[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 27.5.2008

COM(2008) 313 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE CONSILIU, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ŞI SOCIAL EUROPEAN ŞI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

PROMOVAREA PROGRESULUI INTERNETULUI Plan de acţiune privind implementarea versiunii 6 a protocolului Internet (IPv6) în Europa

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE CONSILIU, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ŞI SOCIAL EUROPEAN ŞI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

PROMOVAREA PROGRESULUI INTERNETULUIPlan de ac ţiune privind implementarea versiunii 6 a protocolului Internet (IPv6) în Europa

1. OBIECTIV

Obiectivul prezentului plan de acţiune este de a sprijini introducerea pe scară largă a noii versiuni a protocolului Internet (IPv6) deoarece:

- implementarea din timp a IPv6 este necesară pentru că adresele IP furnizate de actuala versiune a protocolului sunt practic epuizate

- IPv6, datorită imensului spaţiu de adrese de care dispune, oferă o platformă pentru inovaţie în domeniul serviciilor şi aplicaţiilor pe bază de IP.

2. J USTIFICAREA AC Ţ IUNII

2.1. Pregătirea pentru creşterea utilizării Internetului şi pentru inovaţiile viitoare

Protocolul Internet (IP) reprezintă un element fundamental al arhitecturii Internet. În esenţă, IP atribuie oricărui dispozitiv sau aparat conectat la Internet un număr, o adresă, astfel încât să poată comunica cu alte dispozitive şi/sau aparate. Această adresă trebuie să fie, în principiu, unică în vederea asigurării conectivităţii globale. Versiunea actuală, IPv4, furnizează deja peste 4 miliarde de astfel de adrese[1]. Însă acest număr va fi insuficient pentru a ţine pasul cu extinderea continuă a Internetului. Comunitatea Internet, conştientă de această problemă pe termen lung, a dezvoltat un protocol actualizat, IPv6, care a fost implementat progresiv începând de la sfârşitul anilor '90[2].

În Comunicarea sa anterioară privind IPv6[3], Comisia Europeană a susţinut adoptarea timpurie a acestui protocol în Europa. Această comunicare a condus la crearea unor task-force-uri IPv6[4], care au permis implementarea IPv6 în reţele de cercetare, promovarea dezvoltării şi adoptării de standarde şi punerea la punct a unor acţiuni de formare. Ca urmare a comunicării respective, au fost finanţate peste 30 de proiecte europene de cercetare cu privire la IPv6. Europa dispune, în prezent, de o echipă de experţi cu experienţă în implementarea IPv6. Cu toate acestea, în pofida progresului realizat, adoptarea noului protocol a fost lentă, în timp ce penuria de adrese IP în viitor devine o problemă din ce în ce mai urgentă.

2.2. Menţinerea competitivităţii Europei

Este momentul de a se consolida acţiunile întreprinse. Altfel, există riscul ca mulţi actori să nu fie gata la timp să ţină pasul cu accelerarea implementării IPv6. Totodată, lipsa de acţiune ar putea conduce la întârzierea în continuare a adoptării IPv6, ceea ce ar însemna dezavantaje pentru toţi utilizatorii şi o poziţie mai slabă a industriei europene din punct de vedere competitiv.

Prezenta comunicare analizează situaţia actuală şi stabileşte o serie de acţiuni în vederea introducerii pe scară largă a IPv6 în Europa până în anul 2010.

2.3. Contribuţia la Strategia de la Lisabona

Prezentul plan de acţiune este parte integrantă din Strategia de la Lisabona, astfel cum este pusă în aplicare prin Iniţiativa i2010[5]. Planul de acţiune va contribui la evaluarea performanţei realizate de UE în ceea ce priveşte economia bazată pe Internet şi nivelul de pregătire al UE pentru a răspunde viitoarelor provocări, evaluare preconizată pentru Consiliul European de primăvară din anul 2009.

3. SITUA Ţ IA ACTUALă

3.1. Agravarea penuriei de adrese IPv4: o dificultate pentru utilizatori, un obstacol în calea inovaţiei

Iniţial, toate adresele Internet sunt deţinute efectiv de Internet Assigned Numbers Authority (Autoritatea responsabilă cu coordonarea funcţiilor Internet – IANA)[6], iar ulterior blocuri mari de adrese sunt alocate celor cinci registre regionale (Regional Internet Registries – RIR-uri)[7], care, la rândul lor, le alocă în blocuri mai mici celor care au nevoie de ele, inclusiv furnizorilor de servicii internet (Internet Service Providers – ISPs). Alocarea de către IANA către RIR şi, mai departe, către ISP se efectuează pe baza necesităţilor justificate, nu există prealocare.

Volumul de adrese din IPv4 a fost deja utilizat într-o măsură considerabilă. La sfârşitul lunii ianuarie 2008, IANA mai dispunea de numai aproximativ 16 % din „stocul” său de adrese, respectiv 700 de milioane de adrese IPv4. Estimări citate pe larg şi actualizate periodic prognozează epuizarea „stocului” de adrese aflate la dispoziţia IANA undeva între 2010 şi 2011[8]. Pentru câtva timp după aceea, noii utilizatori vor putea încă obţine adrese de la furnizorii lor de internet, însă cu o dificultate crescândă.

Internetul va continua să funcţioneze chiar şi atunci când IANA sau registrele regionale nu vor mai putea aloca adrese IPv4: adresele deja atribuite pot fi şi, cel mai probabil, vor continua să fie utilizate pentru o perioadă îndelungată. Cu toate acestea, creşterea şi, totodată, capacitatea de inovaţie în reţele bazate pe IP ar fi limitate în lipsa unei soluţii adecvate. Modul de abordare a acestei tranziţii constituie, în prezent, subiect de discuţie în comunitatea Internet în general şi, îndeosebi, în comunităţile RIR. Toate registrele regionale de Internet au emis declaraţii publice cerând urgent adoptarea IPv6.

3.2. IPv4 reprezintă numai o soluţie pe termen scurt care va conduce la o mai mare complexitate

Preocupările legate de viitoarea penurie de adrese IP nu sunt recente. În zilele de început ale Internetului, înainte de instituirea registrelor regionale de Internet şi înainte de lansarea World-Wide Web, adresele erau atribuite cu generozitate. Din acest motiv exista pericolul epuizării foarte rapide a adreselor. De aceea, s-au introdus schimbări în politica de atribuire şi în tehnologii, care au permis ca atribuirea adreselor să fie mai aproape de necesităţile reale.

Una dintre tehnologiile-cheie din IPv4 a fost „traducerea adresei de reţea” (Network Address Translation – NAT)[9]. NAT-urile conectează o reţea privată (domestică sau profesională) la Internetul public pentru care sunt necesare adrese IP publice. Adresele private provin dintr-o parte anume a spaţiului adresei, rezervată în acest scop. Dispozitivul NAT acţionează ca un fel de poartă între reţeaua privată şi Internetul public, traducând adresele private în adrese publice. Această metodă reduce, astfel, consumul de adrese IPv4. Cu toate acestea, utilizarea NAT-urilor prezintă două principale dezavantaje, respectiv:

- Limitează comunicarea directă de la aparat la aparat: sunt necesare sisteme intermediare pentru a se permite aparatelor sau dispozitivelor cu adrese private să comunice prin Internetul public.

- Adaugă o interfaţă complexă în care se disting două clase de computere: cele cu adresă publică şi cele cu adresă privată. Acest lucru conduce adesea la creşterea costului concepţiei şi al întreţinerii reţelelor, precum şi al dezvoltării aplicaţiilor.

O serie de alte măsuri pot extinde disponibilitatea adreselor IPv4. S-ar putea dezvolta o piaţă pentru comercializarea adreselor IPv4 care să ofere stimulente organizaţiilor pentru a vinde adresele pe care nu le utilizează. Cu toate acestea, adresele IP nu reprezintă proprietate în sensul strict al cuvântului. Ele trebuie să fie universal acceptabile şi universal accesibile, lucru pe care vânzătorul nu îl poate garanta întotdeauna. Mai mult, adresele ar putea deveni o resursă deosebit de oneroasă. Până în prezent, registrele regionale de internet au fost sceptice în ceea ce priveşte apariţia unei astfel de pieţe secundare.

O altă opţiune constă în a încerca în mod activ recuperarea blocurilor de adrese deja atribuite care sunt subutilizate. Cu toate acestea, nu există niciun mecanism imediat care să permită recuperarea unor astfel de adrese. Costul eventual al unor astfel de măsuri trebuie comparat cu durata de viaţă suplimentară pe care acestea ar pune-o la dispoziţia „stocului” IANA. [10]

Deşi astfel de măsuri ar putea oferi un anumit răgaz, mai devreme sau mai târziu cererea de adrese IP va fi prea mare pentru a putea fi satisfăcută de totalitatea adreselor furnizate de IPv4. Eforturile de menţinere a IPv4 pentru o perioadă prea îndelungată riscă să ducă la creşterea în mod inutil a complexităţii şi fragmentării Internetului în ansamblul său. De aceea, introducerea din timp a IPv6 reprezintă o strategie mai bună.

3.3. IPv6: cea mai bună cale de urmat

IPv6 oferă o soluţie directă şi pe termen lung a problemei volumului de adrese. Numărul de adrese definite de protocolul IPv6 este imens[11]. IPv6 permite tuturor utilizatorilor finali, tuturor operatorilor (inclusiv celor care migrează către noua generaţie de reţele bazate exclusiv pe IP) şi tuturor organizaţiilor să aibă oricât de multe adrese IP au nevoie pentru a conecta toate dispozitivele sau aparatele direct la Internet.

IPv6 a fost, de asemenea, conceput astfel încât să faciliteze funcţiuni a căror lipsă a fost resimţită în IPv4. Aceste caracteristici includ calitatea serviciilor, autoconfigurarea, securitatea şi mobilitatea. Între timp, au fost găsite soluţii tehnice pentru a introduce cea mai mare parte a acestor caracteristici în protocolul iniţial IPv4. Atractivitatea IPv6 constă în numărul mare de adrese disponibile în vederea unor aplicaţii viitoare, deoarece acest lucru va simplifica concepţia acestora prin comparaţie cu IPv4.

Avantajele lui IPv6 sunt, aşadar, evidente ori de câte ori trebuie puse cu uşurinţă în reţea, în număr mare, dispozitive şi aparate şi, în acelaşi timp, trebuie făcute potenţial vizibile şi accesibile direct prin Internet. Un studiu finanţat de Comisie a demonstrat acest potenţial pentru un număr mare de sectoare de piaţă[12] cum ar fi reţelele domestice, gestiunea imobilelor, comunicaţiile mobile, sectorul apărării şi securităţii şi industria automobilelor.

Adoptarea rapidă şi eficientă a IPv6 oferă Europei potenţial pentru inovaţie şi posibilitatea de a se plasa pe primul loc în progresele viitoare ale Internetului. Alte regiuni, în particular regiunea asiatică, au manifestat deja un interes puternic pentru IPv6. De exemplu, industria japoneză de produse electronice de larg consum dezvoltă din ce în ce mai mult produse IP concepute exclusiv pentru IPv6. Industria europeană trebuie, deci, să se pregătească să răspundă cererii de servicii, aplicaţii şi dispozitive bazate pe IPv6 şi, astfel, să îşi asigure avantajul competitiv pe piaţa mondială.

Rezumând, avantajul-cheie al IPv6 prin comparaţie cu IPv4 îl reprezintă spaţiul de adrese imens şi mai simplu de gestionat. Acest lucru rezolvă problema disponibilităţii adreselor în prezent şi pentru o perioadă îndelungată de acum înainte. Oferă, de asemenea, o bază pentru inovaţie, permiţând, îndeosebi, dezvoltarea şi implementarea de servicii şi aplicaţii care ar fi prea complicate sau prea costisitoare în contextul IPv4. De asemenea, oferă utilizatorilor mai multe posibilităţi, permiţându-le să aibă propria lor reţea conectată la internet.

3.4. Ce trebuie făcut?

IPv6 nu este în mod direct interoperabil cu IPv4. Dispozitivele IPv6 şi IPv4 pot comunica între ele numai folosind porţi specifice (gateways) în funcţie de aplicaţii. Aceste „porţi” nu reprezintă o soluţie transparentă şi viabilă pentru viitoarea interoperabilitate a celor două protocoale.

Cu toate acestea, IPv6 poate fi conectat în paralel cu IPv4 pe acelaşi dispozitiv şi pe aceeaşi reţea fizică. Va exista o perioadă de tranziţie, a cărei durată este estimată la 10, 20 sau chiar mai mulţi ani, în care IPv4 şi IPv6 vor coabita pe aceleaşi dispozitive (situaţie descrisă adesea, din punct de vedere tehnic, drept „conectare în stivă” – dual stack) fiind transmise prin aceleaşi conexiuni de reţea. În schimb, alte norme şi tehnologii (din punct de vedere tehnic acest lucru este descris drept „tunnelling”) permit transmiterea pachetelor IPv6 prin adrese şi mecanisme de rutare IPv4 şi, în cele din urmă, reciproc[13]. Acest lucru furnizează baza tehnică pentru introducerea progresivă a IPv6.

Datorită caracterului universal al protocolului Internet, implementarea IPv6 necesită atenţia multor actori pe plan mondial. Părţile interesate în acest proces sunt:

- Organizaţiile Internet (cum ar fi ICANN, RIR-urile şi IETF), care trebuie să gestioneze resursele şi serviciile comune ale IPv6 [să aloce adresele IPv6, să opereze serverele sistemului de nume de domenii (DNS – Domain Name System), etc.] şi să continue să dezvolte normele şi specificaţiile necesare.Începând din mai 2008, distribuţia regională a adreselor IPv6 atribuite este concentrată în Europa (RIPE – 49 %) şi creşte rapid în Asia şi în America de Nord (APNIC – 24 %, ARIN – 20%)[14]. Mai puţin de jumătate din aceste adrese sunt în prezent anunţate pe Internet (altfel spus, vizibile pe tabelele de rutare fără rute predefinite – default-free routing tables).În ceea ce priveşte DNS, adresele IPv6 sunt activate progresiv pe name serverele rădăcină şi autoritare. De exemplu, conectivitatea IPv6 la serverele de nume .eu va începe să fie introdusă treptat în 2008.

- Furnizorii de acces internet ( ISP ), care au nevoie de un timp mai îndelungat pentru a oferi clienţilor conectivitate şi servicii IPv6.Potrivit datelor existente, mai puţin de jumătate din furnizorii de acces oferă vreun tip de conectivitate IPv6. Puţini furnizori de acces au o ofertă standard de acces IPv6 pentru clienţii lor (în principal pentru uz profesional) şi propun adrese IPv6[15]. Procentul de „sisteme autonome” (în general, furnizorii de acces şi utilizatorii finali de mari dimensiuni) care operează sub IPv6 este estimat la 2,5 %[16].În consecinţă, traficul IPv6 pare să fie relativ scăzut. În general, raportul IPv6/IPv4 este mai mic de 0,1 % în punctele de concentrare a traficului internet (Internet Exchange Points), dintre care aproximativ unul din cinci este compatibil IPv6[17]. Această statistică omite, însă, traficul direct de la furnizor de acces la furnizor de acces, care este „tunelat” astfel că la prima vedere apare ca fiind, de asemenea, IPv4. Măsurători recente indică faptul că acest tip de trafic IPv6 „tunelat” este în creştere.

- Furnizorii de infrastructură (cum ar fi furnizorii de echipamente de reţea, de sisteme de operare, de software pentru aplicaţiile de reţea), care trebuie să integreze capacităţile IPv6 în produsele lor.Mulţi furnizori de echipamente şi de software şi-au actualizat produsele pentru a include IPv6[18]. Cu toate acestea, mai sunt însă o serie de funcţii şi performanţe, precum şi asistenţa tehnică pentru clienţi, care nu sunt oferite la acelaşi nivel ca pentru IPv4.Compatibilitatea IPv6 cu parcul informatic existent la nivelul consumatorilor este redusă, în special în ceea ce priveşte micile rutere şi modemurile personale utilizate pentru accesul la Internet.

- Furnizorii de conţinut şi de servicii (precum site-uri web, mesagerie instantanee, e-mail, transferul de fişiere, telefonia prin Internet - VoIP), care trebuie să activeze IPv6 pe serverele lor pentru a fi accesibile prin acest protocol.Pe plan mondial sunt numai foarte puţine site-uri web compatibile IPv6. Aproape niciunul dintre site-urile globale de primă mărime nu oferă o versiune IPv6. Absenţa de facto de pe Internet a unui conţinut şi a unor servicii accesibile compatibile IPv6 reprezintă un obstacol major în lansarea noului protocol.

- Furnizorii de aplicaţii profesionale şi de larg consum (cum ar fi software profesional, carduri inteligente, software peer-to-peer, sisteme de transport, reţele de senzori), care trebuie să se asigure că soluţiile lor sunt compatibile IPv6 şi care trebuie să dezvolte continuu produse şi să ofere servicii care să beneficieze de caracteristicile IPv6.În prezent sunt foarte puţine – dacă nu cumva lipsesc cu desăvârşire – aplicaţiile concepute exclusiv pentru IPv6. Se aştepta ca dominaţia IP ca protocol de reţea să introducă IPv6 în noi domenii cum ar fi logistica, gestionarea traficului, comunicaţiile mobile şi monitorizarea mediului, lucru care nu s-a întâmplat încă de o manieră semnificativă.

- Utilizatorii finali (consumatori, întreprinderi, instituţii academice, administraţia publică), care au nevoie să achiziţioneze produse şi servicii compatibile IPv6 şi să activeze acest protocol în reţelele proprii sau pentru accesul personal la internet.Mulţi dintre utilizatori finali care se conectează de la domiciliu folosesc, fără să ştie, echipament compatibil IPv6 şi, drept rezultat al lipsei de aplicaţii, nu profită de respectivul echipament.Întreprinderile şi administraţia publică sunt prudente în a face modificări într-o reţea care funcţionează dacă nu este nevoie în mod evident. În consecinţă, IPv6 nu este vizibil prea mult nici în reţelele private.Universităţile şi institutele de cercetare se numără printre cei care au adoptat IPv6 foarte devreme. Toate reţelele naţionale de cercetare şi de educaţie din UE utilizează, de asemenea, IPv6. Reţeaua paneuropeană Géant[19] este compatibilă IPv6, iar aproximativ 1 % din traficul său este trafic IPv6.

Necesitatea şi natura eforturilor pentru adoptarea IPv6 sunt diferite în funcţie de actorii enumeraţi şi depind de fiecare caz în parte. De aceea, este practic imposibil să se estimeze de o manieră fiabilă costurile globale presupuse de introducerea IPv6[20]. Experienţa căpătată din proiecte a arătat că acestea pot fi ţinute sub control cu condiţia ca implementarea să fie graduală şi planificată în perspectivă. Se recomandă introducerea treptată a IPv6, eventual odată cu actualizările de hardware şi de software, cu modificările organizaţionale şi acţiunile de formare (la prima vedere fără legătură cu IPv6). Aceasta presupune conştientizarea de ansamblu la nivelul organizaţiei astfel încât aceste sinergii să fie exploatate. Costurile vor fi în mod semnificativ mai ridicate în cazul în care IPv6 este introdus ca proiect separat şi sub constrângerea timpului.

IPv6 va fi introdus alături de reţelele existente IPv4. Normele şi tehnologia permit adoptarea de către diferitele părţi interesate a IPv6 de o manieră progresivă şi în ritm constant, ceea ce va contribui la menţinerea sub control a costurilor. Utilizatorii pot folosi aplicaţiile IPv6 şi pot genera trafic IPv6 fără a aştepta ca furnizorul lor de acces să le pună la dispoziţie conectivitate IPv6. Furnizorii de acces îşi pot creşte capacităţile IPv6 şi le pot oferi în funcţie de cererea constatată.

3.5. Nevoia de acţiune la nivel european

În prezent, avantajele adoptării IPv6 nu sunt evidente pentru cea mai mare parte a părţilor interesate. Beneficiile sunt pe termen lung şi depind, de asemenea, de deciziile altor părţi interesate cu privire la momentul şi la modul de implementare a IPv6.

Cu cât sunt mai mulţi utilizatorii care folosesc IPv6, cu atât devine mai interesant pentru ceilalţi să le urmeze exemplul. Pe măsură ce creşte numărul de utilizatori, vor fi puse la dispoziţie mai multe produse şi servicii de calitate mai bună şi la preţuri mai scăzute. De asemenea, nivelul colectiv de cunoştinţe cu privire la operarea şi gestionarea IPv6 va creşte. Rezultatul va fi un „ecosistem” de furnizori de servicii care se vor susţine reciproc, ceea ce va conduce la consolidarea încrederii şi accelerarea implementării IPv6. Forţe de piaţă similare se manifestă şi în cazul IPv4, pentru care există şi funcţionează de mulţi ani un „ecosistem” a cărui moştenire o reprezintă numeroase dispozitive şi aplicaţii.

Este dificil de declanşat o mişcare colectivă de implementare a IPv6, deoarece părţile interesate nu îşi pot fundamenta propriile decizii pe deciziile celorlalte. Nu există nicio autoritate care să dirijeze introducerea IPv6 sau să stabilească un master plan coordonat. Astfel, implementarea IPv6 rămâne, în mare măsură la scară globală, un proces descentralizat şi dirijat de piaţă. În această situaţie, multe dintre părţile interesate fie au adoptat o atitudine de expectativă, fie au optat pentru soluţia IPv4, considerată sigură şi cunoscută. Rezultatul de ansamblu este întârzierea descrisă anterior în extinderea IPv6. Aceasta este o situaţie în care măsurile politice adecvate ar putea da pieţei un impuls încurajând persoanele şi organizaţiile să se implice mai mult în sensul dorit. Aceste măsuri vor fi mai eficiente luate în ansamblu la nivel european.

4. AC Ţ IUNI: PENTRU IMPLEMENTAREA PE SCARă LARGă A IPV6 ÎN EUROPA PÂNă ÎN 2010

Este nevoie ca Europa să îşi stabilească obiectivul implementării pe scară largă a IPv6 până în 2010. În mod concret, cel puţin 25 % dintre utilizatori trebuie să se poată conecta la Internet IPv6 şi să acceseze furnizorii de conţinut şi de servicii fără să remarce diferenţe majore prin comparaţie cu IPv4.

4.1. Acţiuni pentru stimularea accesibilităţii IPv6 la conţinut, servicii şi aplicaţii

- Comisia va coopera cu statele membre pentru a activa IPv6 pe site-urile din sectorul public şi pentru serviciile de e-guvernare. În acest scop este necesar să se convină asupra unor obiective comune în ceea ce priveşte implementarea. Se va avea în vederea utilizarea instrumentelor disponibile, cum ar fi Planul de acţiune i2010 privind e-guvernarea şi programul IDABC[21]. În ceea ce o priveşte, Comisia va face site-urile Europa şi Cordis accesibile IPv6 până în 2010.

- Comisia invită furnizorii de conţinut şi servicii să îşi facă oferta accesibilă IPv6 până în 2010 şi, în special, să facă accesibile IPv6 primele 100 de site-uri europene principale. Intenţionează, de asemenea, să faciliteze cooperarea prin reţelele tematice care includ vânzători, furnizori de acces la internet, furnizori de conţinut şi servicii, ca parte a programului privind competitivitatea şi inovaţia (CIP).

- Comisia invită părţile interesate din industrie a căror activitate este centrată pe protocolul IP să ia în considerare utilizarea IPv6 ca platformă principală pentru dezvoltarea de aplicaţii sau dispozitive (precum senzori, camere, etc). În acest context, Comisia are în vedere susţinerea testării şi validării aplicaţiilor IPv6, testările urmând a fi finanţate, de la începutul anului 2009, ca parte din CIP.

- Comisia a contribuit financiar prin intermediul acţiunilor de sprijin privind standardizarea în vederea îmbunătăţirii interoperabilităţii reţelelor. În acest context, Comisia este dispusă să sprijine acţiunile de standardizare a protocoalelor care operează în reţelele IPv6 (de exemplu, SIP – Session Initiation Protocol). Mai mult, Comisia invită organismele de standardizare europene să dezvolte manuale de bune practici privind implementarea serviciilor internet compatibile IPv6.

- Comisia va încuraja utilizarea IPv6, ori de câte ori este posibil, în proiectele de cercetare finanţate de Programul-cadru 7 şi care se află în situaţia de a alege un protocol de reţea Internet.

4.2. Acţiuni menite să stimuleze cererea de conectivitate şi de produse IPv6 prin achiziţii publice

În urma unei consultări publice[22], achiziţiile publice au fost identificate drept un mod eficient de a accelera tranziţia la IPv6. Spre exemplu, în 2005, guvernul american a impus tuturor agenţiilor guvernamentale federale să migreze reţelele lor principale la IPv6 până la mijlocul lui 2008[23].

- Comisia încurajează statele membre să se pregătească pentru trecerea la IPv6 în cadrul propriilor reţele şi, atunci când reînnoiesc contractele privind serviciile de reţea, să se asigure că aceste contracte includ clauze privind conectivitatea IPv6 şi că toate echipamentele achiziţionate sunt compatibile IPv6. Comisia îi va reuni pe responsabilii IT din statele membre pentru schimb de experienţă şi evaluarea progreselor.

- Comisia va introduce condiţii de compatibilitate IPv6 în cadrul cerinţelor principale pentru ciclul de reînnoire permanentă a propriilor echipamente şi servicii de reţea. De asemenea, va realiza în timp util proiecte şi teste interne corespunzătoare pentru pregătirea tranziţiei la IPv6.

4.3. Acţiuni pentru asigurarea pregătirii în timp util pentru implementarea IPv6

Tranziţia la IPv6 va lua un anumit timp şi va impune operarea unei reţele duale IPv4/IPv6, ceea ce va necesita soluţionarea unor aspecte specifice. Toţi actorii vor trebui să se pregătească pentru dezvoltarea şi implementarea unor soluţii compatibile IPv6, cu cât mai devreme, cu atât mai bine. Organizaţiile trebuie să înceapă să activeze protocolul IPv6 pe propriile reţele şi să nu aştepte până când furnizorii lor de acces le vor pune la dispoziţie conectivitate IPv6.

- Comisia va desfăşura campanii de sensibilizare destinate diferitelor grupuri de utilizatori. Astfel de acţiuni sunt conduse mai bine în parteneriate public-privat şi în cooperare cu statele membre.

- Comisia intenţionează să finanţeze „acţiuni specifice de sprijin” (din cel de-al şaptelea Program-cadru) pentru diseminarea cunoştinţelor cu privire la aspectele practice ale implementării IPv6.

- Comisia va sprijini în continuare acţiunile de standardizare în scopul interoperabilităţii cu IPv6, al tranziţiei la acesta, precum şi al disponibilităţii sale, în conformitate cu cadrul existent pentru testarea protocoalelor IPv6.

- Comisia îi încurajează pe furnizorii de acces Internet să pună la dispoziţia clienţilor conectivitate IPv6 deplină lor până în 2010 şi, acolo unde este posibil, să modernizeze echipamentele pe care le oferă consumatorilor.

- Comisia invită statele membre să sprijine includerea tehnologiei IPv6 în programele de perfecţionare profesională pertinente şi în cursurile de ingineria reţelelor predate în universităţi, etc. Comisia va lansa un studiu în acest domeniu şi prevede organizarea unei conferinţe în 2009.

4.4. Acţiuni menite să răspundă aspectelor legate de securitate şi respectarea vieţii private

Aspectele de securitate în IPv6 nu sunt nici mai simple, nici mai complicate decât în IPv4, sunt doar diferite. Într-un mediu dual IPv4/IPv6, aspectele de securitate pot deveni complexe în ceea ce priveşte implementarea şi configurarea[24].

Curtea de Justiţie a confirmat faptul că o adresă IP poate fi considerată drept informaţie cu caracter personal şi că se înscrie în domeniul de aplicare a directivelor privind protecţia informaţiilor cu caracter personal[25]. Au fost exprimate, în special de către grupul de lucru „Articolul 29” privind protecţia datelor[26], o serie de preocupări legate de aspectele privind respectarea vieţii private în IPv6. Un astfel de aspect a fost introdus într-o normă. În orice caz, situaţia trebuie monitorizată în ceea ce priveşte configurarea şi implementarea efectivă.

- Comisia va disemina informaţii privind cele mai bune practici în domeniu şi va coopera cu furnizorii pentru ca aceştia să ofere funcţionalităţi IPv6 complete. Acolo unde este necesar, Comisia va solicita expertiza Agenţiei Europene pentru Securitatea Reţelelor Informatice şi a Datelor, ENISA, pentru a susţine aceste eforturi.

- Comisia va monitoriza aspectele legate de confidenţialitate şi securitate în contextul unei implementări a IPv6 la scară largă, în special prin consultarea părţilor interesate, precum autorităţi de protecţie a datelor şi de asigurare a aplicării legislaţiei.

5. EXECUTAREA PLANULUI DE AC Ţ IUNE

Prezentul plan de acţiune este programat a fi realizat pe parcursul următorilor 3 ani. Comisia va monitoriza adoptarea IPv6 şi, în mod concret, va realiza un test în ceea ce priveşte implementarea pentru a evalua în ce măsură IPv6 este disponibil şi funcţional pentru utilizatorii din Europa.

Comisia va continua să monitorizeze activităţile organizaţiilor Internet, cum ar fi dezbaterea în curs cu privire la politicile de distribuţie a IPv6 în cadrul comunităţilor asociate registrelor, şi să contribuie acolo unde este necesar.

Comisia va raporta în mod periodic progresele Grupului de înalt nivel i2010. Va pune la dispoziţie, pe site-ul web propriu şi prin alte mijloace corespunzătoare, rapoarte privind progresele înregistrate.

În 2010, Comisia va realiza o evaluare pentru a decide asupra măsurilor ulterioare necesare.

[1] Specificaţiile IPv4 sunt descrise în RFC 791, 1981. RFC înseamnă ”Request for Comments” [solicitare de comentarii]. A se vedea ”Internet Engineering Task Force” (IETF): http://www.ietf.org

[2] RFC 2460, 1998. http://www.ietf.org/html.charters/OLD/ipv6-charter.html şi http://www.ietf.org/html.charters/6man-charter.html

[3] COM(2002) 96 “Next Generation Internet – priorities for action in migrating to the new Internet protocol IPv6” [„Noua generaţie Internet – priorităţi de acţiune pentru migrarea la noul protocol Internet IPv6”]. ftp://ftp.cordis.europa.eu/pub/fp7/ict/docs/ipv6-communication_en.pdf

[4] Cum ar fi http://www.ipv6tf.org.

[5] COM(2005) 229 final „i2010 – o societate informaţională europeană pentru creştere şi ocuparea forţei de muncă”.

[6] IANA reprezintă o funcţie îndeplinită în prezent de ICANN (Internet Corporation for Assigned Names and Numbers); http://www.icann.org/general/iana-contract-17mar03.htm.

[7] AfriNIC (pentru Africa), APNIC (pentru regiunea Asia-Pacific), ARIN (America de Nord şi Caraibe), LACNIC (America Latină) şi RIPE NCC (Europa, Orientul Mijlociu şi părţi din Asia centrală).

[8] A se vedea: http://www.potaroo.net/tools/ipv4/index.htmlhttp://www.tndh.net/~tony/ietf/ipv4-pool-combined-view.pdfPentru o estimare anterioară care conţine descrierea metodei de analiză folosite:http://www.cisco.com/web/about/ac123/ac147/archived_issues/ipj_8-3/ipv4.html

[9] RFC 2663, 1994.

[10] Recuperarea unui bloc de dimensiunea celui alocat în prezent de IANA unui registru regional ar prelungi termenul cu numai trei săptămâni.

[11] Numărul de adrese este 3,4×1038.

[12] “Impact of IPv6 on Vertical Markets” [Impactul IPv6 pe pieţele verticale], octombrie 2007. http://ec.europa.eu/information_society/policy/ipv6/docs/short-report_en.pdf

[13] A se vedea RFC-urile 2893, 3056, 4214, 4380.

[14] http://www.ripe.net/rs/ipv6/stats/index.html

[15] A se vedea http://www.sixxs.net/faq/connectivity/?faq=ipv6transithttp://www.sixxs.net/faq/connectivity/?faq=native.

[16] http://bgp.he.net/ipv6-progress-report.cgi

[17] Potrivit unei analize de trafic la Amsterdam Internet Exchange pe primele 10 luni din 2007, traficul IP zilnic mediu a fost de 177 Gbps, din care traficul IPv6 a reprezentat 47 Mbs, adică 0,03 %. http://www.ripe.net/ripe/meetings/ripe-55/presentations/steenman-ipv6.pdf

[18] http://www.ipv6-to-standard.org/Există, de asemenea, un program al forumului IPv6 care propune, opţional, un logo prin care să se indice compatibilitatea cu IPv6 (IPv6 Ready).http://www.ipv6ready.org/pdf/IPv6_Ready_Logo_White_Paper_Final.pdfhttp://www.ipv6ready.org/logo_db/approved_list_p2.phphttp://www.ipv6ready.org/logo_db/approved_list.php

[19] Géant este reţeaua paneuropeană de comunicaţii care interconectează 30 de milioane de utilizatori din domeniile cercetării şi educaţiei din Europa şi dincolo de graniţele acesteia. A se vedea http://www.geant.net/ .

[20] Un studiu a estimat costurile tranziţiei pentru economia SUA pe o perioadă de 25 de ani la aproximativ 25 de miliarde de dolari SUA (la valoarea din 2003), dar se pun o serie de întrebări de ordin metodologic cu privire la această estimare: http://www.nist.gov/director/prog-ofc/report05-2.pdf.

[21] Interoperable Delivery of European eGovernment Services to Public Administrations Programme [Programul privind furnizarea de servicii europene de e-guvernare către administraţiile publice]. http://ec.europa.eu/idabc/en/document/5101/3

[22] Consultare publică desfăşurată în februarie 2006: ftp://ftp.cordis.europa.eu/pub/fp7/ict/docs/ipv6-public-consultation-report_en.pdf .

[23] OMB Memorandum 05-22, “Transition Planning for Internet Protocol Version 6 (IPv6)” [Planificarea tranziţiei la IPv6], http://www.whitehouse.gov/omb/memoranda/fy2005/m05-22.pdf, 2 august 2005.

[24] http://www.ipv6forum.com/dl/white/NAv6TF_Security_Report.pdf

[25] Cauza C-275/06, Promusicae/Telefonica, hotărârea din 29 ianuarie 2008, punctul 45. Directivele 95/46/CE şi 2002/58/CE.

[26] Avizul nr. 2/2002 privind utilizarea identificatorilor unici în terminalele de telecomunicaţii: exemplul lui IPv6. http://ec.europa.eu/justice_home/fsj/privacy/docs/wpdocs/2002/wp58_en.pdf. Problema era că din motive de simplificare a configuraţiei, anumite părţi din adresa IPv6 puteau proveni de la identificatorul de interfaţă (adresa MAC Ethernet). Soluţia a fost de a permite dispozitivelor să genereze de manieră aleatoare o parte a adresei, a se vedea RFC 4941.