RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Îndeplinirea angajamentelor politice ale UE în materie de securitate alimentară și nutrițională: primul raport bienal /* COM/2014/0712 final */





Listă de sigle și acronime Cele 3 C-uri || Coordonare, complementaritate și coerență AGIR || Alliance Globale pour l’Initiative Résilience („Alianța mondială pentru inițiativa privind reziliența”) AR4D || Cercetare agricolă pentru dezvoltare PGDAA || Programul general pentru dezvoltarea agriculturii în Africa CSA || Comitetul pentru securitatea alimentară mondială CGIAR || Anterior, Grupul consultativ pentru cercetarea agricolă internațională CORAF/WECARD || Consiliul African de Vest și de Centru pentru Cercetare și Dezvoltare Agricolă CE || Comisia Europeană ECOWAP || Politica agricolă a Comunității Economice a Statelor din Africa de Vest ECOWAS || Comunitatea Economică a Statelor din Africa de Vest EIARD || Inițiativa europeană pentru cercetarea agricolă pentru dezvoltare UE || Uniunea Europeană FAO || Organizația Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură ICN2 || A doua conferință internațională privind nutriția FIDA || Fondul Internațional pentru Dezvoltarea Agricolă ONGI || Organizație neguvernamentală internațională SM || State membre NEPAD || Noul Parteneriat pentru Dezvoltarea Africii ONG || Organizație neguvernamentală OCDE/CAD: || Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică/Comitetul de asistență pentru dezvoltare CPD || Coerența politicilor în favoarea dezvoltării SHARE || Sprijin pentru reziliență în Cornul Africii SUN || Scaling Up Nutrition („Îmbunătățirea nutriției”) UN-SCN || Comitetul permanent pentru nutriție al Organizației Națiunilor Unite USAID || Agenția Statelor Unite pentru Dezvoltare Internațională VGGT || Orientările voluntare privind guvernanța responsabilă a proprietății funciare, a locurilor de pescuit și a pădurilor PAM || Programul Alimentar Mondial AMS || Adunarea Mondială a Sănătății 1. Introducere În 2010, Uniunea Europeană (UE), statele sale membre și toți partenerii acestora au încercat să abordeze problema securității alimentare și nutriționale prin adoptarea, la nivelul UE, a unui cadru de politică pentru securitatea alimentară.[1] De atunci, UE și-a asumat noi angajamente în cadrul politicii sale de dezvoltare, pentru a consolida prioritățile stabilite în 2010. A fost elaborat un plan de punere în aplicare în materie de securitate alimentară și nutrițională[2]. Acesta prevede șase priorități de politică, însoțite de criterii de performanță și domenii indicative de intervenție[3]. După ce a aprobat planul de punere în aplicare, în aprilie 2013, Consiliul a solicitat Comisiei Europene să prezinte, în colaborare cu statele membre, rapoarte bienale consolidate privind progresele înregistrate la nivelul UE, începând din 2014. Prezentul document este primul dintre aceste rapoarte. El examinează măsura în care UE și statele membre execută planul de punere în aplicare și va fi pus la dispoziția Parlamentului European, Consiliului și publicului larg. Prezentul raport își propune să răspundă la două întrebări de bază cu privire la progresele înregistrate: 1) cum au fost aliniate fondurile alocate și intervențiile specifice efectuate în 2012 la cele șase priorități de politică și 2) cum au aderat UE și statele sale membre la principiul celor 3 C-uri (coerență, complementaritate, coordonare) în abordarea acestor priorități. Acest raport este un instrument de responsabilizare ascendentă. El stabilește criteriile de referință în raport cu care vor fi comparate, în rapoartele ulterioare, performanțele donatorilor în ceea ce privește colaborarea în vederea atingerii priorităților convenite la nivelul UE în materie de securitate alimentară și nutrițională. Raportul se bazează pe date cantitative consolidate (datele privind fondurile alocate, astfel cum rezultă din raportul OCDE-CAD din 2012) și pe date calitative privind cele 3 C-uri, care au fost furnizate în rapoartele lor de Austria, Belgia, Finlanda, Franța, Germania, Irlanda, Italia, Regatul Unit, Țările de Jos și UE. Metodologia este descrisă în capitolul 4 din documentul de lucru conex al serviciilor Comisiei (SWD). Donatorii UE, care au contribuit la prezentul raport, reprezintă împreună aproape 90 % din asistența oficială pentru dezvoltare oferită de UE și de toate statele membre în toate sectoarele. Raportul analizează rezultatele obținute de UE și de statele sale membre pe baza datelor existente în materie de evaluare a performanței. În consecință, raportul testează, în același timp, măsura în care sistemele actuale de evaluare a performanței pot furniza date valide și fiabile cu privire la implicarea UE în cele șase domenii prioritare de politică. Prezentul raport este însoțit de un document de lucru al serviciilor Comisiei (SWD), care oferă informații suplimentare și studii de caz. 2. Cât de bine ne-am îndeplinit angajamentele politice? 2.1 Analiza generală a sprijinului financiar acordat În 2012, donatorii UE au investit aproape 3,4 miliarde EUR în securitatea alimentară și nutrițională – echivalentul a aproximativ 8 % din totalul asistenței oficiale pentru dezvoltare (AOD). Intervențiile au acoperit 2 500 de programe și peste 115 țări. Statele membre ale UE au contribuit prin intermediul propriilor programe. În plus,[4] donatorii UE au furnizat aproximativ 1,1 miliarde EUR pentru ajutoare de urgență și ajutoare umanitare legate de securitatea alimentară și nutrițională în peste 80 de țări. În medie, programele umanitare au reprezentat 25 % din totalul programelor legate de securitatea alimentară și nutrițională (ajutor umanitar și ajutor pentru dezvoltare), cu unele diferențe între statele membre (a se vedea figura 1). Ajutoarele umanitare și cele pentru dezvoltare au reprezentat peste 10 % din AOD. Figura 1: Asistența umanitară și asistența pentru dezvoltare în materie de securitate alimentară și nutrițională, per donator, în procente Tabelul 1: Distribuția geografică a ajutoarelor acordate în 2012 Continent || EUR || Procent (%) Africa – Subsahariană || 1 439 111 341 || 43 % La nivel mondial[5]Include programele și proiectele care figurează în bazele de date corespunzătoare drept || 958 251 930 || 28 % Asia || 593 399 623 || 18 % America Latină și zona Caraibilor || 231 378 699 || 7 % Vecinătate || 87 841 667 || 2 % Altele || 55 802 800 || 2 % Total || 3 365 786 060 || 100 % Majoritatea intervențiilor (aproximativ 65 %) au fost efectuate la nivel de țară. Astfel, au beneficiat de sprijin peste 115 țări partenere, inclusiv unele state fragile[6]. Din punct de vedere geografic, Africa a fost cel mai mare beneficiar de fonduri în 2012, primind 43 % din contribuțiile totale (a se vedea tabelul 1). În Africa, statele membre și-au direcționat sprijinul către anumite țări, în timp ce UE a acoperit o zonă geografică mai largă. Aproape 30 % din intervenții au avut loc la nivel mondial, fapt care arată importanța securității alimentare și nutriționale ca bun public global. Figura 2: Sprijinul primit de țările partenere (în milioane EUR) Figura 2 prezintă cele 20 de țări partenere care au primit cel mai mare sprijin. Pentru mai multe informații, a se vedea tabelul de la capitolul 1 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei, care arată că 68 de țări partenere au primit, în medie, mai puțin de 3 milioane EUR per donator. 2.2 Intervenții subordonate celor șase priorități de politică Secțiunea următoare trece în revistă intervențiile donatorilor UE în cele șase priorități de politică. Tabelul 2: Repartizarea fondurilor, pe priorități de politică Prioritate || Suma (în milioane EUR) || Procent Prioritatea 1: Îmbunătățirea capacității de adaptare a micilor agricultori și a mijloacelor rurale de subzistență || 2 022 || 60 % Prioritatea 2: Sprijinirea unei guvernanțe eficace || 395 || 12 % Prioritatea 3: Sprijinirea agriculturii regionale și a politicilor în materie de securitate alimentară și nutrițională || 151 || 4 % Prioritatea 4: Consolidarea mecanismelor de protecție socială pentru securitate alimentară și nutrițională || 209 || 6 % Prioritatea 5: Îmbunătățirea nutriției || 467 || 14 % Prioritatea 6: Îmbunătățirea coordonării între actorii din domeniul umanitar și din cel al dezvoltării pentru a spori capacitatea de adaptare || 122 || 4 % Total || 3 366 || 100 % Majoritatea intervențiilor (circa 60 %) se subordonează priorității 1 (Îmbunătățirea capacității de adaptare a micilor agricultori și a mijloacelor rurale de subzistență). Urmează prioritățile 5 (Îmbunătățirea nutriției) și, respectiv, 2 (Sprijinirea unei guvernanțe eficace). Au fost analizate fondurile alocate pentru fiecare prioritate. Multe intervenții au fost efectuate în cel puțin două domenii prioritare. Însă, întrucât metodologia nu a permis ca programele să fie clasificate după mai mult de o prioritate, cifrele nu pot fi interpretate în termeni absoluți. Criteriul de performanță „numărul și valoarea programelor sprijinite la nivel național, regional și mondial în comun de către UE și statele sale membre” a fost dificil de evaluat și, prin urmare, nu a fost inclus în raportarea criteriilor de performanță. Este important de menționat faptul că UE și statele sale membre investesc în domenii diferite de politică și, prin urmare, este posibil ca cifrele privind cheltuielile să nu ofere o imagine completă privind importanța securității alimentare și nutriționale. 2.2.1 Prioritatea politică 1: Îmbunătățirea capacității de adaptare a micilor agricultori și a mijloacelor rurale de subzistență Evaluarea criteriilor de performanță · Donatorii UE au investit 2,02 miliarde EUR în 1 560 de programe, în 108 țări sau la nivel internațional. · 149 de programe de cercetare naționale și internaționale au beneficiat de fonduri în valoare de 379 de milioane EUR. Mai mult de jumătate din cuantumul total al fondurilor acordate în 2012 (2 miliarde EUR, adică aproximativ 60 % din total) a fost alocată priorității 1, ceea ce demonstrează că îmbunătățirea capacității de adaptare a micilor agricultori și a mijloacelor rurale de subzistență a fost un obiectiv important al asistenței acordate de UE și de statele sale membre. Au fost finanțate circa 1 560 de programe, în peste 100 de țări. Fondurile au fost utilizate: pentru a susține intensificarea și diversificarea durabilă a producției agricole a micilor agricultori, în special a femeilor; pentru a îmbunătăți accesul micilor agricultori la terenuri și apă, la factorii de producție agricolă, la serviciile de creditare și de informare și educare pe teme agricole; pentru a ajuta țările partenere să contracareze efectele negative ale schimbărilor climatice asupra securității alimentare și nutriționale; pentru a sprijini cercetarea agricolă și de altă natură ale cărei rezultate sunt favorabile persoanelor sărace, în vederea stimulării dezvoltării și transferului de tehnologie, a informării și educării agricultorilor și a inovării; pentru a consolida mijloacele de subzistență în mediul rural prin sprijinirea activităților generatoare de venituri, prin oferirea de locuri de muncă în afara exploatațiilor agricole și prin intervenții care să vizeze lanțul valoric și sectorul agroindustrial. Circa 62 % din fondurile alocate care se subordonează priorității 1 au fost furnizate la nivel de țară, 33 % la nivel mondial și 5 % la nivel regional. Fondurile au fost acordate în principal în Africa (37 %), apoi la nivel mondial (34 %) și în Asia (18 % ). Printre cele 10 țări care au primit cele mai multe fonduri în cadrul acestei priorități se numără câteva state fragile și afectate de insecuritatea alimentară, ca de exemplu Etiopia, Afganistan, Republica Democratică Congo (a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei, capitolul 3, figura 1). Gestionarea durabilă a terenurilor este un element vital pentru îmbunătățirea mijloacelor de subzistență ale micilor agricultori. UE și o parte din statele sale membre sprijină astfel de inițiative în Etiopia, unde o proporție ridicată a populației rurale este supusă unor condiții economice și de trai dificile. De exemplu, programul germano-etiopian de gestionare durabilă a terenurilor vizează zonele Amhara, Oromia și Tigray, introducând tehnologii și măsuri de prevenire a eroziunii solului și încurajând formarea de grupuri de utilizatori pentru a stimula gestionarea durabilă a bazinelor hidrografice. Un alt domeniu care a beneficiat de fonduri importante în cadrul priorității 1 este cercetarea și inovarea în domeniul agriculturii durabile, al securității alimentației și al nutriției (AR4D - cercetarea agricolă în favoarea dezvoltării). Donatorii UE au acordat fonduri importante în favoarea cercetării agricole pentru dezvoltare, arie pentru care au furnizat, în 2012, sprijin cu o valoare estimată la 380 de milioane EUR. Suma include sprijinul acordat unor inițiative mondiale precum CGIAR (anterior, Grupul consultativ pentru cercetare agricolă internațională), unor organizații regionale, în special din Africa, precum și unor institute naționale de cercetare agricolă. Donatorii UE sunt membri ai Inițiativei europene privind cercetarea agricolă pentru dezvoltare (EIARD) (a se vedea caseta 1). Caseta 1: EIARD EIARD este o platformă informală permanentă de coordonare a politicilor, ai cărei membri sunt UE, statele sale membre, Elveția și Norvegia. Aceasta a fost recunoscută de Consiliu și de Parlamentul European în 1997, având obiectivul de a facilita coordonarea politicilor și a investițiilor europene în domeniul cercetării agricole pentru dezvoltare (CAD). În 2012, membrii EIARD (inclusiv UE) au pus la dispoziția fondului CGIAR 231 de milioane USD (45 % din total). Coordonarea sprijinului european acordat CGIAR este o prioritate maximă pentru EIARD. EIARD este, de asemenea, un membru activ al Forumului european de cercetare agricolă pentru dezvoltare (EFARD), care reunește numeroase părți interesate. Documentele de sinteză și de poziție comandate de EIARD au subliniat faptul că transpunerea cercetării în practică este foarte importantă pentru a obține un impact pozitiv mai clar asupra vieții agricultorilor, inclusiv a celor mai săraci dintre ei. Datorită EIARD, Europa are un rol de prim-plan în cadrul Consiliului CGIAR (a se vedea, de asemenea, studiul de caz din documentul de lucru al serviciilor Comisiei, capitolul 2.1). 2.2.2 Prioritatea politică 2: Sprijinirea unei guvernanțe eficace Evaluarea criteriilor de performanță · Donatorii UE au investit 395 de milioane EUR în 410 programe din 87 de țări. · În 2012, UE și statele sale membre au luat o poziție comună care a dus la adoptarea Orientărilor voluntare privind guvernanța responsabilă a proprietății funciare, a locurilor de pescuit și a pădurilor (VGGT), în cadrul Comitetului pentru securitatea alimentară mondială (CSA). · Evaluarea inter pares realizată în 2012 de Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică/Comitetul privind asistența pentru dezvoltare (OCDE/CAD) și Raportul UE din 2013 privind coerența politicilor în favoarea dezvoltării (CPD) indică progrese în ceea ce privește coerența politicilor în favoarea dezvoltării. Aproximativ 12 % din fondurile acordate de UE și de statele sale membre în acest domeniu în 2012, adică 395 de milioane EUR, au fost direcționate către sprijinirea unei guvernanțe eficace. Aceste intervenții au inclus: sprijin pentru inițiativele discutate în cadrul CSA; consolidarea organizațiilor societății civile și a organizațiilor de agricultori din țările partenere și promovarea implicării lor active în procesele decizionale; implicarea activă a femeilor și consolidarea rolului lor în deciziile legate de producția de alimente, consumul de alimente și activele familiei; sprijinirea descentralizării și a guvernanței locale pentru a spori securitatea alimentară; sprijinirea Programului general pentru dezvoltarea agriculturii în Africa (PGDAA); consolidarea guvernanței globale în materie de securitate alimentară și nutrițională, inclusiv sprijinirea Mișcării „Îmbunătățirea nutriției” (Scaling Up Nutrition - SUN); intensificarea eforturilor de promovare a securității alimentare și nutriționale pe lista priorităților în cadrul forurilor internaționale și regionale, precum și la nivelul guvernelor naționale din țările partenere. Aproximativ 63 % din fondurile care se subordonează priorității 2 au fost furnizate la nivel de țară, 13 % la nivel mondial și 24 % la nivel regional. Zonele care au beneficiat de cel mai mult sprijin sunt Africa (41 %), Asia (15 %) și America Latină și zona Caraibilor (8 %). La nivel mondial, aceste fonduri au inclus și finanțări de bază libere acordate agențiilor alimentare cu sediul la Roma — Organizația Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură (FAO), Fondul Internațional pentru Dezvoltarea Agricolă (FIDA) și Programul Alimentar Mondial (PAM) — pentru a sprijini securitatea alimentară și nutrițională la nivel regional și global. UE și statele sale membre contribuie la dezbateri și mese rotunde internaționale prin pregătirea unor poziții comune ale UE în cadrul negocierilor referitoare la rezoluțiile Adunării Generale a ONU privind dezvoltarea agriculturii, securitatea alimentară și nutriția, femeile din mediul rural, precum și dreptul la alimentație, inclusiv în cadrul sesiunilor anuale ale Consiliului pentru drepturile omului, precum și prin adoptarea unor poziții comune pentru sesiunea anuală a CSA. Un exemplu de efort comun îl constituie sprijinirea solidară de către donatorii UE a Orientărilor voluntare privind guvernanța responsabilă a proprietății funciare, a locurilor de pescuit și a pădurilor (VGGT). Donatorii UE s-au implicat astfel în inițiative naționale, regionale și internaționale de punere în aplicare a VGGT, sprijinind guvernanța și securitatea proprietății funciare. De asemenea, donatorii UE sprijină CSA în elaborarea unor principii voluntare pentru investiții responsabile în agricultură (RAI). În Africa, donatorii UE colaborează îndeaproape pentru a sprijini PGDAA la nivel național, regional și continental, în cadrul echipei de parteneri PGDAA în domeniul dezvoltării, contribuind la Fondul fiduciar cu donatori multipli și la multe alte inițiative la nivel de țară. În contextul Anului african al agriculturii, care a culminat cu Reuniunea la nivel înalt a șefilor de stat ai țărilor din Africa, ce a avut loc la Malabo în 2014, partenerii pentru dezvoltare și-au manifestat, sub conducerea UE, sprijinul politic pentru Uniunea Africană și pentru Agenția de Planificare și Coordonare a NEPAD (NPCA). În ceea ce privește criteriul de performanță legat de îmbunătățirea coerenței politicilor în favoarea dezvoltării (CPD), s-au înregistrat progrese satisfăcătoare atât la nivelul UE, cât și la nivelul statelor membre, după cum se arată și în evaluarea inter pares OCDE-CAD din 2012 și în Raportul UE din 2013 privind coerența politicilor în favoarea dezvoltării. Finlanda a fost prima țară care a utilizat instrumentul CPD al OCDE, analizând politicile naționale și ale UE care au avut un impact asupra securității alimentare și nutriționale în țările în curs de dezvoltare. 2.2.3 Prioritatea politică 3: Sprijinirea agriculturii regionale și a politicilor în materie de securitate alimentară și nutrițională Evaluarea criteriilor de performanță · Donatorii UE au investit 151 de milioane EUR în 98 de programe regionale. Prioritatea politică 3 a beneficiat de 4 % din totalul fondurilor puse la dispoziție. Donatorii UE au alocat fonduri în valoare de aproximativ 151 de milioane EUR pentru 98 de programe în acest domeniu. Este vorba, de exemplu, de programe de elaborare și punere în aplicare a unor politici agricole regionale, de strategii care vizează integrarea accelerată a piețelor regionale de alimente, de exemplu în sectorul pescuitului, de programe de control al bolilor animalelor, de inițiative legate de standardele sanitare și fitosanitare și de siguranța alimentelor pentru combaterea bolilor cu transmitere prin alimente. Alte inițiative sprijinite în 2012 au vizat promovarea unor sisteme de informare pentru agricultură și securitate alimentară și nutrițională, cum ar fi sistemele de alertă timpurie și măsurile care îmbunătățesc transparența pieței. În ceea ce privește distribuția geografică a investițiilor, aproximativ 35 % din fonduri au fost destinate Africii, 42 % intervențiilor la nivel mondial, 12 % Asiei și 7 % Americii Latine și zonei Caraibilor. UE, Franța, Spania, Țările de Jos, Regatul Unit și Germania oferă asistența regională în domeniul securității alimentare și nutriționale în Africa de Vest, în contextul politicii agricole ECOWAS, cunoscute ca ECOWAP (a se vedea caseta 2). Un studiu de caz care prezintă sprijinul european acordat ECOWAP, inclusiv eforturile de a promova coerența, complementaritatea și coordonarea, este prezentat în capitolul 2.2 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei. Caseta 2: ECOWAP Eforturile comune depuse de UE și de unele dintre statele sale membre în sprijinul ECOWAP reprezintă un exemplu de coordonare și complementaritate a inițiativelor donatorilor UE în materie de securitate alimentară și nutrițională. Donatorii UE își coordonează acțiunile în cadrul grupului ECOWAP și participă la intervenții comune sub auspiciile ECOWAP. De exemplu, UE, Franța și Spania sprijină sistemul de rezerve regionale de alimente, UE și Franța au sprijinit ECOWAS în combaterea muștelor de fructe, iar Spania, Franța și SUA sprijină Agenția Regională pentru Agricultură și Alimente (RAAF). ECOWAP este general recunoscută ca fiind o premieră pe continentul african, servind la punerea în aplicare a dimensiunii regionale a PGDAA. De asemenea, pare să existe un larg consens printre factorii naționali interesați cu privire la rolul important pe care îl joacă ECOWAP în orientarea investițiilor regionale strategice care abordează chestiuni transfrontaliere. 2.2.4 Prioritatea politică 4: Consolidarea mecanismelor de protecție socială pentru securitate alimentară și nutrițională, în special pentru segmentele de populație vulnerabile Evaluarea criteriilor de performanță · Donatorii UE au investit 209 de milioane EUR în 94 de programe din 40 de țări. Prioritatea politică 4 a beneficiat de 6 % din totalul fondurilor alocate în 2012. Donatorii UE au alocat fonduri în valoare de aproximativ 209 milioane EUR pentru 94 de programe derulate în 40 de țări. Criza alimentară recentă a atras atenția asupra importanței transferurilor sociale pentru asigurarea securității alimentare a familiilor, îmbunătățirea nutriției, reducerea sărăciei și a vulnerabilității, precum și pentru sprijinirea dezvoltării agricole. Diferite tipuri de transferuri sociale, ca de exemplu transferurile sezoniere de numerar, bonurile sau plata în alimente, au fost utilizate într-o serie de țări pentru a facilita accesul la alimente pe termen scurt. 96 % din programele care se subordonează priorității 4 au fost derulate la nivel de țară, iar 4 % la nivel global. Printre cele 10 țări care au primit cel mai mult sprijin în 2012 se numără Etiopia, Bangladesh, Kenia și Somalia (a se vedea capitolul 3, figura 4 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei). Guvernul Etiopiei apreciază că programul „Plase de siguranță pentru producție” desfășurat în această țară este un mare succes. Programul vizează soluționarea insecurității alimentare cronice din Etiopia și este finanțat de un consorțiu de donatori din UE (Danemarca, Regatul Unit, Irlanda, Suedia, Țările de Jos, UE) și din afara sa. 2.2.5 Prioritatea politică 5: Îmbunătățirea nutriției, în special pentru mame, sugari și copii Evaluarea criteriilor de performanță · Donatorii UE au investit 467 de milioane EUR în 278 de programe în domeniul nutriției din 63 de țări. · Activitățile UE și ale statelor sale membre de promovare a unei nutriții mai bune s-au intensificat, după cum o demonstrează participarea lor activă la procesele internaționale (de exemplu, G8/G20, Mișcarea SUN, Adunarea Mondială a Sănătății - AMS), sprijinul acordat în vederea integrării factorului nutriție în planurile de investiții PGDAA și faptul că deja 45 de țări în curs de dezvoltare au aderat la Mișcarea SUN. Prioritatea politică 5 este un domeniu în care activitățile desfășurate în comun de donatorii UE au dat rezultate. Cele 278 de programe din acest domeniu au beneficiat de 14 % din totalul fondurilor acordate în 2012 (aproximativ 467 de milioane EUR) și s-au desfășurat în 63 de țări. După prioritatea politică 1, aceasta a fost a doua cea mai importantă prioritate pentru donatorii UE în 2012. Au fost finanțate intervenții pentru combaterea subnutriției și au fost extinse intervențiile legate de nutriție menite să sprijine mamele și copiii, în special în primele 1 000 de zile de viață. Intervențiile au venit, de asemenea, în sprijinul planurilor și programelor de cercetare în domeniul nutriției, la nivel continental, regional și național. Țările partenere au fost încurajate să-și îmbunătățească guvernanța în materie de nutriție la nivel național, astfel încât să integreze nutriția în politicile naționale (de exemplu, în politicile privind agricultura și sănătatea), să sporească gradul de informare al populației și să promoveze comportamente mai sănătoase. În 2012, circa 80 % din programele aliniate priorității 5 au fost puse în aplicare la nivel de țară, 17 % la nivel mondial și 3 % la nivel regional. În ceea ce privește distribuția geografică a investițiilor, aproximativ 46 % din fonduri au fost destinate Africii, 17 % intervențiilor la nivel global, 26 % Asiei și 8 % Americii Latine și zonei Caraibilor. Printre țările care au primit cele mai multe fonduri în 2012 se numără Bangladesh, Republica Democratică Congo, Etiopia, Nigeria și Myanmar (a se vedea capitolul 3, figura 5 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei). Prin participarea la eforturile internaționale și implicarea în procesele relevante, cum ar fi G8/G20, AMS, CSA, Mișcarea SUN și Comitetul permanent pentru nutriție al ONU, donatorii UE au obținut o mai bună coordonare, o mai mare eficacitate și o mai mare mobilizare pentru o nutriție mai bună. Printre exemplele de colaborare globală în materie de nutriție se numără sprijinul acordat secretariatului Mișcării SUN de către UE, Franța, Germania, Irlanda, Țările de Jos și Regatul Unit (a se vedea caseta 3). Acest lucru ilustrează beneficiile pe care le-ar putea aduce coerența, coordonarea și cooperarea la nivel mondial și în materie de guvernanță globală. (Pentru mai multe informații, a se vedea studiul de caz din capitolul 2.3 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei). Caseta 3: Mișcarea SUN Colaborarea dintre mai multe state membre ale UE și Comisia Europeană pentru a veni în sprijinul secretariatului Mișcării SUN reprezintă un exemplu de coordonare și complementaritate a intervențiilor UE la nivel mondial. Mișcarea „Îmbunătățirea nutriției” (Scaling Up Nutrition - SUN) este o mișcare internațională care reunește toate părțile interesate pentru a combate subnutriția, în special prin încurajarea voinței politice și a investițiilor necesare pentru a reduce fenomenul subnutriției în rândul mamelor, al sugarilor și al copiilor. Franța, Germania, Irlanda, Țările de Jos, Regatul Unit și Comisia Europeană conlucrează în cadrul rețelei de donatori SUN, sprijinind Mișcarea SUN și furnizând o parte din fondurile necesare planului de lucru al secretariatului acestei mișcări. Această colaborare între donatori, alături de eforturile coordonate de sensibilizare, permite elaborarea unor planuri, bugete și rapoarte strategice consolidate, inclusiv a unui cadru de finanțare multianual previzibil. La evenimentul „Nutriție pentru creștere” care a avut loc în 2013 la Londra, donatorii UE și-au definit angajamentele politice și financiare în lupta împotriva retardului de creștere, promițând un sprijin în valoare de 7,9 miliarde EUR (1,7 miliarde EUR pentru intervențiile axate pe nutriție și 6,1 miliarde EUR pentru intervențiile cu impact asupra nutriției).[7] Angajându-se ca, până în 2025, să reducă retardul de creștere pentru 7 milioane de copii cu vârsta mai mică de 5 de ani, Comisia Europeană a oferit un exemplu de urmat, dovedindu-se astfel un actor principal pe scena politică. Donatorii UE participă la o serie de activități comune, cum ar fi elaborarea unei metodologii pentru estimarea cheltuielilor cu impact asupra nutriției și a unui cadru de responsabilizare pentru monitorizarea impactului intervențiilor în materie de nutriție și pentru trasabilitatea investițiilor în acest domeniu. La nivel național, au fost raportate activități comune în Tadjikistan, Yemen, Etiopia, regiunea Sahel, Zambia, Bangladesh și Mozambic. 2.2.6 Prioritatea politică 6: Îmbunătățirea coordonării între actorii din domeniul dezvoltării și din cel umanitar pentru a spori capacitatea de adaptare și pentru a promova securitatea alimentară și nutrițională durabilă Evaluarea criteriilor de performanță · În 2012, donatorii UE au investit 122 de milioane EUR în 63 de programe menite să sporească reziliența, în 18 țări. · În 2012, UE și statele sale membre au recunoscut importanța sporirii capacității de adaptare în 23 de țări și au efectuat 8 analize și exerciții de planificare comune. Prioritatea politică 6 a beneficiat de 4 % din totalul fondurilor acordate în 2012. Donatorii UE au alocat fonduri în valoare de aproximativ 122 de milioane EUR pentru 63 de programe derulate în 18 țări. Unele intervenții raportate în cadrul altor priorități (precum prioritatea 1: Îmbunătățirea capacității de adaptare a micilor agricultori și a mijloacelor rurale de subzistență; 4: Consolidarea mecanismelor de protecție socială pentru securitate alimentară și nutrițională, în special pentru segmentele de populație vulnerabile; și 5: Îmbunătățirea nutriției, în special pentru mame, sugari și copii) au acoperit, în același timp, elemente ale acestui domeniu prioritar. Prioritatea 6 a inclus intervenții menite să amelioreze capacitatea de adaptare a segmentelor deosebit de vulnerabile ale populației, astfel încât să poată face față impactului și consecințelor crizelor. Accentul s-a pus pe securitatea alimentară și nutrițională. Cele mai multe acțiuni au oferit sprijin direct familiilor și comunităților, pentru a le îmbunătăți accesul la alimente suficiente și adecvate, utilizând transferuri sociale temporare; s-au luat măsuri legate de nutriție destinate femeilor și copiilor și au avut loc intervenții menite să încurajeze sau să relanseze producția agricolă, să îmbunătățească disponibilitatea alimentelor și să garanteze continuitatea mijloacelor naturale de producție. Prioritatea 6 a sprijinit integrarea măsurilor de sporire a capacității de rezistență în politicile și planurile țărilor partenere. De asemenea, a sprijinit consolidarea capacității țărilor partenere și a comunităților locale de a anticipa și preveni crizele de securitate alimentară, de a se pregăti pentru acestea și de a reacționa la situații de criză, ținând cont de diferențele dintre femei, bărbați și grupurile vulnerabile în ceea ce privește impactul și capacitatea și integrând elemente de monitorizare îmbunătățită a riscurilor. În ceea ce privește distribuția geografică a investițiilor, aproximativ 75 % din fonduri au fost destinate Africii, 23 % intervențiilor la nivel global și 2 % Asiei. Prin urmare, nu este surprinzător faptul că nouă țări africane au primit cea mai mare parte a sprijinului. Printre acestea se numără Niger, Mali, Mauritania, Somalia, Etiopia și Sudan (a se vedea capitolul 3, figura 6 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei). Recent, donatorii UE și-au intensificat eforturile de consolidare a capacității de adaptare în rândul comunităților vulnerabile printr-o mai bună direcționare a sprijinului către acțiuni care abordează cauzele profunde ale insecurității alimentare, pentru a contracara impactul crizelor alimentare. În mai 2013, UE a adoptat un nou cadru de politică pentru a găsi soluții la provocările în materie de reziliență. La nivel regional, în decembrie 2012 a fost lansată Alianța mondială pentru inițiativa privind reziliența în Africa de Vest și Sahel (AGIR), printre fondatorii căreia se numără și UE. De asemenea, a fost susținută inițiativa „Sprijinirea rezilienței în Cornul Africii” (SHARE), o inițiativă cu donatori multipli menită să ajute populația să-și revină în urma unor episoade de secetă. În Africa de Vest, fondurile acordate de UE, Franța și Spania au contribuit, de asemenea, la înființarea unui sistem de rezerve alimentare de urgență în regiune. Donatorii UE au efectuat analize și exerciții de planificare comune pentru a îmbunătăți procesul de consolidare a capacității de adaptare. Printre acestea se numără măsurile de ameliorare a rezilienței la nivel de țară în Niger, Côte d'Ivoire, Burkina Faso, Mali, Chad și Senegal, documentele de programare la nivel de țară din Etiopia, Somalia, Kenya și Uganda și analizele și exercițiile de planificare comune din Haiti. 2.3 Coordonare, complementaritate și coerență (cele 3 C-uri) Având în vedere că un număr de 44 de țări beneficiază de sprijin din partea a cel puțin cinci donatori UE, coordonarea activităților donatorilor joacă un rol important în garantarea eficacității ajutorului UE la nivel de țară. UE participă și contribuie la strategiile de securitate alimentară și nutrițională și la planurile de investiții agricole ale țărilor partenere. Structurile existente, cum ar fi grupurile de lucru sectoriale (care adesea includ și alți donatori decât donatorii UE), sunt considerate drept mecanisme-cheie prin care donatorii UE își coordonează activitatea, mențin dialogul privind politica în domeniu și fac schimb de informații în mod regulat. Pe lângă asigurarea coordonării între donatori și țările partenere, procesele de consolidare a capacităților ameliorează coordonarea și între toți actorii locali și nelocali, precum organizațiile neguvernamentale (ONG-uri), organizațiile neguvernamentale internaționale (ONGI), sectorul privat și organizațiile de cercetare implicate în securitatea alimentară și nutrițională. Programarea în comun practicată de UE contribuie semnificativ la complementaritatea și sinergiile acțiunilor desfășurate de UE și de statele sale membre. Din 2011, au fost demarate procese de programare în comun în aproximativ 20 de țări partenere, fiecare dintre țări aflându-se însă într-o fază diferită a procesului.[8] Un exemplu de programare în comun realizată de către UE și statele sale membre este elaborarea unei foi de parcurs UE+ în materie de nutriție în Etiopia. Aceasta reprezintă un caz concret de colaborare în materie de analiză, planificare, stabilirea priorităților, repartizarea responsabilităților și coordonarea în ceea ce privește intervențiile în domeniul nutriției. Implementarea în comun presupune, de exemplu: repartizarea sarcinilor pe baza cartografierii sectoarelor; o analiză, evaluare și reacție sectorială comună; adoptarea anumitor modalități de acordare a ajutorului (sprijinul bugetar, fondurile cu donatori multipli, cooperarea delegată și fondurile fiduciare); și utilizarea unor sisteme comune de monitorizare, evaluare și raportare. Aplicarea unor abordări strategice comune în contextul inițiativelor globale a contribuit, de asemenea, la un grad mai ridicat de complementaritate, fapt ilustrat, de pildă, de activitățile AGIR și SUN din Ciad. Acțiunile subordonate celor șase priorități au fost considerate adecvate în raport cu strategiile țărilor partenere. În Kenya, repartizarea sarcinilor între donatorii UE reflectă prioritățile politice ale planului de punere în aplicare. Un studiu de caz privind Etiopia, menționat în capitolul 2.4 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei, analizează eforturile europene de a obține un grad mai mare de coordonare, complementaritate și coerență atât în cadrul programelor de asistență externă desfășurate de fiecare donator UE în parte, cât și între programele desfășurate de mai mulți donatori (a se vedea caseta 4). Caseta 4: Cele 3 C-uri în Etiopia Studiul de caz participativ privind cele 3 C-uri în Etiopia a demonstrat că, sub conducerea unor autorități etiopiene care au dat dovadă de o viziune clară, de participare activă și de spirit de inițiativă, donatorii UE sunt parteneri-cheie în soluționarea celor mai importante probleme de securitate alimentară și nutrițională ale țării. Programele naționale emblematice —coordonate clar de autoritățile țării — sunt elaborate și puse în aplicare cu ajutorul comunității internaționale, fapt care furnizează canalele pentru dialogul structurat și contribuțiile financiare. Programarea comună oferă o oportunitate unică pentru îmbunătățirea coordonării și pentru colaborarea în materie de analiză, planificare, stabilirea priorităților și repartizarea responsabilităților. Obiectivul final este creșterea eficacității eforturilor noastre. Este de dorit ca procesul să implice și mai mult diferiții parteneri etiopieni, inclusiv societatea civilă, precum și alți donatori majori. La nivelul UE, există mecanisme formale privind coordonarea, cum ar fi grupurile de lucru ale Consiliului European. În același timp, au loc schimburi informale prin intermediul șefilor Grupului de lucru pentru structuri agricole și dezvoltare rurală (HARDs), inclusiv prin subgrupurile sale pentru chestiuni funciare și dezvoltarea sectorului privat în agricultură și EIARD, care sunt raportate ca fiind mecanisme importante pentru elaborarea de politici și schimbul de informații. Coordonarea în cadrul platformei EIARD promovează politicile și strategiile comune în Europa și consolidează, în același timp, coerența, coordonarea și complementaritatea. Aceste mecanisme formale și informale contribuie, de asemenea, la coordonarea participării donatorilor UE în cadrul forurilor și inițiativelor internaționale. Este vorba, de exemplu, de foruri precum Adunarea Generală a ONU, Consiliul pentru drepturile omului, CSA, Mișcarea SUN, cea de a doua Conferință Internațională privind Nutriția (ICN2), G8 și G20. 3. Constatări și recomandări 1. Securitatea alimentară și nutrițională este o componentă semnificativă a cooperării UE pentru dezvoltare. Numai în 2012, donatorii UE au acordat sprijin în valoare de aproape 3,4 miliarde EUR în peste 115 țări. Prin urmare, securitatea alimentară și nutrițională reprezintă o pondere importantă din asistența totală pentru dezvoltare (circa 8 % din AOD totală acordată de donatorii UE în 2012) și, în același timp, acoperă un areal geografic considerabil. Au beneficiat de sprijin substanțial în special statele afectate de insecuritate alimentară din Africa Subsahariană, în conformitate cu politica pe care UE și statele sale membre au convenit în 2010 să o pună în aplicare. 2. Cele mai multe intervenții din 2012 s-au concentrat pe trei priorități: prioritatea 1 (Îmbunătățirea capacității de adaptare a micilor agricultori și a mijloacelor rurale de subzistență), care a beneficiat de cel mai mult sprijin (aproximativ 60 %); prioritatea 5 (Îmbunătățirea nutriției), care a primit 14 % și prioritatea 2 (Sprijinirea unei guvernanțe eficace), care a beneficiat de 12 % din fonduri. 3. Donatorii UE și-ar putea eficientiza și mai mult activitatea: 68 de țări partenere au primit mai puțin de 3 milioane EUR per donator, în medie. Valoarea medie a sprijinului acordat este de 1,34 milioane EUR. Acest fenomen este cel mai izbitor în America Centrală, unde patru țări beneficiază de sprijin din partea a patru sau mai mulți donatori cu un cuantum mediu per donator de mai puțin de 2,2 milioane EUR. Donatorii UE trebuie să continue să își îmbunătățească modul în care își repartizează sarcinile, desigur sub conducerea țărilor partenere. 4. Activitățile de cercetare determinate de cerere, cele de informare și educare și inovarea necesită mai multă atenție, astfel încât să crească volumul investițiilor, în conformitate cu angajamentele din 2010, și, mai ales, să se asigure transpunerea în practică a rezultatelor, pentru un impact maxim în teren. 5. Donatorii UE își asumă din ce în ce mai mult rolul de lider în abordarea unor teme critice identificate de către comunitatea internațională. Începând cu 2010, aceștia au răspuns în mod solidar la nevoile și crizele de securitate alimentară, axându-se pe aspecte precum nutriția, reziliența și accesul la terenuri. Donatorii UE s-au reunit în jurul unor inițiative globale și europene precum Mișcarea SUN, SHARE și AGIR, și au fost implicați în dezvoltarea VGGT în cadrul CSA. Aceste succese pot sta la baza altor inițiative având ca nucleu prioritățile comune ale donatorilor UE. 6. Colaborarea cu toate părțile interesate, în cadrul sistemelor naționale, are avantaje evidente. Un studiu de caz efectuat în Etiopia a demonstrat că eforturile comune de abordare a problemei securității alimentare și nutriționale au fost foarte relevante pentru elaborarea politicilor și pentru investiții. Împreună, donatorii UE aplică abordări inovatoare, care sunt integrate cu sistemele naționale existente. Una din lecțiile învățate este că există potențial pentru un dialog mai intens cu organizațiile de fermieri, cu ONG­urile locale și internaționale și cu sectorul privat, în special în ceea ce privește elaborarea și punerea în aplicare a programelor naționale. Acest potențial ar trebui valorificat în toate țările noastre partenere. 7. Coordonarea activităților donatorilor UE la nivel de țară ar trebui să se extindă dincolo de schimbul de informații. Mecanismele de coordonare au dat rezultate deosebit de bune la nivel global, continental și regional, după cum a demonstrat-o experiența EIARD și mecanismul de coordonare ECOWAP pentru partenerii de dezvoltare în Africa de Vest. La nivel național însă mai pot fi aduse îmbunătățiri. Dacă acțiunile de coordonare nu s-ar limita doar la schimbul de informații, am putea asigura mai multă coerență și complementaritate și am putea învăța din lecțiile trecute. 8. Actuala programare în comun oferă ample oportunități de îmbunătățire a eficienței. Ea contribuie la o mai bună coordonare, complementaritate și repartizare a responsabilităților. De asemenea, poate conduce la stabilirea mai multor cadre comune bazate pe rezultate și la desfășurarea unor activități comune de monitorizare și evaluare, inclusiv la nivelul comunităților locale. Programarea comună în materie de securitate alimentară și nutrițională trebuie să fie consolidată. 9. Trebuie să ne rafinăm metodologia de raportare în comun cu privire la securitatea alimentară și nutrițională, astfel încât să punem accent pe anumite teme și pe evaluările rezultatelor/impactului, de exemplu prin studii de caz efectuate în principal cu partenerii noștri, și să putem obține informații mai calitative. 4. Concluzii și perspective Acesta este primul raport în care donatorii UE analizează împreună o temă majoră. El reprezintă un instrument de responsabilizare ascendentă. În 2012, donatorii UE au acordat sprijin în valoare de aproape 3,4 miliarde EUR în peste 115 țări. Cifrele dovedesc faptul că UE și statele sale membre contribuie semnificativ la securitatea alimentară și nutrițională. Începând din 2010, donatorii UE își asumă din ce în ce mai mult rolul de lider în abordarea la nivel global a unor teme critice precum nutriția, reziliența și guvernanța terenurilor. Pornind de la aceste rezultate, donatorii UE vor aborda noi provocări, cum ar fi agricultura inteligentă din punct de vedere climatic, transformarea rurală și sistemele alimentare. În Africa, au apărut noi oportunități de stabilire a unui dialog politic și de sprijinire a țărilor, în cadrul procesului PGDAA. Declarația de la Malabo (2014) arată un angajament reînnoit din partea țărilor africane în favoarea agriculturii și a securității alimentare. Aceasta creează așteptări la nivel de continent, factor care ar putea crește gradul de aliniere între donatorii UE și sprijinul acordat de aceștia, în conformitate cu angajamentul politic privind PGDAA din 2010. În țările partenere, există potențial pentru un dialog mai intens cu organizațiile de fermieri, cu ONG-urile locale și internaționale și cu sectorul privat. La nivel global, este necesar să se consolideze și mai mult programarea comună în domeniul securității alimentare și nutriționale. Acționând împreună, UE și statele sale membre pot avea o influență mai mare în lume și pot extinde volumul și acoperirea asistenței pentru dezvoltare. Această abordare ne va îmbunătăți vizibilitatea și va eficientiza asistența pentru dezvoltare, permițându-ne să obținem rezultate mai bune și un impact mai puternic. Prezentul raport servește ca element de referință pentru rapoartele ulterioare. În următorul raport, vom compara rezultatele cu situația din 2012. Între timp, metodologia utilizată pentru a elabora prezentul raport va fi îmbunătățită, vor fi abordate anumite teme și priorități politice și se va pune un mai mare accent asupra rezultatelor/impactului. Următorul raport va fi, de asemenea, ilustrat de studii de caz desfășurate cu partenerii și cu statele membre ale UE. [1] COM(2010) 127, „Un cadru de politică al UE în vederea sprijinirii țărilor în curs de dezvoltare în eforturile acestora de a răspunde provocărilor pe care le ridică securitatea alimentară”, și Concluziile Consiliului privind un cadru de politică al UE în vederea sprijinirii țărilor în curs de dezvoltare în eforturile acestora de a răspunde provocărilor pe care le ridică securitatea alimentară, din 10 mai 2010. [2] Termenul „alimentație și nutriție” îl înlocuiește acum pe cel de securitate alimentară. [3] SWD (2013) 104 final Consolidarea securității alimentare și nutriționale prin intermediul acțiunilor UE: punerea în aplicare a angajamentelor noastre. [4] Ajutoarele umanitare și de urgență legate de securitatea alimentară nu se înscriu în angajamentul UE pe termen lung în domeniul securității alimentare și nutriționale și, prin urmare, nu sunt incluse în prezentul raport. [5] Include programele și proiectele care figurează în bazele de date corespunzătoare drept„mondiale”, precum și pe cele pentru care locația geografică este „nespecificată””. [6] http://siteresources.worldbank.org/EXTLICUS/Resources/511777-1269623894864/FY10toFY13Harmonized_list_Fragile_Situations.pdf Harmonized list of fragile situations (Lista armonizată a țărilor aflate în situații de fragilitate), exercițiul financiar 2012. [7] Rata de schimb 1,29 USD/EUR. [8] Au fost efectuate analize comune în Bolivia, Côte d’Ivoire și Etiopia. În același timp, au fost pregătite documente de programare în comun pentru Sudanul de Sud, Burundi, Cambodgia, Ciad, Comore, Ghana, Guatemala, Kenya, Laos, Myanmar, Namibia, Paraguay, Rwanda, Senegal și Togo.