P6_TA(2007)0022

Relaţiile UE cu insulele din Pacific

Rezoluţia Parlamentului European privind relaţiile UE cu insulele din Pacific - Strategie pentru un parteneriat consolidat (2006/2204(INI))

Parlamentul European,

- având în vedere Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European şi Comitetul Economic şi Social European din 29 mai 2006, intitulată "Relaţiile UE cu insulele din Pacific - Strategie pentru un parteneriat consolidat" (COM(2006)0248),

- având în vedere concluziile Consiliului privind strategia UE pentru Pacific, adoptată de Consiliul Afaceri Generale la 17 iulie 2006,

- având în vedere Acordul de parteneriat între membrii grupului statelor din Africa, Caraibe şi Pacific (ACP) şi Comunitatea Europeană, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 (Acordul de la Cotonou) [1],

- având în vedere articolul 89 alineatul (1) din Acordul de la Cotonou, care prevede că "se instituie dispoziţii şi măsuri specifice pentru a sprijini statele ACP insulare în eforturile lor de a depăşi dificultăţile geografice şi alte obstacole care le împiedică dezvoltarea, astfel încât să le permită să-şi accelereze ritmul de dezvoltare",

- având în vedere raportul Proiectului Mileniului al ONU, intitulat "Investiţiile în dezvoltare: un plan concret de realizare a Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului",

- având în vedere Declaraţia comună a Consiliului şi a reprezentanţilor guvernelor statelor membre reuniţi în Consiliu, a Parlamentului European şi a Comisiei privind politica de dezvoltare a Uniunii Europene, "Consensul european" [2],

- având în vedere Declaraţia de la Paris privind eficienţa ajutorului, adoptată la 2 martie 2005 de către miniştrii ţărilor dezvoltate şi în curs de dezvoltare competenţi în materie de promovare a dezvoltării şi de conducătorii instituţiilor cu activitate în domeniul dezvoltării bilaterale şi multilaterale,

- având în vedere Rezoluţia sa din 23 martie 2006 privind impactul asupra dezvoltării al acordurilor de parteneriat economic (EPA) [3],

- având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,

- având în vedere raportul Comisiei pentru dezvoltare (A6-0325/2006),

A. având în vedere implicarea istorică a ţărilor europene în regiunea Pacificului,

B. întrucât majoritatea ţărilor insulare din Pacific şi-au dobândit independenţa relativ recent,

C. întrucât prezenţa UE în regiune este semnificativă, prin intermediul teritoriilor de peste mări ale Noii Coledonii, Polineziei franceze, Wallis-şi-Futuna (Franţa) şi Insulele Pitcairn (Regatul Unit),

D. întrucât Mişcarea pentru un Pacific independent şi denuclearizat (NFIP) militează pentru oprirea tuturor testelor nucleare în regiune şi respectarea demnităţii popoarelor autohtone,

E. întrucât UE este un donator important pentru această regiune, care a acordat un ajutor total, de la aderarea, în 1975, a primelor ţări insulare din Pacific la prima Convenţie de la Lomé, care depăşeşte 1,8 miliarde euro,

F. având în vedere adoptarea, de către cele 16 state membre ale Forumului insulelor din Pacific, a Planului pentru Pacific, al cărui obiectiv constă în consolidarea cooperării şi integrării regionale, accentul căzând pe creşterea economică, dezvoltarea durabilă, buna guvernare şi securitatea prin regionalism, oferind posibilitatea intensificării relaţiilor UE-Pacific,

G. întrucât statele insulare din Pacific se confruntă cu importante dificultăţi, generate de ridicata lor creştere demografică, de insuficienţa mâinii de lucru calificate, de creşterea economică redusă, tensiunile etnice, inegalităţile socio-economice, de carenţele administrative şi de impactul tendinţelor economice mondiale, care suscită temeri legate de adâncirea continuă a sărăciei şi instabilităţii în regiune,

H. întrucât în regiunea Pacificului resursele naturale sunt considerabile, dar proprietatea funciară este reglementată prin sisteme deosebit de complexe care, în unele cazuri, împiedică dezvoltarea,

I. întrucât statele ACP din Pacific sunt democraţii veritabile, cu excepţia statului Tonga, care este o monarhie constituţională,

1. salută iniţiativa Comisiei de a elabora prima strategie a UE pentru Pacific după 30 de ani de cooperare, în urma semnării primei Convenţii de la Lomé, în 1975, şi a Acordului de la Cotonou, în iunie 2000;

2. subliniază că, în calitate de donator major în regiune, UE are posibilitatea de a elabora o strategie care să sprijine statele insulare din Pacific în atingerea Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului (ODM);

3. relevă eterogenitatea regiunii şi, în consecinţă, solicită ca strategia Comisiei să fie suficient de flexibilă pentru a asigura repartizarea ajutorului pentru dezvoltare în conformitate cu priorităţile naţionale şi regionale, astfel încât beneficiile statelor mai dezvoltate, ca şi cele ale statelor mai puţin dezvoltate din Pacific să fie maxime;

4. sancţionează opinia Comisiei, conform căreia se impune un dialog politic mai intens cu Forumul insulelor din Pacific, ai căror conducători au adoptat un nou acord, care consacră acest Forum ca organizaţie interguvernamentală de drept internaţional; subliniază, totodată, că orice lărgire a dialogului la nivel regional trebuie să aibă în vedere şi nevoile ţărilor celor mai sărace din regiune;

5. subliniază că orice strategie trebuie să abordeze în mod corespunzător nevoile tuturor statelor insulare din Pacific, în special ale celor mai sărace, spre a sprijini eforturile acestora de a atinge ODM;

6. constată că Pacificul beneficiază de resurse naturale bogate, în special de peşte, minereuri şi păduri şi că în numeroase ţări din regiune economia se bazează, în principal, pe agricultură şi turism; în consecinţă, subliniază că dezvoltarea durabilă din punct de vedere ecologic şi economic trebuie să ocupe locul central al oricărei strategii privind aceste sectoare - cheie; subliniază că exploatarea resurselor naturale trebuie să producă venituri pentru întreaga populaţie a statelor insulare din Pacific şi, în special, să contribuie la reducerea sărăciei;

7. recunoaşte importanţa acordării de asistenţă financiară din partea Uniunii Europene în vederea încurajării dezvoltării pescuitului local în regiune, care constituie o sursă majoră de venit pentru statele insulare din Pacific, în special pentru cele cu venituri naţionale brute mai reduse, cum ar fi Kiribati, Insulele Marshall, Micronezia şi Tuwalu;

8. subliniază importanţa unei bune administrări a sectorului pescuitului, care să descurajeze pescuitul excesiv şi tehnicile destructive de pescuit şi să împiedice distrugerea vieţii marine, în special în cazul pescuitului tonului, pentru care Pacificul constituie una dintre cele mai bogate zone din lume, ca urmare a pericolelor de mediu;

9. salută abordarea regională pe care au adoptat-o statele insulare din Pacific pentru administrarea pescuitului tonului în regiune şi încurajează UE să negocieze acordurile viitoare privind pescuirea tonului cu întreaga zonă şi nu separat, cu fiecare dintre statele din regiune;

10. recunoaşte importanţa impunerii de taxe de licenţă pentru pescuitul extensiv al tonului în Zonele economice exclusive (ZEE) ale ţărilor din regiune, acestea constituind o sursă majoră de venit pentru statele insulare din Pacific, în special pentru cele cu venituri mai reduse, cum sunt Kiribati, Insulele Marshall, Micronezia şi Tuwalu; îşi exprimă, totodată, îngrijorarea cu privire la cantitatea redusă de peşte prelucrat în Zonele economice exclusive (ZEE) şi cu privire la pierderile de venit înregistrate în consecinţă.

11. salută propunerea Comisiei de intensificare a eforturilor depuse în vederea promovării unei administrări durabile a pescuitului prin sprijinirea sistemelor de monitorizare, control şi supraveghere din regiune şi prin întărirea capacităţii de combatere a pescuitului ilicit, clandestin şi neregulamentar;

12. solicită Uniunii Europene şi statelor insulare din Pacific să sprijine planul de acţiune internaţional al FAO (Organizaţia Naţiunilor Unite pentru Alimentaţie şi Agricultură) de combatere a pescuitului ilegal, nereglementat şi neraportat (IUU); consideră că aceasta ar trebui să constituie o prioritate în momentul încheierii de acorduri cu ţări terţe în domeniul pescuitului;

13. solicită Uniunii Europene şi statelor insulare din Pacific să colaboreze îndeaproape în vederea eliminării pescuitului IUU din regiune, făcând toate eforturile pentru a respecta obligaţiile care le revin în calitate de state de port şi/sau de pavilion;

14. recomandă statelor insulare mai dezvoltate din Pacific să continue să-şi extindă operaţiunile de prelucrare locale, creând prin aceasta mai multe locuri de muncă şi să analizeze posibilitatea obţinerii, de la Banca Europeană de Investiţii, a unor credite cu dobândă subvenţionată pentru întreprinderile mici şi mijlocii aparţinând întreprinzătorilor din insulele din Pacific, mărind astfel capacitatea de prelucrare şi atrăgând venituri mai mari în regiune; salută evaluarea resurselor de peşte şi a capacităţilor de pescuit de către Agenţia pentru pescuit a Forumului Pacificului şi solicită, atunci când există o marjă de extindere a acestora, ca flotele locale să fie dezvoltate.

15. invită Comisia să evalueze impactul social şi ecologic al activităţilor de exploatare forestieră, ilicite şi industriale pe scară largă, precum şi al comerţului desfăşurat în legătură cu acestea în ţările din Pacific

16. invită Comisia să se concentreze asupra aplicării rapide a Convenţiei privind diversitatea biologică şi a acordurilor conexe, în special programul de lucru privind zonele protejate, care constituie un instrument eficient pentru prevenirea distrugerii şi degradării în continuare a fondului forestier şi ecosistemelor marine din zona Pacificului;

17. invită Comisia să-şi amplifice sprijinul acordat pentru o administrare responsabilă din punct de vedere ecologic şi social a fondului forestier şi pentru aplicarea unor sisteme fiabile, care să le garanteze în mod credibil consumatorilor europeni că produsele din lemn comercializate pe piaţa UE sunt fabricate din cherestea obţinută din resurse durabile; subliniază importanţa renunţării la exploatările forestiere industriale pe scară largă în favoarea unor proiecte de silvicultură ecologică, în scopul atragerii de venituri pentru comunităţile locale şi al reducerii sărăciei;

18. sancţionează Convenţia privind conservarea şi gestionarea populaţiilor de peşte cu migrare extinsă din vestul şi centrul Oceanului Pacific, semnată în septembrie 2000, cu scopul de a realiza o exploatare durabilă pe termen lung a tonului, în cadrul cooperării dintre ţările insulare din Pacific şi statele care practică pescuitul oceanic;

19. subliniază că, pentru administrarea zăcămintelor minerale, sunt necesare investiţii mult mai mari, acestea reprezentând o sursă valutară de importanţă vitală, atât pentru ţările mai avansate, cât şi pentru cele mai puţin avansate din insulele din Pacific, în scopul prevenirii epuizării premature a resurselor, aşa cum s-a întâmplat la Nauru, după 50 de ani de exploatare minieră neîntreruptă a fosfatului;

20. invită Comisia ca, în colaborare cu statele insulare din Pacific, să asigure evidenţierea pe deplin, în rapoartele financiare anuale pe care le publică, a tuturor taxelor şi redevenţelor plătite diferitelor guverne de companiile petroliere, miniere şi de exploatare a gazului din regiune;

21. atrage atenţia asupra importanţei economice pe care o are turismul pentru regiune, dat fiind că una dintre principalele atracţii ale insulelor din Pacific constă din situarea lor într-un cadru idilic; subliniază că toate eforturile de încurajare a turismului din regiune trebuie să se desfăşoare în paralel cu o creştere a numărului de firme locale prestatoare de servicii turistice, astfel încât să se asigure durabilitatea sectorului turistic şi maximizarea beneficiilor pentru economia locală;

22. cere interzicerea tuturor testelor nucleare şi consideră că este esenţial ca întreaga regiune să fie denuclearizată şi ca daunele produse de testul nuclear asupra mediului, ecosistemelor şi sănătăţii publice să fie reparate;

23. recunoaşte avantajele pe care înfiinţarea companiilor aeriene cu preţuri reduse care deservesc regiunea le-a adus economiilor statelor insulare din Pacific şi solicită eliminarea barierelor din calea politicilor de tip "cer deschis", concomitent cu dezvoltarea raţională a transporturilor aeriene, astfel încât emisiile şi celelalte efecte exercitate asupra mediului de un trafic aerian mai intens să fie reduse la minimum;

24. subliniază că, în majoritatea cazurilor, numai ţările mai bogate, cu infrastructura mai dezvoltată şi legături aeriene mai frecvente atrag, în fiecare an, un număr semnificativ de turişti; relevă că, în astfel de cazuri, ajutorul pentru dezvoltare trebuie utilizat, în continuare, la finanţarea infrastructurii şi la încurajarea turismului durabil;

25. invită Comisia ca, în proiectele puse în aplicare în cadrul celui de al 10-lea Fond european pentru dezvoltare, să pună accentul pe sprijinirea sistemelor de învăţământ şi formare tehnică ale statelor din regiune, a căror dezvoltare este afectată de carenţele existente în aceste domenii;

26. recunoaşte importanţa agriculturii ca principală sursă de venit, inclusiv încasările din exporturi, ca mijloc de subzistenţă şi de creare de locuri de muncă în regiune;

27. subliniază că globalizarea, împreună cu pierderea accesului preferenţial la piaţa UE, a avut deja repercusiuni profunde asupra economiei din zonă, în special în Fiji;

28. subliniază că, în ţările mai puţin dezvoltate, care supravieţuiesc în principal datorită agriculturii de subzistenţă, se impune trecerea treptată de la culturile de bază la cele generatoare de venit, pentru a asigura mai multe produse agricole la export, şi că trebuie analizată oportunitatea înfiinţării unor capacităţi de prelucrare şi ambalare a produselor alimentare;

29. subliniază că mâna de lucru calificată reprezintă o importantă condiţie prealabilă pentru creşterea economică a statelor din Pacific şi, în consecinţă, invită Comisia să sprijine cadrele de politică naţionale destinate să ofere mijloace de calificare profesională şi alte modalităţi de formare, în vederea sprijinirii industriilor locale din ţările din Pacific;

30. subliniază importanţa comerţului intra-regional cu UE şi a comerţului între regiunea Pacificului şi UE, inclusiv în cadrul acordurilor comerciale regionale cum sunt Acordurile comerciale ale statelor insulare din Pacific (PICTA), preconizatul Acord al Pacificului privind relaţiile economice mai strânse (PACER) şi Acordul de parteneriat economic (EPA), ca modalitate de creştere a gradului de prosperitate economică din regiune;

31. ţinând cont de costurile administrative şi de derulare ale unor astfel de acorduri comerciale, inclusiv de aplicarea strategiei Pacificului de către statele insulare din Pacific şi organizaţiile regionale, cum este Secretariatul Forumului Pacificului, invită Comisia să ofere o asistenţă financiară şi tehnică adecvată, astfel ca respectivele acorduri să fie aplicate la termen şi în mod eficient;

32. sancţionează opinia Comisiei cu privire la importanţa principalilor actori regionali, cum sunt Australia, Noua Zeelandă, Statele Unite şi Japonia, dat fiind că aceştia sunt donatori şi parteneri comerciali importanţi în regiunea Pacificului şi că relaţiile bilaterale dintre UE şi aceste ţări urmează să se îmbunătăţească datorită unei mai mari implicări în Pacific;

33. sancţionează evaluarea Comisiei conform căreia o mai strânsă coordonare cu ceilalţi parteneri din regiune, cum sunt Australia şi Noua Zeelandă, în ceea ce priveşte acordarea ajutorului, ar putea contribui la o creştere a eficienţei furnizării acestuia;

34. subliniază că regiunea Pacificului este importantă din punct vedere geopolitic şi îşi exprimă îngrijorarea că rivalităţile dintre state ar putea ocaziona acordarea unui ajutor de slabă calitate, pe criterii politice, în detrimentul dezvoltării pe termen mai îndelungat, al durabilităţii resurselor şi al bunei guvernări;

35. invită Comisia să admită că regimul proprietăţii funciare, în special în Papua Noua Guinee, Insulele Solomon, Vanuatu şi Noua Caledonie (un teritoriu francez de peste mări) sunt foarte complexe şi constituie adevărate piedici în calea dezvoltării; în consecinţă, insistă ca aceasta să sprijine iniţiativele naţionale în materie de reformă funciară din respectivele ţări şi respectivul teritoriu;

36. invită Comisia să întreprindă acţiuni menite să combată răspândirea rapidă a HIV/SIDA în regiune, fenomen în continuă creştere în ţări ca Papua Noua Guinee;

37. atrage atenţia asupra celor patru ţări afectate de malarie din regiune, şi anume Papua Noua Guinee, Insulele Solomon, Vanuatu şi Timor Leste; solicită cu insistenţă Comisiei să elaboreze programe pentru soluţionarea acestei probleme, asigurând o protecţie corespunzătoare împotriva malariei, de exemplu prin furnizarea în ţările afectate de malarie a plaselor de pat împotriva ţânţarilor;

38. subliniază că, în scopul garantării furnizării eficiente a ajutorului, promovarea bunei guvernări în întreaga regiune a Pacificului prezintă o importanţă fundamentală pentru prevenirea corupţiei, care constituie unul dintre obstacolele majore în atingerea ODM, precum şi în realizarea unei dezvoltări durabile; relevă necesitatea de a crea instituţii naţionale şi proceduri transparente şi sănătoase, pentru ca ajutorul pentru dezvoltare să ajungă la beneficiarii locali cărora le este destinat;

39. împărtăşeşte opinia Comisiei conform căreia instabilitatea politică şi conflictele pot avea efecte devastatoare asupra dezvoltării economice din regiune, în special în ceea ce priveşte pierderea veniturilor din turism şi distrugerea infrastructurii economice;

40. subliniază că parteneriatul consolidat dintre Uniunea Europeană şi statele insulare din Pacific trebuie să se reflecte într-un sprijin sporit acordat parlamentelor statelor în cauză, în scopul consolidării capacităţii şi rolului acestora în favoarea stabilităţii politice regionale;

41. atrage atenţia asupra vulnerabilităţii statelor insulare din Pacific în faţa calamităţilor naturale şi a efectelor devastatoare ale acestora supra economiilor lor; în consecinţă, subscrie la apelul lansat de Comisie pentru elaborarea unui program regional de pregătire în caz de calamitate;

42. sancţionează opinia Comisiei conform căreia statele insulare din Pacific manifestă un interes major în preîntâmpinarea modificărilor climatice, dat fiind efectul pe care acestea l-ar putea avea asupra regiunii datorită creşterii nivelului oceanului; ia notă de Cadrul de acţiune privind schimbările climatice al insulelor din Pacific 2006-2015, ca mecanism regional de răspuns la schimbările climatice şi solicită o intensificare a dialogului dintre UE şi regiunea Pacificului, pentru a face faţă modificărilor climatice şi problemelor conexe;

43. atrage atenţia asupra situaţiei din Timor-Leste care, în mai şi iunie 2006, a fost sfâşiat de violenţe şi îşi exprimă speranţa ca, acţionând în strânsă colaborare cu comunitatea internaţională, Comisia să sprijine autorităţile din Timor-Leste în găsirea unor soluţii la problemele subsecvente care alimentează criza, printre care nevoia de stabilitate politică, reducerea sărăciei, dezvoltarea socială şi reconcilierea diferitelor categorii sociale;

44. salută concluziile Consiliului cu privire la o Strategie UE pentru Pacific, din 17 iulie 2006, şi accentul pus de acestea pe eradicarea sărăciei, atingerea ODM, dezvoltarea resurselor umane şi problematica sănătăţii; îşi exprimă totodată, regretul în ceea ce priveşte adoptarea acestora de către Consiliu, fără a aştepta ca Parlamentul să-şi exprime poziţia;

45. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului, Comisiei precum şi guvernelor şi parlamentelor statelor membre ale UE şi ale statelor insulare din Pacific.

[1] Acord de parteneriat între membrii grupului de state din Africa, Caraibe şi Pacific, pe de o parte, şi Comunitatea Europeană şi statele membre ale acesteia, pe de altă parte, semnat la Cotonou, la 23 iunie 2000 (JO L 317, 15.12.2000, p. 3).

[2] JO C 46, 24.02.2006, p. 1.

[3] JO C 292 E, 1.12.2006, p.121.

--------------------------------------------------