RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 351/6

Avizul Comitetului Economic și Social European pe tema „Un cadru pentru publicitatea destinată tinerilor și copiilor” (aviz din proprie inițiativă)

2012/C 351/02

Raportor: dl Jorge PEGADO LIZ

La 14 iulie 2011, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Comitetul Economic și Social European a hotărât să elaboreze un aviz din proprie inițiativă pe tema

Un cadru pentru publicitatea destinată tinerilor și copiilor

(aviz din proprie inițiativă).

Secțiunea pentru piața unică, producție și consum, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 30 august 2012.

În cea de-a 483-a sesiune plenară, care a avut loc la 18 și 19 septembrie 2012 (ședința din 18 septembrie), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 130 voturi pentru și 3 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 Obiectivul prezentului aviz este acela de a contribui la informare, la dezbaterea și la eventuala aprofundare, la nivelul UE, a măsurilor (cu sau fără caracter legislativ) de protecție a tinerilor și copiilor în fața unui anumit tip de publicitate care fie se folosește în mod abuziv de copii în reclamele sale, fie li se adresează în mod nociv sau îi expune în orice fel unor mesaje dăunătoare pentru buna lor dezvoltare fizică, mentală și morală.

1.2 Este în joc protecția drepturilor fundamentale ale copiilor în UE, așa cum au fost definite în Convenția Națiunilor Unite, la articolul 24 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și la articolul 3 alineatul (3) din TUE. Aceste drepturi au fost interpretate corespunzător în Comunicarea Comisiei „Către o strategie UE privind drepturile copilului” [COM(2006) 367 final], în „Programul multianual privind protecția copiilor care utilizează internetul și alte tehnologii de comunicare” [COM(2008) 106 final] (1) și în „Agenda UE pentru drepturile copilului” [COM(2011) 60 final].

1.3 Publicitatea care se folosește în mod abuziv de copii, în scopuri fără nicio legătură cu aspectele care îi privesc în mod direct, lezează demnitatea umană, atentează la integritatea fizică și mentală a acestor copii și trebuie interzisă.

1.4 Publicitatea adresată copiilor implică riscuri suplimentare în funcție de grupa de vârstă vizată, cu consecințe dăunătoare asupra sănătății fizice, psihice și morale. Printre consecințele deosebit de grave se numără incitarea la un consum excesiv, care duce la îndatorare, și consumul de produse alimentare sau de alt tip care se dovedesc nocive sau periculoase pentru sănătatea fizică și mentală.

1.5 În general, un anumit tip de publicitate, prin conținuturile sale deosebit de violente, rasiste, xenofobe, erotice sau pornografice, afectează – uneori ireversibil – dezvoltarea fizică, psihică, morală și civică a copiilor, provocând comportamente violente și sexualizarea timpurie la copii.

1.6 CESE consideră că aceste chestiuni trebuie analizate în profunzime și reglementate la nivel comunitar, în conformitate cu principiile subsidiarității și proporționalității, nu numai pentru că este în joc garantarea efectivă a protecției drepturilor fundamentale, ci și pentru că diversitatea reglementărilor naționale pune în pericol buna funcționare a pieței interne. În acest sens, Comitetul recomandă adoptarea la nivelul UE, cu caracter general, a unei vârste minime pentru publicitatea adresată în mod specific copiilor.

1.7 CESE crede că trebuie să se pună un accent special pe dezvoltarea capacităților, informarea și formarea copiilor, încă de la cea mai fragedă vârstă, cu privire la utilizarea corectă a tehnologiilor informației și la interpretarea mesajelor publicitare; aceste materii ar trebui incluse în programele școlare de la toate nivelurile. De asemenea, părinții ar trebui să aibă capacitatea de a-și ajuta copiii în interpretarea mesajelor publicitare.

1.8 CESE este de părere că cetățenii în general și în special familiile și profesorii ar trebui să fie de asemenea informați și formați pentru a-și putea îndeplini mai bine funcția de ocrotire a copiilor.

1.9 CESE face apel la agențiile de publicitate și la sponsori ca, în cadrul inițiativelor de autoreglementare și coreglementare – care au fost deja adoptate și care urmează să fie promovate –, să adopte și să aplice cele mai înalte niveluri de protecție a drepturilor copilului și să se asigure că sunt respectate.

1.10 CESE consideră că cadrul juridic comunitar nu se ridică la înălțimea necesităților actuale de protecție a drepturilor copiilor în ce privește comunicările comerciale (în special cele transmise prin intermediul mijloacelor de comunicare audiovizuale, al internetului și al rețelelor sociale) și solicită Comisiei să analizeze de urgență necesitatea adoptării unor măsuri mai restrictive, cu caracter transversal, care să garanteze efectiv respectarea acestor drepturi.

1.11 CESE face apel la Parlamentul European și la parlamentele naționale să-și continue cu hotărâre tradiția de apărare a drepturilor copiilor în acest domeniu special.

2. Impactul publicității asupra copiilor

2.1 CESE susține o economie socială de piață, reglementată în mod adecvat, astfel încât să promoveze o concurență sănătoasă și loială și un nivel ridicat de protecție a consumatorilor, în vederea realizării unei piețe interne ca instrument de îmbunătățire a condițiilor de viață și de muncă ale europenilor, cu respectarea valorilor demnității umane, libertății, democrației, egalității, statului de drept și drepturilor omului.

2.2 În acest context, CESE recunoaște că publicitatea, în toate formele sale, joacă un rol foarte important, bine rezumat de International Advertising Association (IAA), în special de „diseminare a inovării, încurajare a creativității și a divertismentului, stimulare a concurenței și extindere a posibilităților de alegere”. De asemenea, CESE recunoaște că publicitatea are o importantă funcție de informare și clarificare pentru consumatori, care constituie motivul existenței sale și temeiul reglementării sale la nivelul UE.

2.3 Ar fi firesc ca o parte a unui aviz de această natură și cu un asemenea obiectiv să fie consacrată tematicii generale a influenței mass-mediei, în special a televiziunii, a internetului și a rețelelor sociale, care constituie cele mai importante vehicule ale mesajelor publicitare pentru tineri și copii, atât în calitate de utilizatori, cât și de simpli spectatori pasivi. De asemenea, ar fi utilă o analiză a diferitelor comportamente ale copiilor față de mijloacele de comunicare socială, în funcție de vârstă și de mediul social din care provin, incluzând aici cunoscutul fenomen al alegerii „eroilor” și a „modelelor sociale de comportament” sau a „stilurilor de viață” ca elemente definitorii ale personalității, exploatate de metodele publicitare (2). Totuși, din cauza spațiului limitat se vor considera cunoscute și acceptate toate aspectele legate de această temă, în special în ce privește rolul jucat de mijloacele de comunicare sus-menționate în informarea, formarea, educația și divertismentul tinerilor și timpul pe care aceștia li-l acordă, unele dintre aceste aspecte făcând obiectul altor avize ale CESE, deja elaborate sau în curs de elaborare (3).

3. Publicitatea care utilizează copiii ca vehicul al mesajului său comercial în toate formele acestuia

3.1 În ce privește publicitatea care utilizează copiii, trebuie subliniate aspectele legate de demnitatea umană și de drepturile copilului, consacrate în diverse convenții internaționale și la nivelul Uniunii Europene, printre care se pot sublinia dispozițiile Cartei drepturilor fundamentale – articolele 1 și 2 litera (c) și în special articolele 24 și 32.

3.2 CESE consideră necesară o armonizare la nivelul UE, în sensul introducerii unei interdicții generale cu privire la publicitatea care utilizează imaginea copiilor în mod necorespunzător și abuziv, în domenii care nu au o legătură directă cu copiii.

4. Publicitatea adresată în mod special copiilor

4.1 Până la o anumită vârstă, copiii nu filtrează mesajele publicitare, mai ales atunci când acestea sunt excesive și marcate de repetarea la nesfârșit a aceluiași anunț, motiv pentru care tind să le considere pe toate adevărate, putând fi convinși să devină consumatori dependenți. Acest efect este cu atât mai puternic cu cât este mai defavorizat mediul socioeconomic din care provine copilul. Nici mesajele și avertismentele incluse în reclame nu sunt înțelese de copii și nu pot fi considerate un factor preventiv sau disuasiv.

4.2 Pe de altă parte, percepția publicității diferă în funcție de grupa de vârstă. Până la vârsta de cinci ani, copiii sunt incapabili să perceapă diferențele dintre emisiunile programate și anunțurile publicitare și, chiar și după această vârstă, nu pot recunoaște funcția persuasivă a publicității. Această capacitate nu se dezvoltă decât în jurul vârstei de opt ani, și nici atunci la toți copiii; chiar și așa, aceasta nu înseamnă că pot deja distinge faptul că mesajele sunt tendențioase, accentuând aspectele pozitive ale produsului în cauză și trecându-le cu vederea pe cele negative.

4.3 Atunci când copiii mai mari privesc publicitatea ca pe un factor de divertisment, impactul acesteia este mai puternic, iar capacitatea lor mai bună de procesare a mesajelor publicitare nu îi face în mod necesar imuni la publicitate și la scopurile acesteia, deoarece există și alte tehnici de convingere, mai sofisticate și la fel de eficiente, care le pot influența comportamentul.

4.4 Dezvoltarea competențelor cognitive și interpretative cu ajutorul programelor de educație mediatică are un impact pozitiv în ceea ce privește interacțiunea cu publicitatea. Totuși, un nivel superior de competență mediatică și o mai bună înțelegere a mecanismelor și efectelor publicității, atât la părinți, cât și la copii, nu constituie o soluție generală pentru combaterea efectelor nocive ale publicității destinate copiilor. Este esențială pregătirea copiilor pentru viitorul lor rol de consumatori, mizându-se pe competența mediatică și pe dezvoltarea capacităților de la cea mai fragedă vârstă. Aceasta nu rezolvă însă imediat problema impactului pe care îl are dimensiunea excesivă și repetitivă a reclamelor, și este posibil să nu ajungă la toți copiii, îndeosebi la cei provenind din medii socioeconomice defavorizate, care sunt afectați cel mai mult de efectele nocive ale publicității.

4.5 Studiile demonstrează că rolul mediator al familiei este important în atenuarea efectelor publicității. Cu toate acestea, tot mai adesea copiii, chiar și cei de vârstă fragedă, au acces la televizor și internet în camera proprie, ceea ce transformă această îndeletnicire într-o activitate solitară și necontrolată. Alt factor care sporește expunerea copiilor la anunțurile publicitare și la tehnicile de marketing este prezența crescândă a internetului în obiceiurile zilnice ale celor mai tineri. După cum se menționează, pe bună dreptate, în proiectul de raport al PE în curs de elaborare, „internetul este prietenul copiilor, de multe ori mai mult decât familia, școala și amicii” (4). Studii recente, cum ar fi Kids Online, arată că 38 % dintre copiii cu vârsta între 9 și 12 ani au deja un profil online, iar acest procent crește la 78 % în cazul copiilor cu vârsta între 13 și 16 ani. Multe mărci de jocuri și jucării au site-uri internet unde copiii se pot juca și amuza online, constituind în același timp ținta strategiilor de convingere și de fidelizare ale mărcilor respective.

4.6 Referitor în special la incitarea la consum excesiv, care duce la supraîndatorare, unele mesajele comerciale adresate copiilor pot stimula obiceiuri de consum marcate de exces, dând naștere unor dorințe artificiale care nu corespund necesităților reale și creând un concept fals de „fericire”. Statisticile arată că 54 % dintre adolescenți se simt supuși presiunii de a cumpăra anumite produse numai pentru că prietenii lor le au – cu alte cuvinte, consumul devine în cele din urmă un factor de incluziune socială.

4.7 Există o relație cauzală între expunerea la anumite reclame și cererile adresate părinților de a cumpăra anumite produse. Conflictele familiale legate de expunerea la publicitate și cererile de cumpărare apar în toate familiile, dar mai ales în cele de condiție socioeconomică inferioară, ai căror copii petrec mai mult timp în fața televizorului. Din cauza lipsei de mijloace financiare sau a capacității reduse de dialog, familiile cu venituri scăzute sfârșesc prin a fi afectate în mai mare măsură de publicitate.

4.8 Consumismul stimulat de publicitate are de asemenea ca efect adeziunea în număr mare a tinerilor și copiilor la anumite mărci, creând situații problematice pentru cei care nu au acces la acestea. Una dintre aceste situații este „hărțuirea prin marcă”(brand bullying) în mediul școlar, care îi afectează grav pe copiii care nu folosesc anumite mărci și pot genera comportamente deviante sau situații de mare nefericire personală, împingându-i uneori spre excludere, violență și suferință; acestea pot duce la rândul lor la intrarea în mediul infracțional, prin intermediul furtului.

4.9 Referitor la publicitatea care incită la consumul de produse alimentare nesănătoase sau de alt tip care sunt nocive sau periculoase pentru sănătatea fizică și mentală, trebuie subliniată influența copiilor în deciziile de cumpărare a alimentelor, în special în preferința pentru mâncărurile semipreparate sau pentru cele de tip fast food. Incitarea la obiceiuri alimentare nesănătoase reprezintă o constantă în publicitatea adresată copiilor. Obezitatea infantilă constituie deja o problemă enormă. Potrivit organizației Consumers International, la nivel mondial, unul din 10 copii este supraponderal sau obez; în prezent sunt înregistrați 22 de milioane de copii supraponderali sub vârsta de 5 ani, cauza principală a acestui fenomen fiind consumul de produse ultraprelucrate, bogate în zahăr și grăsimi.

4.10 Cifrele ce indică expunerea copiilor la anunțurile publicitare referitoare la alimente sunt ridicate, în special în timpul emisiunilor pentru copii, și sunt în creștere continuă, dată fiind utilizarea din ce în ce mai frecventă de către copii a canalelor de televiziune, a internetului și a rețelelor sociale. Pe de altă parte, caracteristicile reclamelor s-au schimbat, prin introducerea unor tehnici mai sofisticate de marketing al produselor, care le sporesc puterea de convingere (5).

4.11 Publicitatea poate avea consecințe și la nivelul tulburărilor de alimentație, cum ar fi anorexia sau bulimia. Copiii și adolescenții sunt expuși la modelul de corp și la imaginea personală a tinerilor care figurează în reclame. Frecvența unui tip de corp slab la tineri, în special la fete, accentuează un ideal de frumusețe care încurajează comportamente alimentare care le pot pune viața în pericol.

4.12 Asociația psihologilor nord-americani consideră chiar că publicitatea adresată copiilor cu vârsta mai mică de opt ani ar trebui limitată (sau interzisă), având în vedere incapacitatea acestora de a înțelege scopurile persuasive ale reclamelor. Această interdicție vizează limitarea consecințelor negative ale publicității în ceea ce privește promovarea obiceiurilor alimentare nesănătoase, declanșarea conflictelor între părinți și copii ca urmare a cererilor de cumpărare a produselor prezentate în reclame și expunerea la violență (6).

4.13 Comitetul consideră că aceste preocupări, deja incluse în legislația anumitor state membre (7) și a unor țări terțe, ar trebui asumate la nivelul UE, prin stabilirea unei vârste minime pentru publicitatea adresată în mod specific copiilor, după cum s-a propus deja în raportul deputatului european Kyriacos Triantaphylides (8) și s-a reiterat în Rezoluția PE din 22 mai 2012 (9).

5. Publicitatea care afectează copiii

5.1 În ce privește publicitatea care poate afecta grav dezvoltarea psihică și morală a copiilor, chiar și în cazurile în care nu li se adresează în mod special, merită subliniate situațiile în care publicitatea incită la violență sau la anumite tipuri de comportamente violente, ca în cazul reclamelor la jucării sau jocuri ce încurajează astfel de comportamente.

5.2 Studii demne de încredere demonstrează efectele nocive ale expunerii la violență prin intermediul anumitor reclame difuzate în mass-media audiovizuală, mai ales prin promovarea unor comportamente agresive, printr-o receptivitate sporită la violență și printr-o creștere a ostilității. Consumul de conținuturi violente poate afecta însăși sănătatea mentală, cauzând stări de anxietate, teamă, tulburări ale somnului și hiperactivitate.

5.3 Celebritățile figurează din ce în ce mai des în reclamele la produse care pot dăuna sănătății, cum ar fi alcoolul sau tutunul. Asocierea dintre aceste produse și un stil de viață considerat atrăgător stimulează dorința de consum și le creează o imagine pozitivă.

5.4 Dezvoltarea psihologică și morală normală a copiilor este afectată și de publicitatea cu conținut erotic sau pornografic, care încurajează comportamentele sexuale perverse, pervertite sau excesive. O parte semnificativă a publicității este de natură sexistă sau sexuală, utilizând femeia ca obiect de dorință și plasând-o adesea într-o poziție de inferioritate sau de servilism, dacă nu chiar de constrângere. Pe de altă parte, încărcătura sexuală excesivă sau conținuturile erotice (dacă nu chiar pornografice) cauzează sexualizarea timpurie a copiilor. În pofida faptului că diverse mărci celebre s-au văzut obligate să-și retragă anunțurile publicitare care contribuiau la hipersexualizarea copiilor, ca urmare a respingerii de către societatea civilă a utilizării abuzive de imagini ale corpului minorilor în reclame, nu există la nivelul UE o definiție juridică clară referitoare la asemenea situații.

5.5 Acest domeniu este reglementat în diverse state membre, însă în moduri foarte diferite, ceea ce împiedică buna funcționare a pieței interne și nu se justifică prin motive culturale fundamentale; de aceea, considerăm că ar merita examinat și la nivelul UE.

6. Cadrul juridic european și evidentele sale deficiențe

6.1 Dat fiind cadrul juridic actual, se impune constatarea că dispozițiile legale naționale și procedurile adoptate de specialiștii din domeniul publicității (înțeleasă în sensul mai larg de comunicare comercială) cu privire la copii nu sunt câtuși de puțin uniforme în diferitele state membre.

6.2 La rândul său, cadrul juridic al UE este nejustificat de complex, prea confuz și, în majoritatea cazurilor, transpus și pus în aplicare în mod diferit de la un stat membru la altul, după cum recunoaște Comisia însăși în Comunicarea sa „Un cadru coerent pentru creșterea încrederii în piața unică digitală a comerțului electronic și a serviciilor online” (10), în Raportul său privind protecția copiilor în lumea digitală (11) și în Strategia europeană pentru un internet mai bun pentru copii (12). Majoritatea statelor membre s-au limitat la o transpunere minimalistă a directivelor europene, pe când altele (13) aplică norme mai stricte, care merg până la interdicția publicității adresate minorilor (14).

6.3 Pe bună dreptate, niciuna dintre dispozițiile acquis-ului comunitar nu consideră că, pentru a proteja minorii și demnitatea umană, ar fi necesar să se efectueze vreun „control prealabil”, având în vedere necesitatea de respectare a principiilor fundamentale legate de libertatea de exprimare, conform doctrinei bine stabilite a Curții Europene a Drepturilor Omului cu referire la convenția europeană pe această temă.

6.4 Cu toate acestea, eroarea fundamentală își are originea în Recomandarea Consiliului din 1998 privind „un nivel comparabil și eficace de protecție a minorilor și a demnității umane”, în care predomină preocuparea față de „dezvoltarea competitivității industriei europene a serviciilor audiovizuale și de informare” și în care se consideră că intervenția în materie de conținuturi audiovizuale sau online care aduc atingere minorilor sau demnității umane nu intră în competențele legislative ale Uniunii Europene (15), apreciindu-se că aceste aspecte țin de „bunul-gust sau de decență” și nu fac obiectul reglementării comunitare (16).

6.5 Ca obligativitate generală, se solicită statelor membre doar să se asigure că emisiunile de televiziune (inclusiv comunicările comerciale) nu cuprind programe care ar putea afecta în mod grav dezvoltarea fizică, mentală și morală a minorilor, în special programe care conțin scene de pornografie sau de violență gratuită, decât dacă acestea sunt precedate de un „semnal sonor” sau însoțite de un „simbol vizual”, însă cu excepția cazurilor în care prin „programarea emisiunilor la anumite ore” sau prin „orice măsuri tehnice” se poate asigura faptul că minorii, „în situații normale, nu pot auzi sau vedea emisiunile respective”.

6.6 Invocând argumentul „posibilităților sporite de care dispun telespectatorii pentru a evita publicitatea” și fără a ține seama de condiția specifică a copilului ca „spectator pasiv”, legislația în vigoare a abandonat restricțiile privind includerea spoturilor publicitare, cu condiția ca acestea să nu aducă atingeri grave integrității programelor.

6.7 Singurele interdicții explicite existente în prezent la nivelul UE se referă exclusiv la produsele din tutun, la medicamentele și la tratamentele medicale disponibile numai pe bază de prescripție medicală, precum și la publicitatea „ascunsă” sau „subliminală”. Totuși, interdicțiile nu acoperă și „plasarea produselor” (deși se consideră că „în principiu, ar trebui interzisă”), dacă „telespectatorul este informat în mod corespunzător asupra existenței acesteia”. De asemenea, există „criterii stricte” pentru publicitatea la băuturile alcoolice.

6.8 Numai în acest ultim caz se precizează că publicitatea nu trebuie să aibă ca public-țintă minorii. În ceea ce privește toate celelalte aspecte legate de prejudiciile fizice, mentale sau morale care pot fi cauzate minorilor, cum ar fi incitarea directă (a minorilor) sau indirectă (a părinților acestora) la achiziționarea bunurilor și serviciilor prezentate în reclame, profitându-se de lipsa de experiență sau de credulitatea lor, sau publicitatea „inclusă în emisiunile pentru copii, referitoare la alimente sau substanțe cu efecte nutriționale sau fiziologice, cum ar fi grăsimile, acizii grași, sarea/sodiul și zaharurile”, normele în vigoare se limitează la o recomandare generală sau pur și simplu la o trimitere la „codurile de conduită”.

6.9 Trebuie subliniat, de asemenea, că Directiva privind practicile comerciale neloiale, deși conține o dispoziție privind practicile comerciale adresate „grupurilor de consumatori identificabili în mod clar ca fiind deosebit de vulnerabili”, în special din cauza „vârstei sau credulității”, nu a ajuns să fie interpretată ca o interzicere a practicilor sus-menționate și nici nu a fost transpusă sau pusă în aplicare în acest sens în statele membre (17).

6.10 Pe lângă aceste dispoziții de drept european, alte instrumente stabilite prin convenție definesc principii fundamentale care, la rândul lor, se află la originea celor mai recente evoluții ale normelor fundamentale de drept ale UE (Tratatul de la Lisabona și Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene).

6.11 În paralel, specialiștii din domeniu au elaborat, atât la nivel internațional, cât și în diferitele state membre, un set de dispoziții de autoreglementare pentru practicile lor comerciale, prin care își demonstrează clar angajamentul față de protecția copiilor, cum este în special cazul EASA (18). Aceasta nu elimină necesitatea, reafirmată în cadrul diverselor organisme internaționale și comunitare, de a se garanta un nivel înalt de respect față de copii și de protecție a acestora, astfel încât să li se asigure buna dezvoltare fizică, mentală și morală, avându-se în vedere interesul acestora, bunăstarea și prezervarea mediului și legăturilor lor familiale.

7. Publicitatea destinată tinerilor și copiilor și finalizarea pieței interne

7.1 Piața publicității și a marketingului din Europa este una extrem de competitivă, supusă capriciilor modei și deosebit de sensibilă la consecințele crizelor economice și financiare. Diferențele majore dintre reglementările naționale în materie de publicitate pot nu numai să influențeze rezultatele, ci și să constituie un obstacol pentru dezvoltarea publicității pe piața internă și o sursă de discriminare și de concurență mai puțin loială. În special în segmentul copiilor și tinerilor, care este un sector în plină expansiune, diferențele importante dintre reglementările naționale și cerințele divergente plasează agențiile de publicitate într-o poziție dezavantajoasă, impunându-le cheltuieli mai mari pentru adaptarea campaniilor la diferitele cerințe și obligații legale, și favorizează practici concurențiale mai puțin corecte prin care se încearcă eludarea acestor dificultăți și câștigarea piețelor. O armonizare legislativă care să impună condiții similare în întreaga Europă, finalizând piața internă în acest domeniu, poate contribui în mod decisiv la o piață mai transparentă, în cadrul căreia toate agențiile de publicitate să-și poată desfășura activitatea pe baza propriilor competențe și capacități orientate către satisfacerea efectivă a consumatorilor, în loc să profite de diferențele dintre legislațiile naționale în detrimentul concurenței sănătoase și loiale.

8. Temeiul juridic pentru o acțiune concertată la nivelul UE în domeniul publicității adresate copiilor și tinerilor

8.1 Până în prezent, directivele comunitare care au reglementat publicitatea la nivelul Uniunii Europene au utilizat în general ca temei juridic dispozițiile tratatului referitoare la realizarea pieței interne, incluse acum la articolele 26 și 114, deși modificate considerabil. Aceasta este o preocupare majoră, însă nu trebuie să fie și unica. Alte inițiative comunitare, ale căror obiective se refereau mai specific la serviciile de televiziune, au căutat un temei juridic mai degrabă în dispozițiile din acea vreme privind dreptul de stabilire și serviciile, care corespund în prezent, după modificări substanțiale, articolelor 49 și urm. și 56 și urm. În sfârșit, inițiativele privind protecția copilului și pornografia infantilă, mai recente, însă tot anterioare actualului Tratat de la Lisabona, au utilizat ca temei juridic dispozițiile referitoare la cooperarea în materie penală.

8.2 Trebuie reamintit că actualul Tratat de la Lisabona a introdus modificări substanțiale în toate aceste aspecte, oferind o serie de noi posibilități de intervenție comunitară, pe care trebuie să știm să le interpretăm și să le punem în aplicare. Cel mai important element novator a fost încorporarea Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene în legislația primară a UE; urmează apoi modificarea naturii juridice a cooperării în materie penală și civilă și, în sfârșit, modificările introduse în numeroase dispoziții ale tratatului, cum ar fi cele referitoare la realizarea pieței interne, la protecția consumatorilor și la protecția demnității umane. De asemenea, de curând Comisia și-a întemeiat propunerea de regulament privind protecția datelor pe Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și pe noile dispoziții ale Tratatului de la Lisabona menționate anterior.

8.3 Problema publicității adresate copiilor și tinerilor este, înainte de toate, o chestiune care ține de cetățenie și de protecția drepturilor fundamentale; articolele 1, 3, 24, 33 și 38 din Cartă, deja menționate, oferă un temei juridic de fond mai mult decât suficient pentru a justifica necesitatea unei acțiuni comunitare. Aceste articole sunt completate fără echivoc de articolul 2, articolul 3 alineatul (5) și articolul 6 din TUE și de articolele 4, 9 și 10 din TFUE.

8.4 În acest domeniu, pe lângă guvernele statelor membre, fie la nivelul Consiliului, fie în cadrul cooperării consolidate (articolul 20 din TUE), parlamentele naționale au un rol important de jucat în temeiul articolului 12 din TUE, rol pe care sunt invitate să și-l asume.

8.5 De asemenea, realizarea pieței interne reprezintă unul dintre cele mai importante obiective în acest domeniu, care este reglementat de articolul 3 alineatul (3) din TUE și articolele 26 și 114 și urm. din TFUE. Pe de altă parte, articolele 12 și 169 din TFUE deschid noi posibilități în ce privește protecția consumatorilor. Referitor la aspectele procedurale, articolele 67 și urm., în special articolele 81 și 82 din TFUE, oferă bazele pentru un cadru civil și penal care permite completarea cadrului juridic pentru protecția copiilor și tinerilor în acest domeniu.

8.6 În final, abordarea acestui domeniu la nivel comunitar este în conformitate cu principiile subsidiarității și proporționalității [articolul 5 alineatele (3) și (4) din TUE], întrucât, dată fiind dimensiunea sa transfrontalieră, obiectivul vizat nu poate fi îndeplinit în mod satisfăcător de statele membre în cadrul sistemelor naționale respective. Așadar, obiectivul acestei inițiative poate fi realizat mai bine printr-o acțiune la nivelul Uniunii, în conformitate cu principiul subsidiarității. Pe de altă parte, domeniul de aplicare a inițiativei trebuie să se limiteze la aspectele care ridică probleme concrete, fără a include acele aspecte care pot fi reglementate mai bine prin legislațiile naționale, respectându-se astfel principiul proporționalității.

Bruxelles, 18 septembrie 2012 Președintele Comitetului Economic și Social European Staffan NILSSON

(1) Această propunere a dus la adoptarea Deciziei 2008/1351, JO L 348, 24.12.2008, p. 118.

(2) Pe lângă ampla bibliografie existentă pe această temă, pe care nu o putem cita aici, merită menționat în mod special, datorită importanței sale, studiul Direcției Generale Politici Interne ale Uniunii din cadrul Parlamentului European pe tema „Normele în materie de publicitate și efectele lor în temeiul noii Directive privind serviciile mass-media audiovizuale” (04/2009).

(3) A se vedea avizele JO C 287, 22.9.1997, p. 11, JO C 407, 28.12.1998, p. 193; JO C 48, 21.2.2002, p. 27, JO C 61, 14.3.2003, p. 32, JO C 208, 3.9.2003, p. 52, JO C 157, 28.6.2005, p. 136; JO C 221, 8.9.2005, p. 87; JO C 325, 30.12.2006, p. 65, JO C 224, 30.8.2008, p. 61, JO C 77, 31.3.2009, p. 8, JO C 317, 23.12.2009, p. 43, JO C 128, 18.5.2010, p. 69; JO C 48, 15.2.2011, p. 138; JO C 24, 28.1.2012, p. 154; JO C 43, 15.2.2012, p. 34; JO C 229, 31.7.2012, p. 90, avizele, pe tema „Utilizarea responsabilă a rețelelor sociale” (A se vedea pagina 31 din prezentul Jurnal Oficial), și, pe tema „Strategia europeană pentru o mai bună adaptare a internetului la nevoile copiilor noștri” (A se vedea pagina 68 din prezentul Jurnal Oficial).

(4) Proiect de raport referitor la protecția copiilor în lumea digitală, din 2.4.2012, al Comisiei pentru cultură și educație a PE, raportor: dna Sílvia Costa (PE486.198v01-00): http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+COMPARL+PE-486.198+01+NOT+XML+V0//RO.

(5) În Australia, Kelly et al. (2007) semnalează că copiii cu vârsta între 5 și 12 ani vizionează în medie pe săptămână 96 de anunțuri publicitare legate de alimente, dintre care 63 referitoare la alimente cu conținut ridicat de grăsimi sau zahăr [Kelly, B. P., Smith, B. J., King, L., Flood, V. M. & Bauman, A. (2007): Television food advertising to children: the extent and nature of exposure, Public Health Nutrition, vol. 10, nr. 11, p. 1234-1240. Copyright Cambridge University Press]. În SUA, un studiu de Powell et al. (2007) menționează că 27,2 % din conținuturile de televiziune care nu fac parte din programe se referă la alimente, ceea ce înseamnă o medie de 23 de reclame pe zi [Powell LM, Szczypka G, Chaloupka FJ (2007): Exposure to Food Advertising on Television Among US Children, Arch Pediatr Adolesc Med. 161:553-560].

(6) http://www.apa.org/pi/families/resources/advertising-children.pdf.

(7) În prezent, 5 state membre interzic orice formă de publicitate în emisiunile pentru copii, 4 state membre au adoptat o interdicție parțială sau alte tipuri de restricții în timpul emisiunilor pentru copii, în anumite intervale orare sau cu referire la anumite tipuri de produse, iar 7 state membre interzic afișarea logourilor sponsorilor în emisiunile pentru copii, cf. http://ec.europa.eu/comm/avpolicy/reg/tvwf/contact_comm/index_en.htm.

(8) A7-0369/2011, 21.10.2011.

(9) A7-0155/2012, în special punctele 24, 28 și 29 (raportor: dna Maria Irigoyen Pérez).

(10) COM(2011) 942 final, 11.1.2012.

(11) COM(2011) 556 final, 13.9.2011.

(12) COM(2012) 196 final, 2.5.2012.

(13) A se vedea nota de subsol 6.

(14) În cazul Suediei, această chestiune a făcut de altfel obiectul unei hotărâri a CJUE din 9 iulie 1997, care a confirmat compatibilitatea ei cu dreptul UE [cauzele C-34 și C-35/95 Konsumentombudsmannen/De Agostini (Svenska) bForlag AB e TV-Shop i Sverige AB].

(15) În avizul său JO C 221 din 8.9.2005, p. 87, CESE a adoptat o poziție clară împotriva acestui punct de vedere.

(16) Cf. Directiva 2005/29/CE din 11 mai 2005, punctul (7) din preambul (JO L 149, 11.6.2005).

(17) Directiva 2005/29/CE din 11 mai 2005, articolul 5 alineatul (3) (JO L 149, 11.6.2005). Totuși, într-o comunicare recentă Comisia pare să ia în considerare posibilitatea de a aborda „utilizarea comunicărilor comerciale îndoielnice sau interzise” [COM(2011) 942 final, 11.1.2012]. Salutăm această intenție și sperăm să fie incluse aici și comunicările comerciale denunțate în prezentul aviz.

(18) Merită menționat, în acest sens, interesul manifestat de DG CNECT a Comisiei Europene față de pregătirea unui „Cod european al bunelor practici” (19.3.2012).