Aproape toate PNEC-urile finale și-au confirmat sau, în unele cazuri, chiar și-au sporit ambiția în ceea ce privește energia din surse regenerabile, în comparație cu proiectele de planuri. Cu toate acestea, cifrele agregate maschează diferențele dintre contribuțiile statelor membre. Există mai multe planuri care nu includ traiectoriile sectoriale conforme cu cerințele Directivei privind energia din surse regenerabile, rămânând sub potențialul național al eficienței din punctul de vedere al costurilor. În schimb, sunt câteva state membre care au stabilit obiective sectoriale foarte ambițioase pentru sursele regenerabile de energie. Austria și Suedia și-au stabilit obiectivul de 100 % energie electrică din surse regenerabile până în 2030 și, respectiv, 2040.

Acest lucru va avea loc cu condiția unor evoluții constante și relativ pozitive. Analiza cifrelor Eurostat pentru 2018 și previziunile de la nivelul statelor membre privind ponderea energiei din surse regenerabile estimată pentru 2020 în cadrul consumului final de energie indică faptul că se preconizează că UE va atinge o pondere a energiei din surse regenerabile între 22,5 % și 22,7 % și că marea majoritate a statelor membre își vor îndeplini obiectivele naționale obligatorii. Estimările inițiale sugerează că, în 2019, capacitatea de producție de energie din surse regenerabile a continuat să crească cu 6,2 %, înregistrându-se o creștere a pieței de 33 % în comparație cu 2018. În plus, mai mulți analiști sugerează că, deși au fost afectate negativ de criza COVID-19, industria energiei din surse regenerabile și investițiile asociate dau dovadă de reziliență într-o măsură relativ mare. Prin urmare, UE pare să fie pe drumul cel bun în vederea atingerii obiectivului european de a avea, până în 2020, o pondere de 20 % a energiei din surse regenerabile în consumul final de energie. Cu toate acestea, mai multe state membre, în special cele în privința cărora se estimează că pot rămâne în urmă în această etapă, ar trebui să ia în considerare măsuri suplimentare, inclusiv sub forma unor mecanisme de cooperare, pentru a se asigura că își ating obiectivele naționale obligatorii pentru 2020.

Evaluarea ia în considerare contextul redresării post COVID-19. Planurile reprezintă atât un instrument de politică, cât și o agendă de investiții care oferă întreprinderilor și investitorilor un cadru orientat spre viitor. Ele constituie o bază solidă pentru elaborarea de către statele membre a strategiilor de redresare verde și de reziliență în vederea realizării obiectivelor mai ample ale Pactului verde european, trecând de la obiectivul unei economii circulare și curate la dezideratul zero poluare. Prezenta comunicare evidențiază modul în care finanțarea în cadrul pachetului UE de redresare și reziliență poate fi utilizată pentru a sprijini investițiile și reformele identificate în planurile naționale, în special prin investiții în eficiența energetică, prin renovarea clădirilor, prin utilizarea energiei din surse regenerabile, prin mobilitatea durabilă, prin modernizarea rețelelor electrice și prin stimularea inovării în domenii tehnologice esențiale, cum ar fi hidrogenul din surse regenerabile și bateriile.

În plus, Comisia are în pregătire și planul de lucru privind proiectarea ecologică și etichetarea energetică, care vizează identificarea priorităților pentru următorii ani în ceea ce privește eventualele regulamente noi sau revizuite în materie de proiectare ecologică și etichetare energetică, continuând totodată colaborarea cu statele membre pentru a facilita implementarea completă și eficace și conformitatea.

Având în vedere că sunt necesare acțiuni suplimentare în special în mediul construit, este binevenit faptul că PNEC-urile includ o varietate de măsuri de eficiență energetică în sectorul construcțiilor. În general, în toate PNEC-urile (și în strategiile naționale de renovare pe termen lung prezentate până în prezent) există o acoperire largă a măsurilor de sprijin pentru renovarea clădirilor. Unele abordări interesante cresc nivelul de exigență a măsurilor „prescriptive”, cum ar fi obiectivele obligatorii de renovare a clădirilor (de exemplu, locuințe închiriate care trebuie să îndeplinească o clasă minimă de performanță, norme mai stricte privind achizițiile publice pentru clădiri și limitări legale ale utilizării combustibililor fosili pentru încălzire, inclusiv interdicții). Mai multe state membre dau exemple bune de urmat, de exemplu: Bulgaria și-a stabilit un obiectiv ambițios de renovare a peste 5 % din clădirile publice pe an; Letonia intenționează să renoveze 2 000 de blocuri și 3 000 de clădiri unifamiliale până în 2030; România a instituit sisteme de finanțare specifice printr-un fond de investiții în eficiență energetică finanțat din fonduri private, naționale și UE; Ciprul a cofinanțat, de asemenea, programe până în 2020 pentru a finanța renovarea a 2 100 de clădiri rezidențiale și 164 de IMM-uri.

Statele membre sunt invitate să acționeze rapid și să profite în mod mai eficient de următoarele măsuri, care, în general, nu sunt incluse sau nu sunt suficient de detaliate în planurile lor naționale. Să exploreze și să maximizeze utilizarea căldurii reziduale/frigului rezidual, să se asigure că cetățenii au dreptul de a deveni autoconsumatori de energie din surse regenerabile (inclusiv în combinație cu sistemele de stocare) și să facă parte din comunitățile de energie provenită din surse regenerabile, promovând totodată electrificarea bazată pe surse regenerabile de energie în transporturi, care facilitează diverse proiecte de generare a energiei din surse regenerabile. În plus, previzibilitatea licitațiilor publice planificate, inclusiv volumele și defalcarea de capacități noi și retehnologizate pentru sursele regenerabile de energie, simplificarea autorizării (de exemplu, punctul unic de contact), procedurile rapide pentru acordurile de retehnologizare și acordurile de achiziție de energie electrică au un impact pozitiv asupra stimulării investițiilor la scară largă și la scară redusă.

Industria europeană a energiei din surse regenerabile este bine poziționată pentru poziția de lider mondial. Valoarea sa brută adăugată se ridica la 80 miliarde EUR în 2018 (creștere de 6-8 % pe an). UE s-a specializat în dezvoltarea tehnologiilor necesare pentru sursele regenerabile de energie (de exemplu, energia din surse regenerabile offshore) și dispune inclusiv de un bogat ecosistem de IMM-uri. Sursele regenerabile de energie pot, de asemenea, să ofere locuri de muncă de înlocuire în regiunile de tranziție justă eligibile și să furnizeze, în general în mod descentralizat, și oportunități pentru zonele îndepărtate și insule. Datorită unor reduceri uriașe ale costurilor, deficitul de competitivitate în ceea ce privește costurile energiei din surse regenerabile se închide rapid în UE, iar sursele regenerabile de energie mature sunt în prezent competitive din punctul de vedere al costurilor și reduc prețurile la energie pentru consumatorii europeni.

Statele membre trebuie să elaboreze și să prezinte strategii naționale de renovare pe termen lung, defalcate pe acțiuni la nivel local și regional . La sfârșitul lunii august 2020, numai 12 state membre își depuseseră strategiile pe termen lung . Comisia invită statele membre care încă nu și-au depus strategiile să facă acest lucru în regim de urgență.

Elementele din planurile naționale și din numărul limitat de strategii prezentate până în prezent reprezintă o bază solidă pentru viziunea politică care urmează să fie stabilită în inițiativa „Valul de renovări ale clădirilor”, care va oferi un impuls politic pentru abordarea provocărilor transversale din sectorul construcțiilor. Inițiativa se va baza pe trei piloni fundamentali: un cadru de reglementare solid, o finanțare adecvată și un cadru de guvernanță solid, bazat pe planificarea pe termen lung și pe implicarea părților interesate. Ea va propune instrumente legislative și nelegislative și instrumente de facilitare, inclusiv un important element de finanțare, pentru a asigura luarea de măsuri la nivelul UE, la nivel național și local sau la nivel regional.

2.1.3. Emisiile de gaze cu efect de seră

Planurile naționale furnizează informații esențiale cu privire la modul în care statele membre își propun atingerea obiectivelor naționale de reducere a emisiilor stabilite în Regulamentul privind partajarea eforturilor (Effort Sharing Regulation - ESR). În prezent, aceste obiective variază de la 0 la -40 % în 2030, în comparație cu 2005, pentru a obține reduceri minime la nivelul UE de 30 % față de 2005 în sectoarele neacoperite de schema UE de comercializare a certificatelor de emisii (ETS). În comparație cu actualele lor obiective ESR, Luxemburgul, Slovacia, Slovenia și Suedia au stabilit obiective naționale mai ambițioase în sectoarele care nu fac obiectul EU ETS. De asemenea, multe alte state membre consideră că implementarea politicilor și a măsurilor pe care le-au prevăzut în planurile naționale reduce emisiile la un nivel mai ridicat decât cel al obiectivelor lor obligatorii ESR.

O agregare a efectelor preconizate asupra emisiilor ale măsurilor naționale, prevăzute în prezent în planurile naționale arată că, până în 2030, UE ar urma să-și reducă emisiile cu 32 % în sectoarele care nu fac obiectul ETS [cu excepția sectorului utilizării terenurilor, al schimbării utilizării terenurilor și al silviculturii (LULUCF)]. Este vorba despre un progres de aproximativ 4 puncte procentuale în comparație cu proiectele de planuri naționale și de un prim pas salutar în direcția atingerii unor niveluri mai mari de ambiție, prezentate în Comunicarea privind stabilirea unui obiectiv mai ambițios în materie de climă pentru Europa în perspectiva anului 2030.

Evaluarea PNEC-urilor arată că, în ceea ce privește reducerea la nivelul întregii economii a emisiilor de gaze cu efect de seră, inclusiv a celor care fac obiectul EU ETS, emisiile sunt reduse în cadrul măsurilor existente și planificate cu 41 % sub nivelurile din 1990, depășind obiectivul UE de reducere cu 40 % a emisiilor. Aceasta reprezintă o îmbunătățire de aproximativ 1,5 puncte procentuale în comparație cu proiectul de PNEC-uri al UE.

Pentru a realiza aceste reduceri ale emisiilor, PNEC-urile stabilesc o combinație de măsuri sectoriale și trans-sectoriale. Mai multe state membre intenționează să recurgă mai mult la stabilirea prețului carbonului. De exemplu, Germania a adoptat o lege națională privind comercializarea emisiilor, pe care o introduce treptat. Aceasta acoperă emisiile de CO2 provenite de la combustibilii fosili care nu sunt încă incluse în EU ETS, în special cele din sectoarele transporturilor și construcțiilor. Luxemburgul intenționează să introducă o taxă minimă cu creștere treptată, aplicată emisiilor de carbon provenite de la toți combustibilii fosili, care va fi adaptată în mod constant la obiectivele Acordului de la Paris. Irlanda are în vedere o traiectorie puternică de impozitare a carbonului și o creștere a taxei pe carbon cu 30 % în 2020, toate veniturile fiind dedicate sprijinirii acțiunilor climatice și protejării persoanelor celor mai vulnerabile din țară. Alte state membre, cum ar fi Belgia, studiază elaborarea unui mecanism de stabilire a prețului carbonului pentru clădiri și transporturi.

În plus, toate statele membre pot utiliza creditele din sectorul LULUCF pentru a contribui la atingerea obiectivelor în materie de ESR. LULUCF este singurul sector absorbant net de carbon, care poate sechestra carbonul din atmosferă și îl poate stoca în sol, în biomasă și în produse forestiere recoltate. Statele membre pot genera credite LULUCF în cazul în care raportează o absorbție de carbon mai mare decât cea care ar fi avut loc dacă ar fi continuat practicile de gestionare anterioare. Dacă, dimpotrivă, absorbția de carbon este mai mică decât scenariul contrafactual de statu quo, emisiile corespunzătoare sunt considerate debite, iar acest sector generează emisii nete care ar trebui compensate prin utilizarea alocărilor din sectoarele vizate de partajarea eforturilor. Majoritatea statelor membre intenționează să se asigure că absorbantul lor de carbon va fi suficient de mare pentru a evita generarea de debite, dar foarte puține dintre ele indică în planurile lor naționale măsura în care intenționează să genereze și să utilizeze creditele LULUCF pentru conformitatea cu ESR. Mai multe state membre indică faptul că absorbanții lor de carbon sunt în scădere din cauza îmbătrânirii pădurilor, a recoltării și a creșterii perturbărilor naturale. Agregarea informațiilor referitoare la proiecții incluse în PNEC arată că, până în 2030, s-ar putea pierde aproximativ o treime din absorbanții de carbon care existau în 2005 în UE. Sectorul LULUCF poate deveni chiar emițător net după 2030.

Statele membre au avut obligația de a-și enumera obiectivele de adaptare la schimbările climatice în planurile naționale, în funcție de disponibilitate și de adaptabilitatea la realizarea obiectivelor uniunii energetice. Deși strategiile naționale de adaptare sunt disponibile în toate statele membre, iar schimbările climatice afectează întreaga UE, aproximativ un sfert dintre statele membre nu au enumerat astfel de obiective, iar unele se limitează la descrierea cadrului de elaborare a politicilor de adaptare, fără a menționa și obiectivele.

Planurile naționale și reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră: provocări și oportunități de redresare și obiectivele Pactului verde european

Politicile naționale sectoriale planificate se concentrează adesea pe un set amplu de măsuri care abordează transporturile. Din punctul de vedere al emisiilor, acesta este cel mai mare sector care nu face obiectul ETS. Întrucât este și un sector important din punct de vedere economic, măsurile planificate sunt relevante pentru reducerea emisiilor și pentru redresare și ar trebui să se sprijine reciproc. Măsurile prevăzute în PNEC ajută, de exemplu, la stimularea cererii de vehicule cu emisii zero și cu emisii scăzute, care reduc emisiile de CO2 și emisiile poluante în conformitate cu standardele ambițioase ale UE și asigură o cale clară către mobilitatea cu zero emisii, în conformitate cu prioritățile de reînnoire a parcului auto ca parte a redresării economice în general și a planificării rezilienței. Acest lucru va fi sprijinit de o implementare sporită a infrastructurii de reîncărcare și de realimentare destinată vehiculelor cu emisii zero și cu emisii scăzute, precum și prin investiții pentru tranziția verde în cadrul lanțului valoric din sectorul transporturilor (de exemplu baterii, pile cu hidrogen). Sunt 20 de planuri naționale care au inclus măsuri detaliate pentru creșterea gradului de utilizare a bicicletelor. De asemenea, investițiile în transportul public și promovarea utilizării acestuia, așa cum a fost adesea planificat, vor contribui la redresare. Viitoarea strategie pentru o mobilitate durabilă și inteligentă va prezenta un set cuprinzător de măsuri pentru decarbonizarea sectorului transporturilor.

Numeroase măsuri de reducere a emisiilor agricole sau de sporire a absorbanților LULUCF permit crearea de sinergii și de oportunități semnificative pentru redresare și reziliență. Principalul obiectiv al măsurilor din planurile naționale este de a reduce emisiile prin optimizarea utilizării îngrășămintelor (acordând sprijin agriculturii ecologice și agriculturii de precizie) și prin abordarea emisiilor din sectorul creșterii animalelor (gestionarea pășunatului, creșterea/hrănirea animalelor și gestionarea lor). Măsurile privind digestia anaerobă reduc emisiile, recuperează nutrienții și diversifică veniturile fermelor cu ajutorul producției de energie. Sunt menționate, de asemenea, soluții bazate pe natură și pe protecția zonelor naturale. Unele state membre au în plan măsuri de sporire a absorbanților LULUCF, de exemplu prin acordarea de subvenții pentru transformarea solurilor organice din terenuri arabile în arii naturale protejate sau prin împădurirea terenurilor agricole. Statele membre menționează politica agricolă comună (PAC) și programele sale de dezvoltare rurală ca fiind principalul instrument de sprijinire a măsurilor de reducere a emisiilor agricole și de îmbunătățire a gestionării durabile a pădurilor, precum și a împăduririi și a rezilienței pădurilor. PNEC-urile vor fi un punct de plecare important pentru pregătirea planurilor strategice naționale, în special pentru a descrie modul de realizare a obiectivelor climatice ale PAC. Măsurile descrise în planurile naționale sunt relevante și în contextul strategiei privind biodiversitatea, al strategiei „De la fermă la consumator” și al viitoarei strategii privind silvicultura.

Un alt sector cu oportunități semnificative pentru redresare și reziliență este industria. Cadrele de reglementare și de politică de la nivelul UE (de exemplu EU ETS, Fondul pentru inovare, noua politică industrială și planul de acțiune privind economia circulară) și de la nivel național pot contribui la accelerarea și sprijinirea modernizării și a transformării profunde a ecosistemului industriei mari consumatoare de energie către neutralitatea climatică, inclusiv prin utilizarea hidrogenului și a captării și stocării dioxidului de carbon. Alte domenii importante de activitate sunt crearea de piețe-pilot pentru produse circulare și neutre din punct de vedere climatic, precum și elaborarea unor soluții neutre din punct de vedere climatic și finanțarea adoptării acestora. În acest context, va fi important să se asigure că subvențiile (naționale) nu denaturează în mod nejustificat concurența și schimburile comerciale între statele membre.

Măsurile de promovare a economiei circulare care prezintă potențial de creștere economică și de creare de locuri de muncă vor contribui, de asemenea, la reducerea și mai mult a emisiilor reziduale. Viitoarea strategie a UE privind metanul va sprijini, de asemenea, acest lucru.

Instrumentele UE de finanțare a energiei din surse regenerabile, a eficienței energetice și a reducerii emisiilor de gaze cu efect de seră Costurile pentru majoritatea surselor regenerabile de energie și tehnologiile curate necesare pentru decarbonizarea industriilor mari consumatoare de energie depind în mare măsură de costul capitalului. UE poate juca un rol important în catalizarea dezvoltării mecanismelor de finanțare privată, atât prin atragerea de capital, cât și prin mijloace eficiente de reducere a costului proiectelor. Aceste mecanisme ar trebui să țină seama și de necesitățile de scară redusă și specifice anumitor tehnologii, astfel încât să crească participarea și acceptarea la nivel local a tranziției energetice. Acest lucru va fi esențial pentru utilizarea surselor regenerabile de energie în următorul deceniu, la toate nivelurile. În acest sens, implicarea promptă a autorităților locale în consultările publice continue și în planificarea transparentă este de o importanță capitală. O stimulare similară a proiectului „Valul de renovări ale clădirilor” va necesita un volum imens de capital privat. Există o serie de instrumente care pot contribui la realizarea de proiecte privind energia din surse regenerabile, eficiența energetică și reducerea emisiilor, care, în anumite cazuri, pot fi completate de mecanisme de finanțare privată. Printre instrumentele UE disponibile se numără Mecanismul pentru interconectarea Europei, fondurile politicii de coeziune (inclusiv finanțarea suplimentară prin intermediul REACT-EU), Mecanismul pentru o tranziție justă, InvestEU, Mecanismul de redresare și reziliență, Fondul pentru inovare, Fondul pentru modernizare, Fondul pentru dezvoltare rurală, mecanismul Orizont Europa, ELENA, Instrumentul de sprijin tehnic (IST) și măsurile de consolidare a capacităților și de preluare de către piață din cadrul programului LIFE, Mecanismul UE de finanțare în domeniul energiei din surse regenerabile și Banca Europeană de Investiții.

2.2. Promovarea investițiilor și a tranziției juste

2.2.1. Investiții

În planurile naționale, statele membre au prezentat o imagine generală îmbunătățită asupra investițiilor preconizate necesare pentru atingerea diferitelor obiective, ținte și contribuții. Cu toate acestea, unele dintre planuri nu sunt detaliate și nu permit compararea sau suplimentarea necesarului investițional total pentru obiectivele energetice și climatice.