[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |

Bruxelles, 23.11.2009

COM(2009)639 final

COMUNICARE A COMISIEI

Mesaje cheie ale raportului „Ocuparea for ței de muncă în Europa” din 2009

COMUNICARE A COMISIEI

Mesaje cheie ale raportului „Ocuparea for ței de muncă în Europa” din 2009

1. Introducere

Criza fără precedent de pe piețele financiare mondiale, care a luat amploare în toamna anului trecut, a dus la cea mai gravă recesiune de după cel de-al doilea război mondial , afectând economia mondială și având un impact tot mai mare asupra piețelor forței de muncă din UE. După mai mulți ani de creștere economică relativ mare și de creare de relativ numeroase locuri de muncă (9,7 milioane de noi locuri de muncă numai în perioada 2005-2008), ceea ce a făcut ca nivelurile de ocupare a forței de muncă din Europa să ajungă la valori maxime istorice, criza mondială afectează întreprinderile, locurile de muncă și gospodăriile și are un impact tot mai mare asupra existenței și perspectivelor cetățenilor europeni. Inversarea bruscă a creșterii ocupării forței de muncă a creat noi provocări pentru elaborarea politicilor . Deoarece șomajul continuă să crească, se pune accentul pe limitarea impactului social și pe crearea de condiții favorabile pentru a sprijini tranzițiile rapide către activitate o dată cu reluarea activității economice.

Reacționând în mod coordonat, UE a luat măsuri importante pentru a aborda impactul pe care îl are criza. În toamna anului trecut, UE a luat măsurile necesare pentru a împiedica un colaps al piețelor financiare și pentru a răspunde provocărilor crizei în mod global. În decembrie 2008, Consiliul European a aprobat Planul european de redresare economică[1] pentru a atenua efectele recesiunii și, la reuniunea sa din primăvara anului 2009, a identificat următoarele priorități cheie pentru politicile de ocupare a forței de muncă.

- menținerea nivelului de ocupare a forței de muncă, crearea de locuri de muncă și promovarea mobilității;

- îmbunătățirea competențelor și satisfacerea necesităților pieței forței de muncă;

- îmbunătățirea accesului la locuri de muncă.

Inspirându-se din aceste eforturi comune și din reuniunea extraordinară la nivel înalt privind ocuparea forței de muncă, care a avut loc la 7 mai 2009, Comisia a publicat în luna iunie comunicarea intitulată „Un angajament comun pentru ocuparea forței de muncă”, care are drept scop consolidarea cooperării între Uniune și statele sale membre, precum și între partenerii sociali, în privința celor trei priorități cheie, concentrându-se asupra unor acțiuni concrete sprijinite de toate instrumentele comunitare disponibile, în special Fondul social european și Fondul pentru adaptare la globalizare.

Noul context economic care a rezultat în urma crizei mondiale a subliniat nu numai necesitatea unei monitorizări și analize mai actualizate a situației pieței forței de muncă, care a fost abordată parțial prin publicarea de către Comisie a unui nou raport lunar de monitorizare[2], ci și necesitatea unor cercetări suplimentare privind modalitățile de a limita impactul negativ al crizei asupra piețelor forței de muncă, de a le poziționa mai bine astfel încât acestea să fie bine plasate pentru a reacționa când redresarea va avea loc și de a le pregăti împotriva viitoarelor crize.

În acest context, actuala ediție (deja a douăzeci și una) a raportului anual „Ocuparea forței de muncă în Europa” se concentrează asupra a două teme de importanță majoră (deși, cu siguranță, nu exhaustive) pentru dezbaterea care are loc în momentul de față cu privire la orientările viitoarei strategii europene privind ocuparea forței de muncă – dinamica piețelor europene ale forței de muncă și implicațiile pe care le au schimbările climatice asupra situației pieței forței de muncă.

Analiza fluxurilor de pe piața forței de muncă devine decisivă în perioade de criză, pentru a permite un răspuns politic prompt, în special măsuri pentru a încuraja ocuparea, din nou, a forței de muncă și pentru a limita incidența șomajului pe termen lung , care poate conduce la pierderi permanente ale bunăstării, asociate cu deteriorarea capitalului uman. Prin urmare, prevenirea scenariilor cele mai pesimiste în această privință nu este numai condiția prealabilă a unei abordări de succes a crizei actuale, ci și piatra de temelie pentru construirea, în viitor, a unei economii europene sănătoase din punct de vedere structural și competitive pe plan internațional.

În același timp, schimbarea către o economie competitivă, cu emisii reduse de carbon, bazată pe cunoaștere a devenit o prioritate presantă care necesită acțiune imediată. Domeniul de aplicare pentru crearea de noi „locuri de muncă ecologice”[3] și pentru ecologizarea locurilor de muncă existente în Europa este semnificativ și se referă la toate tipurile de lucrători. Totuși, în scopul de a valorifica eficient aceste oportunități, trebuie puse în aplicare politici adecvate, bazate pe o înțelegere solidă a tendințelor principale care stau atât la baza adaptării la impactul schimbărilor climatice, cât și la baza atenuării acestuia.

2. tendin țE, CONCLUZII șI IMPLICAțII POLITICE MAJORE

Criza are un puternic impact negativ asupra piețelor forței de muncă din UE, inversând în cea mai mare parte creșterea ocupării forței de muncă realizată din 2000

Se așteaptă ca actuala recesiune să afecteze în mod semnificativ piețele forței de muncă din UE și să conducă la creșteri importante ale șomajului, deși în anumite state membre pierderile de locuri de muncă care au avut loc până în prezent au fost restrânse datorită utilizării de regimuri precum program de lucru mai scurt sau șomaj parțial temporar[4].

Totuși, chiar dacă piețele forței de muncă s-au dovedit a fi mai solide, se așteaptă încă să se piardă în Europa mai mult de șapte milioane de locuri de muncă în perioada 2009-2010, iar șomajul ar putea ajunge la peste 10 % până în 2010[5] . Într-adevăr, deoarece ocuparea forței de muncă reacționează cu o anumită întârziere la conjunctura economică, condițiile pieței forței de muncă vor continua să se înrăutățească un timp chiar după ce economia începe să se redreseze.

Toate acestea reprezintă un pas înapoi semnificativ în atingerea obiectivelor de la Lisabona pentru 2010. De la debutul Strategiei de la Lisabona, s-au realizat progrese considerabile în domeniul politicii de ocupare a forței de muncă - rata de ocupare globală a crescut cu aproape patru puncte procentuale, ajungând la 65,9 % în 2008, în timp ce rata de ocupare pentru femei și lucrători mai în vârstă a crescut, de asemenea, substanțial, ajungând în 2008 la 59,1 %, respectiv 45,6 %[6]. Din nefericire, se așteaptă ca actuala recesiune economică să inverseze mult această creștere[7], conducând la rate de ocupare care se îndepărtează de obiectivele care trebuiau realizate între 2008 și 2010.

Criza actuală se caracterizează prin faptul că impactul asupra unor grupuri de lucrători este mai puternic decât asupra altor grupuri. În special, lucrătorii cu contracte pe perioadă determinată sau temporare au suportat partea cea mai grea a contracției ocupării forței de muncă, în timp ce șomajul în rândul tinerilor a ajuns la noi valori maxime istorice în ultimele luni. Aceste tendințe subliniază necesitatea intensificării acțiunii de combatere a șomajului în rândul tinerilor și de reducere a segmentării pieței forței de muncă.

Piețele forței de muncă din UE afișează un grad de dinamism ridicat care indică ameliorări structurale…

Piețele forței de muncă din UE au demonstrat un dinamism considerabil în ultimii ani. În perioada 2002-2007, rotația medie anuală a forței de muncă[8] s-a ridicat la 22 %, ceea ce indică faptul că, în fiecare an, un număr cuprins între o cincime și un sfert din totalul lucrătorilor europeni își schimbă locul de muncă.

O astfel de dinamică a pieței forței de muncă nu se limitează doar la țările care sunt considerate în mod obișnuit ca „flexibile”, precum Regatul Unit sau Danemarca, ci se referă la toate statele membre, deși rotația anuală a forței de muncă, raportată la ocuparea totală a forței de muncă, variază de la 14 % în Grecia și 16 % în Suedia la 25 – 30 % în Regatul Unit, Spania și Danemarca.

Amploarea rotației forței de muncă variază considerabil în funcție de diferitele grupuri de lucrători. Fluxurile au tendința de a fi substanțial mai mari pentru femei decât pentru bărbați (o diferență de cinci puncte procentuale la nivelul întregii UE), cu doar câteva excepții (Estonia, Polonia și Suedia). Ratele rotației pentru lucrătorii tineri (între 15 și 24 de ani) se situează la aproximativ 70 % din nivelul ocupării forței lor de muncă, fiind cu mult mai mari decât cele ale lucrătorilor adulți și ale celor mai în vârstă. În același timp, ratele rotației au tendința să scadă o dată cu nivelul de educație, deși în grade diferite, în funcție de statele membre.

Diferențele sectoriale reprezintă o fracțiune cu mult mai mare din variabilitatea totală a ratelor de angajare în UE, prin comparație cu diferențele dintre țări sau cu efectele ciclului economic, stând la baza importanței, pentru realizarea dinamicii forței de muncă, a factorilor tehnologici, organizaționali și de cerere specifici sectorului.

Este dificil să se ajungă la concluzii clare privind nivelurile dorite sau „optime” ale rotației forței de muncă . Deși instituții mai rigide ale pieței forței de muncă au tendința de a crea obstacole în calea redistribuirii forței de muncă de la activitățile în declin la acelea în expansiune, rotația ridicată a forței de muncă poate fi asociată, de asemenea, cu costuri ale bunăstării, cum ar fi șomaj fricțional ridicat, costuri ale adecvării ofertei în funcție de cerere, pierdere a unui capital uman specific, precum și cheltuieli posibile mai mari privind ajutorul de șomaj.

În conformitate cu dovezile privind rotația forței de muncă, stocul celor care sunt șomeri nu este static, fiind afectat de fluxuri externe și interne importante. În medie, în perioada 2002-2007, aproape o treime dintre șomeri și aproximativ 10 % dintre persoanele inactive au găsit un loc de muncă în decursul unui an. Totuși, astfel de rate ale tranziției de la șomaj la ocupare a forței de muncă se situează între 40 % sau mai mult în Regatul Unit, Spania, Portugalia și Țările de Jos și 25 % sau mai puțin în Germania, Grecia, Polonia și Belgia; în timp ce ratele tranziției de la inactivitate la ocupare a forței de muncă se situează între 15 % sau mai mult în Suedia, Regatul Unit și Danemarca și 3 % în Grecia, respectiv 4,5 % în Italia.

Din a doua jumătate a anilor '90, a avut loc în UE o creștere susținută a componentelor tendinței atât în cursul ratelor de tranziție de la șomaj la ocupare a forței de muncă, cât și al celor de tranziție de la inactivitate la ocupare a forței de muncă (acestea sunt considerate drept tranzițiile „pozitive” ale pieței forței de muncă), sugerând o ameliorare structurală fundamentală a piețelor comunitare ale forței de muncă în timpul acestei perioade[9].

Referitor la caracteristicile lucrătorilor, ratele de tranziție de la șomaj la ocuparea forței de muncă pentru lucrătorii mai în vârstă (între 55 și 64 de ani) sunt mai mici decât o treime din cele pentru lucrătorii adulți (între 25 și 54 de ani). De asemenea, șomerii sau persoanele inactive cu studii superioare prezintă o probabilitate cu mult mai mare de a redeveni angajați (în comparație cu grupurile cu calificări medii și cele cu un nivel scăzut de calificare).

… dar șomajul pe termen lung rămâne o problemă

Deși rata șomajului pe termen lung în UE a scăzut începând cu mijlocul anilor '90, incidența șomajului pe termen lung și durata acestuia rămân probleme care trebuie rezolvate. În Europa, în perioada 2005-2007, în medie, aproape 45 % din toate perioadele de șomaj în curs au durat mai mult de un an , în comparație cu numai aproximativ 10 % în Statele Unite, ceea ce a dus la preocupări atât din motive de echitate, cât și de eficiență.

Diferențele între femei și bărbați în ceea ce privește durata medie a șomajului sunt foarte mici în cadrul UE (12 luni pentru femei față de 11,7 pentru bărbați). Cu toate acestea, durata șomajului are tendința să crească o dată cu vârsta și să scadă o dată cu creșterea nivelului de educație (12,3 luni pentru șomerii cu un nivel scăzut de calificare, în comparație cu 8,1 luni pentru șomerii calificați).

De asemenea, recesiunea a subliniat mai multe aspecte referitoare la măsurarea corespunzătoare a șomajului , și anume faptul că recurgerea exclusivă la rata șomajului drept indicator în scopuri politice este insuficientă.

Deși necesită cercetări suplimentare, rezultatele preliminare sugerează că statisticile obișnuite privind durata șomajului, bazate pe perioade incomplete (adică, perioade care sunt încă în curs în momentul în care are loc observarea), au tendința de a trece cu vederea multe perioade scurte de șomaj care au loc între perioadele de observare, conducând la o supraestimare a duratei medii a perioadelor definitivate. În UE, în perioada 2005-2008, durata medie a perioadelor de șomaj definitivate a fost de aproximativ jumătate din valoarea calculată utilizând perioade incomplete, adică cele din statisticile oficiale.

Deși o măsurare bazată pe perioade definitivate ar fi mai adecvată pentru evaluarea implicațiilor pe care le are șomajul asupra bunăstării, statisticile obișnuite ale duratei șomajului au mai multe avantaje practice, în ceea ce privește promptitudinea, transparența, disponibilitatea datelor și ușurința calculului, care justifică menținerea utilizării lor, în ciuda distorsiunilor posibile.

În plus, o evaluare a unor aspecte legate de durata șomajului, precum relația sa cu diversitatea perioadelor de șomaj, necesită utilizarea datelor longitudinale[10]. Trei aspecte particulare sunt asociate cu utilizarea datelor longitudinale pentru a măsura durata șomajului. În primul rând, utilizarea acestora permite o acoperire mai cuprinzătoare a perioadelor mai scurte de șomaj. În al doilea rând, acestea fac posibilă calcularea indicatorilor alternativi ai șomajului pe termen lung, care sunt întreruperi ale șomajului, de la lungi la scurte, precum procentajul de șomeri care petrec în total 12 luni sau mai multe în șomaj în decursul unui număr de ani. În al treilea rând, datele pot fi utilizate pentru a monitoriza perioadele multiple de șomaj, permițând calcularea statisticilor duratei șomajului în funcție de numărul de perioade.

Considerațiile de mai sus indică, în mod clar, necesitatea de a calcula diverși indicatori ai duratei șomajului, evaluând meritele lor relative. Acest lucru este deosebit de important în timpul recesiunilor grave, care sunt asociate cu creșteri semnificative ale duratei șomajului care ar putea avea un impact negativ major, de lungă durată, asupra capacității de inserție profesională a celor afectați.

Sprijinirea tranzițiilor pozitive de pe piața forței de muncă – esențială pentru scăderea duratei șomajului și menținerea capacității de inserție profesională

Probabilitatea de a ieși din șomaj scade o dată cu durata („dependența negativă de durată”)[11]; parțial, deoarece capacitatea de inserție profesională are tendința să scadă cu atât mai mult cu cât oamenii sunt mai departe de piața forței de muncă. Astfel, o creștere a duratei șomajului, în urma unei încetiniri a creșterii economice, se poate accentua, transformând o problemă ciclică într-una structurală. În acest context, răspunsurile politice adecvate pot implica, printre altele, o mai bună direcționare a cheltuielilor din domeniul politicilor active ale pieței forței de muncă către persoanele care sunt cele mai expuse riscului să fie în continuare șomere pentru perioade lungi sau să devină inactive, utilizând inclusiv tehnici de profilare[12]. Prin intermediul programelor de învățământ și de formare relevante, această investiție îi poate ajuta pe cei mai expuși riscului să dobândească competențele și calificările esențiale, necesare pentru a avea succes pe piața forței de muncă.

O simplă analiză econometrică între țări a impactului pe care îl au diferitele tipuri de politici asupra incidenței șomajului pe termen lung, astfel cum se arată în raport, sugerează că legislația strictă asupra protecției ocupării forței de muncă are tendința de a duce la creșterea șomajului pe termen lung, în timp ce cheltuielile din domeniul politicilor pieței forței de muncă au tendința de a-l reduce[13].

Principiile flexicurității aduc argumente pentru concentrarea atenției asupra protecției și sprijinirii lucrătorilor cu privire la realizarea de tranziții „bune” pe piața forței de muncă , mai degrabă decât păstrarea anumitor locuri de muncă. Rezultatele econometrice sprijină în mare măsură această abordare, în special din perspectiva unei reduceri a șomajului pe termen lung.

Politicile de reducere a emisiilor de carbon vor deveni un factor determinant major în modificarea structurilor ocupării forței de muncă din UE

Eforturile din domeniul politicii UE[14] care au drept obiectiv o tranziție către o economie competitivă, cu emisii reduse de carbon, bazată pe cunoaștere vor deveni forțe determinante din perspectiva pieței forței de muncă. Aceste forțe vor avea un impact asupra structurii economiei deoarece vor afecta felul în care sunt produse, importate și exportate mărfurile și serviciile, precum și modul în care acestea sunt selectate și deoarece vor afecta, de asemenea, cererea pentru bunuri și servicii prin impactul pe care îl au asupra comportamentului consumatorilor, al angajaților, al angajatorilor și al autorităților publice.

Schimbările structurale subiacente vor implica redistribuirea lucrătorilor și vor avea diferite efecte în cadrul sectoarelor economice, a tipurilor de calificări și a regiunilor. Totuși, în ansamblu, impactul asupra nivelului global al ocupării forței de muncă ar trebui să fie limitat și chiar ușor pozitiv (cel puțin pe termen lung - cu condiția să fie puse în aplicare politici adecvate).

Acest lucru se va reflecta cel mai bine în modificările din compoziția sectorială a ocupării forței de muncă. Se vor crea noi locuri de muncă ecologice, va avea loc ecologizarea locurilor de muncă existente și pierderea unor locuri de muncă existente. În plus, efectele colaterale indirecte se vor propaga sub formă de undă în cadrul economiei și vor afecta ocuparea forței de muncă prin intermediul efectelor asupra prețurilor, a salariilor și a veniturilor.

Nu toate efectele asupra ocupării forței de muncă vor fi permanente ; astfel, de exemplu, intensitatea forței de muncă în producerea noilor produse și noile procese de producție se vor exprima pe măsură ce tehnologiile ajung la maturitate, iar o parte importantă a câștigurilor din ocuparea forței de muncă va dispărea o dată ce producția și instalarea noii infrastructuri s-a definitivat. Pe de altă parte, piețele competitive ar trebui să garanteze inovarea continuă din partea societăților, precum și investițiile acestora în noi tehnologii și procese de producție, continuând astfel să păstreze și să creeze noi locuri de muncă asociate cu producerea și instalarea noii infrastructuri.

Tranziția către o economie cu emisii reduse de carbon, bazată pe cunoaștere ar putea, cel puțin la început, să favorizeze ocuparea forței de muncă cu un nivel ridicat de calificare. Într-o fază inițială, lucrătorii cu un nivel ridicat de calificare vor beneficia mai mult, deoarece tranzițiile către noi activități necesită punerea în aplicare de tehnologii avansate pentru care doar cei cu un nivel ridicat de calificare au calificările necesare, introducerea noilor tehnologii „ecologice” ducând la creșterea cererii pentru competențe corespunzătoare și făcând ca altele să fie depășite. Totuși, pe măsură ce noile tehnologii se vor desfășura în contextul pieței, lucrătorii cu un nivel mai redus de calificare ar trebui să poată, de asemenea, să ocupe aceste locuri de muncă - cu condiția să beneficieze de formare adecvată.

Efectele tranziției asupra ocupării forței de muncă vor include, de asemenea, o dimensiune regională, reflectând diferite puncte de plecare inițiale referitoare la condițiile climatice regionale, caracteristicile activității economice locale și caracteristicile specifice ale piețelor forței de muncă locale.

Răspunsul politicii privind piața forței de muncă la schimbările climatice: sprijinirea tranzițiilor, punerea accentului asupra competențelor, realizarea dialogului social

Luând în considerare modificările economice structurale prevăzute, există argumente solide în favoarea promovării politicilor pieței forței de muncă care facilitează tranzițiile, astfel încât lucrătorii să poată fi încurajați și sprijiniți să devină receptivi la inovațiile experimentale pe măsură ce se orientează către activități mai puțin poluante. Se impun, în special, sisteme de formare și de învățământ adecvate, în interiorul și în exteriorul întreprinderilor, pentru a evita aparițiile de deficit și penurie de competențe. Inițiativa „Noi competențe pentru noi locuri de muncă” a mobilizat instrumente comunitare în scopul de a anticipa și a satisface necesitățile privind competențele de pe piața forței de muncă. În sprijinul acestei inițiative, Fondul social european a alocat, pentru perioada 2007 – 2013, un buget de 13,5 miliarde € pentru măsuri de adaptabilitate. Astfel de politici ar trebui completate cu măsuri corespunzătoare de promovare a anticipării și gestionării restructurării într-un mod responsabil din punct de vedere social, care implică toate părțile principale interesate. În acest context, este vital să se garanteze drepturile lucrătorilor la informare și consultare, în conformitate cu directivele UE existente[15]. De asemenea, ar trebui să se rezerve un buget corespunzător pentru cheltuieli sociale consacrate acțiunilor care sprijină și încadrează, într-un mod activ, procesul de tranziție.

În scopul de a sprijini elaborarea de politici ale pieței forței de muncă care favorizează crearea de locuri de muncă mai multe și mai bune pentru toți în cadrul unei economii durabile, cercetările suplimentare ar trebui să aibă drept scop consolidarea capacității UE de a evalua efectele asupra ocupării forței de muncă ale unei tranziții către o economie cu emisii reduse de carbon, bazată pe cunoaștere , iar dialogul social ar trebui să fie consolidat pentru a garanta că modificările structurale legate de schimbările climatice se realizează într-un mod eficient, acceptabil atât din perspectivă economică, cât și din perspectivă socială.

Actuala încetinire a creșterii economice nu ar trebui să încetinească procesul de tranziție, nici să îi modifice direcția, deoarece abordarea schimbărilor climatice și a altor provocări legate de mediu constituie o oportunitate majoră pentru a crea noi locuri de muncă.

3. Concluzii

Criza a avut un impact major asupra creșterii economice în UE. Deși efectul asupra pieței forței de muncă a fost la început mai degrabă limitat – în parte datorită întârzierii obișnuite de cel puțin șase luni cu care rezultatele schimbărilor afectează nivelurile ocupării forței de muncă dar și faptului că cererea de forță de muncă a început să se ajusteze prin intermediul regimurilor de muncă flexibile (de exemplu, program de lucru mai scurt) mai degrabă decât prin intermediul reducerii ocupării forței de muncă – impactul negativ s-a manifestat mai mult în ultimele trimestre și se așteaptă ca acest lucru să continue în următoarele luni. Astfel, politicile care vizează sprijinirea redresării economice și atenuarea pierderii locurilor de muncă au devenit mai importante, în special pe termen mediu, deoarece va exista un decalaj între redresarea ocupării forței de muncă și cea a activității economice.

Europa nu trebuie doar să contracareze recesiunea, ci să o transforme într-o oportunitate de a crea o economie mai productivă, mai inovatoare, mai calificată și mai ecologică; o economie cu piețe ale forței de muncă deschise, care sunt favorabile integrării, care oferă locuri de muncă mai multe și mai bune pentru femei și bărbați. Acesta nu poate fi un efort punctual ci mai degrabă un proces continuu, bine coordonat, care implică nu doar politicile structurale de pe piața forței de muncă ci și acțiuni în alte domenii politice ale procesului de la Lisabona.

Piețele europene ale forței de muncă vor fi modificate în profunzime de criză și de tranziția către o economie cu emisii reduse de carbon, bazată pe cunoaștere, iar lucrătorii și întreprinderile trebuie să beneficieze de mijloacele și stimulentele necesare pentru a se adapta cu succes la aceste realități în schimbare, în moduri care favorizează includerea, echitatea și justiția socială. Flexicuritatea, în combinație cu politici de integrare active globale, rămâne abordarea potrivită atât pentru modernizarea piețelor forței de muncă, cât și pentru asigurarea succesului recesiunii.

Raportul „Ocuparea forței de muncă în Europa în 2009” este publicat pe următorul site web:

http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=119&langId=en

[1] COM(2008) 800

[2] Disponibil pe site-ul web al Direcției Generale Ocuparea Forței de Muncă, Afaceri Sociale și Egalitate de Șanse, la adresa http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=120&langId=en

[3] Ținând seama de toate problemele legate de definirea „locurilor de muncă ecologice” discutată mai în detaliu în raport

[4] Pentru observații similare, a se vedea și, de exemplu, Labour market and wage developments in 2008, European Economy 8/2009

[5] European Commission economic forecast , toamna 2009, European Economy 10/2009

[6] Deși trebuie să se admită că acest progres a existat adesea în paralel cu un număr semnificativ de lucrători în locuri de muncă precare și niveluri constante de sărăcie în rândul persoanelor încadrate în muncă

[7] Totuși, trebuie să se remarce că ameliorările începând din 2000 au fost în cea mai mare parte structurale, în timp ce deteriorarea recentă este, într-o anumită măsură, ciclică

[8] Rotația forței de muncă măsoară numărul de lucrători care fie își schimbă statutul în ceea ce privește angajarea, fie își schimbă locul de muncă

[9] Acest lucru este confirmat, de asemenea, de evoluții ale tranzițiilor „rele” (sau tranzițiile nete)

[10] Din statisticile comunitare referitoare la venit și la condițiile de viață (EU SILC)

[11] Deși după verificarea caracteristicilor individuale, amploarea acestui efect pare să fie mai degrabă limitată

[12] Persoanele al căror profil este stabilit sunt cele mai expuse riscului să devină șomere pe termen lung și care beneficiază de diverse politici active ale pieței forței de muncă

[13] Conform acestei analize, nu există un efect semnificativ al stimulentelor legate de sistemele de beneficii fiscale asupra șomajului pe termen lung

[14] Printre acestea se numără inițiativele de a ameliora eficiența energetică, de a dezvolta surse de energie regenerabilă, de a captura, depozita și prelucra CO2 și alte emisii dăunătoare, de a moderniza infrastructura europeană (inclusiv rețelele de transport și de logistică), de a integra responsabilitatea față de mediul înconjurător în modelele de afaceri, de a promova o utilizare a terenurilor și o agricultură mai ecologice și de a crea condiții care favorizează cercetarea și inovarea legate de mediu

[15] A se vedea, printre altele, Directiva 2002/14/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 de stabilire a unui cadru general de informare și consultare a lucrătorilor din Comunitatea Europeană și Directiva 2009/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 mai 2009 privind instituirea unui comitet european de întreprindere