P6_TA(2007)0031

Rolul femeii în viaţa socială, economică şi politică din Turcia

Rezoluţia Parlamentului European privind rolul femeii în viaţa socială, economică şi politică din Turcia (2006/2214(INI))

Parlamentul European,

- având în vedere Comunicarea Comisiei din 8 noiembrie 2006 intitulată "Strategia de extindere şi principalele provocări 2006-2007" (COM(2006)0649) şi în special raportul de progrese privind Turcia cuprins în aceasta,

- având în vedere Comunicarea Comisiei din 9 noiembrie 2005 intitulată "Document strategic privind extinderea 2005" (COM(2005)0561),

- având în vedere rezoluţia sa din 27 septembrie 2006 privind progresele înregistrate de Turcia în vederea integrării [1],

- având în vedere rezoluţia sa din 6 iulie 2005 privind rolul femeilor din Turcia în viaţa socială, economică şi politică [2],

- având în vedere Decizia Consiliului European din 17 decembrie 2004 privind deschiderea negocierilor de aderare a Turciei la Uniunea Europeană la 3 octombrie 2005,

- având în vedere acquis-ul comunitar în domeniul drepturilor femeii şi egalităţii între sexe;

- având în vedere Recomandarea Rec(2003)3 a Comitetului de Miniştri al Consiliului Europei din 12 martie 2003 către statele membre privind participarea echilibrată a femeilor şi bărbaţilor la luarea de decizii politice şi publice,

- având în vedere Convenţia nr. 177 din 1996 a Organizaţiei Internaţionale a Muncii privind munca la domiciliu,

- având în vedere raportul "Încadrarea în muncă a femeilor" al Comisiei consultative mixte UE-Turcia a Comitetului Economic şi Social European, prezentat în Kayseri (Turcia) la 14 iulie 2006,

- având în vedere raportul din 2006 al comisiei parlamentare turce privind violenţele şi infracţiunile tradiţionale sau "de onoare" împotriva femeilor şi copiilor,

- având în vedere hotărârea din 10 noiembrie 2005 a Curţii Europene a Drepturilor Omului în legătură cu reglementările din Turcia privind purtarea baticului islamic în instituţiile de învăţământ superior [3],

- având în vedere Convenţia Organizaţiei Naţiunilor Unite privind eliminarea tuturor formelor de discriminare faţă de femei (CEDIF) din 1979 şi protocolul opţional la aceasta din 1999, care fac parte integrantă din dreptul internaţional şi la care Turcia este parte semnatară din 1985 şi, respectiv, 2002, precum şi având în vedere articolul 90 din Constituţia Turciei, care afirmă că dreptul internaţional are prioritate faţă de legislaţia naţională turcă,

- având în vedere articolul 45 din Regulament său de procedură,

- având în vedere raportul Comisiei pentru drepturile femeii şi egalitatea între sexe (A6-0003/2007),

A. întrucât adoptarea acquis-ului comunitar este obligatorie pentru candidaţii la aderarea la Uniune şi din moment ce drepturile femeii şi egalitatea între sexe fac parte din acquis-ul comunitar,

B. întrucât raportul de progrese al Comisiei privind Turcia în vederea integrării, cuprins în documentul strategic mai-sus menţionat, din 9 noiembrie 2005 identifică, în ceea ce priveşte situaţia femeilor, următoarele domenii principale de îngrijorare, printre care: violenţa împotriva femeilor, în special violenţa domestică şi infracţiunile de onoare, rata ridicată de analfabetism, nivelul scăzut al participării femeilor în parlament şi în organele reprezentative locale, precum şi nivelul scăzut al participării femeilor şi discriminarea prevalentă pe piaţa muncii, dat fiind faptul că independenţa economică este esenţială pentru emanciparea lor şi ar trebui să constituie o preocupare specială pentru Turcia,

C. întrucât Comisia a concluzionat, în raportul de progrese din 2006 privind Turcia, că, deşi cadrul legal în ceea ce priveşte drepturile femeii este satisfăcător pe ansamblu, punerea acestuia în aplicare rămâne o provocare,

1. subliniază faptul că respectarea drepturilor omului, inclusiv a drepturilor femeii, este o condiţie sine qua non a statutului de membru al UE şi cere Comisiei să facă din problema drepturilor femeii o chestiune centrală în negocierile cu Turcia;

2. salută începerea fazei active a negocierilor de aderare între Turcia şi Uniunea Europeană; regretă însă încetinirea procesului de reformă din Turcia pe parcursul ultimului an şi persistenţa problemelor legate de drepturile femeii;

Punerea în aplicare a legislaţiei şi coordonarea

3. notează că, în general, cadrul legal al drepturilor femeii este satisfăcător, dar consideră că punerea sa în aplicare rămâne defectuoasă; prin urmare, cere din nou punerea în aplicare completă şi eficiente a acquis-ului comunitar în domeniul drepturilor femeii, în special în regiunile mai sărace ale ţării;

4. îndeamnă guvernul turc să accelereze punerea în aplicare a noii legislaţii privind drepturile femeii, şi să asigure că aceasta este conformă cu cerinţele acquis-ului comunitar şi că este pusă în practică efectiv;

5. subliniază că noul Cod Penal Turc, intrat în vigoare în iunie 2005, consolidează în mod substanţial drepturile fundamentale ale femeilor, dar că directivele europene privind egalitatea între bărbaţi şi femei încă nu au fost transpuse în întregime; notează cu preocupare încercările (nereuşite) de abrogare a legislaţiei privind drepturile femeii;

6. deplânge faptul că, în unele părţi din sud-estul Turciei, copiii de sex femeiesc nu sunt înregistraţi la naştere, fapt ce îngreunează combaterea căsătoriilor cu forţa şi a infracţiunilor de onoare, din moment ce victimele acestora nu au identitate oficială; îndeamnă autorităţile turce să ia în continuare toate măsurile necesare pentru a se asigura că toţi copiii din Turcia sunt înregistraţi la naştere;

7. subliniază că guvernul turc ar trebui să menţină sau să iniţieze, acolo unde este cazul, înregistrarea căsătoriilor la nivel naţional, pentru a garanta drepturile depline ale fiecărui bărbat şi ale fiecărei femei la beneficiile rezultate din statutul de cetăţean, cum ar fi accesul la educaţie şi la îngrijirea sănătăţii precum şi accesul, în mod egal, pe piaţa muncii;

8. salută înfiinţarea în Turcia a unui Consiliu Consultativ privind Statutul Femeii ("Consiliul"), care va oferi consiliere pentru planificarea şi punerea în aplicare a politicilor de stat legate de drepturile femeii;

9. subliniază necesitatea de a include în Consiliu partenerii sociali, reprezentanţii organismelor şi pe cei ai organizaţiilor non-guvernamentale (ONG-uri) care se ocupă cu probleme privind egalitatea între sexe şi reprezentanţii uniunilor sindicale, ceea ce nu se întâmplă în prezent, şi îndeamnă autorităţile competente să utilizeze Consiliul în mod eficient pentru a realiza o coordonare eficientă între părţile interesate;

Societatea civilă

10. notează preocuparea sa crescândă cu privire la cooperarea dintre ONG-uri şi guvernul turc;

11. solicită ca ONG-urile, inclusiv organizaţiile libere şi autonome ale femeilor, să fie tratate în mod egal;

12. consideră că întâlnirea ministrului de stat al Turciei pentru drepturile femeii cu reprezentanţii a 55 de organizaţii ale femeilor din Turcia, alături de decizia de a stabili o cooperare mai bine structurată şi mai eficientă între minister şi ONG-uri, constituie exemple de bune practici care ar trebui repetate în mod regulat; aşteaptă să vadă că această voinţă politică se concretizează în viitor sub forma unor iniţiative şi măsuri specifice;

13. cere Comisiei şi guvernului turc să recunoască rolul ONG-urilor pentru drepturile femeilor ca parteneri fundamentali şi esenţiali în cadrul structurilor şi instituţiilor oficiale şi permanente şi să implice ONGurile în procesul de negociere a aderării la UE într-o manieră structurată şi pe baza procedurilor stabilite;

14. cere guvernului turc să lanseze o campanie la scară largă pentru a prezenta întregii societăţi imaginea femeilor ca participanţi activi la dezvoltarea economică şi socială;

15. recunoaşte preocupările sporite ale ONG-urilor pentru drepturile femeilor în legătură cu problemele cu care se pot confrunta ONG-urile pentru drepturile femeilor pe parcursul amplelor proceduri necesare în vederea obţinerii de subvenţii din partea UE, precum şi în cadrul desfăşurării proiectelor pentru care au obţinut subvenţii; constată că numeroase ONG-uri pentru drepturile femeilor ezită să îşi depună candidatura pentru obţinerea unor astfel de subvenţii şi, drept urmare, nu beneficiază de o resursă extrem de importantă;

16. salută înfiinţarea CDSC (Centrul pentru Dezvoltarea Societăţii Civile), care desfăşoară activităţi pentru sprijinirea dezvoltării societăţii civile;

17. invită Comisia să ofere asistenţă suplimentară, printre altele prin creşterea capacităţii altor centre de asistenţă;

Date, puncte de referinţă şi obiective

18. notează că lipsesc în continuare date exacte cu privire la situaţia femeilor în Turcia şi că datele existente nu acoperă încă toate problemele legate de situaţia, rolul şi drepturile femeilor;

19. salută, în acest context, iniţiativa lansată la începutul lui 2007 de Institutul de Stat pentru Statistică din Turcia, constând în realizarea unor "statistici de gen" în funcţie de criterii precum viaţa socială, culturală şi economică, care cuprind şi date referitoare la diferenţa de salarizare între femei şi bărbaţi;

20. salută proiectul mixt UE-Turcia intitulat "Promovarea egalităţii între sexe", al cărui obiectiv îl constituie sporirea capacităţii părţilor implicate de a proteja femeile de violenţa domestică şi salută, ca parte a acestui proiect, iniţiativa denumită "Studiu naţional privind cauzele şi consecinţele violenţei la adresa femeilor", care urmăreşte crearea unei baze de date privind violenţa la adresa femeilor;

21. invită guvernul turc să furnizeze date specifice şi fiabile privind rata de analfabetism în rândul femeilor, accesul egal al femeilor la educaţie, problemele legate de ponderea femeilor în cadrul forţei de muncă, violenţa la adresa femeilor, infracţiunile de onoare şi căsătoriile cu forţa;

22. cere Comisiei ca, în rapoartele sale către Consiliul European privind ritmul reformelor, să prezinte orientări clare şi obiective precise pe termen scurt, mediu şi lung cu privire la drepturile femeii;

23. cere guvernului turc să se asigure că toate femeile, indiferent de limbă, rasă, etnie, culoare, opinii politice, convingeri şi religie sunt implicate în programele privind drepturile femeii;

24. este alarmat de observaţia Comisiei cum că Legea pentru protecţia familiei este aplicată doar parţial şi cere autorităţilor turce să o pună în aplicare corect şi eficient, deoarece aceasta va contribui la protejarea poziţiei şi drepturilor femeii în cadrul familiei;

Violenţa la adresa femeilor

25. notează că violenţa la adresa femeilor continuă să fie o problemă şi condamnă cazurile de violenţă la adresa femeilor, inclusiv infracţiunile de onoare, violenţa domestică, căsătoriile cu forţa şi poligamia;

26. ia notă de observaţia Comisiei potrivit căreia, în ciuda prevederilor din noul Cod Penal Turc care consideră "crimele de onoare" o circumstanţă agravantă pentru infracţiunea de ucidere, sentinţele pronunţate de instanţe, după cum subliniază Comisia, reflectă o imagine ambiguă; cere autorităţilor judiciare să aplice şi să interpreteze corect şi eficient prevederile Codului Penal pentru a se evita acest tip de infracţiuni şi a garanta că infracţiunile săvârşite împotriva femeilor nu pot beneficia de nicio reducere a pedepsei sau de circumstanţe atenuante, ci dimpotrivă, că în astfel de cazuri, se aplică întotdeauna circumstanţe agravante maxime;

27. este profund îngrijorată de faptul că sinuciderile comise de femei din cauza influenţei familiei continuă să aibă loc, în special în regiunile din est şi sud-est; îndeamnă autorităţile turce să protejeze femeile de acest tip de presiune exercitată asupra lor de către familii şi să furnizeze date specifice şi fiabile privind sinuciderea în rândurile femeilor, în special în aceste regiuni;

28. cere instituţiilor publice (justiţia, administraţia, poliţia, sistemul sanitar etc.) să se asigure că femeile afectate de violenţă în Turcia primesc întreaga protecţie necesară;

29. subliniază că, în cazurile în care nu s-a reuşit protejarea şi asistarea victimelor, trebuie deschise anchete judiciare prin intermediul instituţiilor publice şi depuse eforturi pentru luarea unor măsuri disciplinare împotriva celor responsabili;

30. salută circulara oficială emisă de primul ministru în urma raportului Comisiei parlamentare turce privind infracţiunile şi violenţele tradiţionale şi de onoare comise împotriva femeilor, prin care toate ministerele, instituţiile publice şi administratorii locali sunt instruiţi să aplice soluţiile propuse pentru abordarea violenţei la adresa femeilor; cere guvernului turc să formuleze instrucţiuni practice şi obligatorii pentru executarea respectivei circulare oficiale, să asigure resurse bugetare suficiente pentru luarea măsurilor care se impun şi să formuleze clar consecinţele nerespectării acesteia;

31. salută circulara oficială emisă de Ministerul Turc al Afacerilor Interne la 9 ianuarie 2007 de instituire a unui plan de acţiune pentru coordonarea politicilor de prevenire a crimelor de onoare şi pentru tradiţie, în care se solicită punerea fermă în aplicare a legii privind crearea unui adăpost în toate municipalităţile cu peste 50000 de locuitori, se solicită crearea unor comitete speciale în fiecare oraş pentru coordonarea eforturilor de ajutorare a victimelor crimelor de onoare şi pentru tradiţie şi se mai solicită luarea de măsuri în vederea asigurării unui sprijin psihologic şi financiar pentru victime, precum şi pentru protecţia acestora;

32. salută iniţiativa de a oferi soldaţilor ce efectuează serviciul militar programe educative pentru prevenirea violenţei la adresa femeilor şi de a include în programa de învăţământ a şcolilor de poliţie teme precum drepturile femeilor în contextul drepturilor omului, egalitatea între sexe, violenţa la adresa femeilor şi infracţiunile comise în numele onoarei;

33. cere guvernului turc şi Comisiei să abordeze în mod prioritar violenţa în general şi infracţiunile în numele onoarei în special şi să creeze adăposturi de înaltă securitate, inclusiv în regiunile din sud-estul Turciei, astfel încât femeile să aibă la dispoziţie adăposturi în imediata lor vecinătate; solicită măsuri de sprijin şi asistenţă pentru centrele gratuite de consultanţă pentru femei din sud-estul Turciei, de exemplu KA-MER, îndeamnă la o dezvoltare economică focalizată pe femeile din regiunile în care acestea sunt vulnerabile la violenţă; subliniază importanţa investigării sistematice şi a pedepsirii eficiente, şi deci a instruirii poliţiei şi autorităţilor judiciare în chestiuni ce ţin de egalitatea între sexe şi lupta împotriva violenţei; subliniază necesitatea de instruire a judecătorilor în sensul aplicării noilor legi, pentru pedepsirea cu severitate a violenţei în general şi infracţiunilor de onoare, al căsătoriilor cu forţa şi al poligamiei în particular, precum şi importanţa protecţiei martorilor; îndeamnă guvernul turc să încheie un acord special cu Comisia privind participarea la programul de prevenire şi combatere a violenţei împotriva copiilor, tinerilor şi femeilor precum şi de protecţie a victimelor şi grupurilor expuse riscurilor (programul Daphne) şi să aloce din bugetul naţional resursele financiare necesare în acest scop;

34. subliniază că femeilor trebuie să li se ofere nu doar protecţie ci, mai presus de toate, îngrijire şi consiliere psihologică; cere să fie furnizate astfel de servicii în adăposturile pentru femei şi la faţa locului în regiunile cu rate ridicate ale sinuciderii în rândurile femeilor şi ale violenţei la adresa femeilor;

35. cere guvernului turc să construiască alianţe cu alte grupări - civile, sociale sau religioase - din societate în scopul de a iniţia campanii, adresate în special celor tineri, pentru conştientizarea faptului că violenţa la adresa femeilor şi copiilor constituie o încălcare gravă a drepturilor omului şi pentru a genera respingerea tuturor formelor de violenţă;

Adăposturi

36. notează că, în Turcia, adăposturile pentru femeile care au fost victime ale violenţei, cu o capacitate raportată de 469 de femei şi care au furnizat până în momentul de faţă servicii pentru 5512 de femei [4], nu satisfac necesităţile unei populaţii de aproximativ 70 de milioane, în timp ce chiar modestele posibilităţi oferite conform legislaţiei în vigoare şi anume, câte un adăpost în fiecare municipiu cu peste 50000 de locuitori, nu sunt suficient utilizate;

37. invită guvernul turc să asigure eficienţa, securitatea şi disponibilitatea unui număr suficient de adăposturi pentru necesităţile femeilor;

38. salută înfiinţarea liniei telefonice gratuite "183 Servicii sociale pentru familii, femei, copii şi persoane cu handicap" pentru raportarea actelor de violenţă şi salută de asemenea înfiinţarea unei linii naţionale de asistenţă în caz de urgenţă, 157, pentru victimele traficului de fiinţe umane, considerând că aceste linii pot servi drept un bun exemplu pentru UE;

39. invită încă o dată Turcia să ratifice Protocolul Adiţional nr. 12 la Convenţia Europeană a Drepturilor Omului;

40. invită guvernul turc să realizeze îmbunătăţiri structurale şi de personal la adăposturile pentru femei şi să elimine deficienţele care au dat naştere la plângeri;

41. încurajează guvernul turc să facă mai mult pentru a promova cooperarea între instituţiile statale/autorităţile locale şi organizaţiile independente ale femeilor; îndeamnă de asemenea guvernul turc să ofere sprijin financiar adăposturilor independente şi autonome pentru femei;

Participarea politică

42. notează că rata de participare a femeilor din Turcia în politică este mult prea scăzută; subliniază faptul că discriminarea împotriva femeilor poate fi uneori cel mai bine remediată prin măsuri temporare de discriminare pozitivă, după cum permite, printre altele, CEDIF, precum şi că se simte nevoia absolută de modele feminine în poziţii de putere şi de luare a deciziilor;

43. sugerează propunerea de măsuri care să asigure reprezentarea adecvată a femeilor pe listele electorale ca cea mai bună modalitate de a îmbunătăţi rata de participare a femeilor în politica turcă într-un interval scurt de timp;

44. cere partidelor politice turce să adopte reguli interne care să garanteze prezenţa femeilor în organele lor administrative la toate nivelele;

45. îndeamnă partidele politice din Turcia ca, începând cu apropiatele alegeri din 2007, să includă mai mulţi candidaţi de sex femeiesc pe listele lor electorale, să acorde femeilor un rol adecvat în ierarhia de partid şi să crească conştientizarea importanţei participării politice a femeilor;

46. regretă cu tărie faptul că în cadrul parlamentului turc nu s-a înfiinţat încă o comisie permanentă pentru drepturile femeii şi egalitatea între sexe; subliniază că promisiunile făcute de guvernul turc şi de unele partide politice în programelor lor de partid ar trebui respectate şi subliniază că o astfel de comisie trebuie constituită cât mai curând posibil;

47. este preocupat de comentariul Comisiei potrivit căruia femeile rămân vulnerabile la practici discriminatorii, datorită, între altele, lipsei educaţiei şi unei rate ridicate de analfabetism în ţară şi cere guvernului turc să asigure egalitatea între sexe în ceea ce priveşte accesul la educaţie şi la piaţa muncii, în special în regiunile de sud-est; solicită, în această privinţă, măsuri în sectorul educaţional, în scopul creării în cadrul personalului didactic a unor competenţe privind egalitatea între sexe şi pentru a întreţine un sistem de stimulente pentru menţinerea fetelor la şcoală; cere de asemenea ca elevele şi elevii să fie determinaţi să conştientizeze drepturile egale ale bărbaţilor şi femeilor şi dreptul femeilor la autodeterminare, inclusiv prin intermediul unor manuale de studiu sensibile la problemele specifice ale sexelor;

Educaţia

48. notează că, în conformitate cu estimările UNICEF, în fiecare an între 600000 şi 800000 de fete care au împlinit vârsta obligatorie pentru a merge la şcoală sunt fie împiedicate de familiile lor să facă acest lucru, fie nu frecventează şcoala din cauza unor dificultăţi logistice;

49. salută campania pentru educaţia fetelor "Să mergem la şcoală, fetelor", care a avut ca rezultat înmatricularea la şcoală a 222800 de eleve; salută de asemenea "Campania pentru susţinerea învăţământului naţional", care a ajuns la aproape 5 milioane de adulţi în patru ani, majoritatea fiind femei din mediul rural şi fete care nu puteau frecventa şcoala;

50. subliniază importanţa educaţiei şi potenţiala contribuţie a acesteia la independenţa economică a femeilor; cere autorităţilor turce să creeze un sistem de monitorizare pentru menţinerea fetelor în sistemul educaţional; subliniază importanţa faptului ca femeile să aibă un acces mai larg la colegii şi universităţi şi să fie mai mult implicate în discipline precum psihologia, pentru a fi pregătite şi educate să poată ajuta alte femei victime ale abuzurilor;

Participarea pe piaţa muncii

51. notează că rata de participare a femeilor pe piaţa muncii rămâne excepţional de scăzută, sub 25 %, fiind foarte scăzută în comparaţie cu rata medie de 49 % de angajare a femeilor din UE-27, precum şi că rata de angajare a femeilor a scăzut la circa 20 % în contrast cu creşterea participării femeilor în sectorul informal, ceea ce constituie adesea rezultatul unei combinaţii între nivelul scăzut de educaţie al multor femei, lipsa unui sistem instituţionalizat, pe scară largă, accesibil şi necostisitor de facilităţi de îngrijire pentru copii, bătrâni şi rude cu handicap, precum şi al diviziunii muncii în societate în funcţie de sex;

52. subliniază observaţia Comisiei, în legătură cu egalitatea de şanse, că ar fi necesară alinierea la acquis-ul comunitar în special în ceea ce priveşte concediul de maternitate, plata egală, accesul egal la angajare şi asigurarea socială statutorie şi ocupaţională;

53. salută, în lumina celor de mai sus, proiecte cum ar fi proiectul mixt olandezo-turc intitulat "Consolidarea egalităţii la angajare" şi apropiatul proiect intitulat "Sprijin pentru antreprenoriatul femeilor", precum şi cooperarea între Banca Garanti şi KAGIDER (Asociaţia Femeilor Antreprenori) în vederea unor facilităţi de creditare de până la $30000 şi a instruirii gratuite oferite femeilor antreprenori;

54. invită guvernul turc să înfiinţeze un organism sau mai multe organisme pentru promovarea, analiza, monitorizarea şi susţinerea tratamentului egal pe piaţa muncii, inclusiv formarea profesională, în sensul articolului 8a din Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind punerea în aplicare a principiului egalităţii de tratament între bărbaţi şi femei în ceea ce priveşte accesul la încadrarea în muncă, la formarea şi la promovarea profesională, precum şi condiţiile de muncă [5];

55. invită partenerii sociali şi guvernul turc să ia toate măsurile necesare pentru a asigura tranziţia de la economia informală la economia formală; cere Comisiei să facă din sprijinirea acestui efort una din priorităţile sale;

56. invită guvernul turc să furnizeze date exacte cu privire la discriminarea împotriva femeilor, inclusiv accesul femeilor care poartă baticuri pe piaţa de muncă, pentru a se stabili dacă există riscul unei discriminări indirecte în funcţie de sex;

57. invită guvernul turc să îmbunătăţească situaţia angajaţilor la domiciliu, majoritatea acestora fiind femei; în acest sens, îndeamnă Turcia să semneze şi să ratifice Convenţia OIM nr. 177 privind munca la domiciliu mai sus-menţionată şi să modifice Codul turc al Muncii pentru a include şi angajaţii la domiciliu;

58. invită încă o dată guvernul turc să elaboreze şi să pună în aplicare planuri naţionale de acţiune privind femeile şi angajarea pentru intervale de timp prestabilite şi cu scopuri concrete, aşa cum este în prezent practica în statele membre ale UE;

59. invită ministrul turc al muncii şi partenerii sociali să includă problemele ţinând de egalitatea între sexe în politicile lor şi în contractele colective de muncă; invită uniunile sindicale turce să organizeze munca din sectorul informal şi să îi instruiască pe reprezentanţii sindicali în chestiuni privind egalitatea între sexe; salută iniţiativele confederaţiei sindicale Türk-IS;

60. subliniază rolul important al partenerilor sociali pentru promovarea drepturilor femeilor şi a participării acestora în viaţa economică, socială şi politică; îi încurajează pe partenerii sociali să facă mai mult pentru a promova participarea femeilor în organismele implicate în dialogul social;

61. decide să evalueze în mod regulat progresul înregistrat în Turcia în domeniul drepturilor femeii pe lângă, şi în legătură cu, raportul anual al Comisiei privind progresul înregistrat de Turcia şi să măsoare progresul Turciei în domeniul drepturilor femeii în conformitate cu standardele stabilite în raportul respectiv.

*

* *

62. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului, Comisiei, Secretarului General al Consiliului Europei, Raportorului Special al Naţiunilor Unite pentru violenţa împotriva femeilor, Directorului General al Organizaţiei Internaţionale a Muncii, precum şi guvernului şi parlamentului Turciei.

[1] Texte Adoptate, P6_TA(2006)0381.

[2] JO C 157 E, 6.7.2006, p. 385.

[3] Leyla Şahin v. Turcia, cererea Nr. 44774/98.

[4] Sursă: Nimet Çubukçu, Ministrul de stat al Turciei pentru Drepturile Femeii.

[5] JO L 39 din 14.2.1976, p. 40. Directivă modificată prin Directiva 2002/73/CE a Parlamentului European şi Consiliului (JO L 269, 5.10.2002, p. 15).

--------------------------------------------------