RO    RO  COMISIA COMUNIT ĂŢILOR EUROPENE 
Bruxelles, 21.2.2007 
COM(2007) 59 final 
  
COMUNICAREA COMISIEI C ĂTRE CONSILIU ŞI PARLAMENTUL EUROPEAN 
privind Comunicarea interpretativ ă privind de şeurile şi subprodusele 
 
RO 2   RO CUPRINS 
1. Introducere ................................................................................................................. .. 3 
2. Context ..................................................................................................................... .... 4 
2.1. Domeniul de aplicare al comunic ării ........................................................................... 4 
2.2. Contextul comunic ării.................................................................................................. 4 
3. Aplicarea jurispruden ţei Curţii Europene de Justi ţie ................................................... 6 
3.1. No ţiuni generale refe ritoare la defini ţia deşeurilor ...................................................... 6 
3.2. Materialul vizat reprezint ă un reziduu de produc ţie sau un produs? ........................... 6 
3.3. Condi ţii în care un reziduu de produc ţie nu reprezint ă un deşeu................................. 7 
3.4. Al ţi factori utiliza ţi de Curte pentru a distinge între de şeuri şi subproduse............... 10 
Anexa 1 – Exemple de de şeuri şi non-deşeuri ......................................................................... 12 
1. Zgur ă şi pulberi din produc ţia de fier şi oţel.............................................................. 12 
2. Subproduse din industria produselor alimentare şi băuturilor – hran ă pentru animale
............................................................................................................................... ..... 12 
3. Subproduse din combustie – ghips desulfurat de gaze de fum .................................. 13 4. Reziduuri şi alte material e similare............................................................................ 13 
Anexa II – Graficul decizional de şeuri versus subproduse ...................................................... 14 
 
RO 3   RO COMUNICAREA COMISIEI C ĂTRE CONSILIU ŞI PARLAMENTUL EUROPEAN 
privind Comunicarea interpretativ ă privind de şeurile şi subprodusele 
(Text cu relevan ţă pentru SEE) 
1. I NTRODUCERE  
Pe parcursul ultimilor treizeci de ani, defini ţia termenului „de şeuri” a reprezentat un factor de 
importanţă capitală pentru protejarea mediului eur opean împotriva impactului gener ării şi 
gestionării deşeurilor. Obiectele sau substan ţele definite ca reprezentând „de şeuri” intră sub 
incidenţa legislaţiei comunitare în domeniul de şeurilor, în vederea protej ării sănătăţii umane 
şi a mediului. Defini ţia deşeurilor este aplicat ă de autorit ăţile competente prev ăzute în 
Directiva 2006/12/CE1 (Directiva-cadru privind de şeurile), de la caz la caz, cu ocazia 
transportării deşeurilor sau a acord ării permiselor. În general, este clar ce reprezint ă şi ce nu 
reprezintă un deşeu. Cu toate acestea, exist ă numeroase probleme în ceea ce prive şte 
interpretarea acestei defini ţii. 
Una dintre aceste probleme este distinc ţia între materialel e care nu reprezint ă obiectivul 
principal al unui proces de produc ţie, dar care pot fi considerate subproduse şi cele care 
trebuie considerate de şeuri. În realitate, nu exist ă o distinc ţie clară, ci mai degrab ă o largă 
varietate de situa ţii tehnice cu riscuri şi impacturi de mediu variate şi un anumit num ăr de 
zone gri. Totu şi, pentru a putea aplica legisla ţia din domeniul mediului, este necesar ă trasarea 
unei linii clare între cele dou ă situaţii juridice, de la caz la caz – de şeu sau non-de şeu. Aceast ă 
distincţie s-a dovedit uneori dificil de aplicat. 
În vederea amelior ării siguran ţei juridice a legisla ţiei în domeniul de şeurilor şi pentru a 
asigura o facilitate mai mare a în ţelegerii şi aplicării definiţiei deşeurilor, scopul prezentei 
comunicări este de a oferi autorit ăţilor competente puncte de reper pentru a stabili, de la caz la 
caz, dacă un anumit material reprezint ă sau nu un de şeu, precum şi de a furniza informa ţii 
agenţilor economici privind modalitatea de adopt are a acestor decizii. Comunicarea va 
contribui, de asemenea, la armonizarea interpret ării acestor prevederi în UE. 
Comunicarea î şi propune, de asemenea, s ă explice defini ţia deşeurilor prev ăzută în articolul 1 
din Directiva-cad ru privind de şeurile, astfel cum a fost interpretat ă de Curtea European ă de 
Justiţie, pentru a asigura punerea în aplicare corect ă a directivei în cauz ă. În legisla ţia UE 
privind de şeurile, no ţiuni ca „subprodus” sau „materie prim ă secundar ă” nu deţin un înţeles 
juridic – materialele reprezint ă deşeuri sau nu. Exclusiv în în ţelesul prezentei comunic ări2, se 
vor utiliza urm ătorii termenii ilustrativi, pe lâng ă deşeuri, astfel cum sunt defini ţi în directiv ă: 
– Produs – toate materialele create în mod deliberat în cadrul unui proces de produc ţie. 
În numeroase situa ţii, se pot identifica unul sau mai multe produse „primare” care 
reprezintă principalul material produs. 
                                                 
1 JO L 114, 27.4.2006, p. 9-21. 
2 Defini ţiile nu reprezint ă o interpretare legal ă a Comisiei Europene şi nu sunt destinate a fi utilizate decât 
în contextual prezentei comunic ări. 
 
RO 4   RO – Reziduuri de produc ţie – un material care nu este produs în mod deliberat într-un 
proces de produc ţie şi care poate reprezenta un de şeu sau nu. 
– Subprodus – reziduu de produc ţie care nu reprezint ă un deşeu. 
Astfel cum se anun ţa în Strategia tematic ă privind prevenirea şi reciclarea de şeurilor, eficien ţa 
liniilor directoare propuse în comunicare va fi revizuit ă în anul 2010, în contextul revizuirii 
strategiei. Cu aceea şi ocazie se va revizui necesitatea unei jurispruden ţe suplimentare din 
partea CEJ. 
2. C ONTEXT  
2.1. Domeniul de aplicare al comunic ării 
Domeniul de aplicare al prezentei comunic ări constă în distinc ţia între de şeuri şi non-deşeuri 
în contextul unui proces de produc ţie. Nu este relevant în ceea ce prive şte alte deşeuri, precum 
cele municipale sau altele asemenea, şi nici în ceea ce prive şte reziduurile de consum. Nu se 
referă la modul în care un produs poate deveni de şeu, sau la momentul în care un de şeu 
încetează să mai reprezinte un de şeu. Nu se refer ă la deşeurile care nu fac obiectul Directivei-
cadru privind de şeurile. 
2.2. Contextul comunic ării 
La articolul 8 alineatul (2) punc tul (iv) din Decizia 1600/2002/ CE a Parlamentului European 
şi a Consiliului din 22 iulie 20023 de stabilire a celui de-al şaselea program comunitar de 
acţiune pentru mediu se im pune clarificarea distinc ţiei între de şeuri şi non-deşeuri. În 
comunicarea referitoare la strategia tematic ă privind prevenirea şi reciclarea de şeurilor din 
27 mai 20034, Comisia a subliniat situa ţia definiţiei deşeurilor, a solicitat o dezbatere vast ă, 
susţinută de probe, a acestui aspect şi a solicitat p ărţilor interesate s ă înainteze alternative mai 
adecvate la defini ţia existent ă a deşeurilor. Majoritatea comentariilor au vizat în principal 
păstrarea defini ţiei de baz ă a deşeurilor şi clarificarea ei în anumite privin ţe. 
Prin prisma acestui consens, Comisia s-a angajat, în cadrul Strategiei tematice privind 
prevenirea şi reciclarea de şeurilor, adoptat ă la 21 decembrie 20055, să prezinte o „comunicare 
care să conţină orientări bazate pe jurispruden ţa Curţii Europene de Justi ţie şi să soluţioneze 
aspectele legate de subproduse în  sectoarele relevant e ale industriei, priv ind cazurile în care 
produsele secundare ar tre bui sau nu considerate de şeuri, pentru a clarifica situa ţia juridică 
pentru agen ţii economici şi autorităţile competente.” Prezentul document reprezint ă 
îndeplinirea angajamentului în cauz ă.  
2.2.1. De ce sunt necesare orient ări? 
Evoluţia jurispruden ţei şi relativa absen ţă a clarităţii juridice au avut ca rezultat, în anumite 
cazuri, dificultatea autorit ăţilor competente şi a agenţilor economici de a aplica defini ţia 
deşeurilor. Exist ă probe privind existen ţa unor solu ţii diferite de la caz la caz în situa ţii 
similare, adoptate de autorit ăţile competente din diverse state membre – acest fapt conduce la 
                                                 
3 JO L 242, 10.9.2002, p. 1. 
4 COM(2003) 301 Final. 
5 COM(2005) 666 Final. 
 
RO 5   RO inegalităţi în tratarea agen ţilor economici şi la obstacole pe pia ţa internă. O interpretare prea 
generală a defini ţiei deşeurilor impune costuri ca re nu sunt necesare  pentru societatea 
implicată şi poate reduce atractivitatea materialelor car e, în caz contrar, ar putea reveni în 
economie. O interpretare prea strict ă ar putea conduce la daune împotriva mediului şi ar 
submina legea comunitar ă privind de şeurile şi standardele comune ale UE privind de şeurile. 
Comisia consider ă că orientările sunt de preferat pentru asigurarea clarit ăţii juridice, spre 
deosebire de defini ţia subproduselor furnizat ă de directiva-cadru privind de şeurile. În special, 
o distincţie între de şeuri şi subproduse pe crit erii precum destina ţia materialului - recuperare 
sau evacuare, sau valoarea economic ă - pozitivă sau negativ ă - a acestuia nu ar oferi garan ţiile 
necesare pentru protejarea mediului. În mod alternativ, traducerea direct ă a textului directivei 
în anumite limbi folosite de CEJ, scoas ă din context, poate conduce la noi neclarit ăţi. Alte 
opţiuni, inclusiv orice abordare de tip list ă, par irealizabile atât din punct de vedere practic cât 
şi în termeni de aplicare legal ă. În cadrul criteriilor juridice imperative stabilite de CEJ, 
orientările reprezint ă instrumente flexibile, care pot fi adaptate noilor dovezi şi tehnologii. 
2.2.2. Context industrial  
Există o mare varietate de tipuri de material e produse cu ocazia pro ceselor industriale şi care 
ar putea face obiectul prezentei comunic ări. În vocabularul comercial, acestea pot fi 
identificate prin termenii de subproduse, co-p roduse, produse intermediare, produse secundare 
sau produse derivate. Nici unul dintre ace şti termeni nu prezint ă un înţeles în legea 
comunitar ă privind mediul, produsele şi subprodusele având acela şi statut: materialele care 
reprezintă sau nu de şeuri. 
Procesele de produc ţie industrial ă sunt deseori complexe şi pot genera numeroase materiale 
diverse, cu diferite valori ec onomice, efecte asupra mediului şi statuturi de de şeuri sau non-
deşeuri. Pe lâng ă aceasta, consecin ţele statutului de de şeu sau non-de şeu pot varia de la un 
sector la altul. Deoarece în anumite sectoa re materialele vândute sunt clasificate ca 
reprezentând de şeuri, acestea sunt tranzac ţionate în mod liber între persoane juridice pe pia ţa 
internă. În alte sectoare, cum ar fi sectorul produselor alimentare şi al băuturilor, o distinc ţie 
clară între de şeuri şi produse este crucial ă pentru exploatarea economic ă a materialelor 
implicate. Situa ţia tehnică evolueaz ă continuu, cu modificarea rapid ă a tehnologiei, atât în 
procesele de produc ţie cât şi în ceea ce prive şte tratamentele disponibile ale de şeurilor. 
2.2.3. Situa ţia privind mediul 
Este clar faptul c ă atât produsele, cât şi deşeurile pot con ţine materiale toxice şi pot reprezenta 
un risc pentru s ănătatea uman ă şi pentru mediu în cazul manevr ării sau control ării 
necorespunz ătoare. În plus, de şeurile industriale şi de extrac ţie prezint ă deseori, datorit ă 
anumitor caracteristici, riscuri fa ţă de mediu deosebite de cele pe care le prezint ă produsele. 
Acestea se datoreaz ă faptului c ă, în timp ce con ţinutul produsului este  în general proiectat şi 
controlat în mod specific, compozi ţia deşeurilor poate fi mai pu ţin clară. 
 
RO 6   RO Aceasta înseamn ă că, din punctul de vedere al mediul ui, este deosebit de important ca 
materialele s ă fie clasificate în mod corect drept de şeuri sau non-de şeuri. Legisla ţia în 
domeniul de şeurilor prevede mai multe metode de  protejare a mediului împotriva 
consecinţelordeşeurilor industriale, în special prin in termediul procedurilor de autorizare şi 
transport şi prin standarde specifice legate de incinerarea de şeurilor. În cazul în care un 
material nu reprezint ă un deşeu, aceasta nu înseamn ă că se află complet în afara sistemului de 
protecţie a mediului stabilit de legisla ţia comunitar ă. Reglement ările bazate pe produse, 
precum şi alte legisla ţii, cum ar fi Regulamentul REAC H propus, sunt destinate protej ării 
sănătăţii umane şi mediului împotriva poten ţialului impact asupra mediului al produselor şi al 
altor materiale care nu reprezint ă deşeuri. 
3. A PLICAREA JURISPRUDEN ŢEI CURŢII EUROPENE DE JUSTIŢIE  
3.1. No ţiuni generale referitoare la defini ţia deşeurilor 
CEJ a declarat în mod consecvent c ă definiţia deşeurilor trebuie interpretat ă în sens larg, 
pentru a fi conform ă cu obiectivul Directivei 2006/12/CE şi cu articolul 174 alineatul (2) din 
Tratatul CE, care prevede ca politica de mediu a Comunit ăţii să vizeze un nivel ridicat de 
protecţie. Defini ţia deşeurilor din Directiva 2006/12/CE face referire la anexa 1 la aceasta şi la 
lista european ă de deşeuri din Decizia Comisiei 2000/532/CE6. Cu toate acestea, ambele surse 
fiind orientative, defini ţia deşeurilor vizeaz ă în mod esen ţial noţiunea de „rebut”. 
Curtea a subliniat cu diverse ocazii faptul c ă statutul de de şeu al unui material depinde de 
anumite circumstan ţe specifice şi că, în consecin ţă, decizia trebuie adoptat ă de autoritatea 
competent ă de la caz la caz. 
În cele din urm ă, este important de observat faptul c ă, deşi uneori un material trece de testele 
stabilite de CEJ ( şi descrise la sec ţiunea 3.3) pentru a fi considerat non-de şeu, în cazul în care 
în practic ă va fi de fapt evacuat, atunci va  trebui în mod clar considerat şi tratat ca 
reprezentând un de şeu. 
3.2. Materialul vizat reprezint ă un reziduu de produc ţie sau un produs? 
În cazul Palin Granit7, CEJ a men ţionat că un reziduu de produc ţie este un produs care nu 
reprezintă rezultatul vizat al procesului de produc ţie. În cazul Saetti,8 CEJ a men ţionat că, în 
situaţia în care producerea material ului vizat a fost „rezultatul unei alegeri tehnice” (de a 
produce în mod deliberat acel material), acesta nu poate reprezenta un reziduu de produc ţie. 
În consecin ţă, pentru a stabili dac ă un material reprezint ă sau nu un de şeu trebuie mai întâi s ă 
se determine dac ă producătorul a ales în mod deliberat s ă producă materialul în discu ţie. 
                                                 
6 Astfel cum a fost modificat ă ultima dat ă prin Decizia nr. 2001/573/CE a Consiliului, JO L 203 
28.7.2001 p. 18. 
7 Cazul C-9/00 Palin Granit Oy (2002) ECR I-3533. 
8 C-235/02, Saetti  Order, 15 ianuarie 2004. 
 
RO 7   RO În cazul în care produc ătorul ar fi putut produ ce produsul principal f ără a produce materialul 
vizat, dar a ales aceast ă opţiune, aceasta reprezint ă dovada c ă materialul vizat nu este un 
reziduu de produc ţie. O altă dovadă a faptului c ă producerea materialului vizat a constat într-o 
opţiune tehnic ă ar putea include o modifi care a procesului de produc ţie în vederea asigur ării 
unor anumite caracteristici tehn ice ale materialului vizat. 
Cazul cocsului de petrol 
În cazul Saetti şi Frediani, CEJ i s-a solicitat exprim area unui aviz pent ru a stabili dac ă cocsul 
de petrol, un material pe baz ă de carbon produs cu ocazia rafin ării ţiţeiului, reprezint ă un 
deşeu sau nu. Curtea a decis c ă cocsul de petrol nu poate fi  clasificat ca reziduu de produc ţie 
deoarece producerea cocsului este rezultatul unei op ţiuni tehnice, destinat în mod specific 
utilizării sub form ă de combustibil. De asemenea, s-a afirmat c ă, în cazul în care cocsul de 
petrol ar reprezenta un rezultat automat al procesului de rafi nare iar folosirea sa integral ă, în 
principal în acelea şi scopuri ca şi alte substan ţe (produse în procesul de rafinare), ar fi sigur ă, 
atunci cocsul de petrol ar reprezenta de asemenea un produs petrolier fabricat ca atare şi nu un 
reziduu de produc ţie. 
3.3. Condi ţii în care un reziduu de produc ţie nu reprezint ă un deşeu 
Chiar şi în cazul în care un material este  considerat un reziduu de produc ţie, Curtea a indicat 
faptul că acesta nu reprezint ă în mod obligatoriu un de şeu. Caracteristicile materialului în 
ceea ce prive şte posibilitatea de a-l utiliza în  economie pot indica faptul c ă acesta nu trebuie 
considerat un de şeu. 
În jurispruden ţa recentă (Palin Granit  şi cazurile ulterioare), CEJ a stabilit un test format din 
trei părţi care trebuie trecut de un reziduu de produc ţie pentru a fi considerat subprodus. 
Curtea a afirmat c ă, atunci când utilizarea ulterioar ă a materialului nu reprezint ă o posibilitate, 
ci o certitudine, atunci materialul nu reprezint ă un deşeu. Acest test este cumulativ – toate cele 
trei condi ţii trebuie îndeplinite. În afar ă de acest test, CEJ a observat faptul c ă scopul 
subprodusului trebuie, de asemenea, s ă fie legal – cu alte cuvinte, subprodusul nu reprezint ă 
un articol pe care produc ătorul este obligat s ă îl evacueze sau a c ărui utilizare este interzis ă în 
conformitate cu dreptul comunitar sau cu cel na ţional (a se vedea grafic ul decizional de la 
anexa II).  
3.3.1. Este utilizarea ulterioar ă a materialului o certitudine şi nu doar o posibilitate? 
În cazul în care exist ă posibilitatea ca materialul s ă nu poată fi folosit, s ă nu îndeplineasc ă 
specificaţiile tehnice necesare pentru util izare sau în cazul în care nu exist ă o piaţă pentru 
materialul în cauz ă, atunci se va considera c ă materialul reprezint ă un deşeu. Statutul de de şeu 
protejează mediul de posibilele consecin ţe ale acestei nesiguran ţe. În cazul în ca re ulterior se 
dovedeşte că deşeul poate servi unui sc op util, materialul î şi va pierde statutul de de şeu în 
momentul în care va deveni un produs recuperabil (a se vedea Mayer Parry9). 
                                                 
9 C-444/00 Mayer Parry  (2003) ECR I-6163. 
 
RO 8   RO În anumite situa ţii, există posibilitatea ca un anumit procent dintr-un material s ă fie folosit, iar 
restul să fie necesar a fi înl ăturat. În cazul în care, în conformitate cu deci zia de la caz la caz a 
autorităţii competente, o anumit ă utilizare nu poate fi garantat ă pentru întreaga cantitate de 
material vizat ă, atunci materialul va  fi considerat de şeu. Cu toate acestea, existen ţa unor 
contracte pe termen lung între posesorul materialului şi utilizatorii ulteriori poate reprezenta 
un indiciu al faptului c ă materialul care face obiectul contra ctului poate fi ut ilizat, existând 
astfel siguran ţa utilizării. 
În mod similar, în cazul în care materialul va fi stocat pe termen nelimitat, anterior unei 
utilizări posibile dar nesigure, atun ci va trebui considerat de şeu pe durata stoc ării (Palin 
Granit ). 
3.3.1.1. Utilizarea ulterioar ă va aduce beneficii fi nanciare posesorului de şeului 
În cazul în care un produc ător poate vinde materialul vizat pentru un profit, aceasta poate 
indica faptul c ă acel material va fi folosit. (Palin Granit)  Cu toate acestea, acest simplu fapt 
nu este suficient – a se vedea cazul anterior, care confirm ă valoarea economic ă a unui de şeu. 
(Vessoso şi Zanetti10, Tombesi11). Comisia consider ă că este, de asemenea, important s ă se ia 
în considerare costurile de tratare a de şeurilor în cazul efectu ării acestui test, deoarece exist ă 
riscul de a oferi un pre ţ fictiv pentru a asigura cl asificarea materialului ca non-de şeu şi pentru 
a permite tratarea acestuia în afara instala ţiilor adecvate de tratare a de şeurilor. Cu toate 
acestea, un pre ţ ridicat, conform sau superior pre ţurilor actuale de pia ţă aferente materialului, 
poate indica faptul c ă acel material nu reprezint ă un deşeu. 
Cazurile îngr ăşămintelor din Spania  
În cazurile anexate Comi sia v. Spania (C-416/02 şi C-121/03), Curtea a re ţinut că 
îngrăşămintele nu reprezint ă deşeuri în cazul utiliz ării ca fertilizator de sol, în cadrul 
practicării legale a aplic ării pe parcele clar definite (indiferent dac ă parcelele se afl ă în 
interiorul sau în exteriorul propriet ăţii agricole care a ge nerat efluentul) şi dacă stocarea se 
limitează la necesit ăţile legate de aceste opera ţiuni. 
3.3.2. Materialul poate fi refolosit f ără nici o procesare suplimentar ă? 
În anumite cazuri, acest test poate fi dificil de aplicat. Deseori, în lan ţul de valoare al unui 
produs secundar exist ă o serie de sarcini care trebuie îndeplinite ca parte a utiliz ării 
suplimentare a acelui material: Materi alul este produs, apoi poate fi sp ălat, uscat, rafinat sau 
omogenizat, se pot ad ăuga alte caracteristici sau alte mate riale care pot fi necesare pentru 
utilizarea suplimentar ă, calitatea acestuia poate fi controlat ă şi aşa mai departe. Anumite 
sarcini vor fi efectuate la locul de produc ţie al produc ătorului, altele la locul urm ătorului 
utilizator, iar altele de c ătre intermediari. În m ăsura în care acestea fac parte integrant ă din 
procesul de produc ţie (a se vedea sec ţiunea urm ătoare), ele nu vor împiedica evaluarea 
materialului drept subprodus. 
                                                 
10 Cazurile C-206/88 şi 207/88, Vessoso şi Zanetti  (1990) ECR 1461. 
11 Cazuri conexe C-304/94, C-330/94, C-342/94 & C-224/95 Tombesi  (1997) ECR I-3561. 
 
RO 9   RO Curtea a re ţinut că în cazul în care este necesar un pro ces suplimentar de recuperare înaintea 
utilizării ulterioare, chiar dac ă această utilizare ulterioar ă este sigur ă, aceasta probeaz ă statutul 
de deşeu al materialului pân ă la finalizarea procesului ( Avesta Polarit12). 
3.3.3. Ca parte a procesului continuu de produc ţie? 
În cazul în care, totu şi, materialul este disponibil pentru o utilizare ulterioar ă ca parte 
integrantă a procesului continuu de produc ţie şi este efectiv trimis în vederea unei astfel de 
utilizări, atunci reprezint ă un subprodus, în conformitate cu testul stabilit de CEJ. 
În acest caz, autoritatea competent ă va trebui s ă decidă dacă sarcinile prev ăzute în sec ţiunea 
anterioară reprezint ă o parte integrant ă a procesului continuu de produc ţie. În acest sens, 
Comisia consider ă că va trebui realizat ă o distinc ţie bazată pe toate faptele: gradul de 
pregătire a materialului pent ru o utilizare ulterioar ă, natura şi măsura sarcinilor necesare 
pentru preg ătirea materialului înainte de o utilizare ulterioar ă, integrarea acestor sarcini în 
procesul principal de produc ţie şi dacă sarcinile sunt îndeplinite de un ter ţ. Documentele 
BREF pot fi, de asemenea, luate în considerare de autoritatea competent ă cu titlul de 
instrucţiuni pentru a stabili dac ă sarcinile fac parte integrant ă din procesul continuu de 
producţie. Trebuie observat ă abordarea stabilit ă de Curte în spe ţele Palin Granit, Niselli13 şi 
Îngrăşămintele din Spania , care indic ă o abordare limitativ ă a noţiunii procesului de 
producţie. 
În cazul în care materialul p ărăseşte locul sau fabrica unde a fost produs pentru a fi supus unei 
procesări ulterioare, se poate considera c ă sarcinile nu fac parte din acela şi proces de 
producţie. Cu toate acestea, cu specializarea sporit ă a proceselor indust riale, acest fapt nu 
poate reprezenta o dovad ă definitivă. Următorii utilizatori şi societăţile de intermediere pot fi 
implicaţi în pregătirea materialului pent ru o utilizare ulterioar ă, prin derularea tipurilor de 
sarcini descrise anterior, la 3.3.2. 
În cazul în care materialul este necesar ca parte a activit ăţii principale a produc ătorului, acest 
fapt reprezint ă o dovadă a faptului c ă materialul vizat nu este un de şeu. 
Cazul rocilor reziduale 
În cazurile Avesta Polarit şi Palin Granit, Cur ţii i s-a solicitat s ă stabileasc ă în ce situa ţii rocile 
reziduale provenind din industria minier ă şi exploatările de carier ă pot fi considerate de şeuri. 
Curtea a afirmat c ă, în cazul rocilor stocate anterior unei posibile utiliz ări ulterioare sau unei 
obligaţii viitoare de tratare a de şeurilor, acestea sunt considerate de şeuri. În cazul în care 
anumite reziduuri identifi cate fizic ca fiind stocat e anterior unei reutiliz ări posibile dar 
nesigure, f ără procesare, pentru umplerea galer iilor subterane în vederea stabilit ăţii, conform 
activităţii principale a minei (extrager ea de minereu), acestea nu reprezint ă deşeuri. 
                                                 
12 Cazul C-114/01 AvestaPolarit Chrome Oy  sentinţa din 11 septembrie 2003. 
13 C-457/02, Niselli , ordinul din 11 noiembrie 2004. 
 
RO 10   RO 3.4. Al ţi factori utiliza ţi de Curte pentru a distinge între de şeuri şi subproduse  
În Arco Chemie14 şi alte jurispruden ţe similare, CEJ enumer ă o întreag ă gamă de factori care 
pot indica statutul de de şeu al unui material. Nici unul dintre aceste elemente nu este absolut 
decisiv, dar ele pot fi utile în anumite cazuri. 
3.4.1. Nu se poate prevedea nici o alt ă utilizare cu excep ţia evacuării, sau utilizarea 
prezintă un impact ridicat asupra mediului sau impune m ăsuri speciale de protec ţie 
Astfel cum a men ţionat CEJ , în cazul în care un anumit material nu prezint ă o posibil ă 
utilizare şi, în consecin ţă, trebuie evacuat, în mod normal ace l material va fi considerat de şeu, 
din momentul producerii. În anumite cazuri, utilizarea ulterioar ă a materialului este interzis ă, 
sau materialul trebuie ev acuat sau recuperat ca de şeu prin intermediul unei proceduri 
imperative. Acest fapt poate avea lo c din motive legate de mediu, siguran ţă sau sănătate. Un 
exemplu de legisla ţie comunitar ă care ar putea conduce la obligativitatea de a evacua un 
anumit material sau de a-l considera drept de şeu este Directiva 96/ 59 privind PCB/PCT15. În 
mod similar, dac ă materialul nu îndepline şte standardele legisla ţiei aplicabile produsului 
pentru posibila utilizare, atunci va fi considerat de şeu până la respectarea acestor standarde. 
Problema posibilelor daune aduse mediului de un anumit material şi necesitatea de a adopta 
măsuri speciale de protec ţie a mediului pentru ca materialul s ă poată fi utilizat este mult mai 
complexă. O serie de produse primare prezint ă de asemenea un pericol ridicat pentru mediu şi 
necesită o utilizare atent ă pentru prevenirea daunelor aduse mediului. Cu toate acestea, ca 
urmare a pozi ţie CEJ cu privire la interpretarea defini ţiei deşeurilor, dac ă un produs secundar 
prezintă un impact ridicat de mediu în compara ţie cu alt material sau produs alternativ, acest 
fapt poate afecta limitele deciziei de şeu/ non-de şeu, în cazurile în care compara ţia este 
posibilă şi relevantă. 
În situaţia opusă, absenţa unui risc clar pe ntru mediu nu dovede şte faptul c ă materialul nu 
reprezintă un deşeu. În cazul Palin Granit , CEJ a considerat c ă, deşi s-a probat c ă materialul 
în discuţie nu prezint ă nici un risc real la adresa s ănătăţii umane şi mediului; aceasta nu 
reprezintă un criteriu relevant pentru a considera c ă materialul în cauz ă nu reprezint ă un 
deşeu. Raţionamentul este logic – de şeurile industriale stocate într-un spa ţiu neadecvat nu 
prezintă un risc real la adresa s ănătăţii umane şi mediului. Cu toate acestea, reprezint ă în mod 
cert o daun ă şi ar trebui s ă facă obiectul defini ţiei deşeurilor. În consecin ţă, faptul c ă o 
substanţă poate fi recuperat ă sub form ă de combustibil în mod re sponsabil din punctul de 
vedere al mediului şi fără un tratament semnificativ nu înseamn ă că substanţa nu reprezint ă un 
deşeu (Arco Chemie).  Definiţia deşeurilor exist ă pentru a asigura aplicarea acestui tratament 
al deşeurilor. 
În acelaşi caz, CEJ a afirmat c ă nici locul de stocare a unui material şi nici compozi ţia unui 
material nu sunt relevante pentru a stabili statutul de de şeu al materialului. În anumite situa ţii 
– carierele de marmur ă, de exemplu – reziduurile de produc ţie, cum ar fi resturile, pot avea 
exact aceea şi compozi ţie ca şi produsul principal. Cu toate acestea, dac ă sunt destinate 
evacuării, reprezint ă deşeuri. 
                                                 
14 Cazuri conexe C-418/97 & C-419/97 ARCO Chemie (2000) ECR I-4475. 
15 JO L 243 , 24.9.1996, p. 31-35. 
 
RO 11   RO 3.4.2. Metoda de tratare a materialului în discu ţie reprezint ă o metodă standard de tratare 
a deşeurilor  
În anumite cazuri, destina ţia materialului poate furniza informa ţii semnificative cu privire la 
statutul acestuia. CEJ a re ţinut că dacă operaţiunea care va fi aplicat ă materialului reprezint ă 
sau nu o opera ţiune de tratare a de şeurilor enumerat ă în anexa IIA sau IIB, aceasta nu poate 
asigura răspunsuri finale cu priv ire la statutul de de şeu al materialului (Niselli). Acest fapt este 
inevitabil, deoarece numeroase metode de  tratare sau evacuare enumerate în anex ă pot fi 
aplicate în mod perfect  valabil unui produs şi invers. În special, nu exist ă un mod de a distinge 
între combustia unui co mbustibil ca produs şi combustia unui de şeu, în baza metodei de 
tratare. 
3.4.3. Întreprinderea consider ă materialul ca reprezentând un de şeu 
În cazul Arco Chemie, Curtea a stabilit c ă percepţia materialului ca de şeu poate reprezenta un 
factor care indic ă statutul de de şeu al materialului în discu ţie. Cu toate acestea, Comisia 
consideră că acest test ar putea încuraja o abordare neglijent ă a legii în domeniul de şeurilor, 
acordând un avantaj societ ăţilor care nu î şi cunosc obliga ţiile legale şi care încearc ă evitarea 
îndeplinirii acestor obliga ţii. În plus, no ţiunea fiind deoseb it de subiectiv ă, ar putea conduce la 
un concept diferit al de şeurilor de la un stat membru la altul. 
3.4.4. Întreprinderea încearc ă să limiteze cantitatea de material produs 
Tot în cazul Palin Granit , CEJ a stabilit c ă, în situa ţia în care întreprinderea încearc ă să 
limiteze cantitatea de material produs, acest lucru ar putea reprezenta un indicator al faptului 
că acel material reprezint ă un deşeu. Acest fapt nu este definitiv, fiind posibil ă variaţia 
cantităţilor produse dintr-un anumit material în ceea ce prive şte factori lega ţi de cost, pre ţ şi 
pieţe, mai degrab ă decât o dorin ţă de reducere a cantit ăţilor unui anumit material care va fi 
evacuat. În plus, aplicarea acestui  criteriu în mod riguros ar put ea descuraja întreprinderile s ă 
adopte politici de prevenire a de şeurilor în anumite cazuri. 
 
RO 12   RO Anexa 1 – Exemple de de şeuri şi non-deşeuri  
Aceste exemple sunt destinate a ilustra anumite cazuri în care materialele pot fi clasificate ca 
deşeuri sau nu. Exemplele sunt pr eluate din diferite sectoa re, dar nu sunt definitive şi nici 
limitative. Exist ă numeroase alte exemple care ar fi putut fi folosite şi chiar cele prezente pot 
varia în cadrul Uniunii Eur opene în anumite circumstan ţe, în special în cazul nesiguran ţei 
utilizării unui anumit produs secundar, sau, în caz contrar, în cazul siguran ţei utilizării unui 
anumit material într-o regiune sau un Stat  Membru, dar nu la nivelul întregii Uniuni. 
1. Z GURĂ ŞI PULBERI DIN PRODUC ŢIA DE FIER ŞI OŢEL 
Zgura de furnal este produs ă în paralel cu fonta lichid ă într-un cuptor de topit. Procesul de 
producere a fontei este adapta t pentru a se stabili dac ă zgura prezint ă anumite calit ăţi tehnice. 
O alegere tehnic ă este aplicat ă de la începutul procesului de produc ţie şi determin ă tipul de 
zgură produs. În plus, util izarea zgurii este sigur ă pentru o serie de u tilizatori finali clar 
definiţi, iar cererea este ridicat ă. Zgura de furnal poate fi folosit ă direct la finele  procesului de 
producţie, fără o procesare ulterioar ă care nu face parte integrant ă din procesul de produc ţie 
(cum ar fi concasarea pentru ob ţinerea anumitor dimensiuni). As tfel, se poate considera c ă 
materialul nu se încadreaz ă în definiţia deşeurilor.  
În contrast, zgura de desulfurare este produs ă ca urmare a necesit ăţii de a înl ătura sulful 
anterior proces ării fontei în o ţel. Zgura rezultat ă este bogat ă în sulf, nu poate fi utilizat ă sau 
reciclată în circuitul metalurgic şi astfel este, de obicei, evacuat ă într-o hald ă. Un alt tip de 
exemplu este pulberea extras ă din procesul de produc ţie a oţelului cu ocazia cur ăţării aerului 
din uzină. Acesta este capturat în filtre printr-un proces de extrac ţie. Aceste filtre pot fi 
curăţate iar con ţinutul metalic se poate întoarce în ci rcuitul economic prin reciclare. Ambele 
reziduuri de produc ţie sunt astfel de şeuri din momentul produc ţiei, dar con ţinutul metalic 
extras din filtre înceteaz ă a mai fi un de şeu după ce a fost reciclat. 
2. S UBPRODUSE DIN INDUSTRIA PRODUSELOR ALIMENTARE ŞI BĂUTURILOR – HRANĂ 
PENTRU ANIMALE  
O utilizare major ă a produselor secundare din industria produselor alimentare şi băuturilor o 
reprezintă hrana pentru animale. Procesele de produc ţie din numeroase sectoare (de ex. 
producţia zahărului, produc ţia amidonului şi a malţului) genereaz ă materiale utilizate ca hran ă 
fie direct de fermieri, fie sub form ă de compu şi pentru hrana destinat ă animalelor. De şi nu 
toate reziduurile de produc ţie destinate hranei animalelor sunt automat non-de şeuri16, 
materialele de mai sus sunt produse în mod deliberat prin proces e adaptate de produc ţie, sau 
nu pot fi produse în m od deliberat, dar respect ă criteriile cumulative aplicabile produselor 
secundare, stabilite de Curte, utilizarea ulterioar ă ca hrană pentru animale fiind sigur ă, fără o 
procesare ulterioar ă în afara procesului de produc ţie. În plus, hrana este guvernat ă de 
elemente de legisla ţie precum Regulamentul 178/2002 privind legisla ţia alimentar ă17 şi 
                                                 
16 (în conformitate cu pozi ţia Comisiei în fa ţa Curţii în dosarul aflat pe rol Comisia v Italia , C-195/05 – 
existenţa unor caracteristici tehnice specificate şi reutilizarea sigur ă nu sunt suficiente – trebuie aplicate 
cele trei elemente cumulative ale jurispruden ţei CEJ). 
17 JO L 100, 8.4.2006, p. 3. 
 
RO 13   RO Directiva 96/25/CE privind circula ţia materiilor prime pentru furaje18. În ambele cazuri, se 
poate considera c ă acest material nu se încadreaz ă în definiţia deşeurilor. 
3. S UBPRODUSE DIN COMBUSTIE – GHIPS DESULFURAT DE GAZE DE FUM  
Instalaţiile de desulfurar e gaze de fum îndep ărtează sulful din gazele de fum produse la 
combustia combustibililor minerali sulfuro şi în electrocentrale, în scopul prevenirii acestor 
emisii care contribuie la poluarea aerului şi ploaia acid ă. Materialul rezultat, ghipsul 
desulfurat de gaze de fum (FGD), este utilizat  în domeniul de utilizare în care poate fi 
introdus ghipsul normal şi în special pentru producerea de panouri de ipsos. Procesul este 
modificat şi controlat pentru producerea ghipsului FGD având caracteri sticile impuse. În plus, 
utilizarea materialului este sigur ă, fără a necesita o procesare suplimentar ă anterior reutiliz ării 
şi ca parte a procesului integrat de produc ţie. 
O serie de alte produse de combustie poate fi utilizat ă ulterior, f ără să necesite procesare 
suplimentar ă. Totuşi, unele sunt în practic ă îngropate la mare adâncime – de exemplu, cenu şa 
volantă de lignit. Pentru c ă nu exist ă siguranţa utilizării la nivel comunitar, acestea nu 
îndeplinesc criteriile CEJ şi, astfel, reprezint ă adesea de şeuri, deşi în anumite situa ţii locale 
există siguranţa utilizării. 
4. R EZIDUURI ŞI ALTE MATERIALE SIMILARE  
Rumeguşul, talaşul şi reziduurile pomilor sunt  generate în fabricil e de cherestea sau în 
operaţiuni secundare, cum ar fi produc ţia de mobilier sau paletizare şi ambalare, împreun ă cu 
produsele principale, lemnul t ăiat. Aceste elemente sunt apoi utilizate ca materie prim ă pentru 
producţia de panouri pe baz ă de lemn, precum pl ăci aglomerate sau fabricarea hârtiei. 
Utilizarea este sigur ă, ca parte integrant ă a procesului de produc ţie şi fără o procesare 
ulterioară decât adaptarea la dimensiunile adecvat e pentru integrarea în produsul final. 
În termeni mai generali, materialul în  exces rezultat din procesul de produc ţie principal, sau 
materialul deficient doar din punct de vedere es tetic dar similar produsului principal, precum 
compusul din cauciuc şi amestecul de vulcanizare, piesele şi aşchiile de plut ă, resturile de 
plastic şi alte materiale similare pot fi considerate subproduse. În acest scop trebuie s ă poată fi 
utilizate în mod direct, fie din nou în procesul de produc ţie principal, fieîn alte produc ţii 
integrate în care utilizarea este sigur ă. Se poate, de asemenea, c onsidera ca materialele de 
acest tip nu se încadreaz ă în definiţia deşeurilor. 
În cazul în care un asemenea material necesit ă o reciclare complet ă sau opera ţiuni de 
recuperare, sau con ţine agenţi de contaminare care trebuie înl ăturaţi anterior utiliz ării sau 
procesării, atunci acel material reprezint ă un deşeu până la finalizarea opera ţiunii de reciclare 
sau recuperare. 
                                                 
18 JO L 123, 23.5.1996, p. 35-58. 
 
RO 14   RO Anexa II – Graficul decizional de şeuri versus subproduse  
  
Materialul a fost produs inten ţionat? 
(A fost procesul de produc ţie modificat
 pentru a produce materialul?)  
 
Materialul este un reziduu 
de produc ţie – se aplic ă 
testele de mai jos  
 
Utilizarea materialului
 este sigur ă?  
Este materialul preg ătit pentru  
utilizare f ără procesare ulterioar ă
(alta decât procesarea normal ă ca
parte integrant ă în procesul de  
producţie)?   Materialul   este un deşeu   
Materialul este un deşeu
Este materialul produs ca  
parte integrant ă a procesului
de produc ţie? Atunci materialul 
este un produs  
secundar  
non-deşeu      
DA
 DA   DADA   DA
   
NU 
 NU
 
NU
  
NUI Utilizarea materialului 
dorit este legal ă?   
Atunci materialul  
este un produs , 
nu este un reziduu 
 de produc ţie   
 
Materialul este un deşeu  
Materialul este un deşeu   
NU