[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |

Bruxelles, 7.12.2009

COM(2009) 661 final

RAPORT AL COMISIEI

Tablou de bord privind ajutoarele de stat Raport privind ajutoarele de stat acordate de statele membre ale UE

- Actualizare din toamna anului 2009 - {SEC(2009) 1638 }

CUPRINS

Introducere 3

Ajutoarele de stat în contextul crizei economice 3

1. Ajutoarele de stat în 2008 4

2. Tendințe și caracteristici ale cheltuielilor destinate ajutoarelor de stat în statele membre 5

2.1. Tendința nivelurilor ajutoarelor de stat pentru industrie și servicii 6

2.2. Ajutoare de stat destinate obiectivelor orizontale de interes comun 7

3. Ajutoarele de stat în contextul crizei financiare și economice 8

3.1. Orientările Comisiei cu privire la cazurile legate de criză 8

3.2. Intervenția Comisiei în cazurile legate de criză 9

3.3. Măsuri aprobate și rata de utilizare 10

3.4. Ajutoarele de stat acordate în 2008 11

4. Simplificarea normelor privind ajutoarele de stat 12

4.1. O nouă arhitectură pentru controlul ajutoarelor de stat 12

4.2. Evaluarea cazurilor individuale care vizează un număr mic de ajutoare cu valoare ridicată, susceptibile să denatureze concurența 13

4.3. Aproximativ 19% din ajutoarele pentru industrie și servicii sunt exceptate pe categorii 14

5. Aplicarea normelor privind ajutoarele de stat 14

INTRODUCERE

Prezenta actualizare a tabloului de bord privind ajutoarele de stat din toamna anului 2009 (denumit în continuare „tabloul de bord”) se referă la situația ajutoarelor de stat în cele douăzeci și șapte de state membre în anul 2008. Aceasta oferă o imagine de ansamblu asupra nivelurilor ajutoarelor și a obiectivelor vizate de ajutoarele acordate de către statele membre. Raportul conține o secțiune specifică privind ajutoarele de stat de care au beneficiat instituțiile financiare, ca răspuns la criza financiară și economică.

În plus, tabloul de bord prezintă progresele înregistrate în elaborarea unui pachet cuprinzător și coerent de reformă a ajutoarelor de stat, proces care a început cu adoptarea Planului de acțiune privind ajutoarele de stat (denumit în continuare „PAAS”), în 2005. În sfârșit, acesta prezintă realizările constatate în aplicarea normelor privind ajutoarele de stat.

Prezentul tablou de bord care se referă la perioada de toamnă este format din două părți. Raportul de sinteză privind ajutoarele acordate de statele membre ale UE se concentrează asupra datelor-cheie, concluziilor, tendințelor și caracteristicilor cu privire la ajutoarele de stat acordate de statele membre, precum și asupra principalelor evoluții de politică în contextul controlului ajutoarelor de stat. Anexa la acesta, „Date și cifre privind ajutoarele de stat în statele membre ale UE”, furnizează informații suplimentare.

Autoritatea AELS de Supraveghere publică un tablou de bord anual[1] privind volumul ajutoarelor de stat acordate în Islanda, Liechtenstein și Norvegia.

Ajutoarele de stat în contextul crizei economice

În deceniul trecut, UE a cunoscut o creștere economică anuală susținută (în medie, de 1,5% din PIB). Între 2002 și 2007, nivelul ajutoarelor de stat pentru industrie și servicii a scăzut în fiecare an în medie cu 2% și, în 2007, acesta a fost de 65 de miliarde de euro sau mai puțin de 0,5% din PIB. În paralel, în 2007, deficitele bugetare au scăzut la o medie de 0,8% din PIB – cel mai bun rezultat în treizeci de ani[2]. În cursul acestei perioade, șomajul a scăzut și, în 2008, s-a menținut pentru o lungă perioadă sub 7% în întreaga UE.

Criza financiară a oprit brusc creșterea PIB-ului, nivelurile reduse de ajutoare de stat și deficitele bugetare în scădere. Nivelul global al ajutoarelor de stat s-a mărit practic de cinci ori în 2008 comparativ cu 2007 și a crescut la 2,2% din PIB, aproape exclusiv ca urmare a ajutoarelor acordate în contextul crizei din sectorul financiar. Ajutoarele acordate economiei reale în contextul crizei prin intermediul cadrului temporar[3] nu au început să fie puse în aplicare de statele membre decât în 2009. Prin urmare, prezentul raport nu se referă la acestea. Activitatea economică s-a restrâns și se preconizează o stabilizare doar în 2010. În timp ce indicatorii precoci arată primele semne de redresare economică, se estimează că în UE deficitele publice vor atinge în medie 6% din PIB în 2009 și aproximativ 7% în 2010. Deficitele bugetare au crescut substanțial, revenind la nivelurile din 2000. Se estimează că șomajul va crește până la 10% sau chiar mai mult și că, în anii următori, acesta va reprezenta una dintre principalele provocări.

În septembrie 2008, când împrumuturile interbancare s-au epuizat, statele membre au început să acorde ajutoare importante sectorului bancar în scopul prevenirii unui colaps financiar. Sisteme de garanții, urmate de măsuri de recapitalizare și de măsuri de protecție împotriva riscurilor, au fost introduse de statele membre în favoarea instituțiilor financiare pentru a se asigura că împrumuturile către economie pot continua. Într-o etapă ulterioară, ghidate de cadrul temporar, statele membre au început să ofere stimulente suplimentare economiei reale pentru a continua sau a relua investițiile. Politica în materie de ajutoare de stat a Comisiei Europene a fost unul dintre factorii-cheie datorită căruia acest proces de redresare – în general reușit – s-a realizat în mod coordonat. Acest proces a permis punerea în aplicare rapidă a unor măsuri de sprijin fără precedent și a asigurat, în același timp, menținerea intactă a pieței unice.

1. AJUTOARELE DE STAT ÎN 2008

În 2008, valoarea totală a ajutoarelor de stat[4] acordate de statele membre a fost de 279,6 miliarde de euro sau, în termeni relativi, de 2,2% din PIB-ul UE-27[5]. Măsurile luate în contextul crizei, raportate de statele membre în 2008, s-au ridicat la 212,2 miliarde de euro sau 1,7% din PIB. În 2008, treisprezece state membre au pus în aplicare ajutoare acordate în contextul crizei în favoarea sectorului financiar (Belgia, Danemarca, Germania, Irlanda, Spania, Franța, Letonia, Luxemburg, Țările de Jos, Portugalia, Finlanda, Suedia și Regatul Unit). La sfârșitul lunii octombrie 2009, toate statele membre UE-15[6], precum și Ungaria, Letonia și Slovenia, au luat măsuri financiare legate de criza financiară, aprobate de către Comisie.

Dacă se exclud măsurile luate în contextul crizei, totalul ajutoarelor de stat s-a ridicat la aproximativ 67,4 miliarde de euro în 2008 sau 0,54% din PIB-ul UE-27. Ajutoarele pentru industrie și servicii reprezintă 78% din totalul ajutoarelor de stat. Acestea s-au ridicat la 52,9 miliarde de euro sau 0,42% din PIB-ul UE-27. Ajutoarele pentru industria cărbunelui sunt alocate industriei și serviciilor. Acestea s-au ridicat la 2,7 miliarde de euro sau 4,1% din totalul ajutoarelor. Restul ajutoarelor este repartizat între agricultură (11,8 miliarde de euro sau 17,5% din totalul ajutoarelor), pescuit (0,2 miliarde de euro sau 0,4% din totalul ajutoarelor) și transporturi[7] (2,4 miliarde de euro sau 3,6% din totalul ajutoarelor).

Statele membre au raportat ajutoare pentru sectorul feroviar – care, din cauza lipsei datelor comparabile, nu sunt incluse în niciuna din sumele totale de mai sus – în valoare de 46 de miliarde de euro sau 0,4% din PIB-ul UE[8].

Principalii cinci donatori au alocat sume care reprezintă 40,5 miliarde de euro sau 60% din totalul ajutoarelor[9]. Germania a acordat 15,7 miliarde de euro sau 23% din totalul ajutoarelor, urmată de Franța (10,3 miliarde de euro; 15%), Italia (5,5 miliarde de euro; 8%), Spania (5,2 miliarde de euro; 8%) și Regatul Unit (3,8 miliarde de euro; 6%). Situația este cu totul alta atunci când ajutoarele se calculează ca procentaj din PIB. Ungaria a acordat ajutoare care reprezintă 2,4% din PIB, urmată de Malta (2%), Bulgaria (1,3%), Finlanda (1,1%) și Irlanda (1,1%).

2. TENDINțE șI CARACTERISTICI ALE CHELTUIELILOR DESTINATE AJUTOARELOR DE STAT ÎN STATELE MEMBRE

CONSILIUL EUROPEAN DE LA LISABONA, DIN MARTIE 2000, a invitat Comisia, Consiliul și statele membre să „își continue eforturile ... pentru a reduce nivelul general al ajutoarelor de stat, nemaipunându-se accentul, ca până acum, pe susținerea societăților sau a sectoarelor individuale, ci pe urmărirea unor obiective orizontale de interes comunitar, precum ocuparea forței de muncă, dezvoltarea regională, mediul și formarea sau cercetarea” . De atunci, Consiliul European a reiterat invitația în favoarea unor „ajutoare mai puțin numeroase și mai bine direcționate”. Aceste obiective au fost subliniate în recomandarea Comisiei privind orientările generale de politică economică pentru perioada 2005-2008. În plus, principiul ajutoarelor mai puțin numeroase și mai bine direcționate a fost ales ca unul dintre cele patru principii directoare care stau la baza programului de reformă al Comisiei privind ajutoarele de stat (SAAP), lansat în 2005.

O analiză a tendinței pe termen lung arată că, în regiune, nivelul global al ajutoarelor de stat a fost de 2% din PIB în anii ’80, a scăzut puțin sub 1% în anii ’90 și a ajuns la aproximativ 0,5% - 0,6% din PIB în anii 2003 – 2007. Din cauza măsurilor excepționale luate în contextul crizei, nivelul global al ajutoarelor în UE-27 a depășit 2% din PIB în 2008.

Graficul 1[10]: Totalul ajutoarelor ca % din PIB (UE-27; date începând cu 1992)

[pic]

Scăderea cheltuielilor destinate ajutoarelor de stat în cursul ultimilor zece ani și până în 2007 poate fi atribuită unui număr de trei factori principali: în primul rând, datorită unei perioade de creștere economică înregistrată din anul 2000, statele membre au acordat mult mai puține ajutoare de salvare și de restructurare în favoarea întreprinderilor în dificultate. În al doilea rând, ajutoarele de stat pentru sectorul cărbunelui au avut o tendință descrescătoare continuă, observată inițial în Polonia, Franța, Germania și Spania. În al treilea rând, atât angajamentele asumate anterior aderării, cât și eforturile susținute depuse după aderare au contribuit la tendința descrescătoare, întrucât statele membre UE-12[11] au continuat să își adapteze politicile și practicile în materie de ajutoare de stat la cerințele legislației și ale politicilor UE în acest domeniu.

Aceste eforturi pot fi considerate ca rezultatul recunoașterii generale a faptului că un volum mare de ajutoare de stat nu numai că împiedică o alocare eficientă a resurselor, ci și, de asemenea, reduce competitivitatea economiei ca întreg. Încă de la mijlocul anilor ’80 s-au luat măsuri în această privință, pentru a face din controlul eficient al ajutoarelor de stat un element-cheie al programului pieței unice. Ulterior, disciplina în domeniul ajutoarelor de stat s-a extins și s-a consolidat în anii ’90, în contextul UEM, pentru a fi apoi impulsionată de Consiliul de la Lisabona, în 2000, și de PAAS, în 2005. Rezultatul a fost un pachet de reformă a ajutoarelor de stat care vizează în mare parte o mai bună direcționare a ajutoarelor, asigurând, în același timp, reducerea la minimum a denaturărilor concurenței pentru a menține funcționarea pieței unice.

În afara măsurilor excepționale luate în contextul crizei, ajutoarele globale reprezintă 0,54% din PIB (67,4 miliarde de euro), fiind, în continuare, sub media anilor precedenți. Aceasta pare a arăta că, în primul rând, statele membre continuă să mențină o disciplină globală în ceea ce privește ajutoarele de stat, dacă se face abstracție de criza financiară și economică din 2008. În al doilea rând, disciplina strictă în ceea ce privește ajutoarele de stat din anii anteriori crizei poate fi văzută ca o contribuție importantă care a făcut posibilă găsirea unui răspuns la criză rapid, substanțial și direcționat, fără a afecta consensul general în favoarea unei utilizări prudente, bine gândite a ajutoarelor de stat, atunci când acestea sunt necesare pentru realizarea unui obiectiv general acceptat și sunt proporționale în raport cu problema care trebuie rezolvată.

Datorită particularităților specifice ajutoarelor pentru agricultură, pescuit și transporturi, următoarele secțiuni privind nivelurile și orientarea ajutoarelor (2.1. și 2.2.) se referă exclusiv la ajutoarele pentru industrie și servicii.

2.1. Tendința nivelurilor ajutoarelor de stat pentru industrie și servicii

Pentru a analiza tendința pe termen mediu a ajutoarelor de stat pentru industrie și servicii, măsurile luate în contextul crizei nu sunt incluse în această secțiune și vor fi analizate separat în capitolul 3.

În ceea ce privește UE ca întreg, tendința nivelului ajutoarelor acordate pentru industrie și servicii a cunoscut o ușoară scădere, comparativ cu cele două perioade consecutive de trei ani, 2006-2008 și 2003-2005. În medie, cheltuielile destinate ajutoarelor de stat s-au ridicat la 52 de miliarde de euro sau 0,42% din PIB în perioada 2006-2008, în timp ce între 2003-2005, media a fost de 54 de miliarde de euro sau 0,46% din PIB. Aceasta arată că, dacă nu se ia în calcul răspunsul specific la criza financiară și economică, majoritatea statelor membre a continuat să contribuie pozitiv la invitația Consiliului de a reduce nivelurile globale ale ajutoarelor.

Majoritatea statelor membre (15) au fost în măsură să mențină sau chiar să reducă nivelurile ajutoarelor în perioada 2006-2008, comparativ cu 2003-2005. Multe dintre țările UE-12 au reușit să reducă semnificativ ajutoarele, cu 1% din PIB sau chiar mai mult. Ca rezultat, valoarea medie a cheltuielilor UE-12 s-a redus aproape la jumătate, și anume de la peste 1% din PIB în 2003-2005, la puțin peste 0,5% în 2006-2008. De asemenea, unele țări UE-15 au fost în măsură să reducă nivelurile ajutoarelor la aproximativ 0,4% din PIB în perioada 2006-2008[12], și anume aproximativ egale cu media UE-27.

În ciuda tendinței descrescătoare pozitive, unele state membre au mărit cheltuielile destinate ajutoarelor în 2006-2008[13], comparativ cu 2003-2005. În mare măsură, orice creștere poate fi atribuită ajutoarelor în favoarea obiectivelor orizontale, în principal pentru dezvoltare regională, protecția mediului, cercetare și dezvoltare și ocuparea forței de muncă. Cu toate acestea, creșterea nu a dus încă la inversarea tendinței globale descrescătoare pe termen lung pentru UE ca întreg.

Evoluția pe termen scurt din 2007 până în 2008 arată o mișcare de creștere moderată în 2008. Cheltuielile destinate ajutoarelor de stat pentru industrie și servicii au crescut cu aproximativ 0,04% din PIB. De exemplu, Germania a majorat ajutoarele pentru investițiile regionale, în special pentru noile landuri[14], și Spania a cheltuit mai mult pentru ajutoarele în favoarea protecției mediului[15]. Polonia a mărit considerabil ajutoarele pentru ocuparea forței de muncă și a introdus noi măsuri de exceptare pe categorii, care reprezintă mai multe sute de milioane de euro[16]. Această evoluție crescătoare pe termen scurt arată că actualul sistem de control al ajutoarelor de stat permite statelor membre să reacționeze rapid la necesitățile economice în schimbare, fără alte proceduri în fața Comisiei. Principalele instrumente de care dispun statele membre în această privință sunt măsurile de exceptare pe categorii și schemele de ajutor notificate și aprobate, în temeiul cărora se pot acorda ajutoare individuale unui număr mare de întreprinderi (pentru detalii suplimentare, a se vedea capitolul 4).

2.2. Ajutoare de stat destinate obiectivelor orizontale de interes comun

În general, se consideră că ajutoarele de stat pentru obiective orizontale, și anume ajutoarele care nu se acordă unor sectoare specifice, sunt mai potrivite pentru a remedia disfuncționalitățile pieței și, astfel, acestea denaturează mai puțin concurența, comparativ cu ajutoarele sectoriale și cele ad hoc . Cercetarea, dezvoltarea și inovarea (denumite în continuare „R&D&I”), protecția mediului, susținerea întreprinderilor mici și mijlocii (denumite în continuare „IMM”-uri), crearea de locuri de muncă, promovarea formării și ajutoarele pentru dezvoltare economică regională sunt cele mai importante obiective orizontale vizate de ajutoarele de stat.

Pentru a examina tendința de fond în ceea ce privește eforturile statelor membre de a reorienta ajutoarele care nu sunt legate de criză către obiective orizontale de interes comun, cazurile legate de criză nu fac obiectul prezentei analize[17].

Pe această bază, în 2008, ajutoarele destinate obiectivelor orizontale s-au ridicat la 46,3 miliarde de euro și au reprezentat aproximativ 88% din totalul ajutoarelor pentru industrie și servicii. Aceste cifre trebuie comparate cu o cotă de 80% în 2007, 74% în 2004 și aproximativ 50% la jumătatea anilor ’90. Principalele trei obiective vizate de statele membre în 2008 au fost ajutoarele regionale (26%), ajutoarele evaluate în temeiul orientărilor privind ajutoarele pentru protecția mediului (24%)[18] și ajutoarele pentru cercetare, dezvoltare și inovare (16%). Tendința de fond confirmă creșterea ajutoarelor orientate către obiective orizontale. În perioada 2003-2005, în medie 74% din ajutoare au fost destinate obiectivelor orizontale, în timp ce în 2006-2008 acestea cu crescut la 85%. O situație similară rezultă în urma examinării numărului de state membre care au direcționat 90% sau mai mult din ajutoarele lor pentru industrie și servicii către obiective orizontale de interes comun. În 2008, aceasta a fost situația în 17 state membre, comparativ cu 17 în 2007[19] și 16 în 2006[20]. Nu există niciun motiv sau element caracteristic major care să explice această evoluție.

În 2008, în UE ca întreg, ajutoarele pentru dezvoltare sectorială, inclusiv ajutoarele de salvare și de restructurare, au fost mai mici comparativ cu 2007 și s-au ridicat la 6,5 miliarde de euro sau la 12% din totalul ajutoarelor pentru industrie și servicii[21]. În afara contextului crizei economice și financiare, ajutoarele de salvare și de restructurare s-au ridicat în 2008 la doar 557 de milioane de euro, comparativ cu media anuală de 3,5 miliarde de euro în perioada 2003-2005 și 872 de milioane de euro în perioada 2006-2008.

În general, tendința pe termen lung arată că statele membre continuă să aloce un volum ridicat de ajutoare pentru obiective orizontale. În special, toate statele membre UE-12 redirecționează în mod treptat ajutoarele către obiective orizontale.

3. AJUTOARELE DE STAT ÎN CONTEXTUL CRIZEI FINANCIARE șI ECONOMICE

3.1. Orientările Comisiei cu privire la cazurile legate de criză

Ca urmare a agravării crizei financiare în toamna anului 2008, Comisia a oferit orientări sub forma unor comunicări privind conceperea și punerea în aplicare a ajutoarelor de stat în favoarea băncilor[22]. În aceste comunicări, Comisia a recunoscut că gravitatea crizei justifica acordarea de ajutoare pe baza articolului 87 alineatul (3) litera (b) din Tratatul CE și a stabilit un cadru coerent pentru acordarea de către statele membre de garanții publice, măsuri de recapitalizare și salvare a activelor depreciate, atât pentru bănci individuale, cât și ca parte a unei scheme naționale. Orientările acestor comunicări au drept scop, în primul rând, să asigure că măsurile de urgență luate din motive de stabilitate financiară garantează o concurență loială între băncile din diferite state membre, precum și între băncile care beneficiază de sprijin public și cele care nu primesc un astfel de sprijin. Controlul ajutoarelor de stat efectuat de către Comisie vizează să reducă la minimum efectele colaterale negative ale intervențiilor publice în rândul statelor membre, în rândul beneficiarilor de ajutor cu diferite profiluri de risc, precum și în rândul beneficiarilor de ajutor și al băncilor care nu primesc ajutoare de stat, facilitând, în același timp, îndeplinirea obiectivelor schemelor.

Consiliul European[23] a reiterat angajamentul său de a reda încrederea și de a restabili buna funcționare a pieței financiare și a subliniat că măsurile de politică la nivelul UE trebuie să fie conforme principiilor pieței unice, să asigure o concurență loială și să ia în considerare o strategie de ieșire credibilă. Acest proces implică, pe de o parte, o restructurare majoră a băncilor aflate în extremă dificultate și, pe de altă parte, revenirea la condițiile normale de piață în cazul băncilor în esență solide. În mod similar, principiile de bază se aplică întreprinderilor din economia „reală” care se confruntă cu probleme structurale și care vor trebui să ia măsuri de restructurare pentru restabilirea viabilității pe termen lung.

Comisia a prezentat un tablou complet al acțiunii sale cu privire la ajutoarele de stat în contextul crizei financiare și economice într-o ediție specială a tabloului de bord, publicată în această primăvară[24]. Acesta cuprinde rezumate detaliate ale Comunicării privind sectorul bancar, Comunicării privind recapitalizarea, Cadrului temporar pentru economia reală, Comunicării privind activele depreciate[25] și aplicarea acestora până în prezent. La 23 iulie 2009, Comisia a adoptat orientări privind restabilirea viabilității și evaluarea măsurilor de restructurare luate în sectorul financiar, în contextul crizei actuale, în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat[26] , care explică criteriile pe care Comisia le va aplica în cazul ajutoarelor de restructurare acordate în favoarea băncilor, în această perioadă.

3.2. Intervenția Comisiei în cazurile legate de criză

Comisia a avut și va continua să aibă un rol-cheie în coordonarea acțiunii statelor membre în vederea menținerii unei concurențe loiale, păstrării integrității pieței comune și combaterii protecționismului nociv. Comisia va continua să monitorizeze îndeaproape situația pe piață și va revizui măsurile de sprijin ale statelor membre pentru a se asigura că acestea sunt concepute astfel încât să limiteze cât mai mult posibil denaturările concurenței și să mențină funcționarea pieței unice. În plus, Comisia a subliniat în mod special faptul că măsurile de sprijin trebuie să fie concepute luându-se în considerare perspectiva pe termen mediu și lung, în special în vederea efortului de revenire rapidă la un mediu concurențial. În sfârșit, Comisia va susține procesul de restructurare în contextul monitorizării ajutoarelor de stat.

De exemplu, exista riscul foarte mare ca anunțul autorităților irlandeze, conform căruia doar șase bănci irlandeze aveau să beneficieze de o schemă de garanții de stat, să provoace o scurgere importantă de capital în rândul concurenților neeligibili. La insistența Comisiei, guvernul irlandez a confirmat, câteva zile mai târziu, că schema de garanție ar fi disponibilă tuturor băncilor cu filiale sau sucursale în Irlanda, cu o prezență semnificativă în economia internă[27].

În mod similar, atunci când Franța a anunțat ajutoarele pe care le planificase pentru sectorul automobilelor și care, inițial, ridicau semne de întrebare cu privire la normele aplicabile ajutoarelor de stat și pieței unice, Comisia a declarat fără ambiguitate că orice ajutoare acordate în condiții necomerciale suplimentare referitoare la locația investițiilor (și/sau la distribuirea geografică a măsurilor de restructurare în alte cazuri) nu ar putea fi considerate drept compatibile. În urma unor discuții intense între Comisie și autoritățile franceze, acestea din urmă s-au angajat să evite orice condiții contrare normelor pieței unice[28]. Această linie de conduită a fost păstrată în toate celelalte cazuri, în special referitor la planurile germane cu privire la Opel[29].

În cazul Bradford&Bingley[30], Comisia s-a asigurat că beneficiarii ajutoarelor vor fi micii deponenți ai băncii. Intervenția de stat a permis continuarea activității de retail a băncii prin vânzarea sectorului de retail și încetarea activității sectorului în dificultate.

Eficacitatea schemelor de sprijin bancar, precum și situația generală în ceea ce privește stabilitatea și funcționarea piețelor financiare, au fost evaluate recent de către Consiliu[31], care a concluzionat că măsurile publice luate începând din al treilea trimestru al anului 2008 au contribuit la stabilizarea condițiilor extrem de tensionate de pe piața financiară. Cu toate acestea, contextul în care băncile își desfășoară activitatea va rămâne, probabil, dificil, în special în ceea ce privește pierderile din împrumuturi legate de portofoliile de credite ale acestora.

3.3. Măsuri aprobate și rata de utilizare

În perioada cuprinsă între octombrie 2008 și sfârșitul lunii octombrie 2009, Comisia a aprobat 73 de măsuri luate în contextul crizei. Atunci când sunt defalcate pe tipuri de măsuri, rezultă 32 de scheme (scheme de garanții, scheme de recapitalizare, intervenții în materie de lichidități și de salvare a activelor) și 41 de cazuri individuale.

Volumul total maxim al măsurilor luate în contextul crizei aprobate de către Comisie în perioada octombrie 2008 - octombrie 2009 s-a ridicat la aproximativ 3 632 de miliarde de euro, respectiv 29% din PIB-ul UE-27[32]. În ceea ce privește schemele de garanții, volumul maxim s-a ridicat la 2 738 de miliarde de euro, care corespunde unui procent de 22% din PIB-ul UE-27. Măsurile de recapitalizare s-au ridicat la 231 de miliarde de euro[33], respectiv 2% din PIB-ul UE-27. Măsurile generale în materie de lichidități și intervențiile de salvare a activelor s-au ridicat la 76 de miliarde de euro și reprezintă 0,6% din PIB-ul UE. În plus, Comisia a luat decizii referitoare la mai multe intervenții ad hoc în favoarea instituțiilor financiare individuale al căror volum total a fost de 587 de miliarde de euro.

Majoritatea schemelor generale au fost autorizate de către Comisie în toamna anului 2008, ca urmare a publicării comunicărilor privind sectorul bancar și recapitalizarea[34]. Luate împreună, măsurile aprobate în 2008, schemele și ajutoarele ad hoc s-au ridicat la 3 361 de miliarde de euro. În 2009, statele membre au considerat puțin util să instituie măsuri de sprijin suplimentare. Din ianuarie până în martie 2009, alte măsuri de salvare și de stabilizare, care s-au ridicat la 96 de miliarde de euro, au fost aprobate de către Comisie. Din aprilie 2009, statele membre au adoptat doar un număr limitat de măsuri suplimentare cu un volum maxim global de 175 de miliarde de euro[35].

Rata de utilizare de către bănci este definită ca utilizarea efectivă a măsurilor referitoare la sumele care au fost notificate și aprobate. Aceasta servește ca indicator preliminar privind funcționarea schemelor[36]. După cum s-a arătat mai sus, volumul maxim total al ajutoarelor nu a fost niciodată pus în aplicare în mod efectiv. Rata de utilizare a măsurilor luate în contextul crizei, astfel cum a fost raportată de către Comisie[37], se ridică la aproximativ 33% în ceea ce privește garanțiile și la aproximativ 55% în ceea ce privește recapitalizarea.

3.4. Ajutoarele de stat acordate în 2008

În 2008, valoarea totală a ajutoarelor de stat legate de măsuri luate în contextul crizei[38] acordate de către statele membre s-a ridicat la aproximativ 212,2 miliarde de euro, care reprezintă 1,7% din PIB-ul UE-27.

Volumul maxim al măsurilor aprobate de către Comisie și instituite de statele membre în 2008 pentru a stabiliza piețele financiare s-a ridicat la 3 361 de miliarde de euro. Conform rapoartelor anuale prezentate de către statele membre, acestea au pus în aplicare măsuri cu o valoare nominală de 958 de miliarde de euro. Aceasta corespunde unei rate de utilizare de 29%. Potrivit primelor estimări, elementul de ajutor al măsurilor de sprijin instituite în 2008 – considerat ca un indicator al avantajelor acordate de către stat instituțiilor financiare beneficiare – a avut o valoare de 212,2 miliarde de euro, care reprezintă 1,7% din PIB-ul UE-27. În 2008, Comisia a aprobat măsuri luate în contextul crizei notificate de șaptesprezece state membre. Numai treisprezece state membre au raportat că aceste măsuri au fost deja puse în aplicare în 2008.

În 2008, măsurile ad hoc luate în contextul crizei[39] au reprezentat 37% din totalul ajutoarelor de criză și ajutoarele acordate în temeiul schemelor au reprezentat 63%.

Pentru o imagine de ansamblu a măsurilor autorizate luate în contextul crizei, a se vedea capitolul 3 al documentului „Date și cifre privind ajutoarele de stat în statele membre ale UE” din anexă.

4. SIMPLIFICAREA NORMELOR PRIVIND AJUTOARELE DE STAT

4.1. O nouă arhitectură pentru controlul ajutoarelor de stat

În iunie 2005, Planul de acțiune privind ajutoarele de stat (PAAS) a făcut cunoscută intenția Comisiei de a utiliza în continuare politica în materie de ajutoare de stat ca un instrument eficient de politică pentru creștere și locuri de muncă. Planul a lansat o revizuire a majorității normelor și procedurilor privind ajutoarele de stat[40]. Patru principii directoare stau la baza programului de reformă:

- ajutoare de stat mai puțin numeroase și mai bine direcționate;

- o abordarea economică mai precisă;

- proceduri mai eficiente, o mai bună aplicare, un grad mai ridicat de previzibilitate și o transparență sporită;

- o responsabilitate comună a Comisiei și a statelor membre.

Comisia are competența exclusivă de a evalua compatibilitatea măsurilor de ajutor de stat cu Tratatul CE. În consecință, statele membre au obligația să notifice Comisiei toate măsurile înainte de punerea lor în aplicare[41], cu excepția cazului în care acestea intră sub incidența Regulamentului „ de minimis ”[42] sau a Regulamentului de exceptare pe categorii de ajutoare, în special Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare (denumit în continuare „RGECA”)[43]. Această schimbare se explică prin faptul că este puțin probabil ca astfel de măsuri să aibă un impact negativ semnificativ asupra concurenței la nivel comunitar, contribuind, în același timp, la îndeplinirea unui obiectiv de interes comun; astfel, acestea pot fi acordate fără notificarea prealabilă a Comisiei, cu condiția să îndeplinească criteriile instrumentelor juridice respective. Pentru măsurile de ajutor de stat care fac în continuare obiectul verificării de către Comisie înainte de punerea lor în aplicare, statele membre pot notifica schemele de ajutor. După ce o schemă a fost aprobată, un stat membru poate, în general, să acorde ajutoare individuale fără notificarea Comisiei. Numai cererile individuale importante ale schemelor de ajutor care depășesc anumite plafoane și ajutoarele individuale (cunoscute, de asemenea, sub denumirea de ajutoare „ad hoc” ) acordate în afara unei scheme trebuie să fie notificate individual.

„Arhitectura pe 3 niveluri”: exceptare pe categorii, evaluare standard și evaluare aprofundată

Pentru a accelera și a eficientiza procedurile și luarea deciziilor, Comisia a modificat în mod substanțial arhitectura controlului său asupra ajutoarelor de stat. Aceasta s-a realizat prin aplicarea în cazul diferitelor măsuri de ajutor a unui nivel de control care reflectă efectul potențial al acestora asupra concurenței și a schimburilor comerciale. Această nouă arhitectură se bazează pe „3 niveluri”: exceptare pe categorii (și de minimis ), evaluare standard și evaluare detaliată. În timp ce numărul măsurilor de exceptare pe categorii este în creștere, majoritatea cazurilor individuale sau a schemelor care trebuie notificate în continuare fac obiectul unei evaluări standard, care asigură o examinare simplificată. Între 2007 și mijlocul anului 2009, o evaluare detaliată a fost efectuată în doar 25 din 177 de cazuri privind R&D&I și în 10 din 49 de cazuri privind capitalul de risc. Nu s-a efectuat nicio evaluare detaliată în cazurile care se încadrau în alte obiective orizontale.

Noua procedură simplificată

Pentru a simplifica și mai mult procesul de notificare în ceea ce privește cazurile a priori compatibile, în septembrie 2009, Comisia a introdus o procedură simplificată[44]. Prin această nouă procedură, Comisia își propune să asigure că ajutoarele în mod clar compatibile sunt aprobate într-o perioadă accelerată de o lună, pe baza unei notificări complete din partea statului membru.

4.2. Evaluarea cazurilor individuale care vizează un număr mic de ajutoare cu valoare ridicată, susceptibile să denatureze concurența

Statele membre utilizează din ce în ce mai mult posibilitatea de a acorda ajutoare care beneficiază de exceptare pe categorii și continuă să folosească scheme pe baza cărora pot fi acordate ajutoare în favoarea întreprinderilor individuale, fără notificarea Comisiei. În 2008, 648 sau 66% din noile măsuri introduse s-au încadrat în categoria ajutoarelor exceptate pe categorii, iar schemele care au făcut obiectul unei decizii a Comisiei în anul respectiv (248) au reprezentat 25% și măsurile individuale de ajutor (92) au reprezentat 9%. În ceea ce privește volumele de ajutor raportate (cu excepția măsurilor luate în contextul crizei), ajutoarele individuale au reprezentat doar 5% din totalul ajutoarelor pentru industrie și servicii (2,5 miliarde de euro), în timp ce ajutoarele acordate în temeiul schemelor s-au ridicat la 76% (40 de miliarde de euro) și ajutoarele exceptate pe categorii au reprezentat 19% (10 miliarde de euro). Aceasta înseamnă că 95% din ajutoarele pentru industrie și servicii, care făceau obiectul disciplinei în materie de ajutoare de stat, au fost acordate de statele membre fără a fi necesară o evaluare individuală de către Comisie, la nivel de beneficiar.

4.3. Aproximativ 19% din ajutoarele pentru industrie și servicii sunt exceptate pe categorii

În termeni de cheltuieli, ajutoarele exceptate pe categorii au crescut în mod semnificativ până la 10 miliarde de euro sau 19% din totalul ajutoarelor pentru industrie și servicii în 2008, comparativ cu 2007 (6,3 miliarde de euro sau 13%) și 2006 (3 miliarde de euro sau 6% din totalul ajutoarelor). Principala creștere poate fi atribuită ajutoarelor regionale care beneficiază de posibilitatea exceptării pe categorii introdusă în 2007. De asemenea, celelalte obiective care existau deja pentru ajutoarele exceptate pe categorii, și anume ajutoarele pentru IMM-uri, formare și ocuparea forței de muncă, sunt utilizate din ce în ce mai mult. Posibilitățile oferite de obiectivele recent introduse în temeiul RGECA vor trebui analizate în viitor, întrucât noul regulament a intrat în vigoare doar de la sfârșitul lunii august 2008.

5. APLICAREA NORMELOR PRIVIND AJUTOARELE DE STAT

Ajutoarele ilegale

În conformitate cu articolul 88 alineatul (3) din Tratatul CE, statele membre au obligația de a notifica măsurile de ajutor de stat Comisiei anterior punerii în aplicare, precum și de a aștepta rezultatul investigației Comisiei înainte de a pune în aplicare măsurile notificate. Atunci când una din aceste obligații nu este respectată, se consideră că măsura de ajutor de stat este ilegală.

În perioada 2000-2008, Comisia a luat 811 decizii referitoare la ajutoare ilegale. În aproximativ 23% din cazurile de ajutoare ilegale (187 de cazuri), Comisia a intervenit prin luarea unei decizii negative cu privire la o măsură de ajutor incompatibilă. În general, această decizie negativă solicită statului membru în cauză să recupereze ajutorul acordat în mod ilegal. În alte 2% din cazurile de ajutoare ilegale (15 cazuri), Comisia a luat o decizie condițională. Această rată de intervenție în materie de ajutoare ilegale de aproximativ 25% este de aproximativ zece ori mai mare decât rata deciziilor negative și condiționale în ceea ce privește cazurile notificate corespunzător. Peste jumătate din intervenții au fost făcute în sectorul industriei și serviciilor, aproximativ un sfert în agricultură și restul în sectorul transporturilor, cărbunelui și pescuitului.

Recuperarea ajutoarelor

În prima jumătate a anului 2009, s-au înregistrat noi progrese în executarea deciziilor de recuperare pendinte. Numărul total al cazurilor de recuperare pendinte a scăzut în continuare la 43 (comparativ cu 50 de cazuri la jumătatea anului 2007 și 94 de cazuri la sfârșitul anului 2004). Valoarea ajutoarelor ilegale și incompatibile recuperate începând din 2000 a crescut în continuare, de la 2,3 miliarde de euro în decembrie 2004, la 9,4 miliarde de euro la 30 iunie 2009. Aceasta înseamnă că procentul ajutoarelor ilegale și incompatibile care rămân de recuperat a scăzut de la 75% la sfârșitul anului 2004, la aproximativ 9% la 30 iunie 2009.

În plus, Comisia a luat unele decizii de recuperare în domeniile agriculturii, pescuitului și transporturilor.

Aplicarea normelor referitoare la ajutoarele de stat: cooperarea cu instanțele naționale

Recent, Comisia a adoptat o nouă comunicare privind aplicarea normelor referitoare la ajutoarele de stat de către instanțele naționale[45]. Comunicarea are două obiective principale:

- noua comunicare își propune să ofere orientări clare instanțelor naționale și potențialilor reclamanți cu privire la diferite probleme care pot apărea în contextul litigiilor interne privind ajutoarele de stat;

- în plus, Comisia își propune, prin intermediul noii comunicări, să își intensifice cooperarea cu instanțele naționale în cazuri individuale.

Ca urmare a adoptării noii comunicări, Comisia intenționează să își intensifice eforturile de sensibilizare în domeniul acțiunilor introduse de particulari cu privire la ajutoarele de stat.

Monitorizarea ex-post

De la intrarea în vigoare a RGECA, un număr tot mai mare de măsuri de ajutor nu mai face obiectul obligației de notificare. Articolul 10 din acest regulament constituie baza pentru realizarea monitorizării ex post pe bază de eșantionare. Analiza rezultatelor primelor trei exerciții arată că, în general, partea actualei arhitecturi a ajutoarelor de stat care permite aprobarea schemelor de ajutor și autorizează statele membre să pună în aplicare măsurile de ajutor în temeiul exceptării pe categorii de ajutoare funcționează în mod satisfăcător.

ANEXĂ

Document de lucru al serviciilor Comisiei „Date și cifre privind ajutoarele de stat în statele membre ale UE”

[1] http://www.eftasurv.int/information/sascoreboard/

[2] Comunicare a Comisiei către Parlamentul European și Consiliu, Sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice pentru o economie în redresare, COM (2009) 545 din 14.10.2009 (http://ec.europa.eu/economy_finance/thematic_articles/article15994_en.htm).

[3] Cadru temporar pentru măsurile de ajutor de stat de sprijinire a accesului la finanțare în contextul actualei crize financiare și economice; versiune consolidată: JO C83 din 7.4.2009 ; astfel cum a fost modificat prin JO C 261, 31.10.2009, p. 2.

[4] Suma totală include ajutoarele pentru industria prelucrătoare, servicii, industria cărbunelui, agricultură, pescuit și o parte a sectorului transporturilor, dar exclude ajutoarele acordate sectorului feroviar și ajutoarele pentru compensarea unor servicii de interes economic general, din cauza lipsei datelor comparabile. Cuantumurile ajutoarelor se referă la elementul de ajutor conținut de o măsură de ajutor de stat, cu excepția unor dispoziții contrare (a se vedea observațiile metodologice formulate în documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește prezentul tablou de bord).

[5] UE-27 înseamnă toate statele membre ale UE.

[6] UE-15 este formată din statele membre care au aderat la UE înainte de 2004.

[7] Transportul feroviar nu este inclus.

[8] A se vedea, de asemenea, punctul 2.3.5. din documentul de lucru al serviciilor Comisiei „Date și cifre privind ajutoarele de stat în statele membre ale UE”.

[9] Măsurile de criză nu sunt incluse.

[10] Surse: DG Concurență; cifre PIB; Eurostat.

[11] Din UE-12 fac parte statele membre care au aderat la UE în 2004 sau ulterior.

[12] Aceste niveluri au scăzut în Regatul Unit cu 0,2 miliarde de euro, în Germania cu 0,9 miliarde de euro și în Italia cu 0,4 miliarde de euro.

[13] Creștere de 0,6 miliarde de euro în Suedia, de 0,4 miliarde de euro în Belgia și de 0,3 miliarde de euro în Franța.

[14] În special prin intermediul Investitionszulagengesetz 2007 (N357a/2006 și XR 6/2007).

[15] O mare parte poate fi atribuită NN 61/2004 Exonerare fiscală pentru biocarburanți (Tax exemption on bio fuels) .

[16] De exemplu, XE 11/2004 Compensarea costurilor legate de inserția persoanelor cu handicap în IMM-uri (Compensation des coûts liés à l'insertion des personnes handicapées dans les PME) , N 575/2007 Sectorul cărbunelui în perioada 2008-2015 (Secteur du charbon 2008-2015) .

[17] Dacă s-ar include măsurile luate în contextul crizei, cota ajutoarelor orizontale ar scădea la 17,5%.

[18] Două grupuri distincte de cazuri intră în categoria ajutoarelor pentru protecția mediului și pentru economisirea de energie. Primul grup de cazuri vizează un beneficiu direct pentru mediu. Al doilea grup include reduceri sau exonerări de taxe de mediu. Pentru acest al doilea grup de cazuri, cheltuielile destinate ajutoarelor nu pot fi luate în considerare ca un indicator în calcularea beneficiului ecologic, întrucât acest beneficiu se realizează prin intermediul taxei, și nu prin exonerarea de la plata acesteia. Pentru detalii suplimentare, a se vedea tabloul de bord din primăvara anului 2008, COM (2008) 304 din 21 mai 2008.

[19] A se vedea tabloul de bord din toamna anului 2008, COM (2008) 751 din 17 noiembrie 2008, p. 30.

[20] A se vedea tabloul de bord din toamna anului 2007, COM (2007) 791 din 13 decembrie 2007, p. 22.

[21] Aceste procentaje exclud măsurile cu un obiectiv orizontal, care, cu toate acestea, sunt destinate industriei prelucrătoare și sectoarelor serviciilor.

[22] A se vedea următoarele documente: Comunicare a Comisiei – Aplicarea normelor privind ajutoarele de stat în cazul măsurilor adoptate în legătură cu instituțiile financiare în contextul actualei crize financiare mondiale, JO C 270, 25.10.2008, p. 8 („Comunicarea privind sectorul bancar”); Comunicare a Comisiei – Recapitalizarea instituțiilor financiare în contextul actualei crize financiare: limitarea ajutorului la minimul necesar și garanții împotriva denaturărilor nejustificate ale concurenței, JO C 10, 15.1.2009, p. 2 („Comunicarea privind recapitalizarea”); Comunicare a Comisiei privind tratarea activelor depreciate în sectorul bancar comunitar, JO C 72 din 26.3.2009 („.Comunicarea privind activele depreciate”); Comunicare a Comisiei privind restabilirea viabilității și evaluarea măsurilor de restructurare luate în sectorul financiar, în contextul crizei actuale, în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat”, JO C 195, 19.8.2009, p. 9.

[23] A se vedea punctul II din Concluziile președinției Consiliului European de la Bruxelles din 18/19 iunie 2009.

[24] Tabloul de bord din primăvara anului 2009(http://ec.europa.eu/competition/state_aid/studies_reports/studies_reports.html).

[25] O scurtă prezentare a acestor comunicări se regăsește în capitolul 3 al documentului „Date și cifre privind ajutoarele de stat în statele membre ale UE” din anexă.

[26] Comunicare a Comisiei privind restabilirea viabilității și evaluarea măsurilor de restructurare luate în sectorul financiar, în contextul crizei actuale, în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat, JO C 195/2009 din 19.8.2009.

[27] A se vedea NN 48/2008 - Schemă de garanții pentru băncile din Irlanda.

[28] A se vedea comunicatul de presă (Memo/09/90).

[29] A se vedea comunicatele de presă (Memo/09/460 și Memo/09/411).

[30] NN 41/2008 - Ajutor de salvare pentru Bradford & Bingley .

[31] Anexă la raportul Consiliului (Ecofin) prezentat în cadrul Consiliului European din 18-19 iunie privind eficacitatea schemelor de sprijin financiar: Raportul grupului operativ privind revizuirea eficienței măsurilor de sprijin financiar .

[32] Această cifră reprezintă valoarea maximă globală a sistemelor de garanții, a pachetelor de salvare și de restructurare și alte măsuri instituite de către statele membre.

[33] Acestea includ schemele de recapitalizare și schemele care combină recapitalizarea cu alte măsuri. Discrepanțele în raport cu sumele publicate în tabloul de bord din primăvara anului 2009 sunt cauzate de clasificarea diferită a schemelor. Prezenta ediție ia în considerare intervențiile în materie de lichidități ca o categorie separată.

[34] Tabloul de bord din primăvara anului 2009 s-a concentrat asupra ajutoarelor de stat acordate în contextul actualei crize financiare și economice și prezintă o imagine de ansamblu asupra măsurilor revizuite de către Comisie până la 31 martie 2009.

[35] Inter alia șase scheme bazate pe Comunicarea privind sectorul bancar, o schemă bazată pe Comunicarea privind activele depreciate și o altă schemă specifică.

[36] O rată ridicată de utilizare într-un anumit stat membru nu indică în mod necesar dacă măsura este adecvată sau nu. Ratele mici de utilizare a garanțiilor în unele state membre se datorează, în parte, faptului că sumele anunțate în temeiul schemelor sunt mai ridicate decât sumele efectiv necesare. În plus, în unele state membre, băncile au putut avea acces cu ușurință la fonduri pe piață, adesea la un preț mai mic.

[37] Pentru mai multe detalii, a se vedea documentul DG Concurență privind revizuirea schemelor de garanții și de recapitalizare în sectorul financiar în contextul crizei actuale, 7 august 2009. ( http://ec.europa.eu/competition/state_aid/legislation/review_of_schemes_en.pdf ).

[38] Acestea vizează unele cazuri de ajutoare individuale timpurii, acordate în prima fază a crizei în temeiul orientărilor privind ajutoarele de salvare și de restructurare, precum și măsurile aprobate în temeiul comunicărilor privind sectorul bancar și recapitalizarea, puse în aplicare în 2008. Măsurile legate de criza economică reală aprobate în temeiul cadrului temporar nu sunt vizate de prezenta secțiune, întrucât ele au fost adoptate și puse în aplicare în 2009.

[39] Volume de ajutoare raportate sau estimative.

[40] A se vedea tabelul 2 din anexa la documentul „Date și cifre privind ajutoarele de stat în statele membre ale UE”.

[41] Articolul 88 din Tratatul CE; dispoziții detaliate în Regulamentul nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999, JO L 83/1, 27.3.1999, p. 1-9.

[42] Regulamentul (CE) nr. 1998/2006 al Comisiei din 15 Decembrie 2006 privind aplicarea articolelor 87 și 88 din tratat ajutoarelor de minimis , JO L 379, 28.12.2006, p. 5.

[43] Regulamentul (CE) nr. 800/2008 al Comisiei din 6 august 2008 de declarare a anumitor categorii de ajutoare compatibile cu piața comună în aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratat Regulament general de exceptare pe categorii de ajutoare) ; JO L 214, 9.8.2008, p. 3.

[44] Comunicare a Comisiei privind o procedură simplificată de tratare a anumitor tipuri de ajutoare de stat; JO C 136, 16.6.2009, p.3-12.

[45] Comunicarea Comisiei privind aplicarea normelor referitoare la ajutoarele de stat de către instanțele naționale, JO C 85, 9.4.2009, p. 1.