților economice care beneficiază de sprijin, inclusiv contribuția la îndeplinirea obiectivelor politicii digitale. Statul membru trebuie să demonstreze, pe baza unei analize contrafactuale, că măsura are efecte pozitive în comparație cu ceea ce s-ar fi întâmplat în absența ajutorului. Astfel cum se indică în secțiunea 5.2.1, efectele pozitive pot include realizarea obiectivelor intervenției statului, cum ar fi implementarea a unei noi rețele pe piață, care să ofere capacitate și viteze suplimentare, precum și prețuri mai mici și o paletă mai largă de servicii pentru utilizatorii finali, inclusiv o calitate superioară și inovare. S-ar îmbunătăți astfel și accesul utilizatorilor finali la resurse online, ceea ce este de natură să stimuleze o creștere a cererii. Ca urmare, în acest mod se va contribui la finalizarea pieței unice digitale și se vor aduce beneficii economiei Uniunii în ansamblu.

172. În plus, Comisia poate să ia în considerare, atunci când este relevant, și probabilitatea ca ajutorul să aibă alte efecte pozitive, cum ar fi îmbunătățirea eficienței energetice a operațiunilor de rețea, sau politicile Uniunii, cum ar fi Pactul verde european.

173. În al doilea rând, statele membre trebuie să demonstreze că efectele negative sunt limitate la minimul necesar. Atunci când concep măsura ținând seama de necesitatea, adecvarea și proporționalitatea ajutorului (secțiunile 5.2.2-5.2.4), statele membre ar trebui să țină seama, de exemplu, de dimensiunea proiectelor, de cuantumurile individuale și cumulate ale ajutoarelor, de caracteristicile beneficiarilor (de exemplu dacă aceștia au o putere semnificativă pe piață), precum și de caracteristicile zonelor vizate (de exemplu numărul de rețele performante existente sau preconizate în mod credibil să fie realizate într-o anumită zonă). Pentru a permite Comisiei să analizeze efectele negative probabile, statele membre sunt încurajate să prezinte orice evaluare a impactului de care dispun, precum și evaluări ex post efectuate pentru scheme predecesoare similare.

6. EVALUAREA COMPATIBILITĂȚII MĂSURILOR DE ADOPTARE

174. Disponibilitatea unei rețele în bandă largă este o condiție prealabilă pentru posibilitatea de abonare la servicii în bandă largă. Totuși, ar putea, în unele cazuri, să nu fie suficientă pentru garantarea faptului că nevoile utilizatorilor finali (menționate în special la punctele (53) și (61)) vor fi satisfăcute și că beneficiile pentru societate în ansamblu se vor materializa.

175. Motivul ar putea fi tendința relativ scăzută a utilizatorilor finali de a se abona la servicii în bandă largă. Această tendință scăzută ar putea fi cauzată de mai mulți factori, printre care: (a) impactul economic al costului abonării la servicii în bandă largă pentru utilizatorii finali în general sau pentru anumite categorii de utilizatori finali aflați în situații precare și (b) conștientizarea insuficientă a beneficiilor pe care le va aduce abonamentul la serviciile în bandă largă.

176. Măsurile axate pe cerere, cum ar fi voucherele, sunt concepute pentru a reduce costurile pentru utilizatorii finali și pot fi utile pentru remedierea unei disfuncționalități specifice a pieței în ceea ce privește adoptarea serviciilor în bandă largă disponibile. Accesul generalizat și convenabil ca preț la conectivitate generează externalități pozitive datorită capacității sale de a accelera creșterea și inovarea în toate sectoarele economiei. În cazul în care nu este posibil să se asigure un acces convenabil ca preț la servicii satisfăcătoare în bandă largă ca urmare, de exemplu, a unor prețuri de consum ridicate, ajutorul de stat poate remedia o astfel de disfuncționalitate a pieței. În astfel de cazuri, acordarea unui ajutor de stat poate avea efecte pozitive.

177. Voucherele nu constituie ajutor pentru utilizatorii finali, inclusiv consumatorii individuali, dacă acești utilizatori finali nu desfășoară o activitate economică care intră în domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) din tratat. Cu toate acestea, voucherele ar putea constitui ajutor în ceea ce îi privește pe utilizatorii finali, dacă aceștia din urmă desfășoară o activitate economică din domeniul de aplicare al articolului 107 alineatul (1) din tratat. În majoritatea cazurilor însă, ajutorul respectiv ar putea intra sub incidența regulamentului De Minimis (113), având în vedere valoarea limitată a voucherelor.

178. Jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene confirmă faptul că avantajul acordat unor utilizatori finali, cum ar fi consumatorii individuali, care nu desfășoară o activitate economică poate constitui totuși un avantaj acordat anumitor întreprinderi și, prin urmare, poate reprezenta un ajutor de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) din tratat (114).

179. Vouche