RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 256/93

Avizul Comitetului Economic și Social European privind „Ocuparea forței de muncă pentru categoriile prioritare (Strategia Lisabona)”

(2007/C 256/18)

La 14 septembrie 2006, Comitetul Economic și Social European, în conformitate cu articolul 31 din Regulamentul de procedură (în cadrul lucrărilor CESE inițiate ca urmare a solicitării Consiliului European din 23-24 martie 2006), a hotărât (hotărâre confirmată la 26 octombrie 2006) să elaboreze un raport de informare cu privire la Ocuparea forței de muncă pentru categoriile prioritare (Strategia Lisabona).

Comitetul Economic și Social European, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, a hotărât la 15 martie 2007 să transforme acest raport de informare într-un aviz din proprie inițiativă.

Secțiunea pentru ocuparea forței de muncă, afaceri sociale și cetățenie, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 18 iunie 2007. Raportor: dl Greif.

În cea de-a 437-a sesiune plenară, care a avut loc la 11 și 12 iulie 2007 (ședința din 12 iulie 2007), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 122 voturi pentru și 2 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 În prezentul aviz se arată că obiectivele ambițioase de ocupare a forței de muncă ale Strategiei Lisabona au fost doar parțial îndeplinite din punct de vedere cantitativ, cu toate că trebuie luate în considerare diferențele clare dintre țări. De asemenea, din punct de vedere calitativ tabloul ocupării forței de muncă este contradictoriu: pe lângă exemple îmbucurătoare de bune practici în domeniul politicii de ocupare a forței de muncă din anumite state membre, care, după părerea CESE, vor trebui colectate și evaluate sistematic în viitor, există, ca și în trecut, exemple neplăcute desprinse din realitatea întregii Uniuni Europene: — cu toate că forma predominantă de angajare în UE continuă să fie locurile de muncă cu normă întreagă, este de notat că evoluția ascendentă a ratei ocupării forței de muncă, în special în rândurile femeilor, rezultă în mare măsură din creșterea proporției locurilor de muncă cu fracțiune de normă; salariații mai în vârstă continuă să se confrunte cu o lipsă acută de locuri de muncă adecvate și în special în rândul tinerilor, se constată o creștere puternică a formelor atipice (nestandardizate) de ocupare a forței de muncă, dintre care unele nu oferă suficiente garanții juridice și sociale; — pentru categoriile defavorizate, șansele de integrare pe piața forței de muncă nu au înregistrat aproape nici o creștere (fapt relevat de șomajul de lungă durată și de rata relativ crescută a șomajului, în special în rândul tinerilor și al persoanelor cu calificare redusă, precum și de rata scăzută de ocupare a forței de muncă, în special în rândul persoanelor în vârstă); de asemenea, pentru categoriile marginalizate social, situația pieței forței de muncă continuă să fie extrem de problematică.

1.2 În acest context, Comitetul consideră că, în dezbaterea actuală privind conceptul de flexicuritate, este important ca, oricare ar fi definiția generală a acestui concept, măsurile în vederea creșterii adaptabilității întreprinderilor și salariaților să fie întotdeauna asociate cu un nivel înalt de securitate socială, cu o politică activă în materie de piață a forței de muncă, cu promovarea educației și a formării continue și cu accesul la servicii sociale.

1.3 În cadrul politicilor naționale sociale și de ocupare a forței de muncă privind categoriile prioritare de pe piața forței de muncă, menționate în prezentul aviz, CESE solicită ca în viitor să se acorde o mai mare importanță următoarelor aspecte: — luarea unor măsuri de promovare a integrării tinerilor pe piața forței de muncă în scopul de a le oferi acestora un prim loc de muncă cu perspective de viitor; — combaterea susținută a numeroaselor cazuri de discriminare și dezavantajare pe considerente de vârstă, sex, handicap sau origine etnică, în special în ceea ce privește accesul la educație, cât și accesul și menținerea pe piața forței de muncă; — creșterea siguranței pieței forței de muncă și lupta împotriva cazurilor de nesiguranță a locului de muncă, printre altele prin garantarea faptului că șomerii nu sunt obligați să accepte locuri de muncă nesigure, prin combaterea muncii la negru și a folosirii excesive a salariaților angajați cu contracte pe durată determinată; — luarea unor măsuri de îmbunătățire a calității locurilor de muncă și de protejare a lucrătorilor împotriva cazurilor de discriminare; — creșterea numărului de investiții în locuri de muncă de calitate și adaptate persoanelor în vârstă; — realizarea de investiții în domeniul educației și formării continue, ca și în domeniul învățării pe parcursul întregii vieți și eliminarea decalajului între cererea și oferta de calificări de pe piața forței de muncă; — modernizarea și îmbunătățirea, acolo unde este cazul, a protecției sociale acordate formelor atipice de ocupare a forței de muncă; — reducerea segmentării pieței forței de muncă în funcție de sexe, mai ales prin măsuri de reconciliere a vieții profesionale cu cea de familie (în special crearea la scară largă de servicii de îngrijire a copiilor și de diferite forme de sprijin pentru persoanele care necesită îngrijire și familiile acestora, inclusiv instituții sociale, care să funcționeze 24 de ore din 24); — reducerea obstacolelor de (re)inserție pentru persoanele cu obligații familiale și menținerea lor pe piața forței de muncă și stimulente pentru participarea crescută a taților la îngrijirea copiilor; — dezvoltarea sprijinului și a stimulentelor adecvate acordate întreprinderilor în vederea angajării unui număr mai mare de tineri și de lucrători în vârstă, care se confruntă cu probleme deosebite pe piața forței de muncă.

1.4 În plus, sunt necesare măsuri speciale pentru grupurile marginalizate social: — de exemplu, dezvoltarea piețelor forței de muncă de tranzit cu stimulente adecvate pentru întreprinderi pentru ca acestea să angajeze un număr mai mare de persoane din aceste categorii, sprijinindu-le în același timp în depășirea problemelor care au stat la baza excluderii lor sociale (evitând în aceeași măsură efectele secundare nedorite și denaturările concurenței); — inițiativele de angajare în sectorul non-profit, în special în domeniul economiei sociale, joacă un rol important în acest context. Se vor asigura fondurile necesare în cadrul bugetelor aferente politicilor pieței forței de muncă.

1.5 CESE subliniază că în numeroase state ale UE punerea în aplicare a priorităților menționate în prezentul aviz face necesară depunerea de eforturi mai susținute în materie de politică a ocupării forței de muncă și că trebuie asigurată finanțarea corespunzătoare de la buget. — Astfel, dacă nu vor fi luate în considerare în planificările bugetare ale statelor membre, măsurile politicii active în materie de piață a forței de muncă, la nivel național și european, vor avea o eficiență redusă. — CESE constată că în multe țări există o mare discrepanță între propunerile de inițiative privind piața forței de muncă — de exemplu, în cadrul planurilor naționale de reformă — și finanțarea de la buget (1). — Programele naționale de acțiune ar trebui să ia mai mult în considerare experiențele pozitive ale diferitelor țări, iar FSE 2007-2013 trebuie utilizat în mod corespunzător.

1.6 În acest context, CESE a arătat în repetate rânduri că finanțarea bugetară necesită un cadru macroeconomic favorabil care trebuie să fie orientat spre o politică economică bazată pe creștere pentru a depăși crizele conjuncturale de lungă durată (2).

1.7 În numeroase state membre, contribuțiile la asigurările sociale legate de costurile forței de muncă au crescut până la un nivel care se reflectă negativ asupra creării de locuri de muncă. În unele cazuri, încadrarea în câmpul muncii poate părea neatrăgătoare ca urmare a diferențelor minore între veniturile salariale după impozitare și nivelul prestațiilor sociale. Este necesară reducerea acestor „capcane ale șomajului”, fără a periclita însă siguranța sistemelor sociale. În acest context, CESE este de acord cu recomandările Grupului la nivel înalt pentru viitorul politicii sociale în Uniunea Europeană extinsă de a lărgi baza de finanțare a sistemelor de protecție socială, distribuind astfel mai echitabil impunerea fiscală tuturor factorilor de producție cu scopul de a despovăra factorul muncă (3).

1.8 În ceea ce privește revizuirea viitoare a liniilor directoare în materie de politică a forței de muncă începând cu 2008, CESE consideră necesare stabilirea priorităților și concretizarea de o manieră mai susținută în multe domenii menționate în acest aviz. — În această privință, CESE se pronunță pentru accentuarea caracterului obligatoriu în cazul stabilirii obiectivelor la nivel european, pentru a oferi statelor membre un cadru clar cu obligații bine definite. Din perspectiva CESE, Comisia ar trebui să joace un rol mai important în supravegherea punerii în aplicare a strategiei pentru ocuparea forței de muncă. — De asemenea, CESE susține îmbunătățirea în continuare a obiectivelor, în special în ceea ce privește angajarea tineretului și lupta împotriva șomajului în rândul tinerilor (de exemplu, reducerea perioadei de șase luni pentru încadrarea în muncă a tinerilor în căutarea unui loc de muncă sau a perioadei de ucenicie), promovarea susținută a egalității de șanse, sprijinirea persoanelor cu handicap și integrarea migranților. — Pe această cale, CESE ar dori ca, în viitor, programele naționale de reformă privind politica ocupării forței de muncă să fie mai ambițioase și să prezinte o îmbunătățire calitativă în ceea ce privește termenele, răspunderea, obligativitatea și baza financiară. În acest context, CESE propune reflectarea la obiective concrete pentru angajarea mijloacelor bugetare adecvate măsurilor politicii active a pieței forței de muncă în statele membre. CESE va prezenta într-un aviz separat punctul său de vedere cu privire la modificările liniilor directoare în materie de politică a forței de muncă începând cu 2009, care au fost prezentate pe scurt în acest document.

2. Context

2.1 În concluziile sale din 23 și 24 martie 2006, Consiliul European a solicitat CESE să elaboreze, înainte de summitul de primăvară din 2008, „un raport de sinteză pentru sprijinirea parteneriatului pentru ocuparea forței de muncă și creștere economică” și să aibă în vedere, între altele, prioritatea de a crea „mai multe șanse de angajare pentru categoriile prioritare”. Dând curs acestei solicitări, CESE prezintă acest aviz din proprie inițiativă, care a fost elaborat cu ajutorul expertizei consiliilor economice și sociale naționale.

2.2 CESE a subliniat întotdeauna că sporirea competitivității și creșterea economică durabilă în cadrul Strategiei Lisabona nu reprezintă un scop în sine, ci și ar trebui să rezulte în reducerea nivelului ridicat al șomajului din UE, atingerea unui nivel maxim de ocupare a forței de muncă, asigurarea unei baze stabile pentru sistemele de asigurare socială și de protecție împotriva marginalizării sociale (4).

2.3 În domeniul politicii ocupării forței de muncă ar trebui, în spiritul Strategiei Lisabona, să se dea un nou impuls Strategiei europene de ocupare a forței de muncă, pentru a crește în acest fel rata ocupării forței de muncă și calitatea muncii. Scopul Strategiei Lisabona nu este doar de a crea noi locuri de muncă, ci, de asemenea, de a îmbunătăți calitatea acestora. De aceea, investițiilor în capitalul uman, cercetare, tehnologie și inovație li se acordă aceeași prioritate ca și măsurilor privind piața forței de muncă și politica structurală (5).

2.4 În prezentul aviz, analiza evoluțiilor pieței europene a forței de muncă și recomandările politice ale CESE se vor concentra pe categoriile pentru care Consiliul a solicitat în repetate rânduri statelor membre să ia de urgență măsuri speciale în vederea atingerii următoarelor obiective: — îmbunătățirea situației tinerilor pe piața forței de muncă și reducerea vizibilă a șomajului în rândul tinerilor; — punerea în aplicare a unor strategii de îmbătrânire activă, pentru a oferi persoanelor în vârstă posibilitatea de a rămâne mai mult timp în câmpul muncii; — promovarea fermă a ocupării femeilor și facilitarea, în general pentru femei, cât și pentru bărbați, a concilierii vieții profesionale cu cea de familie; — ameliorarea situației de integrare a persoanelor cu handicap și de menținere durabilă a acestora pe piața forței de muncă; — creșterea ratei de ocupare a forței de muncă și a șanselor pe piața forței de muncă în rândul imigranților și a minorităților etnice.

2.5 CESE va propune pentru fiecare dintre aceste categorii sociale o serie de măsuri de (re)integrare preventivă și activă, care ar trebui luate în considerare în mare măsură pe piața forței de muncă și în cadrul politicii de ocupare a forței de muncă a statelor membre. Categoriile sociale marginalizate, care în multe cazuri sunt excluse de pe piața forței de muncă, sunt, de asemenea, avute în vedere. Având în vedere cele de mai sus, se formulează recomandări politice, între altele cu privire la liniile directoare ale politicii ocupării forței de muncă, care urmează a fi revizuite înainte de summitul de primăvară 2008.

3. Rata ocupării forței de muncă, șomajul și ocuparea forței de muncă — situația actuală (6)

3.1 În 2005 și 2006, în UE s-a înregistrat, pentru prima dată după 2001, o creștere a ratei ocupării forței de muncă și o scădere vizibilă a ratei șomajului (de la 9,0 %, în 2004, la 7,9 %, în 2006). Cu o creștere de 0,6 %, dinamica ratei de ocupare a forței de muncă a înregistrat un reviriment în cazul femeilor mai mult decât în cel al bărbaților, după stagnarea din ultimii ani. Această tendință îmbucurătoare a continuat în anul 2007 (7).

3.2 Cu toate acestea, în realitate se constată următoarele: — progresele obținute în realizarea obiectivelor intermediare de la Lisabona și Stockholm sunt lente, iar în anul 2005 nu au fost atinse nici în ceea ce privește rata generală de ocupare a forței de muncă de 67 % (2005: 63,8 %), nici în ceea ce privește rata de ocupare a femeilor de 57 % (2005: 56,3 %). Este din ce în ce mai evident că, în numeroase state membre, dar și la nivelul întregii Uniuni, obiectivele stabilite pentru 2010 nu vor putea fi atinse; — cu toate că locurile de muncă cu normă întreagă continuă să fie forma predominantă de angajare în UE, este de notat faptul că evoluția ascendentă a ratei ocupării forței de muncă, în special în rândul femeilor, rezultă în mare măsură din creșterea proporției locurilor de muncă cu fracțiune de normă (fapt care se reflectă în creșterea foarte slabă a locurilor de muncă cu normă întreagă, sau chiar în reducerea acestora în unele state membre); — creșterea cea mai evidentă a ratei ocupării forței de muncă din ultimii ani se poate observa în rândul persoanelor în vârstă. Cu toate acestea, și rata de ocupare a persoanelor în vârstă se situează cu mult sub nivelul valorilor stabilite (doar 42,5 % în medie în 2005 pentru persoanele cu vârsta cuprinsă între 55 și 64 de ani). Numai 9 state membre au atins obiectivul de 50 % (diferențe majore între bărbați și femei: pentru bărbați, obiectivul a fost atins în 17 țări, pentru femei — în 4 țări: țările scandinave și Estonia); — rata șomajului în rândul tinerilor, cu o medie de 18,5 % pentru UE-25, era în 2005 aproximativ de două ori mai mare decât rata totală a șomajului; — în ciuda ameliorării generale în mai multe state membre, în special în cele cu o rată a șomajului extrem de ridicată, rata șomajului în UE continuă să se situeze la un nivel înalt (puțin sub 8 %), iar în unele țări a înregistrat chiar o creștere; — diferențele regionale în ceea ce privește ratele de ocupare a forței de muncă se mențin la un nivel înalt în unele state membre (având în special în vedere echivalentul cu normă întreagă). Numărul persoanelor care trăiesc în prezent în UE-27 în regiuni cu o rată a șomajului de peste 15 % a crescut vizibil odată cu extinderea; — pentru categoriile marginalizate, situația pieței forței de muncă continuă să fie extrem de problematică. În contextul evoluției menționate mai sus a pieței forței de muncă, în ciuda progreselor parțiale, rămâne un drum lung de parcurs pentru atingerea obiectivelor ambițioase de ocupare a forței de muncă stabilite în cadrul Strategiei Lisabona.

3.3 Și aceasta, cu atât mai mult cu cât evoluția situației ocupării forței de muncă, a cărei amploare variază puternic în funcție de țară și de sector, prezintă următoarele caracteristici și tendințe: — pentru categoriile defavorizate, șansele de integrare pe piața forței de muncă nu au înregistrat aproape nici o creștere (fapt relevat de șomajul de lungă durată și de rata relativ înaltă a șomajului, în special în rândul tinerilor și al persoanelor cu calificare redusă, precum și de rata scăzută de ocupare a forței de muncă, în special în rândul persoanelor în vârstă); — cu toate că forma predominantă de angajare în UE continuă să fie locurile de muncă cu normă întreagă, datele disponibile indică o creștere a formelor de angajare atipice (nestandardizate), dintre care unele nu oferă suficiente garanții juridice și sociale. În general, se observă o creștere a ratei contractelor de muncă pe durată determinată, cei afectați fiind în special tinerii. Contractele de prestări servicii, munca pe durată determinată și falsa activitate independentă (8), precum și încadrarea în locuri de muncă cu salariu scăzut sau cu asigurări sociale mai puțin avantajoase au înregistrat o creștere puternică, cu toate că situația variază puternic de la un stat membru la altul. În ansamblu, precaritatea crește, în special în rândul categoriilor defavorizate. Aceste forme de angajare pot servi ca „punți” spre piața tradițională a forței de muncă, cu condiția să fie liber alese și să beneficieze de protecția adecvată; — în numeroase state membre, nesiguranța condițiilor de angajare a crescut, mai ales în cazul persoanelor cu calificare redusă, în special a persoanelor care și-au întrerupt studiile și a persoanelor care nu au beneficiat de formare profesională. Din cauza dezechilibrului dintre cererea și oferta de calificări, intrarea pe piața forței de muncă și reluarea vieții profesionale după o perioadă de șomaj este deosebit de dificilă pentru aceste categorii; — este în continuare dificil pentru persoanele care au copii în îngrijire să găsească un loc de muncă stabil și satisfăcător; — Persoanele cu handicap continuă, în mare măsură, să aparțină grupului de persoane excluse de pe piața forței de muncă. În conformitate cu ultimele date la nivel european, numai 40 % dintre persoanele cu handicap sunt active profesional. Și mai alarmante sunt cifrele privind persoanele cu handicap sever; — în plus, există un număr mare de persoane a căror marginalizare este cauzată de motive precum: toxicomania, acumularea exagerată de datorii sau lipsa unui adăpost, și a căror integrare pe piața forței de muncă necesită măsuri speciale de integrare socială; — condițiile de muncă și șansele de angajare ale migranților și ale persoanelor care provin din migrație sunt mai puțin favorabile în majoritatea statelor membre în raport cu restul populației. O atenție deosebită trebuie acordată categoriei romilor, care, odată cu aderarea României și Bulgariei la Uniunea Europeană, au devenit minoritatea cea mai numeroasă a Europei și a căror situație pe piața forței de muncă (cu rate de șomaj care ating în unele cazuri 70-90 %) este deosebit de îngrijorătoare din numeroase motive. CESE se va referi la acest aspect într-un aviz din proprie inițiativă separat.

3.4 Creșterea sectorului informal cu condiții de muncă nesigure și, adesea, cu venituri scăzute riscă să determine descalificarea pe termen lung a categoriilor sociale care nu reușesc să pătrundă pe piața reglementată a forței de muncă. Această evoluție (greu cuantificabilă) nu determină doar un grad înalt de insecuritate pentru persoanele afectate, ci și cote înalte de evaziune fiscală și periclitează, în cele din urmă, și caracterul durabil al potențialului de producție al UE.

4. Crearea unui cadru pentru creșterea economică și îmbunătățirea cantitativă și calitativă a situației ocupării forței de muncă

4.1 De mulți ani, recomandările politice europene sunt dominate de ideea conform căreia problemele pieței forței de muncă sunt cauzate de problemele structurale ale acesteia. În multe state membre ale UE, politicile de ocupare a forței de muncă s-au concentrat exclusiv pe reducerea standardelor generale ale dreptului muncii, pe ridicarea nivelului cerințelor privind obținerea de drepturi și pe reducerea prestațiilor sociale, ca și pe flexibilizarea relațiilor de muncă.

4.2 În schimb, măsurile privind politicile active în materie de piață a muncii, ca de exemplu promovarea creșterii capacității de inserție profesională, eliminarea deficiențelor de calificare și programele de integrare pe piața forței de muncă destinate categoriilor defavorizate, nu au fost puse în aplicare suficient, cu toate că în unele țări cu cheltuieli reduse, începând din 1995, a crescut nivelul cheltuielilor destinate acestor măsuri. În majoritatea țărilor (acolo unde datele sunt disponibile) proporția cheltuielilor „active” în raport cu cheltuielile totale ale politicii pieței forței de muncă (măsuri de sprijin „active” și „pasive”) a înregistrat chiar o scădere în ultimii ani. Este extrem de important ca resursele prevăzute pentru măsurile din domeniul politicilor active privind piața forței de muncă să corespundă provocărilor; în același timp, eficiența măsurilor din domeniul politicii pieței forței de muncă trebuie să crească, iar concentrarea acestor măsuri asupra grupurilor țintă trebuie să fie asigurată.

4.3 În acest context, CESE a atras atenția, în repetate rânduri, că, în cele din urmă, măsurile în domeniul politicii pieței forței de muncă și reformele structurale nu pot avea succes decât într-un mediu macroeconomic propice, orientat spre depășirea crizei conjuncturale și spre stimularea creșterii economice (9). În acest scop însă, atât la nivel național, cât și la nivelul Uniunii Europene, sunt necesare angajamentul pentru o politică economică orientată spre creșterea economică, precum și asigurarea condițiilor financiare, fiscale și economice corespunzătoare: — Banca Centrală Europeană ar trebui să contribuie, în special prin politica sa fiscală, la creșterea economică și la îmbunătățirea situației ocupării forței de muncă, în conformitate cu mandatul care i-a fost acordat de tratat și pe fondul stabilității prețurilor. O creștere semnificativă a ratei de ocupare a forței de muncă se va putea produce numai în condițiile unei creșteri economice susținute, prin creșterea pe termen mediu a productivității; — trebuie să se profite de spațiul de manevră extins, asigurat de Pactul de stabilitate și creștere economică reformat pentru a oferi statelor membre UE posibilitatea conjuncturală de contracarare și pentru a crea o flexibilitate bugetară pentru reforme structurale acceptabile din punct de vedere social și un nivel corespunzător de investiții publice; obiectivele Lisabona indică domeniile în care sunt necesare investiții: dezvoltarea infrastructurii transporturilor și comunicațiilor, protejarea climei, strategia de promovare a cercetării și dezvoltării, asigurarea de servicii de îngrijire a copiilor, promovarea formării și perfecționării, politica activă a pieței forței de muncă și calitatea locurilor de muncă. În această privință, programele naționale de reformă ar trebui să fie concepute astfel încât să ducă la un program coordonat la nivel european de creștere a dinamicii economice la care să contribuie toți actorii naționali și europeni.

5. Combaterea eficientă a șomajului în rândul tinerilor

5.1 Șomajul în rândul tinerilor rămâne o problemă arzătoare a politicii UE de ocupare a forței de muncă. În toate țările UE, rata șomajului în rândul tinerilor depășește rata totală a șomajului, iar în majoritatea țărilor UE, nivelul acesteia este cel puțin dublu față de cel corespunzător populației totale. În unele dintre statele UE-15, cât și în mai multe dintre noile state membre, situația este și mai problematică. Nesiguranța locului de muncă a crescut în multe dintre statele membre și în cazul persoanelor cu o calificare înaltă.

5.2 Inserția profesională se realizează din ce în ce mai mult prin forme alternative de ocupare a forței de muncă, dintre care unele au condiții nesigure în plan social și din punctul de vedere al dreptului muncii. Granițele dintre munca legală și munca nedeclarată se estompează din ce în ce mai mult. Pentru anumite categorii de tineri, precum cei cu un nivel scăzut de calificare, care provin din migrație sau din pături defavorizate ale populației, tranziția la munca legală devine din ce în ce mai dificilă. Riscul marginalizării pe piața forței de muncă crește în special în cazul suprapunerii mai multora din caracteristicile menționate.

5.3 În acest scop, este necesar să li se ofere, pe cât posibil, tuturor tinerilor perspective sigure. Acest lucru are și aspecte demografice: situația economică a tinerilor exercită o influență majoră asupra disponibilității acestora de a întemeia o familie. În acest sens, trebuie salutată inițiativa Comisiei Europene care, în raportul de primăvară, a solicitat, pe lângă continuarea îmbunătățirii calificărilor, și consolidarea măsurilor în domeniul politicii active a pieței forței de muncă, insistând în mod deosebit asupra acordării unui sprijin mult mai rapid tinerilor în căutare de locuri de muncă și asupra înlăturării problemelor structurale apărute la încheierea ciclului educațional și intrarea în câmpul muncii.

5.4 Ca exemple pozitive pot fi menționate modelele testate în diverse state membre (în Germania, Austria și parțial în Țările de Jos), care combină sistemele de educație orientate către necesitățile întreprinderilor cu formarea profesională. Numeroase studii evidențiază calitatea acestei așa-numite „formări profesionale duale” și consideră că aceasta are o contribuție importantă la facilitarea trecerii de la instituțiile de învățământ în câmpul muncii și la reducerea decalajului dintre rata șomajului în rândul tinerilor și rata totală a șomajului.

5.5 Măsurile active și preventive în domeniul formării și perfecționării în vederea creșterii șanselor de angajare a tinerilor (10): — garantarea unei calificări de calitate, de la formarea inițială până la formarea profesională și formarea la locul de muncă, pentru facilitarea intrării și menținerea pe piața forței de muncă. Aceasta nu necesită doar intervenția autorităților publice, ci și cea a factorilor economici; — un sprijin activ pentru tinerii aflați în căutare de locuri de muncă sau de posibilități de formare profesională (în cazul în care este necesar, deja după 4 luni), programe consolidate, asistență și „coaching” pentru integrarea grupurilor cu probleme, cum ar fi tinerii aflați de mult timp în șomaj, persoanele care-și întrerup studiile, de exemplu prin proiecte de ocupare a forței de muncă și promovare a formării profesionale în interesul comunității; — crearea unor servicii, ușor accesibile, de orientare profesională și informare pentru tineri, la toate nivelurile formării profesionale, îmbunătățirea corespunzătoare a calității și asigurarea de resurse umane corespunzătoare în instituțiile administrative din domeniul ocupării forței de muncă; — reducerea decalajului existent între cererea și oferta de calificări pe piața forței de muncă; creșterea eficienței sistemelor de învățământ primar (de exemplu scăderea ratei de abandon școlar și lupta împotriva analfabetismului), precum și creșterea posibilităților de tranziție de la formarea profesională inițială la specializările ulterioare, reducerea segregării pe criterii de sex a consilierii privind cariera profesională viitoare în cadrul orientării profesionale; — punerea în aplicare a unor măsuri care să asigure că locurile de muncă cu garanții sociale reduse și contractele cu durată determinată să constituie doar o soluție temporară pentru tineri.

6. Perspective mai bune de integrare pentru migranți

6.1 În majoritatea țărilor UE, situația referitoare la discriminarea migranților și a familiilor acestora pe piața forței de muncă nu s-a schimbat mult. Aceștia continuă să fie supra-reprezentați în sectoarele cu venituri mici și condiții de muncă necorespunzătoare, se confruntă cu riscuri mult mai mari de a rămâne șomeri și rămân timp îndelungat încadrați pe locuri de muncă cu un nivel redus de asigurări, cu riscuri mari pentru sănătate, grad redus de siguranță (în anumite țări) și protecție limitată în cadrul contractului colectiv de muncă.

6.2 Deosebit de îngrijorătoare este „moștenirea” acestor condiții nesigure de pe piața forței de muncă de la o generație de migranți la alta, de asemenea prin defavorizarea masivă a acestora în cadrul sistemului de învățământ. În majoritatea statelor membre, tinerii care descind din familii de migranți fac parte din categoriile care se confruntă cu cea mai mare nesiguranță a locului de muncă și cu cele mai mari riscuri de a fi marginalizați pe piața legală a forței de muncă.

6.3 CESE și-a exprimat în repetate rânduri opinia că migrația lucrătorilor este necesară mai ales în contextul evoluției demografice a UE și a menționat în acest sens exemple pozitive din mai multe state membre, precum Spania și Irlanda. Fără îndoială, acest lucru trebuie realizat întotdeauna în consonanță cu perspectivele unei politici de integrare corespunzătoare în statele membre, în special în ceea ce privește ocuparea forței de muncă (11). Situația migrației înregistrează variații importante în statele membre, la fel ca și măsurile în domeniul politicii de integrare, între altele în politica pieței forței de muncă și cea educațională. Statele membre trebuie să acorde o deosebită atenție solicitanților de azil, având în vedere dificultățile specifice cu care aceștia se confruntă.

6.4 Priorități pentru îmbunătățirea integrării migranților: — accentul ar trebui în special pus pe sprijinul individual (pre)școlar și pe investițiile realizate din timp în calificările lingvistice și profesionale, pe eliminarea discriminărilor la încadrarea în câmpul muncii (în special prin înlăturarea cât mai din timp a barierelor lingvistice), cât și pe simplificarea recunoașterii diplomelor dobândite de migranți în străinătate; — includerea aspectelor legate de integrare în politica socială generală și în politica pieței forței de muncă (printre altele îmbunătățirea competențelor interculturale ale autorităților și ale serviciilor de ocupare a forței de muncă, cât și sprijinirea întreprinderilor, în special a IMM-urilor); alocarea de fonduri europene și naționale adecvate pentru măsurile de sprijinire a integrării; — eliminarea barierelor instituționale și a discriminării la accesul pe piața forței de muncă în statele membre (de exemplu, reducerea termenelor de așteptare la obținerea permisului de muncă — în special pentru solicitanții de azil (12)), cât și combaterea dumpingului salarial, simultan cu îmbunătățirea perspectivelor de integrare în cadrul politicii europene în materie de migrație (evitarea unei politici în materie de migrație care îngreunează integrarea prin promovarea migrației temporare și astfel a formelor de muncă precare și a marginalizării); — îmbunătățirea informațiilor privind legătura dintre statutul de migrant și fenomenul de segregare, cât și discriminarea pe piața forței de muncă (13); — aplicarea de măsuri preventive și de sancțiuni, cât și încheierea de parteneriate între partenerii sociali și autoritățile publice de la nivel național în scopul combaterii muncii la negru și pentru prevenirea dumpingului social și denaturărilor concurenței legate în special de circulația transfrontalieră a forței de muncă.

7. Valorificarea oportunităților de angajare a persoanelor în vârstă

7.1 Principala soluție la provocarea demografică nu poate fi alta decât o politică de creștere direcționată și o creștere a gradului de ocupare a forței de muncă. Potențialul necesar de forță de muncă este disponibil într-o măsură suficientă. Potențialul de angajare a persoanelor în vârstă (+55) rămâne însă în continuare insuficient exploatat la nivelul UE.

7.2 Riscul de șomaj pe termen lung crește rapid odată cu înaintarea în vârstă. În UE-25, nivelul mediu al șomajului pe termen lung în rândul persoanelor în vârstă (50-64) este de peste 60 %. În acest context, trebuie avute în vedere șansele reale ale lucrătorilor în vârstă de a găsi un loc de muncă și de a activa pe termen lung la locul de muncă respectiv.

7.3 Principalele cauze ale retragerii premature din viața profesională sunt problemele de sănătate ca urmare a condițiilor grele de muncă, intensitatea ridicată a activității, disponibilizarea prematură a lucrătorilor mai în vârstă, lipsa formării continue, cât și lipsa posibilității de reîncadrare în câmpul muncii. Nu sunt eficiente eforturile de a găsi o soluție pentru creșterea ratelor de ocupare a persoanelor în vârstă, în primul rând prin modificări ale sistemelor de pensii, care au ca rezultat drepturi și condiții de acces mai puțin favorabile.

7.4 Numai printr-o politică conștientă privind „îmbătrânirea activă”, cu posibilități ample de participare la măsurile de învățare continuă și de învățare pe tot parcursul vieții se poate realiza o creștere durabilă a ratei de ocupare a persoanelor în vârstă. Modelele de succes din statele nordice (în special pachetul integrat de măsuri din cadrul programului național de acțiune pentru persoanele în vârstă din Finlanda) sugerează calea spre o soluție acceptabilă din punct de vedere social prin care, cu implicarea partenerilor sociali, se poate crea o piață funcțională a forței de muncă, cu o stabilitate ridicată a ratei de ocupare a persoanelor în vârstă.

7.5 Elementele-cheie ale unei reorientări clare spre relații de muncă adaptate persoanelor în vârstă (14): — măsuri globale de consiliere și sprijinire a persoanelor în căutarea unui loc de muncă, cât și sprijinirea activă a serviciilor de ocupare a forței de muncă (printre altele locuri de muncă subvenționate, sprijin la inserția profesională, proiecte sociale de interes general) și, dacă este cazul, măsuri de reabilitare pentru o reinserție durabilă; fonduri corespunzătoare pentru o politică activă a pieței forței de muncă pentru a permite serviciilor de ocupare a forței de muncă o planificare pe termen lung; — crearea de stimulente acceptabile din punct de vedere social pentru amânarea ieșirii la pensie, cât și, acolo unde este posibil sau se dorește, dezvoltarea în cadrul sistemelor publice de pensii a unor modele atrăgătoare pentru trecerea mai ușoară de la viața activă la pensie (de exemplu continuarea dezvoltării modelelor de locuri de muncă cu normă parțială pentru persoanele în vârstă); — măsuri care au drept scop rămânerea mai mult în câmpul muncii în condiții fizice și psihice adecvate, în special reducerea exigențelor de muncă în întreprinderi și crearea de condiții de muncă adaptate persoanelor în vârstă (de exemplu stimulente pentru creșterea gradului de protecție a sănătății la locul de muncă, programe generale la nivel de întreprinderi pentru promovarea sănătății și prevenirea bolilor, cât și programe pentru protecția lucrătorilor); — participarea mai activă a persoanelor în vârstă la învățarea continuă (campania de calificare 40+, stimulente pentru remedierea participării reduse la procesul de învățare continuă din cadrul întreprinderii, în special a celor cu o calificare redusă); — măsuri de sensibilizare în favoarea lucrătorilor în vârstă (aprecierea valorii experienței și transmiterea competențelor dobândite pe parcursul vieții profesionale către tinerii lucrători) și consilierea și sprijinirea întreprinderilor, în special a IMM-urilor, la gestionarea anticipată a resurselor umane și dezvoltarea unei organizări a muncii adaptate persoanelor în vârstă.

8. Îmbunătățirea situației în ceea ce privește angajarea femeilor

8.1 Cu toate că în ultimii 30 de ani femeile au recuperat handicapul în materie de nivel oficial de calificare, inegalitatea de șanse continuă să fie în mare măsură prezentă pe piața forței de muncă. Majoritatea femeilor rămâne concentrată în sectoarele tradiționale de prestări servicii și în sectoarele industriale în care, prin tradiție, se utilizează în special mâna de lucru feminină. Femeile beneficiază de o posibilitate evident mai redusă de a-și valorifica diplomele obținute pentru dobândirea unui loc de muncă. Reconcilierea vieții profesionale cu cea de familie este incomparabil mai greu de realizat pentru femei decât pentru bărbați.

8.2 Pentru toate grupele de vârstă, procentul locurilor de muncă cu fracțiune de normă este mult mai ridicat la femei decât la bărbați. Creșterea numărului de locuri de muncă cu fracțiune de normă, în principiu binevenită, atunci când constituie o alegere voită și în condițiile în care nu duce la un impas în ceea ce privește salariile și șansele de integrare pe piața forței de muncă, reprezintă în continuare în majoritatea statelor membre un factor esențial de segmentare a pieței forței de muncă pe criterii de sex.

8.3 Diferențele salariale între bărbați și femei rămân în continuare semnificative în aproape toate categoriile profesionale, indiferent de statutul acestora pe piața forței de muncă. Întreruperea pe termen lung a activității în scopul îngrijirii copiilor sau a altor persoane aflate în îngrijire are un efect extrem de negativ asupra șanselor de avansare în carieră, veniturilor și drepturilor sociale. În timp ce bărbaților li se acordă majorări salariale odată cu înaintarea în vârstă, veniturile femeilor stagnează exact la nivelul acelor categorii de vârstă la care acestea își întrerup cariera pentru a se ocupa de copii sau trec pe un post cu fracțiune de normă.

8.4 Exemple din Danemarca sau Suedia arată că situația poate fi diferită și că, în politica pieței forței de muncă, abordarea integratoare a egalității de șanse pentru femei și bărbați (gender mainstreaming) poate fi mai mult decât un slogan. În aceste țări, diferențele salariale sunt mult mai reduse, iar rata de ocupare a femeilor și gradul de acoperire a necesarului de locuri în unitățile de îngrijire a copiilor — în special a copiilor sub 2 ani — sunt mult mai ridicate decât în alte state membre ale UE. Un alt exemplu pozitiv este reprezentat de Țările de Jos, unde rata de ocupare a femeilor este ridicată, acestea alegând de cele mai multe ori în mod voit posturi cu fracțiune de normă.

8.5 Măsuri-cheie pentru rezolvarea problemelor structurale legate de angajarea femeilor (15): — măsuri pentru eliminarea discriminărilor existente pe piața forței de muncă și cauzele structurale care stau la baza diferențelor salariale între bărbați și femei, în special promovarea protecției sociale individuale a femeilor mai ales prin măsuri care urmăresc să limiteze activitățile ocazionale, cu fracțiune de normă și nesigure, cât și pentru o mai bună reglementare a locurilor de muncă cu fracțiune de normă (de exemplu extinderea dreptului la o activitate cu fracțiune de normă pentru părinții care au dreptul să se întoarcă la programul lucru cu normă întreagă, o mai bună integrare în programele interne de formare continuă); — dezvoltarea la scară largă a serviciilor externe de calitate de îngrijire a copiilor preșcolari și școlari, compatibile cu viața profesională și la prețuri accesibile tuturor; contribuții la promovarea eficientă a împărțirii obligațiilor de familie între parteneri (în special stimulente pentru creșterea implicării taților); — eliminarea măsurilor de politici familiale care încurajează puternic renunțarea la viața profesională respectiv întreruperea pe termen lung a carierei cu șanse reduse de a relua activitatea în condiții corespunzătoare; alocațiile pentru creșterea copilului nu ar trebui să aibă un efect negativ asupra evoluției salariale sau să constituie motive suplimentare pentru care femeile să renunțe la viața profesională și nu ar trebui să creeze noi obstacole în calea împărțirii obligațiilor familiale între parteneri; — măsuri politice în materie de piață a muncii pentru încurajarea reinserției profesionale după terminarea concediului pentru îngrijirea copilului (de exemplu prin sprijinirea inițiativelor de desfășurare a unei activități independente), cât și măsuri împotriva descalificării și pierderii venitului (de exemplu prin modele flexibile de formare continuă pe perioada concediului de îngrijire a copilului respectiv ocuparea în continuare a unui loc de muncă cu fracțiune de normă); — organizarea timpului de lucru adaptat vieții de familie (printre altele posibilitatea pentru părinții copiilor preșcolari și școlari de a-și planifica programul de lucru în consecință, acorduri de muncă la distanță — teleworking, cât și drepturi legale la program de lucru flexibil pentru cei care au persoane în îngrijire).

9. Promovarea oportunităților pentru persoanele cu handicap pe piața forței de muncă

9.1 Persoanele cu handicap continuă, în mare măsură, să aparțină grupului de persoane excluse de pe piața forței de muncă. Probabilitatea este mai mare ca aceste persoane să ocupe posturi slab remunerate; ele sunt adesea victimele discriminării la accesul la formare și promovare profesională. Deoarece 15 % din populația de vârstă activă a UE prezintă un tip de handicap și având în vedere rata scăzută de ocupare a acestei categorii, creșterea ratei de ocupare a persoanelor cu handicap ar contribui semnificativ la îndeplinirea obiectivelor Strategiei Lisabona.

9.2 În acest context, CESE salută documentul Comisiei intitulat „Integrarea handicapului în Strategia europeană pentru ocuparea forței de muncă” (16), care reprezintă un punct de pornire pozitiv pentru avansarea integrării persoanelor cu handicap pe piața forței de muncă și care atrage atenția asupra faptului că integrarea este cel mai adecvat mijloc de combatere a excluderii sociale. CESE reamintește că majoritatea acestor oameni dobândesc handicapul în timpul vieții profesionale, dar că puțini dintre aceștia au posibilitatea să se reîntoarcă la un loc de muncă adaptat handicapului lor. În acest domeniu, exemple pozitive constituie legislația britanică strictă în materie de antidiscriminare care prevede dispozitive de recurs și modelul danez, care reconciliază flexibilitatea pieței muncii cu un nivel suficient de securitate socială și cu un grad înalt de educare și formare.

9.3 Măsuri prioritare pentru promovarea angajării persoanelor cu handicap (17): — adaptarea sistemelor fiscale și a sistemelor de prestații sociale, astfel încât angajarea și trecerea spre ocuparea unui loc de muncă să devină atrăgătoare, de exemplu prin utilizarea indemnizațiilor de muncă (in-work benefits); în plus, ar trebui să fie posibilă beneficierea din nou de pensia de invaliditate după expirarea unei perioade de probă; — dezvoltarea, punerea în practică și sprijinirea unor programe active în materie de piață a muncii speciale pentru persoanele cu handicap (îndeosebi a unor măsuri de reabilitare), ca și a unor măsuri pentru facilitarea trecerii de la locuri de muncă protejate la locuri de muncă „normale” (de exemplu adaptarea acțiunilor de informare și comunicare la persoanele cu handicap aflate în căutarea unui loc de muncă); — crearea de locuri de muncă adecvate persoanelor cu handicap și promovarea măsurilor pozitive destinate lucrătorilor care au dobândit handicapul în timpul vieții profesionale; în plus, ar trebui avute în vedere perioade de concediu combinate cu perioade de formare continuă, adaptarea fișelor postului sau sarcini alternative; — acordarea de asistență suplimentară lucrătorilor cu handicap și punerea la dispoziția persoanelor cu handicap a unor servicii de îngrijire, astfel încât lucrătorii care au în familie o persoană cu handicap să-și poată continua activitatea.

Bruxelles, 12 iulie 2007 Președintele Comitetului Economic și Social European Dimitris DIMITRIADIS

(1) A se vedea Avizul CESE din 17.5.2006 privind propunerea de decizie a Consiliului privind liniile directoare pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre, raportor: dl Greif (JO C 195, 18.8.2006).

(2) A se vedea raportul din mai 2004 al Grupului la nivel înalt pentru viitorul politicii sociale în Uniunea Europeană extinsă.

(3) Idem.

(4) A se vedea în acest sens Avizul exploratoriu al CESE din 13.9.2006 privind calitatea condițiilor de muncă, productivitatea și ocuparea forței de muncă în contextul globalizării și al schimbărilor demografice, raportor: dna Engelen-Kefer (JO C 318, 23.12.2006).

(5) A se vedea în acest sens Avizul din proprie inițiativă al CESE din 9.2.2005 privind politica ocupării forței de muncă: rolul CESE după extindere și din punctul de vedere al procesului Lisabona, raportor: dl Greif (JO C 221, 8.9.2005).

(6) A se vedea graficele din anexă.

(7) Employment in Europe 2006.

(8) A se vedea Cartea verde intitulată „Modernizarea dreptului muncii pentru a face față provocărilor secolului XXI”, COM(2006) 708 fin.

(9) A se vedea, printre altele, Avizul CESE din 11.12.2003 privind orientările generale ale politicii economice 2003-2005, raportor: dl Delapina (JO C 80, 30.3.2004) și Avizul CESE din 17.5.2006 privind propunerea pentru o decizie a Consiliului privind liniile directoare ale politicilor de ocupare a forței de muncă ale statelor membre, raportor: dl Greif (JO C 195, 18.8.2006).

(10) A se vedea Avizele CESE privind Comunicarea Comisiei către Consiliu privind politicile europene în domeniul tineretului — Răspunsuri la preocupările tinerilor europeni — Punerea în aplicare a Pactului european pentru tineret și pentru promovarea cetățeniei active (din 26.10.2005), raportor: dna Van Turnhout (JO C 28, 3.2.2006); Comunicarea Comisiei privind Agenda socială (din 13.7.2005), raportor: dna Engelen-Kefer (JO C 294, 25.11.2005); Propunerea pentru o decizie a Consiliului privind liniile directoare ale politicilor de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (în conformitate cu articolul 128 din Tratatul CE) (din 31.5.2005), raportor: dl Malosse (JO C 286, 17.11.2005).

(11) A se vedea în acest sens Avizul CESE din 10.12.2003 privind Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor privind imigrarea, integrarea și ocuparea forței de muncă, raportor: dl Pariza Castaños (JO C 80, 30.3.2004).

(12) A se vedea în acest sens Avizul CESE din 28.11.2001 privind Propunerea de directivă a Consiliului pentru stabilirea de norme minime referitoare la primirea solicitanților de azil în statele membre, raportor: dl Mengozzi (JO C 48, 21.2.2002).

(13) Eurostat lucrează în prezent la elaborarea unui modul ad-hoc privind situația imigranților și a descendenților lor direcți, care va fi inclus printre datele colectate în 2008. Obiectivul este o mai bună integrare a persoanelor de origine străină în ancheta UE privind forța de muncă.

(14) A se vedea în acest sens Avizul CESE din 15.12.2004 privind Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor cu privire la creșterea ratei de ocupare a forței de muncă în vârstă și amânarea ieșirii din câmpul muncii, raportor: dl Dantin (JO C 157, 28.6.2005).

(15) A se vedea în acest sens Avizul CESE din 13.9.2006 privind Comunicarea Comisiei către Consiliu și Parlamentul European, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor intitulată „O foaie de parcurs pentru egalitatea între femei și bărbați 2006-2010”, raportor: dna Attard (JO C 318, 23.12.2006) și Avizul CESE din 29.9.2005 privind sărăcia femeilor în Europa, raportor: dna King (JO C 24, 31.1.2006).

(16) EMCO/II/290605.

(17) A se vedea în acest sens Avizul CESE din 20.4.2006 privind Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor — „Situația persoanelor cu handicap în Uniunea Europeană extinsă: Plan de acțiune european 2006-2007”, raportor: dna Greif (JO C 185, 8.8.2006) și Avizul exploratoriu CESE din 17.1.2007 privind egalitatea de șanse pentru persoanele cu handicap, raportor: dl Joost (JO C 93, 27.4.2007).