COMISIA EUROPEAN Ă 
Bruxelles, 15.12.2011  
SEC(2011) 1488 final 
  
DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI 
Sisteme nediscriminatorii de impozitare a succesiunilor: principii care decurg din 
jurispruden ța UE 
care înso ţeşte documentul 
RECOMANDAREA COMISIEI 
privind evitarea dublei impuneri în cazul succesiunilor 
{C(2011) 8819 final} 
{SEC(2011) 1489 final} {SEC(2011) 1490 final} 
 
 
RO  RO Prezentul document este un document de lucru al serviciilor Comisiei Europene și este 
întocmit doar cu scop informativ. Nu este o declara ție privind pozi ția oficială actuală sau 
viitoare a Comisiei pe tem ă abordată. 
1. INTRODUCERE șI CONTEXT  
 
Optsprezece state membre ale UE percep impozite la decesul al unei persoane, în timp ce 
nouă dintre acestea (Austria, Cipru, Estonia, Letonia, Malta, Portugalia, România, Slovacia și 
Suedia) nu au nici impozit pe patrimoniu și nici impozit pe succesiune, de și unele dintre 
acestea impoziteaz ă succesiunile în temeiul altor legi fiscale. 
 Unele state membre impun mo ștenitorilor impozitul pe succesiune, astfel încât evenimentul 
impozabil este reprezentat de îmbog ățirea beneficiarului, în timp ce alte state membre aplic ă 
impozitul pe patrimoniu, caz în care evenimentu l impozabil este transferul de proprietate. 
Termenul de „impozit pe succesiune” este utilizat în acest document pentru a desemna atât impozite pe patrimoniu, cât și impozite pl ătibile de beneficiari în cazul decesului unei 
persoane.   Din motive de simplitate, termenul de „impozit pe  succesiune”, astfel cum este utilizat în 
prezentul document, include și impozitul pe dona ții. Donațiile se fac adesea pentru a anticipa 
succesiunile ulterioare, iar aceste dona ții sunt în numeroase state membre impozitate în 
conformitate cu acelea și dispoziții ca succesiunile. În plus, jurispruden ța Curții de Justi ție a 
Uniunii Europene (Curtea) trateaz ă impozitele pe succesiuni și donații conform acelora și 
criterii.  Analiza de impact realizat ă de Comisie privind solu țiile la problemele legate de impozitarea 
succesiunilor transfrontaliere
1 arată că un număr tot mai mare de cet ățeni ai UE se mut ă în 
decursul vie ții lor dintr-o țară în alta, în interiorul Uniunii Europene, ca s ă locuiască, să 
lucreze și să se pensioneze și cumpără proprietăți și investesc în bunuri în alte țări decât în 
țara lor de origine. 
 Evaluarea de impact realizat ă de Comisie arat ă, de asemenea, faptul c ă cetățenii și 
întreprinderile se pot confrunta cu dou ă tipuri de probleme legate de impozitul pe succesiune 
în situații transfrontaliere, și anume aplicarea discriminatorie a normelor de impozitare a 
succesiunilor ale unui stat membru și dubla impunere sau ch iar impozitarea multipl ă a unei 
singure succesiuni. Aceste pr obleme pot împiedica cet ățenii UE s ă beneficieze pe deplin de 
dreptul lor de a se deplasa și de a-și desfășura liber activitatea dincolo de grani țe în interiorul 
Uniunii Europene și pot crea dificult ăți pentru transferul întreprinde rilor mici în caz de deces 
al proprietarilor.  Prezentul document analizeaz ă problema discrimin ării. Problema legat ă de dubla impunere 
este tratat ă în cadrul unei recomand ări pe care Comisia a adoptat-o la aceea
și dată cu 
publicarea prezentului document2. 
 
                                                 
1  Evaluare de impact privind solu țiile la problemele de succesiune transfrontalier ă – referința se va 
adăuga atunci când va fi disponibil ă  
2  A se vedea Recomandarea Comisiei privind ev itarea dublei impuneri în cazul succesiunilor – referința 
se va adăuga atunci când va fi disponibil ă. 
 
 
RO  RO În stadiul actual al legisla ției UE, statele membre și subdiviziunile lor politice dispun de o 
largă libertate în a- și concepe sistemele fiscale și în a-și atribui între ele competen țe fiscale.  
 Cu toate acestea, ele trebuie s ă își exercite aceste competen țe în conformitate cu legisla ția UE. 
Aceasta înseamn ă că sistemele fiscale ale st atelor membre trebuie s ă respecte libert ățile 
fundamentale, în special normele  referitoare la libera circula ție a persoanelor, a lucr ătorilor, a 
serviciilor și a capitalurilor și libertatea de stabilir e (articolele 21, 45, 56, 63 și 49 din Tratatul 
privind func ționarea Uniunii Europene - TFUE), precum și principiul general al 
nediscrimin ării pe motiv de na ționalitate (articolul 18 din TFUE)
3. 
 În temeiul articolului 21 din TFUE, cet ățenii UE au dreptul s ă circule și să se stabileasc ă liber 
pe teritoriul statelor membre. Definit ă în linii mari, aceast ă libertate permite cet ățenilor unui 
stat membru (indiferent dac ă sunt sau nu activi din punc t de vedere economic) s ă călătorească 
în alt stat membru și să își stabileasc ă acolo reședința permanent ă sau temporar ă. Articolul 18 
din TFUE garanteaz ă că cetățenii care î și exercită dreptul la libera circula ție nu pot fi 
discrimina ți pe motiv de na ționalitate.  
 Principiul libert ății de stabilire se întemeiaz ă pe articolele 49-55 din TFUE. Aceste dispozi ții 
permit unui operator economic, indiferent dac ă acesta este persoan ă fizică sau o societate, s ă 
desfășoare o activitate economic ă într-o manier ă stabilă și continuă în unul sau mai multe 
state membre. Aceste dispozi ții se aplic ă ș
i în cazul în care un titular de ține cantit ăți 
semnificative de ac țiuni care îi dau dreptul s ă controleze activitat ea întreprinderii. 
 Libera circula ție a capitalurilor, prev ăzută la articolul 63 din TFUE, este cea mai important ă 
libertate în domeniul impozit ării succesiunilor, deoarece deciziile Cur ții în domeniul 
impozitului pe succesiune s-au bazat în principal pe aceast ă libertate. Curtea a confirmat în 
repetate rânduri c ă o moștenire care implic ă un transfer de bunuri l ăsate de defunct uneia sau 
mai multor persoane constituie o circula ție a capitalurilor în sens ul articolului 63 din TFUE, 
cu excepția cazurilor în care elementele sale constitutive se limiteaz ă la teritoriul unui singur 
stat membru.  În cadrul pie ței interne este extrem de important ca statele membre s ă nu creeze obstacole în 
calea exercit ării libertăților fundamentale f ăcând discrimin ări cu privire la succesiunile 
transfrontaliere în compara ție cu situa țiile naționale. Principiul nediscrimin ării constituie un 
element central al libert ăților prevăzute în tratat. Potrivit unei jurispruden țe consacrate, 
discriminarea poate rezulta din tratarea diferit ă a unor situa ții comparabile sau din tratarea 
unor situa ții diferite în acela și fel. Pentru ca un sistem na țional care prevede un tratament 
diferit să fie compatibil cu libert ățile prevăzute în tratat, acesta trebuie s ă vizeze situa ții care 
nu sunt comparabile în mod obiectiv sau trebuie s
ă aibă o justificare con ținând un motiv 
imperativ de interes general. Mai mult, acest sistem na țional nu poate în nici un caz fi mai 
restrictiv decât este  necesar în vederea atingerii scopului urm ărit; cu alte cuvinte, acesta 
trebuie să fie propor țional.  
 În ultimii ani, problemele de discriminare fiscal ă legate de succesiuni transfrontaliere au 
devenit din ce în ce mai eviden te. Comisia, pe baza reclama țiilor primite și a investiga țiilor 
proprii, a fost nevoit ă să inițieze proceduri privind înc ălcarea dreptului comunitar împotriva 
mai multor state membre pentru aspecte ale legisla ției lor.  
 
                                                
 
3  În plus, orice avantaj selectiv, s ub forma unui tratament fiscal diferen țiat pentru activele întreprinderilor 
care constituie parte dintr-o succesiune, trebuie s ă fie în conformitate cu normele de concuren ță ale UE. 
 
RO  RO În plus, începând din 2003, Curtea a examinat norme de impozitare a succesiunilor aplicabile 
în statele membre în zece cauze înaintate de instan țele naționale. Curtea de Justi ție a hotărât în 
opt dintre cele zece cazuri c ă normele na ționale de impozitare a succesiunilor și donațiilor 
aplicate de statele membre în cauz ă încalcă normele UE privind libera circula ție a 
capitalurilor și/sau libertatea de stabilire. 
 Au fost supuse, de asemenea, aten ției Curții normele de impozitare a succesiunilor într-un alt 
caz care avea ca obiect impozite pe succesiune mai mari pentru mo ștenirile în favoarea unor 
societăți de binefacere din alte state membre.  
 Aceste hot ărâri ale Cur ții au adus unele clarific ări și o oarecare certitudine în aceast ă 
chestiune. Cu toate acestea, în multe cazuri, s-ar putea s ă nu fie în totalitate clar ce consecin țe 
ar trebui s ă aibă o hotărâre care implic ă legislația unui stat membru asupra legisla ției altui stat 
membru. În plus, chiar și atunci când statele membre introd uc noi norme fiscale ca urmare a 
unei hotărâri, o pot face în moduri foarte diferite. 
 De asemenea, se poate ca hot ărârile Cur ții în cazuri individuale s ă nu ofere cet ățenilor UE 
clarificări cu privire la principiile pe  care statele membre trebuie s ă le respecte atunci când 
impoziteaz ă succesiunile transfrontaliere.  
 Prin urmare, este oportun s ă se stabileasc ă principii de nediscrimi nare care decurg din 
jurispruden ță după care ar trebui s ă se ghideze sistemele de impozitare a succesiunilor. Acest 
fapt ar putea îmbun ătăți respectarea libert ăților fundamentale prin informarea cet ățenilor UE 
în legătură cu normele pe care statele membre trebuie s ă le respecte în impozitarea 
succesiunilor transfrontaliere . Ar putea, de asemenea, s ă sprijine statele membre în alinierea 
dispozițiilor lor privind impozitul pe succesiune la legisla ția UE.  
 
Următoarele capitolele ofer ă o imagine de ansamblu  asupra principalelor hot ărâri relevante 
pentru impozitarea succesiunilor și a donațiilor și asupra principiilor care decurg din aceast ă 
jurispruden ță. 
 Ca punct de plecare, este bine de re ținut că, în timp ce, în general, reziden ții și nereziden ții pot 
fi tratați în mod diferit în ceea ce prive ște impozitele directe în cazul în care acest lucru este 
justificat de circumstan țe diferite, Curtea a conchis în cea mai mare parte a hot ărârilor sale în 
cazuri privind impozitul pe succesiune c ă rezidenții și nereziden ții trebuie s ă fie tratați în mod 
egal.  
 
2. A
NALIZĂ GENERAL Ă A JURISPRUDEN țEI RELEVANTE  
 
2.1  Cazuri în care Curtea a hot ărât că legislația unor state membre privind 
impozitul pe succesiuni și donații este incompatibil ă cu legisla ția UE   
 
 
2.1.1. Cazul Barbier  (C-364/01) 
 
Curtea a decis în acest caz c ă un stat membru nu poate aplic a norme privind impozitul pe 
succesiune care ar permite o anumit ă deducere fiscal ă din valoarea unui patrimoniu dac ă 
defunctul a locuit în statul membru respectiv la  momentul decesului, dar care ar refuza-o, în 
cazul în care defunctul a locuit în alt stat membru înainte de deces. 
 
RO  RO  
În acest caz Curtea a hot ărât că „succesiunea” se înscrie în domeniul de aplicare a dispozi țiilor 
referitoare la libera circula ție a capitalurilor o dat ă ce elementele sale constitutive sunt 
transfrontaliere. Se poate observa c ă nu este necesar s ă se aibă în vedere dac ă persoanele se 
angajează efectiv în activit ăți economice transfrontalie re pentru aplicabilitat ea la succesiuni a 
dispozițiilor privind libera circula ție a capitalurilor.  
 În acest caz Curtea a hot ărât că este contrar legisla ției UE dac ă, pentru a evalua valoarea unui 
bun imobil situat în statul membru în cauz ă, a existat o diferen ță de tratament fiscal în func ție 
de statutul de rezident sau de nerezident în statul membru re spectiv al defunctului la data 
decesului. Valoarea unei obliga ții conexe propriet ății ar trebui s ă fie luată în considerare în 
vederea impozit ării indiferent de statul membru de re ședință al defunctului.  
 În plus, Curtea a elaborat o regul ă de bază pentru a determina dac ă dispozițiile naționale pot 
atrage o restric ție privind libera circula ție a capitalurilor în domeniul impozitului pe 
succesiune. În acest sens, un stat membru nu are dreptul s ă aplice o m ăsură care are efectul de 
a reduce valoarea unui patrimoniu apar ținând unui rezident al unui alt stat membru într-o 
măsură
 mai mare decât ar face-o pentru valoarea unui patrimoniu apar ținând unui rezident din 
același stat membru. Curtea a urmat acest ra ționament în toate hot ărârile ulterioare din 
domeniul impozitului pe succesiuni și donații. 
 Curtea a clarificat, de asemenea, faptul c ă, pentru a evalua compatibilitatea cu legisla ția UE a 
legislației interne privind impozitu l pe succesiune, existen ța unui avantaj fiscal acordat 
unilateral de un stat membru, a ltul decât statul membru de re ședință, nu este relevant. Acest 
raționament a fost, la rândul s ău, urmat în hot ărârile ulterioare. 
 
Curtea nu a examinat în mod special cazul în func ție de dreptul la libera circula ție a 
persoanelor garantat prin tratat. Cu  toate acestea, aceasta a declarat c ă impozitele pe 
succesiune constituie unul dintre elementele pe care un resortisant al unui stat membru le-ar lua în calcul în mod rezonabil atunci când decide s ă facă sau nu uz de libe rtatea de circula ție 
prevăzută în tratat.  
  
2.1.2. Cazul Maria Geurts  C-464/05 
  
În acest caz Curtea a constatat c ă este discriminatoriu ca pr oprietarul unei întreprinderi 
familiale și, după moartea sa, mo ștenitorii acestuia, s ă fie tratați diferit în func ție de locul 
(statul membru în cauz ă sau alt stat membru) în care acea întreprindere avea lucr ători angaja ți.  
 
Legislația internă în cauză acordă o scutire de la impozitul pe succesiune pentru ac țiunile 
deținute în întreprinderi mici familiale cu condi ția ca întreprinderile respective s ă aibă 
angajați un număr minim de lucr ători în acest stat membru.  
 În acest caz, Curtea a examinat legisla ția relevant ă numai din punctul de vedere al principiului 
libertății de stabilire. Acest lucru se explic ă prin faptul c ă legislația se aplica numai în cazurile 
în care cel pu țin 50% din capitalul social al întreprinderii în cauz ă era deținut, în cursul celor 
trei ani care au precedat d ecesul, de defunct împreun ă sau nu cu membri apropia ți ai familiei. 
Curtea a constatat c ă o cotă-parte atât de semnificativ ă conferea persoanelor respective 
influență asupra deciziilor în treprinderii în cauz ă și le oferea posibilitatea de a lua decizii cu 
 
RO  RO privire la activit ățile întreprinderii. Curtea a apreciat, de asemenea, c ă orice efecte restrictive 
ale respectivei legisla ții asupra liberei circula ții a capitalurilor nu ar fi decât o consecin ță 
inevitabil ă a efectelor acesteia asupra stabilirii transfrontaliere.  
 Curtea a stabilit c ă un stat membru nu poate refuza o scutire de taxe pentru o mo ștenire a unei 
întreprinderi familiale care are angaja ți cel puțin cinci lucr ători într-un alt stat membru dac ă ar 
acorda o astfel de scutire de la plata impozitu lui pe succesiune în cazul în care cei cinci 
lucrători ar fi angaja ți pe teritoriul s ău. 
 
 2.1.3.  Cazul Jäger  (C-256/06)  
 
Curtea a hot ărât în acest caz c ă patrimoniile situate în str ăinătate nu pot fi evaluate într-un 
mod mai pu țin favorabil decât patr imoniile situate intern. 
 
Cazul Jäger  se referă la un tratament fiscal mai pu țin favorabil aplicat de statul membru de 
reședință pentru bunuri situate în  alt stat membru.  
  Curtea a decis c ă dispozițiile privind libera circula ție a capitalurilor interzic dispozi țiile 
legislative ale statelor membre prin care un sistem de evaluare deosebit de favorabil și 
scutirea par țială se aplică bunurilor situate în statul memb ru respectiv spre deosebire de 
bunurile situate în alte state me mbre, care sunt evaluate în conformitate cu regulile obi șnuite 
ale valorii de pia ță juste. Deoarece calcularea impozitului este direct legat ă de valoarea 
bunurilor, nu este nicio diferen ță obiectivă de situație de natur ă să justifice un tratament fiscal 
inegal.   
 
2.1.4. Cazul Eckelkamp  (C-11/07) și cazul Arens-Sikken  (C-43/07) 
 
În aceste cazuri, Curtea a considerat c ă aplicarea unor norme de im pozitare diferite pentru 
calculul impozitelor pe succesiune și pe transferul de bunuri, în func ție de locul în care î și 
avea reședința defunctul la data decesului (în st atul membru respectiv sau în str ăinătate) este 
incompatibil ă cu legisla ția UE.  
 
Curtea a hot ărât în cazul Eckelkamp  că este ilegal ca un stat membru s ă nu permit ă deducerea 
taxelor aferente ipoteci i din valoarea propriet ății numai pentru c ă, la data decesului, persoana 
a cărei succesiune era deschis ă își avea reședința în alt stat membru.  
 
Curtea a decis în cazul Arens-Sikken  că este contrar legisla ției UE dac ă un moștenitor este 
autorizat s ă deducă datorii are greveaz ă proprietatea mo ștenită numai în cazul în care 
persoana a c ărei succesiune este deschis ă își avea re ședința, la data decesului, în statul 
membru în care este situat ă proprietatea.  
 
Ambele cazuri au avut ca obiect metoda de calcul al taxelor de succesiune și s-au referit la 
situații asemănătoare celei din cazul Barbier .  
 În cazul Eckelkamp , Curtea a decis c ă refuzul de a aplica deducer ile referitoare la datorii și 
obligații constituie o înc ălcare a dispozi țiilor privind libera circula ție a capitalurilor. Statul 
membru în cauz ă a refuzat s ă ia în considerare datoriile și obligațiile aferente succesiunii la 
calcularea impozitului pe succesiune datorat, at unci când testatorul, la data decesului, nu î și 
 
RO  RO avea reședința în statul membru respectiv. Cu toate a cestea, ar fi permis deducerea acestor 
datorii și obligații dacă testatorul ar fi avut re ședința pe teritoriul s ău la data decesului. Curtea 
a declarat c ă, deoarece calculul impozitelor pe succesiune și pe transfer este, conform 
legislației în cauz ă, direct legat de valoar ea bunurilor imobile, nu exist ă diferențe de situa ție 
care să justifice tratamentul fiscal inegal aplicat bunurilor imobile situate în statul membru în 
cauză, în funcție de locul în care locuia defunctul la data decesului.  
 În cazul Arens-Sikken , o proprietate a fost l ăsată soției supravie țuitoare care, în temeiul unui 
partaj testamentar de ascendent, a fost obligat ă să achite fiec ăruia dintre copii contravaloarea 
în numerar a cotelor lor succesorale resp ective. Aceste „datorii care îndatoreaz ă excesiv” so ția 
supraviețuitoare fa ță de copiii s ăi nu au fost luate în cons iderare la stabilirea obliga ției sale de 
a plăti taxa de transfer. Dac ă testatorul ar fi avut re ședința în statul membru în cauz ă la data 
decesului, o astfel de deducere ar fi fost posibil ă. Curtea a hot ărât că un astfel de tratament 
diferit este incompatibil cu libera circula ție a capitalurilor. 
 
2.1.5. Cazul Mattner  (C-510/08)  
 
Curtea a declarat incompatibil ă cu libera circula ție a capitalurilor o dispozi ție privind un 
impozit pe dona ție (și succesiune) potrivit c ăreia scutirea fiscal ă pentru copiii donatorului, 
într-un caz în care toate p ărțile sunt nerezidente, este mai sc ăzută decât în cazul în care unul 
dintre ei este rezident.  În acest caz, Curtea a extins jurispruden ța pe care a dezvoltat-o în domeniul impozitelor pe 
succesiune și la legisla ția națională referitoare la impozitarea dona țiilor.  
 Cazul de fa ță a avut ca obiect donarea unui teren situat  în statul membru de impozitare. Atât 
donatorul, cât și primitorul, copilul donatorului, î și aveau re ședința într-un alt stat membru. 
 Legislația națională în cauză a făcut o distinc ție între cazurile în care contribuabilul a fost 
considerat ca fiind supus unei r ăspunderi limitate  din perspectiva impozit ării, și anume atunci 
când atât donatorul, cât și primitorul î și au reședința într-un alt stat membru la data la care s-a 
făcut donația, și cazurile în care contribuabilul a fost considerat ca fiind supus unei obliga ții 
fiscale nelimitate
, și anume atunci când cel pu țin una dintre aceste p ărți își are reședința în 
statul membru de impozitare. În aceast ă din urmă situație, legisla ția prevedea o scutire fiscal ă 
relativ ridicat ă în cazul dona țiilor între p ărinte și copil, pe când scutirea era mult mai sc ăzută 
în prima situa ție.  
 Curtea nu a constatat nicio diferen ță obiectivă între cele dou ă situații, diferen ță care ar putea 
justifica tratamentul diferit. În plus, Curtea a dezb ătut pe marginea unui num ăr de justific ări 
prezentate, și anume privind necesitatea de a împiedica primirea aceluia și avantaj fiscal de 
două ori de acela și contribuabil și de a împiedica eludarea limitelor prin dona ții multiple, 
precum și privind coeren ța sistemului fiscal na țional. Cu toate acestea, Curtea nu a acceptat 
nici una dintre aceste justific ări. 
  
2.1.6. Cazul Halley  (C-132/10) 
 
În acest caz Curtea a constatat c ă este discriminatoriu s ă se stabileasc ă termene de prescrip ție 
diferite pentru evaluarea ac țiunilor nominative în scopul impozit ării succesiunii în func ție de 
 
RO  RO locul (statul membru de impozitare  sau alt stat) în care se afl ă centrul efectiv de administrare 
al societății emitente la care defunctul a fost ac ționar. 
 
În acest caz patrimoniul includea ac țiuni nominative la o societate care î și avea centrul efectiv 
de administrare într-un alt stat membru decât statul de impozitare, ac țiuni care au fost 
transferate prin succesiune unui mo ștenitor în statul de impozitare.  
 Legislația națională din statul membru de impozitare prevedea c ă autoritatea sa fiscal ă poate 
solicita o expertiz ă a anumitor bunuri aflate în acel st at membru pentru a stabili dac ă acestea 
au fost subevaluate în declara ția de impozit pe succesiune. Termenul de prescrip ție pentru ca 
autoritatea fiscal ă să ceară o astfel de expertiz ă și să aplice o eventual ă ajustare ascendent ă 
ulterioară a valorii impozitului pe succesiune a fost st abilit la 2 ani de la data la care este 
întocmită declarația de impozit pe succesiune. 
 Cu toate acestea, în cazul ac țiunilor de ținute la o societate al c ărei centru efectiv de 
administrare este situat în afara teritoriului statului membru de impozitare, expertiza nefiind 
posibilă, autoritățile fiscale puteau s ă deschidă o acțiune privind subevaluarea, având drept 
rezultat o majorare ulterioar ă a impozitului pe succesiune, combinat cu dobânzi și amenzi, 
într-o perioad ă mult mai îndelungat ă de timp, și anume pân ă la 10 ani. 
 Curtea a afirmat c ă o astfel de legisla ție contravine dispozi țiilor privind libera circula
ție a 
capitalurilor, deoarece aplicarea unui termen de prescrip ție mai lung pentru mo ștenitorii care 
dețin acțiuni la o societate cu centrul efectiv de administrare în str ăinătate poate avea ca efect 
descurajarea reziden ților din statul membru de impozitare s ă investeasc ă sau să mențină 
investiții în bunuri situate în af ara teritoriului statul ui membru respectiv. Mo ștenitorii acestor 
rezidenți s-ar confrunta cu o lung ă perioadă de incertitudine în ceea ce prive ște posibilitatea 
de a fi supu și unei ajust ări fiscale.  
 Curtea nu a descoperit ni cio justificare pentru o astfel de restric ție privind libera circula ție a 
capitalurilor, în special deoarece perioada de 10 ani nu s-a bazat pe timpul necesar pentru a 
face apel la mecanisme de asisten ță reciprocă între administra țiile fiscale sau alte mijloace 
alternative de a identifica valoarea ac țiunilor în cauz ă. 
  
2.2  Cazuri în care Curtea a hot ărât că legislația privind impozitul pe succesiune din 
statele membre în cauz ă este compatibil ă cu legisla ția UE   
 
 
2.2.1. Cazul Van Hilten-Van Der Heijden (C-513/03) 
 
 
Curtea a decis în acest caz c ă dispozițiile privind libera circula ție a capitalurilor nu interzic o 
normă prin care patrimoniul unui resortisan t al unui stat membru care decedeaz ă într-o 
perioadă de 10 ani de la mome ntul la care înceteaz ă să mai aibă reședința în acel stat membru 
urmează să fie impozitat ca și cum resortisantul respectiv ar fi continuat s ă își aibă reședința 
în acel stat membru. Elementul important a fost faptul c ă norma respectiv ă nu a făcut o 
diferență între reziden ți și nereziden ți. 
 
În conformitate cu Conven ția privind dubla impunere dintre cele dou ă state în cauz ă, 
patrimoniul unui resortisant al unui stat membru care decedeaz ă într-o perioad ă de 10 ani de 
 
RO  RO la momentul la care înceteaz ă să mai aibă reședința în acel stat membru urma s ă fie impozitat 
ca și cum resortisantul respectiv ar fi continuat s ă își aibă reședința în acel stat membru. 
Convenția privind dubla impunere prevede, de asemenea, c ă statul de impozitare reduce 
impozitul datorat astfel cu valoarea impozitului datorat în cel ălalt stat din motive de re ședință 
în statul respectiv.   Dispozițiile în cauz ă nu au fost considerate discriminato rii, deoarece, spre deosebire de cazul 
Barbier , acestea nu au f ăcut diferen țe între contribuabili în func ție de locul lor de re ședință. 
Mai degrab ă, acestea prevedeau un tratament identic pentru patrimoniile resortisan ților care 
și-au transferat re ședința în străinătate și ale celor care au r ămas în statul membru în cauz ă.  
 Potrivit Cur ții, această legislație nu va descuraja nici resortisantul care și-a transferat re ședința 
în străinătate să facă investiții în statul membru de impozitare 
și nici persoana care a r ămas în 
statul de impozitare s ă investeasc ă într-un alt stat membru. Totodat ă, o astfel de legisla ție nu 
ar diminua valoarea unui patrim oniu al unui resortisant care și-a transferat re ședința în 
străinătate. Așa cum a subliniat și Curtea, atât timp cât nu exist ă nicio armonizare în acest 
domeniu, statele membre sunt libere s ă stabileasc ă criteriile pentru repartizarea competen țelor 
lor de impozitare. În acest sens, ca m ăsură de combatere a abuzurilor, acestea pot, de 
asemenea, s ă prevadă un concept prelungit de re ședință, precum în cazul de fa ță.  
  
 2.2.2. Cazul Block  (C-67/08)  
 
În acest caz Curtea a concluzionat c ă un stat membru nu este obligat s ă evite dubla impozitare 
a unei succesiuni care deriv ă din exercitarea în paralel de c ătre statele membre a suveranit ății 
fiscale, de exemplu deducând un impozit pe succesiune pl ătit în străinătate din propriul 
impozit pe succesiune. 
 
În cazul Block  Curtea a trebuit s ă se pronun țe privind compatibilitatea cu dispozi țiile privind 
libera circula ție a capitalurilor a legisla ției naționale care nu prevede c ă impozitul pe 
succesiune pl ătit într-un alt stat membru trebuie s ă fie dedus din impozitul pe succesiune care 
trebuie pl ătit de către un mo ștenitor în statul s ău membru de re ședință.  
 Acest caz difer ă de cazurile examinate deja deoarece nu se refer ă la sistemului de impozitare a 
succesiunilor al unui singur stat membru, ci la o consecin ță a exercit ării în paralel de c ătre 
două state membre a competen țelor lor fiscale.  
 Atât moștenitorul, cât și defunctul î și aveau re ședința într-un stat membru, dar bunurile 
mobile din patrimoniu se af lau în alt stat membru și au fost impozitate atât acolo, cât și în țara 
de reședință a moștenitorului. 
 Curtea a hot ărât că utilizarea unor criterii de leg ătură diferite la perceperea impozitului pe 
succesiune pentru capital nu este contrar ă legislației UE, deoarece, în actualul stadiu al 
legislației UE, nu exist ă criterii generale la nivelul UE privind atribuirea competen țelor între 
statele membre în ceea ce prive ște eliminarea dublei impuneri în  cadrul Uniunii Europene.  
 
Statele membre sunt, prin urmare, libere s ă își decidă propriile reguli de impozitare direct ă, 
inclusiv factorii de leg ătură conform c ărora o persoan ă sau un venit este impozitabil pe 
teritoriul s ău.  
 
RO  RO  
Pe de altă parte, acestea nu sunt obligate s ă își adapteze sistemele fiscale la diferitele sisteme 
de impozitare ale celorlalte  state membre pentru a e limina dubla impunere rezultat ă din 
exercitarea în paralel de c ătre statele membre respective a suveranit ății lor fiscale. În special, 
acestea nu sunt obligate s ă deducă impozitul pe succesiune pl ătit în străinătate din propriul lor 
impozit pe succesiune.  
 
 2.3.  Alte cazuri relevante - Tr atamentul fiscal aplicat societ ăților de binefacere 
străine 
  
În cazul Missionswerk Werner Heukelbach (C-25/10) Curtea a hot ărât că un stat membru care 
acordă societăților de binefacere interne anumite avantaje fiscale pentru succesiuni trebuie s ă 
aplice acela și tratament fiscal societ ăților de binefacere str ăine dacă acestea din urm ă 
îndeplinesc condi țiile stabilite de statul membru resp ectiv pentru acordarea de avantaje 
fiscale. 
 
Curtea a examinat în trecut tratamentul fiscal pe care statele membre îl aplic ă societăților de 
binefacere stabilite în alte state membre, precum și donațiilor către aceste entit ăți. Cazul 
Stauffer  (C-386/04) a avut ca obiect prima ipotez ă pe când cazul Persche  (C-318/07) a tratat 
cea de-a doua. În ambele cazuri, Curtea a hot ărât că dispozițiile de impozitare interne care 
discrimineaz ă societățile de binefacere str ăine sunt incompatibile cu dispozi țiile privind libera 
circulație a capitalurilor.  
 În cazul Missionswerk Werner Heukelbach , Curtea a extins principiile de nediscriminare 
prevăzute în hot ărârile anterioare și la legisla ția statelor membre privind impozitul pe 
succesiune. Cazul se referea la posibilitatea de a aplica o rat ă redusă a impozitului pe 
succesiune unei mo șteniri în favoarea unei asocia ții fără scop lucrativ. Legisla ția națională 
existentă prevedea c ă rata redus ă este aplicabil ă numai în cazul în care asocia ția își are centrul 
de operațiuni fie în statul membru de impozitare fie în statul membru în care, la data 
decesului, î și are reședința sau locul de munc ă defunctul sau în care acesta din urm
ă și-a avut 
reședința sau locul de munc ă efectiv.  
 Curtea a hot ărât că articolul 63 prevaleaz ă o astfel de legisla ție în cazul în care o organiza ție 
fără scop lucrativ, recunoscut ă ca atare în statul s ău membru de stabilire, îndepline ște, de 
asemenea, condi țiile care reglementeaz ă organiza țiile similare, impuse de statul membru de 
impozitare. Faptul c ă o societate de binefacere str ăină nu își are centrul de opera țiuni în statul 
membru respectiv sau în statul membru în care a lucrat sau a locuit defunctul a fost considerat 
nesemnificativ. 
3. P
RINCIPIILE CARE DECURG DIN JURISPRUDEN țĂ  
 
Pot fi identificate unele principii din jurispruden ța relevant ă, principii care pot fi grupate în 
următoarele capitole: 
 
Legături geografice ale bunurilor care fac pa rte din succesiuni transfrontaliere  
 
1. Dispozițiile privind impozitul pe succesiune ale statelor membre încalc ă dispozițiile 
privind libera circula ție a capitalurilor dac ă ele prev ăd un tratament fiscal diferit 
 
RO  RO pentru bunuri care fac part e din succesiune, în func ție de existen ța vreunei leg ături cu 
teritoriul na țional, în special dac ă acestea sunt situate acolo. Acest lucru înseamn ă, 
inter alia , că: 
 
a. metodele de evaluare nu pot fi mai pu țin favorabile pentru bunurile situate în 
străinătate;  
 
b. nu trebuie s ă existe nici un fel de restric ții privind posibilitatea unei deduceri a 
datoriilor/obliga țiilor aferente bunur ilor situate în str ăinătate dacă nu exist ă 
restricții pentru bunurile locale; 
 c. dispozițiile statelor membre privind impoz itul pe succesiune nu poate prevedea 
o rată mai mare a impozitului pe succesiune pentru bunurile mo ștenite aflate în 
străinătate; 
 d. statele membre nu pot stabili perioade de prescrip ție diferite pentru reevaluarea 
acțiunilor nominative în scopul impozit ării succesiunii în func ție de locul în 
care se afl ă centrul efectiv de administrare al societ ății emitent.  
 
2. Principiile de baz ă ar putea la rândul lor s ă interzică, inter alia , un tratament de 
impozitare a succesiunii care:  a. este mai pu țin favorabil în cazul ac țiunilor mo
ștenite înregistrate la burse de 
valori str ăine sau de ținute la o societate situat ă în străinătate decât în cazul 
acțiunilor înregistrate la burse interne sau de ținute la societ ăți interne;  
 
b. privilegiaz ă plățile efectuate de societ ăți interne de asigurare de pensii ca parte 
a succesiunii fa ță de plățile efectuate în aceea și situație de societ ăți de 
asigurare str ăine;  
 
c. este mai pu țin favorabil în cazul titlurilor de datorie public ă emise de alte state 
membre decât în cazul unor titluri de va loare similare emise de statul membru 
de impozitare.  
  
Reședința persoanelor implicate în succesiuni transfrontaliere
 
 
 
2. Dispozițiile statelor membre privind impozitu l pe succesiune sunt în contradic ție cu 
legislația UE dac ă acestea prev ăd scutiri de impozite mai ridicate pentru reziden ți 
decât pentru nereziden ți pentru dona ții sau succesiuni atunci când reziden ții și 
nereziden ții sunt într-o situa ție comparabil ă.  
 
În funcție de caz, acest lucru ar pute a însemna, printre altele, c ă statele membre nu pot 
prevedea scutiri de la im pozitul pe succesiune mai mici pentru simplul motiv c ă 
defunctul și moștenitorul acestuia nu au fost/nu sunt reziden ți ai statului membru care 
acordă o astfel de scutire.  
 
3. Cu privire la determinarea valorii bunurilor mo ștenite, este contrar legisla ției UE să se 
permită deduceri numai în cazul în care defunctul î și avea reședința în statul membru 
de impozitare. 
 
RO  RO  
Acest lucru ar putea însemna, printre altele, c ă dispozițiile statelor membre privind 
impozitul pe succesiune nu sunt în conformitate cu legisla ția UE dac ă restricționează 
posibilitatea de deducere a datoriilor și a obliga țiilor aferente bunurilor mo ștenite de 
un nerezident, dar nu aplic ă nicio astfel de restric ție bunurilor mo ștenite de reziden ți.  
 
4. Mai general și în absen ța unor justific ări obiective, dispozi țiile statelor membre sunt 
incompatibile cu libera circula ție a capitalurilor dac ă prevăd un tratament fiscal al 
succesiunilor mai pu țin favorabil atunci când se aplic ă unor mo ștenitori sau defunc ți 
nereziden ți. 
 
 
Tratamentul fiscal al succesiunilor aplicat  întreprinderilor, cum ar fi IMM-urile  
 
5. Statele membre nu pot prevedea  un tratament fiscal preferen țial pentru mo ștenirea 
unei întreprinderi care depi nde de continuarea/desf ășurarea pe viitor a activit ății 
întreprinderii pe pia ța națională sau nu. 
 6. Statele membre nu pot prevedea un tratament fiscal mai pu țin favorabil aplicat unei 
întreprinderi mo ștenite doar din simplul motiv c ă angajații săi sunt situa ți în 
străinătate. 
 7. Scutirile de impozite pe succesiune pent ru întreprinderi, cum ar fi exoner ările sau 
scutirile speciale pentru transferurile de întreprinderi familiale și întreprinderi mici 
după deces ar trebui s ă fie furnizate în acela și mod mo ștenitorilor care nu î și au 
reședința în statul membru care ofer ă scutirea precum mo ștenitorilor reziden ți. 
 
 
Tratamentul fiscal al succesiunilor aplicat societ ăților de binefacere
 
 
8. Dispozițiile statelor membre privind impoz itul pe succesiune nu pot prevedea 
aplicarea unui tratament fiscal al succesiunilor mai pu țin favorabil pentru mo ștenirile 
în favoarea unei societ ăți de binefacere numai pe motiv c ă aceasta este stabilit ă într-un 
alt stat membru și nu în statul membru de impozitare. 
  
4. C
ONCLUZII  
Multe principii referitoare la nediscriminarea în domeniul impozit ării succesiunilor au fost 
deja stabilite de jurispruden ță. În viitor, Curtea poate fi chemat ă să examineze alte situa ții, 
care nu au fost pân ă în prezent abordate, în care legisla ția aplicabil ă face distinc ție între 
situațiile exclusiv na ționale și situațiile cu un element transfrontalier. Cu toate acestea, este 
deja clar c ă diferențele dintre situa țiile exclusiv na ționale și cele transfrontaliere nu sunt 
compatibile cu legisla ția UE în absen ța unei diferen țe pertinente obiective între aceste situa ții 
sau a unei justific ări legate de cerin țe prioritare de interes general. 
 Cetățenii UE au dreptul s ă utilizeze c ăile de atac aplicabile în cazul în care constat ă vreo 
incompatibilitate între normele privind impoz itul pe succesiune ale unui stat membru și 
legislația UE. 
 
 
RO  RO La rândul s ău, Comisia este are dreptul, în calitat ea sa de gardian al tratatelor UE, s ă ia 
măsurile adecvate atunci când constat ă încălcări ale legisla ției UE în domeniul impozitului pe 
succesiuni și donații.