[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 29.6.2007

COM(2007) 354 final

CARTE VERDE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU, CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ŞI SOCIAL EUROPEAN ŞI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

Adaptarea la schimbările climatice în Europa - posibilităţile de acţiune ale Uniunii Europene {SEC(2007) 849}

CARTE VERDE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU, CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ŞI SOCIAL EUROPEAN ŞI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

Adaptarea la schimbările climatice în Europa - posibilităţile de acţiune ale Uniunii Europene (Text cu relevanţă pentru SEE)

Cuprins

1. Adaptare şi atenuare – două principii complementare 3

2. Motive de preocupare la nivel mondial 4

3. Europa nu va fi cruţată 5

4. Europa trebuie să se adapteze – provocări pentru societatea europeană şi politica publică europeană 10

5. Orientarea acţiunilor Uniunii - opţiuni prioritare ale unei abordări flexibile bazate pe patru piloni 15

5.1. Primul pilon: o acţiune imediată la nivel european 15

5.1.1. Integrarea adaptării la schimbările climatice în momentul implementării legislaţiei şi politicilor actuale şi viitoare 15

5.1.2. Integrarea adaptării în programele de finanţare comunitară existente 21

5.1.3. Elaborarea unor noi răspunsuri strategice 22

5.2. Al doilea pilon: integrarea adaptării în acţiunile externe ale Uniunii Europene 23

5.3. Al treilea pilon: reducerea incertitudinii prin extinderea bazei de cunoştinţe datorită cercetării integrate privind climatul 26

5.4. Al patrulea pilon: implicarea societăţii, a întreprinderilor şi a sectorului public european în elaborarea unor strategii de adaptare coordonate şi globale 28

6. Etapele următoare 29

Anexe

Notă: toate figurile şi hărţile din prezentul document trebuie imprimate în culori.

1. ADAPTARE şI ATENUARE – DOUă PRINCIPII COMPLEMENTARE Schimbările climatice reprezintă în acest moment o dublă provocare. În primul rând, efectele grave ale schimbărilor climatice pot fi evitate doar prin reducerea drastică, din timp, a emisiilor de gaze cu efect de seră (GES). Trecerea rapidă la o economie mondială cu emisii scăzute de carbon constituie, prin urmare, elementul central al politicii integrate a Uniunii Europene privind schimbările climatice şi energia, în vederea atingerii obiectivului UE de a menţine creşterea temperaturii medii globale sub 2°C în comparaţie cu nivelurile perioadei preindustriale. În cazul depăşirii celor 2°C, riscul apariţiei unor schimbări climatice periculoase şi imprevizibile creşte considerabil, determinând o creştere exponenţială a costurilor adaptării. |

Din acest motiv, atenuarea efectelor schimbărilor climatice reprezintă o necesitate imperioasă pentru comunitatea internaţională, iar şefii de stat şi de guvern din Uniunea Europeană au decis unanim la Consiliul de primăvară din 2007 să reducă emisiile de gaze cu efect de seră cu cel puţin 20% până în anul 2020, iar în cazul încheierii unui acord mondial global, cu 30% până în anul 2020 şi au subliniat importanţa unei reduceri, până în anul 2050, cu până la 50% faţă de nivelurile din anul 1990. În al doilea rând, întrucât schimbările climatice reprezintă deja o realitate, societăţile din întreaga lume se confruntă în paralel cu provocarea de a se adapta la consecinţele acestora, dat fiind că schimbările climatice sunt deja inevitabile, într-o anumită măsură, pentru acest secol şi pentru viitor, chiar dacă eforturile de atenuare întreprinse la nivel internaţional în următoarele decenii se dovedesc eficiente. Deşi măsurile de adaptare au devenit, în consecinţă, un complement inevitabil şi indispensabil al măsurilor de atenuare, acestea nu sunt o alternativă la reducerea emisiilor de GES. Ele au limitele proprii. Se preconizează că, odată depăşite anumite praguri de temperatură, anumite consecinţe ale schimbărilor climatice (de exemplu, deplasări masive de populaţii) vor deveni grave şi ireversibile. | [pic] |

Uniunea Europeană trebuie să accepte provocarea adaptării, acţionând în cooperare cu statele membre şi la nivel internaţional cu ţările partenere. Este necesară o abordare europeană pentru a asigura coordonarea corespunzătoare şi eficacitatea politicilor pe tema efectelor schimbărilor climatice. Măsurile de adaptare trebuie să fie conforme cu cele de atenuare şi viceversa. Acestea sunt necesare în acelaşi timp şi pentru a garanta beneficiile obţinute din Strategia de la Lisabona pentru creştere şi locuri de muncă. Prezenta carte verde analizează efectele schimbărilor climatice în Europa, necesitatea de a acţiona şi strategiile de adaptare din UE. Aceasta se concentrează asupra rolului Uniunii Europene, ţinând cont în egală măsură de rolul proeminent al autorităţilor naţionale, locale şi regionale pentru eficienţa oricărei strategii de adaptare. Întrucât adaptarea reprezintă, prin natura sa, o provocare mondială, prezenta carte verde abordează şi dimensiunea externă şi analizează măsurile de adaptare din Europa care ar putea fi aplicabile şi în alte părţi ale lumii, precum şi posibilitatea ca Uniunea Europeană să preia rolul de lider internaţional în acest domeniu. Recentul Summit G8 de la Heiligendamm a salutat adoptarea programului de lucru de la Nairobi privind adaptarea şi a scos în evidenţă angajamentul participanţilor de a consolida cooperarea cu ţările în curs de dezvoltare şi sprijinul oferit acestora în acest domeniu. |

2. MOTIVE DE PREOCUPARE LA NIVEL MONDIAL

Numeroase regiuni ale lumii se confruntă deja cu efectele negative ale unei creşteri a temperaturii medii globale cu 0,76°C în comparaţie cu 1850. În absenţa unei politici eficiente de atenuare a schimbărilor climatice la nivel mondial, estimările cele mai optimiste privind încălzirea globală prezentate în cel de-al patrulea Raport de evaluare al Comitetului interguvernamental pentru schimbările climatice (IPCC 4AR, grupul de lucru I) variază de la 1,8°C la 4°C până în anul 2100, în comparaţie cu nivelurile din anul 1990 (a se vedea anexa 1). Această creştere este de trei până la şase ori mai mare decât creşterea înregistrată la nivel planetar din era preindustrială. Chiar şi din cea mai puţin pesimistă perspectivă, un scenariu de statu-quo ar avea drept consecinţă creşterea temperaturii cu peste 2°C faţă de nivelurile erei preindustriale. În anexa la prezenta carte verde sunt explicate în detaliu modificările temperaturii şi efectele acestora la nivel mondial.

În ultimii treizeci de ani, schimbările climatice au avut efecte puternice asupra a numeroase sisteme fizice şi biologice din întreaga lume.

- Apa: Schimbările climatice vor reduce şi mai mult accesul la sursele de apă potabilă. Apa provenită din topirea gheţarilor asigură în prezent necesarul de apă pentru peste un miliard de persoane; odată cu dispariţia acesteia, populaţiile aflate în criză vor migra, în mod probabil, spre alte regiuni ale lumii, provocând revolte şi situaţii de insecuritate la nivel local sau chiar mondial. Zonele afectate de secetă riscă să se extindă.

- Ecosistemele şi biodiversitatea: se preconizează că, în cazul în care creşterea temperaturii medii globale depăşeşte 1,5 – 2,5°C, aproximativ 20 – 30% din speciile de plante şi de animale evaluate până în prezent se vor confrunta cu un risc crescut de dispariţie.

- Alimentele: se estimează că schimbările climatice vor duce la creşterea riscului de foamete; numărul persoanelor ameninţate s-ar putea ridica la câteva sute de milioane.

- Zonele de coastă: creşterea nivelului mării va constitui o ameninţare pentru delta Nilului, delta fluviului Gange/Brahmaputra şi delta fluviului Mekong şi va duce la strămutarea a peste un milion de persoane din fiecare dintre aceste delte până în anul 2050. Micile state insulare sunt deja afectate de acest fenomen.

- Sănătatea: Schimbările climatice vor avea efecte directe şi indirecte asupra sănătăţii umane şi animale. Efectele fenomenelor meteorologice extreme şi creşterea incidenţei bolilor infecţioase sunt printre cele mai importante riscuri care trebuie luate în considerare. Maladiile influenţate de factorii climatici sunt printre cele mai mortale din întreaga lume. În 2002, diareea, malaria şi malnutriţia proteino-energetică au provocat peste 3,3 milioane de decese pe plan mondial, din care 29 % în Africa.

3. EUROPA NU VA FI CRUţATă

Efectele schimbărilor climatice în Europa şi în zona arctică sunt deja considerabile şi măsurabile. Schimbările climatice vor avea consecinţe profunde asupra mediului natural al Europei, precum şi asupra majorităţii segmentelor societăţii şi ale economiei. Din cauza caracterului neliniar al efectelor schimbărilor climatice şi al sensibilităţii ecosistemelor, chiar şi variaţiile uşoare ale temperaturii pot avea efecte însemnate. Consecinţele schimbărilor climatice asupra principalelor zone geografice ale Europei sunt descrise în anexa 3.

Clima Europei s-a încălzit cu aproape 1°C în ultimul secol, mai rapid decât media mondială. O atmosferă mai caldă conţine mai mulţi vapori de apă, însă noile regimuri de precipitaţii diferă foarte mult de la o regiune la alta. Cantităţile de ploaie şi zăpadă au crescut considerabil în nordul Europei, în timp ce în sudul continentului perioadele de secetă au devenit din ce în ce mai frecvente. Temperaturile extreme înregistrate recent, cum ar fi valul de caniculă din vara anului 2003, care a depăşit orice record, sunt o consecinţă directă a schimbărilor climatice provocate de om. Deşi fenomenele meteorologice singulare nu pot fi atribuite unei singure cauze, analizele statistice au arătat faptul că riscul apariţiei unor astfel de fenomene a crescut deja considerabil datorită schimbărilor climatice. Există dovezi incontestabile că aproape toate procesele naturale, biologice şi fizice (de exemplu, înflorirea timpurie a arborilor, topirea gheţarilor) reacţionează la schimbările climatice din Europa şi din întreaga lume. Mai mult de jumătate dintre speciile de plante din Europa ar putea fi vulnerabile sau ameninţate până în anul 2080.

Zonele cele mai vulnerabile din Europa sunt următoarele (a se vedea figurile 1 şi 2):

- Europa de Sud şi întregul bazin mediteranean, din cauza efectelor combinate ale creşterii puternice a temperaturii şi ale reducerii cantităţii de precipitaţii în zone care deja se confruntă cu un deficit de apă;

- zonele de munte, în special Alpii, unde temperaturile cresc rapid, cauzând topirea masivă a zăpezii şi a gheţii, care modifică debitul cursurilor de apă;

- regiunile de coastă, datorită creşterii nivelului mării şi riscului mărit de furtuni;

- văile inundabile dens populate, datorită riscului mărit de furtuni, de precipitaţii abundente şi viituri, care provoacă daune majore zonelor construite şi infrastructurii;

- Scandinavia, unde se preconizează că precipitaţiile se vor intensifica, o mare parte dintre acestea fiind sub formă de ploaie în loc de zăpadă;

- regiunea arctică, unde schimbările de temperatură vor fi mai însemnate decât în orice altă zonă a globului.

Numeroase sectoare economice sunt puternic dependente de condiţiile climatice, astfel că activităţile şi întreprinderile din aceste sectoare vor fi printre cele afectate direct de consecinţele schimbărilor climatice: agricultura, silvicultura, pescuitul, turismul litoral, sporturile de iarnă, precum şi sectorul sănătăţii. Disponibilitatea scăzută a resurselor de apă, pagubele provocate de vânt, creşterea temperaturilor, intensificarea incendiilor forestiere şi incidenţa mai ridicată a bolilor vor duce la distrugerea pădurilor. Creşterea frecvenţei şi a intensităţii unor fenomene extreme precum furtunile, precipitaţiile violente, inundaţiile din zonele de coastă şi viiturile, secetele, incendiile forestiere şi alunecările de pământ provoacă pagube clădirilor şi infrastructurii de transport şi industriale, având astfel consecinţe indirecte asupra sectorului serviciilor financiare şi al asigurărilor. Chiar şi pagubele produse în afara UE ar putea afecta serios economia acesteia, de exemplu, reducerea aprovizionării cu lemn a sectorului de prelucrare european.

Schimbările climatice vor avea, de exemplu, diverse efecte asupra sectorului energiei şi a modelelor de consum energetic:

- în regiunile în care cantităţile de precipitaţii scad sau verile secetoase devin mai frecvente, se va reduce cantitatea de apă pentru răcirea centralelor termice şi nucleare şi pentru producerea de hidroelectricitate. De asemenea, capacitatea de răcire a apei se va reduce ca urmare a încălzirii generale a acesteia şi este posibil ca anumite limite de evacuare să fie depăşite;

- debitul cursurilor de apă se va modifica în urma schimbării regimurilor de precipitaţii şi, în zonele de munte, a reducerii cantităţilor de zăpadă şi gheaţă; blocarea cu aluviuni a barajelor hidroelectrice s-ar putea accentua ca urmare a eroziunii în creştere;

- cererea de termoficare va scădea, însă va creşte riscul de întrerupere a energiei electrice în timpul verii, din cauza cererii mai mari de aer condiţionat; aceasta va duce, la rândul său, la o creştere a cererii de energie electrică;

- riscul din ce în ce mai mare de furtuni şi inundaţii ar putea ameninţa infrastructura energetică.

Marile infrastructuri de transport cu durată lungă de viaţă, cum sunt autostrăzile, căile ferate, căile navigabile, aeroporturile, porturile şi gările feroviare, funcţionarea acestora şi a mijloacelor de transport aferente sunt influenţate de condiţiile meteorologice şi climatice şi, prin urmare, sunt, la rândul lor, afectate de schimbările climatice. De exemplu:

- creşterea nivelului mării va reduce efectul protector al digurilor şi al zidurilor de chei;

- în general, se preconizează că va creşte riscul de pagube şi perturbări datorate furtunilor şi inundaţiilor, precum şi valurilor de căldură, incendiilor şi alunecărilor de pământ.

Aceasta demonstrează că, deşi este posibil ca schimbările climatice să prezinte anumite aspecte pozitive (de exemplu, producţia agricolă în anumite părţi ale Europei), acestea sunt cu mult depăşite de efectele negative.

[pic]

Figura 1: Evoluţia temperaturii medii anuale până la sfârşitul secolului[1]

[pic]

Figura 2: Evoluţia precipitaţiilor medii anuale până la sfârşitul secolului

[pic]

4. EUROPA TREBUIE Să SE ADAPTEZE – PROVOCăRI PENTRU SOCIETATEA EUROPEANă şI POLITICA PUBLICă EUROPEANă

Necesitatea de a acţiona pentru a economisi costurile ulterioare

Raportul Stern[2] privind aspectele economice ale schimbărilor climatice concluzionează că adaptarea ar putea reduce costurile, cu condiţia să existe politici care să elimine obstacolele din calea acţiunii private. Este puţin probabil ca forţele de piaţă să ducă la o adaptare eficientă, din cauza unui anumit grad de incertitudine aferent previziunilor climatice şi absenţei resurselor financiare. Prin urmare, măsurile de adaptare rentabile apar drept cea mai adecvată soluţie.

Estimările preliminare ale raportului Stern sugerează că, în cazul unei creşteri cu 3-4°C a temperaturii medii globale, costurile suplimentare de adaptare a infrastructurii şi clădirilor ar putea reprezenta între 1 şi 10% din costurile totale ale investiţiilor efectuate în sectorul construcţiilor de ţările membre ale OCDE. Costurile suplimentare ale construirii de noi infrastructuri şi clădiri mai rezistente la schimbările climatice în ţările membre ale OCDE ar putea varia de la 15 la 150 miliarde dolari pe an (0,05-0,5% din PIB). Dacă temperaturile cresc cu 5-6°C, este foarte probabilă o creştere bruscă a costurilor măsurilor de adaptare, iar în consecinţă eficacitatea lor relativă ar scădea.

După cum ilustrează figura 3, pagubele cauzate de creşterea nivelului mării ar putea fi, în lipsa unor măsuri de adaptare, de până la patru ori mai mari decât costurile unor diguri suplimentare de protecţie împotriva inundaţiilor. În cazul în care nu se ia nicio măsură, costul pagubelor va creşte considerabil din anii 2020 până în anii 2080.

Când trebuie să ne adaptăm?

O acţiune timpurie va aduce beneficii economice certe, datorită anticipării pagubelor potenţiale şi reducerii la minimum a riscurilor pentru ecosisteme, sănătatea umană, dezvoltarea economică, bunuri şi infrastructuri. Mai mult, întreprinderile europene care deţin poziţia de lider în materie de strategii şi tehnologii de adaptare ar putea beneficia de avantajele concurenţiale.

Pentru stabilirea priorităţilor, este necesar să existe suficiente cunoştinţe privind dimensiunea temporală a efectelor schimbărilor climatice. Nivelul exact al creşterii temperaturii nu este cunoscut cu certitudine şi va depinde şi de măsurile de atenuare întreprinse la nivel mondial în următoarele decenii. Această afirmaţie este în special valabilă pentru intervalele de timp mai lungi, pentru care incertitudinile sunt mai mari.

În absenţa unei strategii timpurii pentru a răspunde schimbărilor climatice, este posibil ca Uniunea Europeană şi statele membre ale acesteia să fie obligate să se adapteze fără nicio planificare, adeseori în mod brusc, ca răspuns la crize şi dezastre din ce în ce mai frecvente, ceea ce se va dovedi a fi mult mai costisitor şi va pune în pericol sistemele sociale şi economice ale Europei, precum şi securitatea acesteia. Aşadar, în ceea ce priveşte efectele pentru care previziunile sunt suficient de credibile, măsurile de adaptare trebuie să înceapă încă de acum.

Figura 3: Impactul măsurilor de adaptare asupra pagubelor cauzate de o creştere puternică şi o creştere mai slabă a nivelului mării. Costuri cu şi fără măsuri de adaptare[3]

[pic]

Cum trebuie să ne adaptăm?

Sectorul privat, întreprinderile, sectoarele industriei şi serviciilor din UE, precum şi cetăţenii, se vor confrunta cu consecinţele schimbărilor climatice şi pot juca un rol important în cadrul măsurilor de adaptare. Acţiunile concrete pot fi foarte variate, cuprinzând, de exemplu:

- măsuri blânde, relativ necostisitoare, cum ar fi raţionalizarea apei, modificarea rotaţiei culturilor, a datelor de semănat şi utilizarea de culturi rezistente la secetă, planificarea publică şi sensibilizarea populaţiei;

- măsuri costisitoare de protecţie şi strămutare, cum ar fi creşterea înălţimii digurilor, relocalizarea unor porturi, întreprinderi industriale şi chiar oraşe şi sate întregi din zonele joase de coastă şi văile de inundare şi construcţia de noi centrale electrice din cauza defectării unor centrale hidroelectrice.

Este necesară luarea de măsuri de adaptare din partea autorităţilor publice, cum ar fi adaptarea amenajării teritoriale şi a planificării spaţiale la riscurile de viituri, adaptarea codurilor de construcţie existente pentru a garanta rezistenţa infrastructurii cu durată lungă de viaţă la schimbările climatice viitoare, actualizarea strategiilor de gestionare a dezastrelor şi a sistemelor de avertizare rapidă în caz de inundaţie sau incendiu forestier.

Adaptarea va da naştere unor noi oportunităţi economice, printre care crearea de locuri de muncă şi de pieţe pentru produse şi servicii inovatoare, cum sunt:

- noi pieţe pentru tehnici, materiale şi produse de construcţie rezistente la schimbările climatice;

- turismul litoral din ţările mediteraneene, care în mod probabil se va intensifica în perioada de primăvară şi toamnă, deoarece temperaturile din staţiunile turistice pot deveni prea ridicate în perioada verii, în timp ce condiţiile climatice favorabile din perioada verii pot transforma zonele de la Atlantic şi Marea Nordului în potenţiale destinaţii turistice pentru sejururile litorale;

- adaptarea practicilor locale de management agricol din Scandinavia la perioade de vegetaţie mai lungi;

- sectorul asigurărilor ar putea elabora noi produse de asigurare în vederea reducerii riscurilor şi a vulnerabilităţii în faţa dezastrelor. Primele de asigurare care anticipează schimbările climatice ar putea constitui un stimulent pentru măsurile de adaptare din sectorul privat.

Rolul statelor membre şi al autorităţilor regionale şi locale

Adaptarea este un proces complex datorită faptului că gravitatea efectelor variază de la o regiune la alta, depinzând de vulnerabilitatea fizică, de gradul de dezvoltare socio-economică, de capacitatea de adaptare naturală şi umană, de serviciile de sănătate şi de mecanismele de supraveghere a dezastrelor.

În consecinţă, se conturează o guvernanţă pe mai multe niveluri în domeniul adaptării la schimbările climatice, la care participă toate părţile interesate, de la simplii cetăţeni la autorităţile publice şi comunitare. Măsurile trebuie întreprinse la cel mai adecvat nivel şi trebuie să fie complementare, bazate pe parteneriate. Repartizarea competenţelor între autorităţile centrale şi cele regionale variază considerabil în interiorul Uniunii Europene, iar exemplele de mai jos ar trebui, aşadar, adaptate la situaţia naţională a fiecărui stat. O mare parte dintre aceste exemple presupun participarea autorităţilor naţionale, regionale şi locale şi a altor autorităţi, cum ar fi administraţiile bazinelor hidrografice şi o strânsă coordonare între acestea.

- Nivelul naţional

Îmbunătăţirea gestionării dezastrelor şi a crizelor

Vor creşte frecvenţa şi intensitatea dezastrelor de mare amploare, cum sunt incendiile, alunecările de pământ, seceta, valurile de caniculă, inundaţiile sau izbucnirea epidemiilor. Prevenirea, pregătirea, reacţia şi reabilitarea în caz de dezastru ar trebui să devină o prioritate şi mai înaltă pentru statele membre. Capacităţile de reacţie rapidă la schimbările climatice ar trebui să fie însoţite de o strategie de prevenire a dezastrelor şi de avertizare atât la nivel naţional cât şi la nivel european.

Instrumentele de management al riscului ar putea fi îmbunătăţite şi noi instrumente ar putea fi create: de exemplu, cartografierea zonelor vulnerabile după tipul de efecte, dezvoltarea de metode şi modele, evaluarea şi prognozarea dezastrelor, evaluarea efectelor asupra sănătăţii, mediului, economiei şi societăţii, observarea pământului prin satelit, în sprijinul tehnologiilor de management al riscului. Se poate institui un schimb de experienţă şi de bune practici, inclusiv pentru planificarea de urgenţă.

Elaborarea strategiilor de adaptare

Experienţa şi competenţele de elaborare a unor strategii de adaptare şi dispoziţii de aplicare eficiente sunt încă limitate. Schimbul de informaţii privind strategiile de adaptare ar putea reduce considerabil costurile de instruire din statele membre, regiuni, municipalităţi şi comunităţi.

Segmentele mai puţin înstărite ale societăţii vor fi mai vulnerabile la schimbări. Prin urmare, este necesar să se acorde o atenţie deosebită aspectelor sociale ale adaptării, inclusiv riscurilor legate de ocuparea locurilor de muncă şi efectele asupra condiţiilor de trai şi de locuit. De exemplu, copiii de vârstă fragedă şi persoanele în vârstă sunt mai vulnerabile la valurile de căldură.

- Nivelul regional

Adaptarea la schimbările climatice constituie o provocare pentru autorităţile din Europa însărcinate cu planificarea, în special la nivel regional. Planificarea spaţială este o chestiune transsectorială, aşadar aceasta constituie un instrument adecvat pentru definirea unor măsuri de adaptare rentabile. Cerinţele minime pentru planificarea spaţială, utilizarea terenurilor şi modificarea utilizării terenurilor, luând în calcul adaptarea, ar putea juca un rol esenţial pentru sensibilizarea publicului, a factorilor de decizie şi a profesioniştilor şi pentru iniţierea unei abordări mai active la toate nivelurile. S-ar putea lua în calcul elaborarea unor documente speciale cu instrucţiuni tehnice, studii de caz şi bune practici. Uniunea Europeană poate oferi regiunilor sprijin pentru punere în aplicare în vederea schimbului de bune practici.

- Nivelul local

O mare parte din deciziile care influenţează în mod direct sau indirect adaptarea la schimbările climatice se iau la nivel local. Tot la acest nivel sunt disponibile cunoştinţe detaliate referitoare la condiţiile naturale şi umane locale. În consecinţă, un rol important îl deţin autorităţile locale. Schimbările de comportament în cadrul societăţilor şi comunităţilor depind într-o mare măsură de gradul de conştientizare a problemei. Cetăţenii şi părţile interesate nu sunt probabil pe deplin conştienţi de amploarea şi magnitudinea evenimentelor care vor urma şi nici de efectele acestora asupra activităţilor lor.

De exemplu, s-ar putea explora practici detaliate de gestionare a terenurilor şi de utilizare a terenurilor în cadrul unor parteneriate cu agricultorii, pentru a împiedica eroziunea şi torentele noroioase să ajungă până la locuinţe şi aşezări. În sudul Europei, mai multe municipalităţi au elaborat, împreună cu agricultorii, iniţiative pentru economisirea apei prin utilizarea unor sisteme electronice de gestionare şi distribuţie a apei pentru irigarea culturilor.

În regiunile în care intensitatea şi frecvenţa precipitaţiilor sunt în creştere, s-ar putea lua în calcul crearea unor sisteme separate de colectare pentru apele uzate şi apele pluviale, pentru a nu fi necesară consolidarea capacităţilor de evacuare a apelor uzate.

De ce este necesară o acţiune la nivel comunitar?

Abordarea chestiunii adaptării în mod integrat şi coordonat la nivel comunitar prezintă avantaje evidente. Sistemele fizice, biologice şi umane ale Europei se caracterizează printr-o bogată diversitate, care va fi accentuată de schimbările climatice. Deşi o abordare uniformizată a chestiunii adaptării este, în mod evident, inadecvată, schimbările climatice vor avea efecte pretutindeni, iar acestea nu vor respecta graniţele administrative. În numeroase zone, adaptarea va presupune o abordare transfrontalieră, de exemplu în bazinele hidrografice şi zonele biogeografice. Deşi va trebui ca măsurile să fie întreprinse sau aplicate la nivel naţional sau local, acolo unde există capacitatea operaţională, este esenţial ca eforturile să fie coordonate într-un mod rentabil. Va trebui ca părţile implicate de la toate nivelurile să se mobilizeze.

Mai mult, anumite sectoare (agricultură, apă, biodiversitate, pescuit şi reţele energetice) sunt în mare măsură integrate la nivel comunitar prin intermediul pieţei unice şi al politicilor comune, astfel că integrarea obiectivelor de adaptare direct în cadrul acestora pare să fie rezonabilă. De asemenea, se pot examina modalităţile în care chestiunea adaptării poate fi luată în calcul în cadrul programelor de cheltuieli ale UE (de exemplu pentru cercetare, coeziune, reţele transeuropene, dezvoltare rurală, agricultură, pescuit, fondul social, acţiuni externe şi Fondul European de Dezvoltare). Adaptarea va necesita existenţa unei solidarităţi între statele membre ale UE pentru a garanta că regiunile mai puţin înstărite şi dezavantajate şi cele care vor fi afectate cel mai puternic de schimbările climatice vor fi capabile să întreprindă măsurile necesare.

În aproape toate statele membre se conturează politici de adaptare. Este esenţial ca experienţa dobândită prin aplicarea primelor măsuri de adaptare şi rezultatele cercetărilor să fie împărtăşite. În mod probabil, adaptarea la schimbările climatice va avea de câştigat de pe urma experienţei dobândite din confruntarea fenomenelor meteorologice extreme şi din punerea în aplicare a unor planuri specifice şi active de management al riscului prezentat de schimbările climatice.

Uniunea Europeană dispune de capacitatea umană, abilităţile tehnice şi resursele financiare necesare pentru a-şi asuma rolul de lider în acest sens. Adaptarea este într-o mare măsură o chestiune de coerenţă politică, planificare şi acţiuni consecvente şi coordonate. Uniunea Europeană trebuie să arate modul în care adaptarea va fi luată în calcul în toate politicile sale relevante. Astfel, ea va oferi un exemplu şi îşi va intensifica cooperarea cu partenerii din întreaga lume în vederea reuşitei adaptării la această ameninţare mondială.

Prezenta carte verde se concentrează asupra unei prime serii de posibilităţi de acţiune prioritară la nivel comunitar, care intră în sfera de competenţă a Comunităţii. În acest context, pot fi luate în calcul patru linii de acţiune.

- În cazurile în care cunoştinţele actuale sunt suficiente, trebuie elaborate strategii de adaptare pentru identificarea modului optim de alocare a resurselor şi a utilizării celei mai eficiente a acestora, care să ghideze acţiunile la nivel comunitar, prin intermediul politicilor sectoriale şi de altă natură şi al Fondurilor comunitare disponibile.

- Uniunea Europeană trebuie să recunoască dimensiunea externă a efectelor schimbărilor climatice şi a adaptării la acestea şi să formeze noi alianţe cu parteneri din întreaga lume, în special din ţările în curs de dezvoltare. Măsurile de adaptare trebuie coordonate cu ţările învecinate, iar cooperarea cu organizaţiile internaţionale trebuie consolidată.

- Atunci când există importante lacune de cunoştinţe, cercetarea, schimbul de informaţii şi acţiunile pregătitoare ale Comunităţii trebuie să reducă incertitudinile şi să extindă baza de cunoştinţe. Integrarea rezultatelor cercetării în politici şi practici trebuie consolidată.

- Strategiile şi acţiunile coordonate ar trebui să fie analizate şi discutate mai aprofundat, printre altele, în cadrul unui grup consultativ european privind adaptarea la schimbările climatice creat în cadrul Programului european privind schimbările climatice.

Pentru fiecare dintre aceste patru rubrici principale, sunt detaliate mai jos o serie de acţiuni prioritare posibile la nivel comunitar, în scopul unei examinări mai aprofundate.

[pic]

5. ORIENTAREA ACţIUNILOR UNIUNII - OPţIUNI PRIORITARE ALE UNEI ABORDăRI FLEXIBILE BAZATE PE PATRU PILONI

5.1. Primul pilon: o acţiune imediată la nivel european

Acţiunea imediată se referă la opţiunile strategice din următoarele domenii:

- integrarea adaptării la schimbările climatice în momentul aplicării şi al modificării legislaţiei şi politicilor actuale şi viitoare;

- integrarea adaptării în programele de finanţare comunitară existente;

- elaborarea unor noi răspunsuri strategice.

5.1.1. Integrarea adaptării la schimbările climatice în momentul implementării legislaţiei şi politicilor actuale şi viitoare

Adaptarea la schimbările climatice îşi va face simţite efectele asupra unui mare număr de domenii ale politicii comunitare. În cele de mai jos este expusă o prezentare generală iniţială a modului în care adaptarea la schimbările climatice a fost sau ar putea fi luată în calcul în cadrul acestor politici. Deoarece multe dintre aceste politici se bazează pe cadrul legislativ, succesul abordării problemei adaptării de către UE depinde de cooperarea consolidată dintre statele membre şi dintre UE şi statele membre în vederea aplicării acestora.

Agricultura şi dezvoltarea rurală

Agricultura europeană se va confrunta cu numeroase provocări în anii următori, cum ar fi concurenţa internaţională, continuarea liberalizării politicii comerciale şi declinul demografic. Schimbările climatice vor agrava aceste dificultăţi şi vor creşte complexitatea şi costurile provocărilor cu care ne vom confrunta. Schimbările climatice prevăzute vor afecta producţia agricolă, gestionarea efectivelor de animale şi localizarea capacităţilor de producţie, acestea constituind riscuri importante pentru veniturile agricole şi ducând la abandonarea terenurilor în anumite părţi ale Europei. Riscurile în ceea ce priveşte producţia alimentară ar putea deveni o problemă în anumite regiuni ale Europei, deoarece valurile de căldură, perioadele de secetă şi paraziţii pot conduce la creşterea numărului cazurilor de recolte deficitare. Dat fiind că producţia agricolă este din ce în ce mai variabilă, se vor agrava riscurile pentru aprovizionarea cu alimente la nivel mondial. În acest context, este necesar să se evalueze efectele potenţiale ale unei eventuale creşteri a biomasei pentru producţia de energie asupra rezervelor mondiale de alimente.

Odată cu schimbările climatice, rolul agriculturii şi al silviculturii Uniunii Europene de furnizori de servicii ecologice şi ecosistemice va avea o mai mare importanţă. Managementul agricol şi forestier deţin un rol important în ceea ce priveşte, printre altele, utilizarea eficientă a apei în zonele uscate, protecţia cursurilor de apă împotriva aporturilor excesive de substanţe nutritive, ameliorarea gestionării inundaţiilor, menţinerea şi reabilitarea peisajelor multifuncţionale, cum sunt pajiştile cu o importantă valoare naturală care oferă un habitat pentru numeroase specii, permiţând migraţia acestora. Promovarea unor tehnici de management forestier care conferă rezistenţă la schimbările climatice, a unor măsuri de gestionare a solurilor destinate să conserve carbonul organic (cum ar fi sistemele no tillage sau minimum tillage ) şi protecţia pajiştilor permanente reprezintă măsuri de atenuare a efectelor care ar trebui să sprijine, la rândul lor, adaptarea la riscurile care decurg din schimbările climatice.

Sprijinul comunitar pentru agricultură, silvicultură şi dezvoltare rurală joacă un rol important în ceea ce priveşte producţia alimentară, conservarea peisajelor rurale şi furnizarea de servicii de mediu. Recentele reforme ale politicii agricole comune (PAC) au constituit un prim pas către crearea unui cadru pentru dezvoltarea durabilă a agriculturii Uniunii Europene. Adaptările ulterioare ale PAC şi verificarea eficienţei acesteia din 2008 ar putea oferi ocazia de a analiza modalităţile optime de a integra mai eficient adaptarea la schimbările climatice în programele de sprijin pentru agricultură. De exemplu, ar trebui analizat în ce măsură PAC poate promova aplicarea unor bune practici agricole compatibile cu noile condiţii climatice şi care contribuie în mod activ la conservarea şi protejarea mediului.

Industria şi serviciile

Sectoarele industriei şi serviciilor din Uniunea Europeană se vor confrunta cu necesitatea de a se adapta la schimbările climatice şi vor avea oportunităţi de a introduce pe piaţă produse şi servicii în sprijinul acestui proces. Schimbările climatice vor afecta sectoare economice şi servicii cum sunt construcţiile şi turismul, pot duce la restructurări şi pot cauza pagube infrastructurii industriale. Întreprinderile vor fi nevoite să se adapteze la noile condiţii, de exemplu prin integrarea necesităţilor de adaptare la schimbările climatice în planurile de afaceri. În acelaşi timp, este necesar să se exploateze avantajele asociate între măsurile de atenuare şi cele de adaptare. De exemplu, investiţiile în domeniul izolaţiilor reduc, pe de o parte, nevoile de încălzire în timpul iernii şi în acelaşi timp protejează împotriva căldurii excesive, reducând astfel cererea de aer condiţionat în verile mai calde.

Cu ocazia următoarei evaluări intermediare, Comisia va examina modul în care politica industrială poate contribui la eforturile de adaptare. Această examinare va fi urmată de un plan de acţiune, la începutul anului 2008.

Energia

Evoluţia condiţiilor climatice va deschide noi posibilităţi, cum sunt energia solară şi energia fotovoltaică. În schimb, verile mai lungi şi mai uscate ar putea afecta alte surse de energie, ca de exemplu energia nucleară şi hidroenergia, ducând în acelaşi timp la creşterea cererii de electricitate pentru instalaţiile de aer condiţionat. Acest fapt subliniază necesitatea diversificării surselor de energie, a dezvoltării energiilor regenerabile, a unei mai bune gestionări a cererii şi ofertei şi a unei reţele electrice care să facă faţă fluctuaţiilor mai mari ale cererii şi ale producţiei de energie electrică. Comisia pregăteşte în prezent un plan strategic pentru tehnologiile energetice, al cărui obiectiv este de a accelera inovarea în acest domeniu pentru a face faţă dublei provocări a atenuării efectelor schimbărilor climatice şi a adaptării la acestea. Clădirile reprezintă un aspect esenţial. Acestea constituie exemple de bază ale necesităţii imediate de adaptare, pentru a le face mai locuibile într-un climat mai cald şi pentru a reduce cererea de energie, care va contribui de asemenea la atenuarea efectelor schimbărilor climatice. Comisia va începe, în viitorul apropiat, revizuirea cadrului de reglementare relevant, în special a directivei privind performanţa energetică a clădirilor.

Transporturile

Adaptarea infrastructurii de transport existente la schimbările climatice, asigurând în acelaşi timp funcţionarea sa neîntreruptă şi sigură, va presupune investiţii suplimentare considerabile. Va trebui ca noile infrastructuri de transport şi mijloace de transport să fie concepute, încă din faza de proiectare, în aşa fel încât să reziste la schimbările climatice. De exemplu, variaţiile regimului hidrologic şi ale nivelului apei de-a lungul căilor fluviale navigabile au fost deja luate în considerare în proiectarea navelor de navigaţie interioară. O bună planificare, care cuprinde aspecte legate de gestionarea spaţiului, cum este selecţia amplasamentelor, ar trebui să ia în calcul evoluţia preconizată a schimbărilor climatice. De asemenea, ar fi utilă elaborarea unor orientări privind interpretarea legislaţiei comunitare în vigoare, destinate autorităţilor portuare şi administratorilor infrastructurilor de navigaţie, în scopul adaptării acestor infrastructuri.

Sănătatea

Schimbările climatice, manifestate prin valuri de căldură, dezastre naturale, poluarea aerului şi infecţii transmise prin vectori au, în mod incontestabil, efecte negative asupra sănătăţii. În plus, bolile transmise prin apă, alimente şi zoonozele populaţiei umane ar putea fi afectate de schimbările climatice. Aceste efecte pot fi amplificate de alţi factori de stres, de exemplu expunerea la ozon şi particule fine determinată de valurile de căldură. Expunerea pe termen lung la particulele fine din aerul ambiant agravează o serie de afecţiuni, cum ar fi bronhopneumopatia cronică obstructivă, care creşte sensibilitatea la alţi factori de stres de origine climatică. Diverse proiecte elaborate în cadrul programelor de finanţare ale Uniunii Europene (în special programul comunitar din domeniul sănătăţii publice şi programele-cadru de cercetare) se concentrează asupra efectelor valurilor de căldură asupra sănătăţii umane, asupra măsurilor de sănătate publică, prevenirii efectelor acute asupra sănătăţii datorate unor condiţii meteorologice diferite şi a strategiilor de adaptare din domeniul sănătăţii. Evaluarea intermediară a Planului de acţiune european pentru mediu şi sănătate (2004-2010) include, de asemenea, recomandări privind măsurile adecvate care ar trebui luate.

Sănătatea animală prezintă un grad mare de probabilitate de a fi afectată de consecinţele schimbărilor climatice asupra condiţiilor de trai şi de creşterea potenţială a bolilor infecţioase transmisibile. Schimbările climatice pot avea consecinţe directe sau indirecte asupra bolilor animale transmise prin vectori.

Adaptarea reprezintă o strategie esenţială pentru a asigura faptul că eventualele efecte ale schimbărilor climatice asupra sănătăţii sunt reduse şi menţinute la un nivel minim. Comisia Europeană recunoaşte faptul că aceste efecte se amplifică într-un ritm rapid şi periculos. Prin urmare, Comisia intenţionează să adopte în anul 2008 o comunicare având ca temă centrală această chestiune, în care se va stabili un cadru pentru abordarea efectelor schimbărilor climatice asupra sănătăţii umane şi animale. Această comunicare ar trebui să examineze diverse aspecte ale mortalităţii şi morbidităţii datorate schimbărilor climatice, în special modificărilor modurilor de transmitere a anumitor boli infecţioase ale oamenilor şi animalelor, modificărilor răspândirii alergenilor pe calea aerului datorate schimbărilor atmosferice şi riscurilor prezentate de radiaţiile ultraviolete, în condiţiile în care schimbările climatice întârzie refacerea stratului de ozon stratosferic.

Va trebui ca reglementările din domeniul protecţiei consumatorului, al sănătăţii publice, al alimentelor şi al hranei pentru animale să fie examinate şi adaptate astfel încât să limiteze vulnerabilitatea la schimbările climatice. Comisia ar putea invita comitetele ştiinţifice şi agenţiile Uniunii Europene să furnizeze informaţii referitoare la riscurile specifice pentru sănătate asociate cu schimbările climatice.

Apa

Directiva-cadru privind apa stabileşte un cadru coerent pentru gestionarea integrată a resurselor de apă. Aceasta nu abordează însă direct chestiunea schimbărilor climatice. Provocarea va fi aceea de a încorpora măsurile referitoare la schimbările climatice în cadrul punerii în aplicare a acesteia, începând cu primul ciclu de planificare pentru 2009. Mai concret, instrumentele economice şi principiul „utilizatorul plăteşte” ar trebui aplicate în toate sectoarele, inclusiv cel al locuinţelor, al transporturilor, al energiei, al agriculturii şi al turismului. Astfel se vor crea stimulente puternice pentru reducerea consumului de apă şi eficientizarea utilizării acesteia.

Comisia pregăteşte o comunicare pe tema deficitului de apă şi a secetei, care se află în strânsă legătură cu schimbările climatice şi adaptarea. Anumite regiuni din sudul Europei, unde resursele de apă dulce sunt deja deficitare, vor avea de suferit. Perioadele de secetă ar putea deveni mai frecvente în întreaga Uniune Europeană, iar calitatea apei se va deteriora. Este extrem de important ca în cadrul Uniunii Europene să existe o gestionare durabilă a cererii. Tarifarea inadecvată a apei, amenajarea incoerentă a teritoriului şi o distribuţie necorespunzătoare a apei duc automat la o utilizare excesivă. Aplicarea unor politici tarifare eficiente, stabilirea unei priorităţi pentru economisirea apei şi ameliorarea eficienţei în toate sectoarele constituie deja elementele esenţiale ale abordării Uniunii Europene.

În mod similar, legislaţia propusă privind evaluarea şi gestionarea inundaţiilor se va concentra asupra prevenirii, protecţiei şi pregătirii. Punerea în aplicare trebuie să includă evaluarea amplorii fenomenelor extreme care s-ar putea produce în viitor, în scopul reducerii riscurilor. Este necesar să se acorde prioritate măsurilor „blânde” nestructurale, şi anume utilizării cât mai largi a proceselor naturale pentru reducerea riscurilor de inundaţii, de exemplu utilizarea zonelor umede, maximizarea capacităţilor de retenţie la sursă, utilizarea durabilă a terenurilor şi o planificare spaţială care să limiteze expunerea şi vulnerabilitatea. Dispozitivele structurale „dure” de protecţie vor rămâne însă elemente importante în lupta împotriva inundaţiilor de proporţii.

Mediul marin şi pescuitul

Comisia va examina aspecte ale schimbărilor climatice în contextul lucrărilor sale privind politica maritimă a Uniunii Europene. Strategia privind mediul marin şi legislaţia conexă, care vor constitui pilonul de mediu al politicii maritime, vor integra schimbările climatice şi măsurile de adaptare în programele şi planurile de punere în aplicare.

Asigurarea durabilităţii stocurilor de peşte constituie un obiectiv important al politicii comune în domeniul pescuitului. Schimbările climatice pot afecta tipurile de distribuţie şi abundenţa speciilor, de la plancton până la animalele de pradă, iar aceasta ar putea duce la modificări majore ale funcţiilor ecosistemelor şi ale distribuţiei geografice a stocurilor. Modificările însemnate ale temperaturii apei ar putea avea, de asemenea, un impact puternic asupra acvaculturii. Măsurile de adaptare necesare ar trebui să se reflecte pe deplin în implementarea programelor actuale.

Ecosistemele şi biodiversitatea

Schimbările climatice vor afecta considerabil economiile şi societăţile prin impactul pe care îl vor avea asupra ecosistemelor, mai precis asupra patrimoniului natural, a biodiversităţii şi a continuităţii serviciilor furnizate de ecosistemele terestre, de apă dulce şi marine. Acest lucru se datorează faptului că o mare parte a efectelor schimbărilor climatice asupra omului se produc prin intermediul sistemelor naturale. Ecosistemele sănătoase vor fi mai rezistente la schimbările climatice şi, prin urmare, mai capabile de a continua să furnizeze serviciile ecosistemice de care depind prosperitatea şi bunăstarea noastră. Ele se află în centrul oricărei politici de adaptare. În consecinţă, presiunile „clasice” care provoacă fragmentarea, degradarea, supraexploatarea şi poluarea ecosistemelor trebuie reduse („imunizarea ecosistemelor la schimbările climatice”).

Schimbările climatice vor avea efecte profunde asupra componentelor fizice şi biologice ale ecosistemelor, şi anume apa, solul, aerul şi biodiversitatea. Pentru fiecare dintre aceste domenii există sau se află în pregătire dispoziţii şi politici comunitare. Va trebui ca acestea să fie puse în aplicare în timp util pentru a permite o acţiune rapidă în scopul consolidării rezistenţei ecosistemelor la schimbările climatice. Conservarea unor ecosisteme în bună stare de sănătate şi de funcţionare va fi însă foarte dificilă, deoarece schimbările climatice ar putea zădărnici eforturile trecute şi actuale. Prin urmare, este posibil să fie nevoie de adaptarea anumitor politici.

Aplicarea eficientă a comunicării din 2006 privind biodiversitatea şi a planului de acţiune al UE până în 2010 şi ulterior va contribui în mod semnificativ la conservarea şi restaurarea biodiversităţii şi a ecosistemelor. Accentul trebuie pus pe următoarele obiective: asigurarea integrităţii, coerenţei şi conectivităţii reţelei Natura 2000, conservarea şi restaurarea biodiversităţii şi a serviciilor ecosistemice în mediul rural în sens larg şi în mediul marin, asigurarea compatibilităţii dezvoltării regionale şi teritoriale cu biodiversitatea, reducerea efectelor nedorite ale speciilor exotice invadatoare.

Utilizarea durabilă înseamnă că dezvoltarea şi exploatarea nu trebuie să aibă drept rezultat diminuarea patrimoniului natural sau degradarea serviciilor ecosistemice. În acest context, este important să existe măsuri compensatorii pentru a garanta faptul că proiectele de dezvoltare conservă patrimoniul natural. Analizele raportului cost-beneficiu şi studiile de impact ar trebui să ia în calcul şi să internalizeze în mod progresiv şi sistematic costurile de mediu aferente degradării ecosistemelor.

Alte resurse naturale

Programele Forest Focus 2003-2006 includ realizarea de studii privind anticiparea modificărilor în ceea ce priveşte creşterea pădurilor, stocurile de carbon şi migraţia speciilor de copaci. Trebuie promovate programele de monitorizare a pădurilor şi a solului la nivel comunitar, deoarece pe baza rezultatelor acestora trebuie elaborate măsurile de intervenţie necesare. Planul de acţiune pentru păduri include activităţi de cercetare şi formare în domeniul adaptării, al evaluării efectelor şi al schimbului de practici şi promovează un management forestier mai favorabil conservării carbonului, similar gestionării solurilor în ceea ce priveşte atenuarea şi adaptarea.

Strategia referitoare la soluri şi legislaţia aferentă acesteia au drept obiectiv protejarea funcţiilor solului în întreaga Uniune Europeană. Zonele aflate în pericol de pierdere a materiei organice trebuie identificate, astfel încât schimbările climatice să poată fi luate în calcul în programele destinate eliminării tendinţelor care nu au un caracter durabil. Pierderea netă de materie organică în condiţii de încălzire a climei constituie o preocupare majoră, dat fiind că solul reprezintă cea mai mare rezervă terestră de carbon.

Strategia tematică privind utilizarea durabilă a resurselor naturale are obiectivul de a reduce efectele negative ale utilizării resurselor într-o economie în creştere şi de a ameliora eficientizarea acestora, printr-o abordare din perspectiva ciclului de viaţă. Schimbările climatice duc la scăderea resurselor naturale, agravând astfel efectele utilizării resurselor asupra mediului. Planul de acţiune privind consumul şi producţia durabile, care urmează să fie adoptat, va examina acţiunile posibile pentru ameliorarea coerenţei politicilor în vigoare şi pentru reducerea utilizării de resurse şi de energie.

Chestiuni transversale

Imunizarea împotriva schimbărilor climatice („ climate proofing”) trebuie integrată în directiva privind evaluarea impactului asupra mediului şi în cea privind evaluarea strategică de mediu. Evaluarea impactului asupra mediului, evaluarea strategică de mediu şi evaluarea impactului politicilor trebuie să abordeze impactul asupra ecosistemelor cu ajutorul unor instrumente care să internalizeze costurile pagubelor suferite de patrimoniul natural şi de serviciile ecosistemice.

Statele membre şi mecanismele de protecţie civilă ale Uniunii Europene ar trebui să se concentreze mai mult asupra prevenirii, avertizării rapide şi pregătirii.

Recomandarea privind managementul integrat al zonei de coastă (ICZM) invită la o abordare strategică a amenajării şi managementului zonelor de coastă. Zonele de coastă sunt din ce în ce mai expuse riscurilor aferente schimbărilor climatice şi ar trebui să se afle în centrul măsurilor de atenuare şi adaptare. O abordare coerentă şi integrată a amenajării şi managementului zonelor de coastă ar trebui să ofere un context propice sinergiilor şi să trateze chestiunea eventualelor inconsecvenţe dintre dezvoltarea economică a zonelor de coastă şi adaptarea necesară la schimbările climatice. Este necesar să se furnizeze orientări în materie de amenajare şi management şi să se aplice cele mai bune principii şi practici pentru elaborarea abordărilor şi a strategiilor.

5.1.2. Integrarea adaptării în programele de finanţare comunitară existente

La elaborarea programelor care beneficiază de sprijin comunitar, statele membre trebuie să ia în calcul activităţile de adaptare. Acest lucru este în special valabil pentru proiectele de infrastructură. Marile infrastructuri cum sunt podurile, porturile şi autostrăzile au o durată de viaţă de 80-100 de ani, de aceea investiţiile efectuate în prezent trebuie să ţină cont pe deplin de condiţiile prevăzute pentru sfârşitul secolului. Clădirile şi alte infrastructuri concepute să dureze 20-50 de ani vor trebui să reziste, de asemenea, în condiţiile climatice din viitor. Investiţii care sunt optime în condiţiile actuale nu vor fi în mod necesar viabile din punct de vedere economic în contextul condiţiilor climatice viitoare sau dacă se iau în calcul efectele acestora asupra ecosistemelor. De aceea, investiţiile pe termen mediu şi lung ar trebui să fie imune la schimbările climatice. De exemplu, în Ţările de Jos cunoştinţele cele mai recente referitoare la efectele schimbărilor climatice asupra cursurilor de apă şi a creşterii nivelului mării sunt luate deja în considerare la proiectarea infrastructurilor. În Statele Unite, arhitecţii includ o creştere cu un metru a nivelului mării pentru proiectarea podurilor în regiunile de coastă.

Cel de-al patrulea raport privind coeziunea a subliniat importanţa schimbărilor climatice în cadrul politicii de coeziune a Uniunii Europene[4]. Comisia va examina modul în care principiul „ climate proofing ” se poate reflecta şi aplica în programele şi proiectele adoptate în cadrul Fondului de Coeziune, al Fondului de dezvoltare regională (de exemplu, în cadrul strategiilor regionale de inovare), al instrumentelor de preaderare, al programelor referitoare la reţelele transeuropene şi în măsurile legate de infrastructură din cadrul Fondului de dezvoltare rurală.

Fondul Social European prevede o serie amplă de măsuri care au un rol major în sensibilizarea publicului la schimbările climatice, în consolidarea capacităţilor, formarea profesională şi cu ocazia deplasărilor forţate ale populaţiei. Aceste măsuri includ programe de formare profesională pentru arhitecţi pe tema imunizării clădirilor la schimbările climatice, crearea de noi oportunităţi de angajare pentru tineri într-o economie cu emisii reduse de carbon sau asistenţa medicală preventivă pentru copii şi persoane în vârstă în caz de caniculă. Statele membre ar trebui să profite deja de programele operaţionale actuale, incluzând astfel de măsuri în cadrul acestora.

Fondul structural pentru pescuit defineşte priorităţile strategice şi condiţiile de acordare a asistenţei pentru sectorul pescuitului şi al acvaculturii. Acest fond este destinat să contribuie la îndeplinirea obiectivelor politicii comune în domeniul pescuitului prin intervenţii structurale. Astfel, el contribuie la consolidarea competitivităţii structurilor operaţionale şi la dezvoltarea întreprinderilor viabile din punct de vedere economic. Este necesar ca efectele schimbărilor climatice să fie luate în calcul într-o şi mai mare măsură.

LIFE+ ar trebui să finanţeze proiecte-pilot pentru promovarea adaptării dincolo de frontierele naţionale, de exemplu proiecte de demonstraţie privind tehnologiile rentabile de adaptare, abordări inovatoare, planificarea spaţială în scopul adaptării şi schimburi de bune practici. Mai mult, acest program ar trebui să sprijine o comunicare durabilă şi să sensibilizeze publicul cu privire la efectele schimbărilor climatice şi adaptarea la acestea.

Prezenta carte verde oferă o ocazie de a analiza în ce măsură schimbările climatice, în special necesităţile de adaptare, sunt tratate corespunzător în cadrul programelor de finanţare existente.

5.1.3. Elaborarea unor noi răspunsuri strategice

Efectele schimbărilor climatice se vor face simţite direct sau indirect asupra unei serii de politici comunitare, iar Uniunea Europeană trebuie să găsească un răspuns adecvat în acest sens. Comisia ar trebui să aibă în vedere furnizarea unor stimulente corespunzătoare pentru o adaptare rentabilă a acestor politici. Este necesar ca până în anul 2009 să se efectueze o verificare sistematică a modului în care schimbările climatice vor afecta toate domeniile de acţiune ale Comunităţii şi legislaţia comunitară, care să fie completată de acţiuni concrete.

De exemplu, este nevoie de acţiuni specifice privind codurile şi metodele de construcţie şi culturile rezistente la schimbările climatice. Adaptarea constituie de asemenea o oportunitate pentru inovare şi noile tehnologii, prezentând un potenţial crescut pentru exportul soluţiilor tehnologice dezvoltate în Uniunea Europeană. Acest aspect trebuie examinat în strânsă cooperare cu sectorul privat.

Schimbările climatice şi efectele acestora, cum ar fi pagubele materiale, întreruperea activităţii întreprinderilor sau incendiile forestiere prezintă un risc financiar ridicat pentru persoane fizice, întreprinderi şi sectorul financiar. Serviciile financiare şi pieţele de asigurări vor fi nevoite să găsească soluţii inovatoare pentru a răspunde în mod eficient expunerii din ce în ce mai mari la riscurile legate de schimbările climatice. În prezent există pe piaţă noi produse financiare, cum sunt instrumentele financiare derivate climatice sau obligaţiunile pentru catastrofă; este necesar ca acest tip de produse să fie dezvoltate. Prin urmare, este necesară o integrare mai profundă a pieţelor europene de asigurări în cadrul politicii UE privind serviciile financiare şi al directivei „Solvabilitate II”, deoarece aceasta oferă mai multe posibilităţi, atât în ceea ce priveşte oferta, cât şi în ceea ce priveşte cererea de produse de asigurare. În plus, este necesară o analiză a structurii viitoare a fondurilor publice şi private existente pentru dezastre naturale, inclusiv a Fondului de Solidaritate al Uniunii Europene.

Planificarea spaţială a teritoriului ar putea oferi un cadru integrat pentru a face legătura între evaluarea vulnerabilităţii şi a riscului şi capacităţile şi strategiile de adaptare, facilitând astfel identificarea opţiunilor în materie de politică şi a strategiilor rentabile. Este indicat să se ia în considerare posibilitatea de a se introduce formule de finanţare inovatoare dedicate adaptării pentru a sprijini implementarea strategiilor de adaptare coordonate, în special în regiunile şi segmentele de societate cele mai vulnerabile ale Europei. Uniunea Europeană joacă un rol important în stabilirea şi coordonarea unor cadre şi platforme de evaluare sau a unor reţele de schimb de informaţii.

[pic]

5.2. Al doilea pilon: integrarea adaptării în acţiunile externe ale Uniunii Europene

Preocuparea din ce în ce mai mare faţă de efectele schimbărilor climatice şi de necesităţile de adaptare determinate de acestea va influenţa relaţia Uniunii Europene cu ţările terţe. Este necesar să se iniţieze un dialog şi să se stabilească parteneriate pe tema adaptării la schimbările climatice cu ţările în curs de dezvoltare, cu cele învecinate şi cu ţările industrializate. Deşi diferenţele în ceea ce priveşte situaţia economică, politică, socială şi ecologică a ţărilor partenere necesită adoptarea unor strategii de adaptare specifice, o mare parte din măsurile de adaptare sunt similare în toate ţările, oferind astfel posibilităţi extinse de cooperare.

Politica externă şi de securitate comună (PESC) a UE joacă un rol important în consolidarea capacităţii Uniunii Europene de prevenire şi soluţionare a conflictelor cum sunt disputele şi tensiunile frontaliere având ca obiect accesul la resursele naturale sau dezastrele naturale agravate de schimbările climatice, precum şi a potenţialelor consecinţe ale acestora, cum ar fi migraţia forţată sau dislocările interne ale populaţiei. Politica Uniunii Europene privind migraţia ar trebui să ia în considerare, la rândul său, schimbările climatice, în special în ceea ce priveşte gestionarea migraţiei.

Ţările în curs de dezvoltare

Schimbările climatice reprezintă o provocare majoră pentru reducerea sărăciei în ţările în curs de dezvoltare şi ameninţă să distrugă o mare parte din realizările în materie de dezvoltare. Comunităţile sărace din aceste ţări depind în mare măsură de utilizarea directă a resurselor naturale locale. Acestea dispun de mijloace reduse de subzistenţă şi de o capacitate limitată de a face faţă variabilităţii climatice şi dezastrelor naturale. Ţările cele mai puţin dezvoltate din Africa, anumite regiuni ale Americii Latine şi Asiei, precum şi micile state insulare, vor fi afectate cel mai puternic. Schimbările climatice ar putea provoca dislocări masive de populaţii, inclusiv în regiuni învecinate cu Europa.

Fiind responsabile de cea mai mare parte a emisiilor antropice de gaze cu efect de seră acumulate de-a lungul timpului în atmosferă, ţările dezvoltate vor fi nevoite să sprijine măsurile de adaptare din ţările în curs de dezvoltare. Adaptarea va fi fundamentală pentru a garanta îndeplinirea, după anul 2015, a obiectivelor mileniului pentru dezvoltare, definite de Organizaţia Naţiunilor Unite, în special în Africa subsahariană. Uniunea Europeană trebuie să analizeze mai profund modalităţile de integrare a adaptării la schimbările climatice în politicile externe şi în instrumentele de finanţare actuale şi, dacă este cazul, să elaboreze noi politici. Este necesar ca Uniunea Europeană să împărtăşească experienţa sa în ceea ce priveşte măsurile de adaptare cu guvernele ţărilor în curs de dezvoltare şi să le ofere acestora asistenţă pentru elaborarea unor strategii proprii la fel de cuprinzătoare. Adaptarea ar trebui, de asemenea, să fie inclusă în strategiile de reducere a sărăciei (documentul strategic pentru reducerea sărăciei, DSRS), precum şi în planificarea dezvoltării şi stabilirea bugetului. Parteneriatele existente, cum sunt cele încheiate cu China, India şi Brazilia, constituie o bază adecvată pentru lărgirea cooperării Uniunii Europene cu ţările în curs de dezvoltare pe tema schimbărilor climatice.

Politicile şi programele de adaptare din ţările în curs de dezvoltare se pot prezenta sub diverse forme, în funcţie de nevoile specifice ale ţării respective, cum ar fi diversificarea agriculturii sau a mijloacelor de subzistenţă, îmbunătăţirea amenajării teritoriului şi reîmpădurirea, consolidarea protecţiei zonelor de coastă şi a zonelor umede şi ecosistemelor costiere, sau consolidarea mecanismelor de prevenire a dezastrelor. Sunt necesare măsuri energice, bazate pe reducerea presiunilor convenţionale asupra ecosistemelor, pentru a le face mai rezistente la schimbările climatice, alături de măsuri de imunizare la schimbările climatice, pentru a asigura viabilitatea investiţiilor.

Pentru a promova adaptarea în ţările în curs de dezvoltare, Uniunea Europeană trebuie să acţioneze atât la nivel mondial cât şi la nivel european:

- în contextul Convenţiei-cadru a Naţiunilor Unite asupra schimbărilor climatice, UE va continua să ducă mai departe chestiunea adaptării şi să promoveze integrarea adaptării în planurile naţionale de dezvoltare (de exemplu, prin programe de acţiune naţionale pentru adaptare (PANA) şi prin Programul de lucru pe cinci ani privind adaptarea, adoptat recent la Nairobi). Uniunea Europeană va trebui să-şi asume rolul de lider pentru a garanta disponibilitatea unor resurse financiare şi tehnice suficiente, inclusiv prin intermediul Fondului de adaptare în cadrul Protocolului de la Kyoto, al Fondului global de mediu şi al canalelor bilaterale, în scopul implementării PANA şi a strategiilor similare;

- Planul de acţiune al UE din 2004 privind schimbările climatice şi dezvoltarea cuprindea deja strategii de sprijin pentru adaptare în ţările în curs de dezvoltare, care ar putea fi finanţate, de exemplu, în cadrul programului tematic pentru mediu şi resurse naturale şi prin fonduri geografice la nivel naţional şi regional. Includerea unor măsuri de adaptare în programarea geografică va trebui să se consolideze. Cea mai apropiată ocazie pentru a o face este evaluarea intermediară a strategiilor naţionale şi regionale în 2010. Evaluarea intermediară a planului de acţiune, aflată în curs de desfăşurare, oferă o primă ocazie de reexaminare a planului în lumina accelerării schimbărilor climatice;

- Comisia examinează în prezent posibile modalităţi de promovare a dialogului şi a cooperării consolidate între UE şi ţările în curs de dezvoltare pe tema schimbărilor climatice, prin instituirea unei alianţe mondiale pentru schimbările climatice. Comisia a alocat o sumă totală de 50 milioane euro pentru perioada 2007-2010 pentru activităţi de dialog şi pentru a sprijini ţările în curs de dezvoltare prin măsuri specifice de atenuare a efectelor schimbărilor climatice şi de adaptare la acestea. Acţiunile prevăzute ar putea include o continuare a programelor naţionale de acţiune pentru adaptare prin proiecte pilot concrete, în special în ceea ce priveşte integrarea activităţilor de adaptare în politicile sectoriale fundamentale. Mai mult, viitoarea strategie a UE privind reducerea riscurilor de dezastre va crea o legătură între măsurile de adaptare şi măsurile de intervenţie în caz de dezastru.

Ţările învecinate

UE ar trebui să invite Rusia, nordul extrem al Europei, Groenlanda, zona Mării Negre, bazinul mediteranean, regiunea arctică şi cea a Alpilor să participe la eforturile de adaptare la schimbările climatice. Această cooperare s-ar putea referi în principal la chestiuni transfrontaliere cum sunt mările regionale, gestionarea bazinelor hidrografice, funcţionarea ecosistemelor, cercetarea, biodiversitatea şi natura, gestionarea dezastrelor, sănătatea umană, tranziţia economică, comerţul şi aprovizionarea cu energie. Ţările învecinate ar trebui să fie încurajate şi sprijinite în vederea analizării impactului, a riscurilor, vulnerabilităţilor şi a răspunsurilor adecvate, precum şi pentru a include adaptarea la schimbările climatice în planurile lor de dezvoltare. Acţiunile desfăşurate împreună cu ţările învecinate ar trebui să se bazeze pe consolidarea cooperării, a dialogurilor şi a proceselor deja existente în contextul Politicii europene de vecinătate (PEV), unde are loc un dialog regulat şi structural, inclusiv cu privire la chestiuni legate de schimbările climatice, în cadrul planurilor de acţiune convenite de comun acord până în prezent. Instrumentul European de Vecinătate şi Parteneriat (IEVP) ar putea sprijini proiectele de adaptare pentru ţările PEV şi Rusia. În ţările candidate şi ţările candidate potenţiale, s-ar putea utiliza instrumentul de asistenţă pentru preaderare.

Ţările industrializate

Este necesar ca între regiunile industrializate care se confruntă cu probleme similare, cum ar fi, de exemplu, Japonia, sud-estul Australiei şi sud-vestul Statelor Unite, să existe un schimb de bune practici în materie de adaptare şi de analiză a impactului. Ar trebui elaborate în continuare strategii de cooperare cu acestea.

Consolidarea comerţului cu produse şi servicii durabile

Comisia s-a angajat în crearea unei pieţe mondiale a tehnologiilor ecologice care promovează comerţul cu produse şi servicii durabile şi transferul tehnologic, în special între ţările industrializate şi cele în curs de dezvoltare. Pentru atingerea acestui obiectiv, una din principalele soluţii este utilizarea negocierilor comerciale multilaterale şi bilaterale pentru a trata chestiunea comerţului şi a investiţiilor în tehnologii ecologice şi în produse şi servicii de mediu în cadrul unei abordări bazate pe cooperare şi pe stimulare.

[pic]

5.3. Al treilea pilon: reducerea incertitudinii prin extinderea bazei de cunoştinţe datorită cercetării integrate privind climatul

Existenţa unor rezultate ştiinţifice solide este esenţială pentru elaborarea unei politici privind climatul. Deşi s-au înregistrat progrese considerabile în înţelegerea sistemului climatic al planetei, există în continuare incertitudini în special în ceea ce priveşte acurateţea previziunilor referitoare la impactul schimbărilor climatice la nivel regional şi local, precum şi la costul şi avantajele măsurilor de adaptare pe termen scurt, până în anii 2020-2030. Este necesar să se promoveze o abordare integrată, intersectorială şi globală, care să prevadă internalizarea costurilor de mediu legate de degradarea sistemelor fizice şi biologice. Cercetarea ar trebui să se concentreze asupra complexităţii factorilor interdependenţi care nu pot fi analizaţi separat. Cel de-al şaptelea Program-cadru pentru cercetare al Uniunii Europene (2007-2013) acordă o importanţă deosebită schimbărilor climatice, atât în ceea ce priveşte capacitatea de anticipare, cât şi în ceea ce priveşte strategiile de modelare şi adaptare. Exemple de proiecte de mare amploare sunt descrise în anexa 4. În cadrul cercetărilor privind adaptarea şi schimbările climatice se vor analiza, printre altele, următoarele aspecte:

- elaborarea unor metodologii cuprinzătoare şi integrate pentru evaluarea efectelor şi a vulnerabilităţilor, precum şi pentru elaborarea unor metode rentabile de adaptare; stabilirea unor indicatori pentru măsurarea eficacităţii răspunsurilor; ameliorarea evaluării, la nivel european, a riscurilor, efectelor şi rentabilităţii măsurilor de adaptare, în comparaţie cu un scenariu de statu-quo; compararea măsurilor integrate luate la nivelul UE cu abordările sectoriale, inclusiv analizarea costurilor şi avantajelor socio-economice; ameliorarea evaluării integrate şi dezvoltarea şi utilizarea unor instrumente pentru a demonstra avantajele economice, de mediu şi sociale ale adaptării la schimbările climatice pentru regiunile transfrontaliere europene;

- ameliorarea înţelegerii de bază şi a prognozării efectelor în Europa, inclusiv în zona Atlanticului de Nord, zona arctică, cea mediteraneană şi a Mării Negre; reducerea dimensiunilor modelelor climatice şi ameliorarea prognozării efectelor la scară regională şi locală, inclusiv a efectelor potenţiale asupra sectorului apei, a celui energetic (capacitatea redusă de răcire pentru centralele electrice, efectele asupra hidroelectricităţii, creşterea cererii de răcire a clădirilor), asupra infrastructurilor de transport, sectorului industrial şi întreprinderilor, amenajării teritoriului, agriculturii şi sănătăţii umane;

- clarificarea efectelor preconizate ale schimbărilor climatice şi ale epuizării stratului de ozon asupra ecosistemelor şi studierea modalităţilor de consolidare a rezistenţei acestora. Aceasta ar trebui să includă o evaluare a efectelor schimbărilor climatice asupra rezervelor de carbon ale solului şi biosferei în general, asupra ecosistemelor acvatice şi evaluarea influenţei practicilor de management agroecologic, precum şi o evaluare a habitatelor, speciilor şi resurselor cu cel mai ridicat grad de risc;

- stabilirea unor seturi de date şi modele de înaltă rezoluţie, complete şi pe termen lung, la nivel european. Este necesară ameliorarea coordonării între centrele de date, sistemele şi reţelele de informaţii;

- îmbunătăţirea accesului la datele existente şi integrarea datelor relevante pentru adaptare în INSPIRE (infrastructura pentru informaţii spaţiale din Europa), SEIS (sistemul comun de informaţii de mediu) şi GMES (monitorizare globală pentru mediu şi securitate), incluzând, printre altele, consolidarea monitorizării in situ pe termen lung a aspectelor calitative şi cantitative ale resurselor naturale, biodiversităţii şi a serviciilor ecosistemice;

- încurajarea şi optimizarea utilizării sistemelor de informaţii care beneficiază de sprijin comunitar, cum sunt sistemul european de avertizare în caz de inundaţii, sistemul european de informaţii privind incendiile forestiere şi centrul de monitorizare şi informare (CMI) pentru protecţia civilă, sistemul comunitar de prognozare a producţiei agricole, de exemplu prin conectarea acestora la o infrastructură europeană adecvată pentru datele meteorologice şi la programe de monitorizare dedicate. Este necesară ameliorarea informaţiilor relevante pentru elaborarea politicilor, furnizate de către centrele europene de date, privind calitatea aerului, resursele naturale, sănătatea umană, produsele şi deşeurile, prin adoptarea unei abordări din perspectiva ciclului de viaţă;

- furnizarea, la fiecare 4-5 ani, de rapoarte de sinteză actualizate privind efectele schimbărilor climatice, adaptarea şi vulnerabilităţile faţă de acestea, rapoarte care vor fi elaborate de către Agenţia Europeană de Mediu şi Centrul Comun de Cercetare, bazându-se, printre altele, pe rezultatele programelor-cadru pentru cercetare ale UE şi ale cercetării naţionale;

- în cooperare cu sectorul privat, sprijinirea cercetării pe tema adaptării pentru întreprinderi, servicii şi industrie; lansarea activităţilor de cercetare pentru dezvoltarea de tehnologii şi produse de adaptare în vederea stimulării inovării în diverse sectoare (de exemplu agricultură, silvicultură, apă, energie, construcţii, pescuit şi acvacultură);

- iniţierea de studii la nivel european privind planurile actuale şi viitoare pentru consolidarea protecţiei regiunilor de coastă, costurile de mediu şi economice pe care le presupun aceste planuri, efectele pe care acestea le pot avea asupra bugetului comunitar şi asupra economiei regiunilor de coastă. Aceste studii ar trebui să includă evaluarea costurilor angajate de către porturi şi căile navigabile pentru a continua asigurarea funcţiilor de transport de bază;

- ameliorarea cunoştinţelor privind fluxul şi disponibilitatea resurselor din întreaga lume, inclusiv a surselor de energie regenerabile; efectuarea unei evaluări ştiinţifice independente a efectelor produse de utilizarea resurselor naturale asupra mediului, precum şi a eficacităţii resurselor. În acest sens, ar trebui utilizate analizele efectuate de Comitetul internaţional pentru utilizarea durabilă a resurselor naturale şi rapoartele IPCC;

- promovarea cooperării, a parteneriatelor şi a activităţii în reţea cu comunitatea ştiinţifică din ţările membre şi nemembre ale UE, în special din ţările în curs de dezvoltare, ţările învecinate şi partenerii principali şi împărtăşirea rezultatelor cercetării, a modelelor climatice şi a altor instrumente metodologice, îndeosebi în cadrul programului de lucru pe cinci ani privind adaptarea, adoptat în cadrul UNFCCC;

- oferirea de sprijin pentru profesionişti sub forma unor orientări privind cunoştinţele ştiinţifice disponibile şi măsurile de adaptare, opţiunile şi analizele cost-beneficiu ale acestor opţiuni; promovarea reţelelor la nivel european pentru schimbul şi consolidarea cunoştinţelor, a experienţei şi a măsurilor de adaptare în Europa; facilitarea transferului de cunoştinţe de la comunitatea de cercetare către profesionişti.

Tehnologiile moderne ale informaţiei şi comunicaţiilor (TIC) şi evoluţia acestora ulterioară vor constitui un instrument esenţial pentru sprijinirea acestui proces de adaptare, permiţând răspunsuri relevante, flexibile şi rapide la cerinţele de adaptare, de exemplu pentru monitorizarea schimbărilor de mediu, anticiparea şi evaluarea riscurilor şi managementul situaţiilor de criză.

[pic]

5.4. Al patrulea pilon: implicarea societăţii, a întreprinderilor şi a sectorului public european în elaborarea unor strategii de adaptare coordonate şi globale

Nevoia de adaptare ar putea duce la o profundă restructurare a anumitor sectoare economice care sunt influenţate de condiţiile meteorologice în mod special, cum sunt agricultura, silvicultura, sursele de energie regenerabile, apa, pescuitul şi turismul sau care sunt expuse în mod special la schimbările climatice, cum sunt porturile, infrastructura industrială şi aşezările urbane din zonele de coastă, văile de inundare şi regiunile montane. Ar trebui să existe un dialog structurat cu părţile interesate şi societatea civilă pentru a examina aceste provocări în mod sistematic. Acestea ar avea ocazia de a face schimb de opinii şi de a se consilia reciproc cu privire la strategiile globale şi coordonate, inclusiv la măsurile posibile de restructurare şi de însoţire.

În cadrul Programului european privind schimbările climatice, Comisia va examina posibilitatea instituirii unui grup consultativ european pentru adaptarea la schimbările climatice, care ar funcţiona în calitate de grup de experţi al Comisiei şi ar fi compus din factori de decizie reprezentativi, savanţi şi organizaţii ale societăţii civile. Acest grup ar avea sarcina de a prezenta opinii privind activităţile unei serii de grupuri de lucru specifice pe o perioadă de 12 luni începând din noiembrie 2007.

Acest proces de consultare a părţilor interesate ar putea acoperi următoarele subiecte: apa, biodiversitatea, agricultura şi pescuitul, resursele marine, industria, sănătatea publică, transportul, energia, cercetarea, tehnologia şi inovarea, serviciile financiare şi de asigurare, politica de coeziune şi fondurile regionale, acţiunile externe şi cooperarea cu ţările nemembre ale UE, utilizarea instrumentelor de amenajare a teritoriului şi de planificare spaţială. Comisia ar putea asigura secretariatul şi ar putea prezida diversele grupuri de lucru. Grupul consultativ european ar putea prezenta primul raport la jumătatea anului 2008, iar Comisia s-ar putea baza pe acesta pentru elaborarea comunicării sale privind adaptarea, care va fi prezentată până la sfârşitul anului 2008.

[pic]

6. ETAPELE URMăTOARE

Toate regiunile Europei vor simţi din ce în ce mai puternic efectele negative ale schimbărilor climatice. Eforturile de adaptare trebuie intensificate la toate nivelele şi în toate politicile comunitare şi trebuie să fie coordonate în mod corespunzător.

Este necesar un răspuns al publicului la întrebările esenţiale puse la sfârşitul capitolelor principale ale cărţii verzi. Instituţiile europene şi toate părţile interesate – organizaţii sau persoane fizice – sunt invitate să contribuie la dezbaterea publică la nivel european care va fi lansată odată cu adoptarea cărţii verzi:

- cartea verde va fi publicată după adoptarea sa la Bruxelles;

- consultarea publică prin internet va fi deschisă până la 30 noiembrie 2007;

- pentru a permite un schimb mai direct de opinii, Comisia va organiza ateliere privind prezenta carte verde în mai multe state membre şi, dacă este cazul, în ţări terţe.

Rezultatele consultării publice vor contribui la conturarea activităţilor viitoare ale Comisiei, în special în ceea ce priveşte comunicarea anunţată privind adaptarea şi elaborarea ulterioară a altor politici comunitare, inclusiv a politicii privind acţiunea externă.

[1] Figurile 1 şi 2 se bazează pe scenariul A2 al raportului special privind scenariile de emisii (SRES) prezentat de IPCC. Efectele schimbărilor climatice au fost estimate pentru perioada 2071-2100, în comparaţie cu perioada 1961-1990. Hărţile au fost elaborate pe baza datelor DMI/PRUDENCE (http://prudence.dmi.dk) şi procesate de Centrul Comun de Cercetare în cadrul studiului PESETA, finanţat de acesta (http://peseta.jrc.es).

[2] http://www.hm-treasury.gov.uk/independent_reviews/stern_review_economics_climate_change/stern_review_report.cfm

[3] Scenariul A2 conform SRES prezentat de IPCC; costuri până în anul 2100 (preţul din 1995 în euro). Rezultatele studiului PESETA efectuat de Centrul Comun de Cercetare al Comisiei Europene.

[4] http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/official/reports/cohesion4/index_en.htm