Caseta 1. Garanții și alte măsuri de sprijin de lichiditate în proiectele de planuri bugetare pentru 2021 Statele membre au furnizat un sprijin amplu de lichiditate pentru a contracara consecințele economice ale pandemiei de COVID-19. Cele mai frecvente forme de sprijin de lichiditate sunt garanțiile de stat pentru a sprijini împrumuturile din sectorul privat și amânarea plății impozitelor (și anume, posibilitatea de a amâna obligațiile fiscale fără penalități). De asemenea, statele membre au emis garanții pentru a sprijini noi instrumente la nivelul UE. Garanțiile de stat reprezintă cea mai mare categorie de măsuri de sprijin de lichiditate. Statele membre au pus în aplicare scheme în valoare de 17 % din PIB. Această sumă reprezintă dimensiunea maximă a cadrelor de garantare, dar utilizarea lor efectivă sau acordurile contractuale dintre gospodării, întreprinderi, sectorul financiar și administrațiile publice pot fi mai mici. Numai o parte din obligațiile contractuale ar putea conduce la mobilizarea sprijinului acordat de guverne, materializându-se ca deficit și afectând nivelurile datoriei. Această proporție este dificil de estimat în avans. De asemenea, statele membre au emis garanții pentru a sprijini noi instrumente la nivelul UE, în special SURE și Fondul european de garantare. Graficul B1.1Garanții oferite operatorilor naționali, 2020 (% din PIB) Notă: Garanțiile pentru instrumentele de la nivelul UE și de la nivel internațional sunt excluse. În cazul Germaniei, graficul arată dimensiunea noilor scheme de garantare instituite, în timp ce cadrul general de garantare este de fapt nelimitat. În cazul Franței, Irlandei și Letoniei, datele din proiectele de planuri bugetare au fost completate cu informații din alte surse publice. Austria și Italia nu au furnizat date privind garanțiile, deși există o serie de scheme în vigoare. În Italia, datoriile contingente maxime sunt estimate la aproximativ 30 % din PIB, cu o utilizare indicativă de aproximativ 7 % din PIB până în prezent. Surse: Proiectele de planuri bugetare pentru 2021 și alte surse publice. Dimensiunea și configurația programelor de garantare variază de la un stat membru la altul. Unele guverne au garantat în mod direct împrumuturile acordate de bănci gospodăriilor și întreprinderilor. Alte state membre s-au bazat pe instituțiile naționale de promovare pentru a pune în aplicare programe de sprijin de lichiditate. Printre aceste instituții se numără KfW în Germania, KredEx în Estonia, Banca Elenă de Dezvoltare, BPI France, CDP în Italia, Altum în Letonia, INVEGA în Lituania, Banca de Dezvoltare a Maltei și Finnvera în Finlanda. Utilizarea garanțiilor, care transformă, teoretic, datoria contingentă maximă posibilă în cadrul unei scheme în datoria contingentă reală a guvernului, diferă, de asemenea, de la un stat membru la altul. Potrivit estimărilor Comisiei, doar aproximativ un sfert din garanțiile disponibile au fost utilizate până în prezent. Comisia a invitat statele membre să comunice în proiectele lor de planuri bugetare, în mod voluntar, dimensiunea maximă a cadrelor de garantare și utilizarea lor. Majoritatea statelor membre au furnizat aceste informații cel puțin parțial. Unele state membre au semnalat, de asemenea, garanții care sprijină instrumente la nivelul UE și la nivel internațional, cum ar fi SURE. Graficul B1.1 prezintă garanțiile acordate operatorilor economici naționali, ajustate din motive de comparabilitate. Statele membre din zona euro au permis, de asemenea, amânarea plății impozitelor și a contribuțiilor la asigurările sociale în valoare de aproximativ 1,5 % din PIB în 2020. Amânarea plății impozitelor nu are un impact direct asupra deficitului public, deoarece impozitele sunt înregistrate în conturile naționale în perioada în care are loc activitatea economică care generează obligația fiscală. În același timp, amânările pot afecta temporar datoria, în cazul în care implică împrumuturi suplimentare din partea administrației publice în perioada de amânare. Cu toate acestea, având în vedere contracția economică considerabilă preconizată în 2020, este puțin probabil ca unele întreprinderi să supraviețuiască crizei și este posibil ca unele dintre obligațiile fiscale amânate să nu fie plătite niciodată. În conformitate cu cadrul statistic al UE, impozitele datorate, dar care nu pot fi colectate, nu trebuie înregistrate ca venituri publice, prin urmare ele au un impact de creștere a deficitului. În ansamblu, proiectele de planuri bugetare nu au furnizat informații explicite cu privire la pierderile fiscale estimate, deși previziunile fiscale din cadrul acestora reflectă probabil acest impact.