GLOSAR

Articolul 73 : Conform articolului 73 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului, Comisia se poate baza pe activitatea desfășurată de o autoritate de audit națională și își poate reduce propriile audituri și controale odată ce a acceptat evaluarea conformității de la nivel național și strategia de audit a autorității de audit, cu condiția să fi obținut o asigurare rezonabilă că sistemele de gestiune și de control privind programul operațional în cauză funcționează în mod eficace.

Contracte de încredere : Acorduri administrative bilaterale semnate între autoritățile naționale și Comisie în cursul perioadei de programare 2000-2006, cu condiția ca aceasta să fi obținut asigurarea rezonabilă conform căreia sistemele de gestiune financiară și sistemele de control ale unuia sau ale mai multor fonduri sunt conforme cu cerințele prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 438/2001 al Comisiei și că autoritățile naționale au elaborat o strategie de audit satisfăcătoare. De asemenea, statul membru în cauză s-a angajat să raporteze Comisiei cu privire la activitățile sale de audit. Semnarea unui contract de încredere înseamnă că Comisia a fost de acord, în principiu, să nu mai desfășoare audituri în statul membru (regiunea) respectiv(ă). Între 2005 și 2009, s-au semnat contracte de încredere cu Austria, Cipru, Danemarca, Estonia, Portugalia, Lituania, Regatul Unit (Anglia), Regatul Unit (Țara Galilor) și Slovenia, pentru 55 de programe operaționale.

Controlul intern : Prin control intern se înțelege procesul conceput în scopul furnizării unei asigurări rezonabile cu privire la îndeplinirea obiectivelor unei organizații, din punctul de vedere al eficacității și al eficienței operațiunilor sale, cu privire la fiabilitatea raportării sale financiare și cu privire la conformitatea organizației respective cu legile și reglementările în vigoare.

Corecții financiare : Scopul corecțiilor financiare este de a proteja bugetul Uniunii Europene de cheltuielile eronate sau neconforme care îi sunt imputate. În ceea ce privește cheltuielile care fac obiectul gestiunii partajate, responsabilitatea pentru recuperarea plăților efectuate în mod incorect revine în principal statelor membre. Corecțiile financiare se pot efectua prin retragerea de cheltuieli neconforme din declarațiile de cheltuieli ale statelor membre sau prin recuperări de la beneficiari. Comisia poate impune de asemenea corecții financiare.

Evaluarea conformității : Termenul "evaluarea conformității" se referă la procesul prin care un organism independent de audit (care poate fi autoritatea de audit națională) evaluează modul în care au fost concepute sistemele de gestiune și de control ale unui program operațional (sau ale unui grup de programe operaționale) ("raportul privind evaluarea conformității") și prin care acesta furnizează o opinie cu privire la conformitatea acestor sisteme cu regulamentele ("opinia privind conformitatea"). Evaluarea conformității trebuie să fie acceptată de Comisie înainte ca cheltuielile efectuate în cadrul programului operațional să poată fi rambursate de la bugetul UE.

Pragul de semnificație : Auditorii exprimă o opinie cu privire la conformitatea situațiilor financiare, sub toate aspectele semnificative, cu un anumit set de norme. Stabilirea caracterului semnificativ este un aspect ce ține de raționamentul profesional. Pragul de semnificație utilizat de Comisie este 2 % și se referă la rata cheltuielilor eronate sau neconforme în raport cu cheltuielile UE care au făcut obiectul auditului. În domeniul coeziunii, Comisia utilizează acest prag atât pentru rata de eroare extrapolată anuală, cât și pentru rata de eroare reziduală multianuală, care sunt calculate pentru fiecare program operațional.

Program operațional : Fondurile pentru efectuarea cheltuielilor în cadrul Fondului european de dezvoltare regională (FEDER), al Fondului de coeziune și al Fondului social european (FSE) sunt alocate prin intermediul programelor operaționale multianuale, care prevăd o strategie de dezvoltare cu priorități specifice pentru a căror realizare se face apel la un fond sau, în cazul obiectivului de convergență, la Fondul de coeziune și la FEDER. Documentele de programare sunt transmise spre aprobare Comisiei de către statele membre.

Rata de eroare extrapolată : Estimarea realizată de o autoritate de audit cu privire la proporția pe care o reprezintă cheltuielile care nu sunt conforme cu legile și reglementările în cadrul cheltuielilor anuale aferente fiecărui program operațional (sau fiecărui grup de programe operaționale). Această rată trebuie stabilită pe baza unei abordări de eșantionare statistică. Ratele de eroare extrapolate trebuie să fie reprezentative pentru cheltuielile efectuate în cadrul unui program operațional (sau al unui grup de programe operaționale). Aceeași denumire este valabilă și pentru ratele de eroare stabilite pe baza unor metode specifice de eșantionare nestatistică (în special pentru populațiile de mici dimensiuni), cu condiția să fie reprezentative pentru populația statistică în ansamblul ei.

Rata de eroare reziduală : Estimarea realizată de Comisie cu privire la proporția pe care o reprezintă cheltuielile care nu sunt conforme cu legile și reglementările în cadrul cheltuielilor care au fost efectuate pe parcursul întregii perioade de programare pentru fiecare program operațional (sau grup de programe operaționale). Ratele de eroare reziduale sunt calculate de Comisie pe baza ratelor de eroare extrapolate anuale reprezentative calculate de autoritățile de audit și validate de Comisie. Aceste rate anuale sunt apoi aplicate la cheltuielile efectuate în cursul perioadei de programare și se scad toate corecțiile financiare puse în aplicare de la începutul perioadei de programare la nivel național (prin retrageri sau recuperări) și la nivelul UE (prin decizii oficiale ale Comisiei). În urma acestui calcul, rezultă suma reziduală cumulată care este expusă riscului. Rata de eroare reziduală reprezintă raportul dintre această sumă și cheltuielile totale efectuate începând cu 2007.

Regulamente : În scopul prezentului raport, termenul "regulamente" se referă la cele două regulamente care formează cadrul normativ pentru FEDER, pentru FSE și pentru Fondul de coeziune pentru perioada de programare 2007-2013: Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 și Regulamentul (CE) nr. 1828/2006 al Comisiei (astfel cum a fost modificat).

Standarde de audit acceptate la nivel internațional : Autoritățile de audit trebuie să țină seama de o serie de standarde de audit acceptate la nivel internațional atunci când își desfășoară activitățile de audit. Aceste standarde cuprind standarde de audit emise de diferite organisme de standardizare publice și profesionale, cum ar fi Standardele internaționale de audit (International Standards on Auditing – ISA), Standardele internaționale de audit ale instituțiilor supreme de audit și orientările emise de Organizația Internațională a Instituțiilor Supreme de Audit (International Organisation of Supreme Audit Institutions – INTOSAI) cu privire la punerea în aplicare a acestor standarde, precum și notele orientative publicate de Institutul Auditorilor Interni.

Strategii de audit (naționale) : Strategiile de audit ale autorităților de audit indică, pentru fiecare program operațional (sau pentru un grup de programe operaționale), sistemele și organismele care vor fi examinate, abordările de audit și metodele de audit care vor fi utilizate, metodele de eșantionare pentru auditurile operațiunilor și calendarul indicativ al acestor audituri. Strategiile de audit naționale sunt supuse aprobării Comisiei.

LISTA ACRONIMELOR

CE : Comunitatea Europeană

COCOF : Comitetul de coordonare a fondurilor (Coordination Committee of the Funds)

FC : Fondul de coeziune

FEDER : Fondul european de dezvoltare regională

FSE : Fondul social european

ISA : Standard internațional de audit (International standard on auditing)

UE : Uniunea Europeană

SINTEZĂ

I. Prin intermediul acestui audit, Curtea a analizat măsura în care Comisia se poate sprijini, în domeniul coeziunii, pe activitatea autorităților de audit naționale și a examinat modul în care Comisia a pus în aplicare modelul "auditului unic" (single audit) (astfel cum este prevăzut la articolul 73 din Regulamentul nr. 1083/2006). Prezentul raport acoperă perioada cuprinsă între 2010 și sfârșitul exercițiului 2012.

II. Mecanismele de gestiune partajată presupun necesitatea Comisiei de a se putea sprijini pe activitatea statelor membre în îndeplinirea responsabilității sale de supraveghere a bugetului. Curtea a constatat că, pentru perioada de programare 2007-2013, statele membre și Comisia au depus eforturi semnificative cu scopul de a institui un sistem mai bun pentru auditul cheltuielilor din domeniul coeziunii.

III. Aceasta nu se realizează însă fără un anumit cost. Curtea estimează costul anual al controlului care este legat în mod specific de autoritățile de audit ca fiind cuprins între 110 și 130 de milioane de euro. Acesta este echivalentul a 0,2 % din bugetul total (format din finanțarea din partea UE, finanțarea din fonduri publice naționale și finanțarea privată) aferent tuturor programelor operaționale din cadrul FEDER, al Fondului de coeziune și al FSE. În acest sens, Curtea remarcă faptul că sistemele de control intern necesită un echilibru adecvat între costul controlării unui anumit domeniu bugetar și beneficiile pe care le aduc controalele din punctul de vedere al diminuării riscului de pierdere sau de neregularitate până la un nivel acceptabil.

IV. De la începutul perioadei de programare, Comisia a realizat progrese semnificative în dezvoltarea unui sistem prin care să poată obține o asigurare cu privire la legalitatea și regularitatea cheltuielilor din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE pe baza activității autorităților de audit naționale și în furnizarea unor materiale orientative care să contribuie la asigurarea unei mai bune consecvențe la nivelul abordărilor și al metodelor de lucru aplicate de autoritățile de audit.

V. Curtea a identificat însă o serie de riscuri în ceea ce privește credibilitatea acordată de Comisie ratelor de eroare raportate de autoritățile de audit și informațiilor cu privire la corecții financiare raportate de statele membre. Comisia poate astfel subestima problemele existente atunci când efectuează propriile raportări către Parlamentul European și către Consiliu și poate evalua în mod incorect condițiile care trebuie îndeplinite pentru a se obține o opinie de audit fără rezerve în domeniul coeziunii.

VI. Curtea ia notă de faptul că "auditul unic", astfel cum este specificat, pentru domeniul coeziunii, la articolul 73, ar trebui să constituie regula, și nu excepția. Curtea a constatat însă că Comisia se confruntă cu provocări considerabile în ceea ce privește punerea în aplicare în mod eficace a dispozițiilor privind "auditul unic". La fel ca în perioada de programare precedentă, la sfârșitul exercițiului 2012, doar un număr restrâns de programe operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE întruneau condițiile necesare pentru a primi statutul de "audit unic".

VII. Curtea formulează o serie de recomandări în prezentul raport cu privire la utilizarea de către Comisie a activității autorităților de audit naționale în domeniul coeziunii. Comisia ar trebui, în special:

- să își consolideze verificările pe care le realizează cu privire la exactitatea și fiabilitatea ratelor de eroare raportate de autoritățile de audit naționale și ale informațiilor furnizate de statele membre cu privire la corecții financiare, înainte de a utiliza aceste elemente în scopul obținerii propriei sale asigurări;

- să utilizeze criterii solide, consecvente și transparente de fiecare dată când trebuie să decidă dacă să acorde sau nu statutul de "audit unic" diferitelor programe operaționale;

- la desfășurarea activităților sale de monitorizare a programelor operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 (și a autorităților de audit corespondente), să respecte cerințele specificate în standardele internaționale de audit care se referă la utilizarea activității altor auditori;

- să introducă un sistem de corecții financiare nete care să fie aplicate programelor operaționale referitor la care autoritățile de audit, în mod repetat, subestimează problemele raportate sau nu raportează unele probleme, bazat pe dispozițiile aplicabile prevăzute în regulamentele aferente perioadei de programare 2014-2020;

- să ia măsuri corespunzătoare astfel încât autoritățile de audit să se raporteze la un cadru metodologic stabil și obligatoriu și

- să propună mecanisme de partajare, între statele membre, pe de o parte, și Comisie, de cealaltă parte, a costului controlului care este suportat în domeniul coeziunii, pe baza unei evaluări mai recente a costurilor efective înregistrate de statele membre.

INTRODUCERE

RESPONSABILITĂȚI PARTAJATE ÎN CEEA CE PRIVEȘTE CONTROLUL INTERN ÎN DOMENIUL COEZIUNII

1. Pentru coeziune, sprijinul financiar din partea UE se acordă prin intermediul Fondului european de dezvoltare regională (FEDER), al Fondului social european (FSE) și al Fondului de coeziune. Bugetul total al celor trei fonduri luate împreună (format din finanțarea din partea UE, finanțarea din fonduri publice naționale și finanțarea privată) se ridică la 491 de miliarde de euro pentru perioada de programare 2007-2013 (a se vedea anexa I).

2. Competența pentru politica de coeziune este partajată între statele membre și Comisie. Comisia aprobă programele operaționale multianuale, pe baza propunerilor statelor membre. Pentru perioada de programare 2007-2013, fuseseră aprobate, în total, până la sfârșitul anului 2012, 434 de programe operaționale (317 programe operaționale în cadrul FEDER/Fondului de coeziune și 117 programe operaționale în cadrul FSE). Normele de eligibilitate pentru fiecare dintre aceste programe operaționale sunt stabilite de autoritățile naționale, sub rezerva excepțiilor prevăzute în regulamentele specifice aferente fiecărui fond.

3. Pentru fiecare program operațional, Comisia trebuie să se asigure de faptul că statele membre au instituit sisteme de control intern solide și de faptul că aceste sisteme funcționează în mod eficace [1] – cu alte cuvinte, controalele interne instituite de statele membre trebuie să furnizeze asigurarea rezonabilă că erorile din cadrul operațiunilor subiacente conturilor sunt fie prevenite, fie identificate și corectate înainte ca cheltuielile să fie certificate și transmise Comisiei [2].

4. La nivel național, responsabilitatea pentru controlul intern al programelor operaționale revine autorității de management, autorității de certificare (a se vedea caseta 1) și autorității de audit. Aceste organisme trebuie să asigure, împreună, legalitatea și regularitatea operațiunilor cofinanțate, sub supravegherea și responsabilitatea finală a Comisiei [3].

CASETA 1

RESPONSABILITĂȚILE AUTORITĂȚII DE MANAGEMENT ȘI ALE AUTORITĂȚII DE CERTIFICARE

Autoritățile de management (adesea ministere sau autorități regionale însărcinate cu un anumit domeniu de politici) sunt responsabile de selectarea, pe baza unor criterii convenite în prealabil, a diferitelor proiecte care urmează să fie incluse în diversele programe operaționale. Ele desfășoară, de asemenea, controale de nivel primar cu privire la operațiunile în cauză și cu privire la cheltuielile declarate, înainte ca acestea din urmă să fie certificate de autoritatea de certificare ca fiind conforme cu legile și reglementările în vigoare. De regulă, autoritatea de certificare face parte din ministerul finanțelor sau din diferite organisme de control intern aflate sub autoritatea acestui minister.

ROLUL ȘI RESPONSABILITĂȚILE AUTORITĂȚILOR DE AUDIT

5. Autoritățile de audit furnizează Comisiei o asigurare cu privire la funcționarea eficace a sistemelor de gestiune și de control intern aferente unui program operațional dat (și, în consecință, cu privire la legalitatea și regularitatea cheltuielilor certificate) (a se vedea anexa II). Aceste autorități trebuie să își desfășoare activitatea în mod independent de organismele care gestionează fondurile.

6. În cele 27 de state membre, s-au constituit, în total, 112 autorități de audit pentru cele 434 de programe operaționale care erau aprobate până la sfârșitul anului 2012 pentru perioada de programare 2007-2013 (a se vedea figura 1) [4]. În majoritatea cazurilor, autoritățile de audit sunt departamente separate în cadrul cancelariilor de stat, al ministerelor finanțelor (sau al organismelor de control intern aflate sub autoritatea acestor ministere), în cadrul altor ministere sau în cadrul instituțiilor supreme de audit. Rolul și responsabilitățile lor au fost consolidate în comparație cu cele ale autorităților de control ex post din perioada de programare 2000-2006 [5].

FIGURA 1

NUMĂRUL ȘI TIPUL AUTORITĂȚILOR DE AUDIT DIN FIECARE STAT MEMBRU (2012)

+++++ TIFF +++++

1 Inclusiv autoritățile de audit responsabile exclusiv de programe de cooperare teritorială europeană.

Sursa: Sondajul realizat în 2012 de Curtea de Conturi Europeană.

7. Autoritatea de audit raportează constatările sale rezultate în urma auditurilor de sistem și în urma auditurilor de operațiuni autorității de management și autorității de certificare ale programului operațional în cauză (a se vedea figura 2 și anexa II). Rapoartele privind auditurile de sistem sunt transmise și Comisiei. Autoritatea de management trebuie să decidă dacă este nevoie să se aplice corecții financiare ca urmare a rezultatelor acestor audituri și/sau dacă este necesară luarea unor acțiuni corective alternative. În cazul în care autoritatea de audit consideră că autoritatea de management nu a luat măsuri corective corespunzătoare, ea trebuie să semnaleze Comisiei acest aspect.

FIGURA 2

SISTEMUL DE GESTIUNE ȘI DE CONTROL PENTRU PROGRAMELE OPERAȚIONALE

+++++ TIFF +++++

Sursa: Comisia Europeană.

8. În situația în care Comisia constată, pe baza propriei sale activități sau pe baza informațiilor raportate de autoritățile de audit, că un stat membru nu a luat nicio măsură pentru a remedia deficiențele grave de la nivelul sistemelor de gestiune și de control și/sau pentru a corecta cheltuielile neconforme care fuseseră declarate și certificate, ea poate întrerupe sau suspenda plățile [6]. Dacă statul membru nu remediază eventualele deficiențe detectate la nivelul sistemelor sau nu retrage cheltuielile neconforme (care pot fi substituite cu cheltuieli eligibile), Comisia însăși poate decide să aplice corecții financiare, ceea ce duce la o reducere netă a finanțării acordate de UE pentru programul operațional în cauză [7].

CASETA 2

UTILIZAREA RATELOR DE EROARE RAPORTATE DE AUTORITĂȚILE DE AUDIT NAȚIONALE ÎN PROCESUL DESFĂȘURAT DE COMISIE ÎN VEDEREA OBȚINERII UNEI ASIGURĂRI

Direcțiile generale evaluează, pentru fiecare program operațional în parte, fiabilitatea ratelor de eroare raportate de autoritățile de audit. Pentru ca ratele de eroare să fie fiabile, acestea trebuie să fie reprezentative pentru programul operațional (sau pentru grupul de programe operaționale) [8]. În cazul în care rata de eroare raportată de autoritatea de audit este calificată de Comisie ca fiind fiabilă, aceasta înseamnă că ea fie o poate accepta, fie poate proceda la recalcularea acesteia pe baza unor informații suplimentare care sunt conținute de raportul anual de control sau care sunt obținute la fața locului în cursul misiunilor de informare. În situația unor rate de eroare nefiabile, Comisia aplică o rată de eroare forfetară (cuprinsă între 2 % și 25 %) în concordanță cu rezultatele evaluării sale privind funcționarea sistemelor de gestiune și de control intern. Rezultă astfel "rata de eroare extrapolată validată" pentru fiecare program operațional.

Ratele de eroare extrapolate validate sunt apoi utilizate de Direcția Generală Politica Regională și Urbană și de Direcția Generală Ocuparea Forței de Muncă, Afaceri Sociale și Incluziune pentru a calcula ratele de eroare medii pentru fiecare stat membru. Cele două direcții generale au publicat aceste rate în rapoartele lor anuale de activitate începând cu 2011 și, respectiv, cu 2010.

Comisia calculează, de asemenea, o "rată de eroare reziduală" pentru fiecare program operațional în parte. Aceasta ia în considerare toate corecțiile financiare puse în aplicare la nivelul Uniunii și la nivel național de la începutul perioadei de programare, aceasta având, prin urmare, un caracter multianual. Ratele de eroare reziduală sunt prezentate de asemenea în rapoartele anuale de activitate [9].

CONTRIBUȚIA AUTORITĂȚILOR DE AUDIT LA PROCESUL COMISIEI DE OBȚINERE A UNEI ASIGURĂRI

9. Informațiile furnizate de autoritățile de audit în rapoartele lor anuale de control, în opiniile de audit și în rapoartele de audit de sistem constituie una dintre principalele surse care stau la baza evaluării de către Comisie, pentru fiecare program operațional, a legalității și regularității cheltuielilor UE. La elaborarea rapoartelor lor anuale de activitate, direcțiile generale efectuează o evaluare detaliată a activității autorităților de audit naționale și, în special, a ratelor de eroare raportate de aceste autorități pentru fiecare program operațional (sau grup de programe operaționale). Aceste informații sunt examinate în raport cu propriile rezultate de audit ale Comisiei și cu alte informații aflate la dispoziția direcțiilor generale în legătură cu fiecare program operațional [10] (a se vedea caseta 2).

10. Comisia poate alege să formuleze, în rapoartele sale anuale de activitate, o rezervă care să acopere integral (sau parțial) un program operațional. Într-o primă etapă, Comisia evaluează modul de funcționare a sistemului de gestiune și de control, pe baza monitorizării pe care o realizează cu privire la conformitatea autorităților naționale cu cerințele prevăzute în reglementări, precum și stadiul acțiunilor corective convenite cu statul membru pentru programul operațional în cauză. Într-o a doua etapă, Comisia evaluează programele operaționale care, în urma acestei examinări inițiale, nu fac obiectul niciunei rezerve. Rata de eroare extrapolată validată și rata de eroare reziduală calculată de Comisie reprezintă principalii indicatori utilizați în scopul formulării unor eventuale rezerve (a se vedea caseta 2). Din 2012, programele operaționale au făcut, în general, obiectul unei rezerve dacă rata de eroare reziduală depășea pragul de semnificație de 2 % stabilit de Comisie. Nu se formulează nicio rezervă dacă rata de eroare reziduală se situează sub 2 %, chiar dacă rata de eroare extrapolată este mai mare de 5 % (a se vedea punctul 40 și anexa III).

11. Ratele de eroare raportate de autoritățile de audit în domeniul coeziunii (evaluate și consolidate de Comisie în cadrul procesului acesteia de obținere a unei asigurări) și ratele de eroare estimate de Curte în contextul declarației sale de asigurare anuale diferă în următoarele privințe:

- ratele de eroare calculate de autoritățile de audit sunt menite să fie reprezentative la nivelul unui program operațional (sau al unui grup de programe operaționale), în timp ce ratele de eroare pe care le determină Curtea sunt calculate la nivelul fondurilor pentru toate statele membre;

- rata de eroare a Curții are la bază un eșantion de operațiuni de la nivelul de ansamblu al UE, eșantion care este reprezentativ din punct de vedere statistic, în timp ce autoritățile de audit, chiar dacă aplică, în general, metode de eșantionare statistică, pot audita operațiuni și pe baza unor eșantioane nestatistice (și chiar nereprezentative);

- există diferențe de ordin metodologic în ceea ce privește cuantificarea impactului constatărilor de audit [11];

- în fine, ratele de eroare raportate de autoritățile de audit naționale nu se referă la aceeași perioadă ca cele care sunt publicate de Curte [12].

Prin urmare, aceste rate de eroare anuale nu sunt direct comparabile. În plus, ratele de eroare reziduală calculate de Comisie au un caracter multianual și iau în considerare toate corecțiile financiare puse în aplicare la nivelul Uniunii și la nivel național.

PRINCIPIUL "AUDITULUI UNIC" (SINGLE AUDIT), ASTFEL CUM ESTE DEFINIT LA ARTICOLUL 73

12. În contextul bugetului Uniunii Europene, termenul de "audit unic" se referă la un sistem de control intern și de audit care are la bază ideea că fiecare nivel de control se sprijină pe nivelul precedent. "Auditul unic" are drept scop evitarea repetării acelorași activități de control și reducerea costului global al activităților de control și de audit la nivelul statelor membre și al Comisiei. Acesta urmărește, de asemenea, să reducă sarcina administrativă care le revine entităților auditate. Comisia (căreia îi revine responsabilitatea finală pentru execuția bugetului UE) se află în vârful piramidei "auditului unic".

13. În Avizul său nr. 2/2004, Curtea a prezentat o serie de principii generale care sunt necesare pentru ca sistemele de control intern să funcționeze în conformitate cu modelul de "audit unic" (a se vedea anexa IV) [13]. Dată fiind calitatea sa de auditor extern al UE, Curtea nu face parte din sistemul de "audit unic" al Comisiei.

14. În iunie 2005, Comisia a prezentat propunerile sale pentru "un cadru comunitar de control integrat", având ca obiectiv asigurarea unui control intern mai eficace și mai eficient în ceea ce privește fondurile UE [14]. În 2006, Comisia a dezvoltat acest concept în "Planul de acțiune pentru un cadru de control intern integrat" [15], care a avut un impact semnificativ asupra modului în care au fost concepute sistemele de control intern pentru FEDER/Fondul de coeziune și pentru FSE, astfel cum sunt acestea definite în regulamentele pentru perioada de programare 2007-2013. Comisia a propus, în special:

- să se reducă la minimum repetarea acelorași activități de control (și să se maximizeze nivelul de control care ar putea fi obținut cu un nivel dat de resurse) prin schimbul de informații referitoare la control, în așa fel încât un nivel de control să se poată sprijini pe nivelul precedent într-un lanț de control (principiul "auditului unic");

- să se introducă rapoarte de control naționale cu scopul de a se consolida obligația de a răspunde de gestiune și de a stimula entitățile care gestionează fonduri ale UE să își evalueze și să își îmbunătățească sistemele de control intern;

- să se obțină o asigurare de la organismele de audit independente terțe și

- să se utilizeze orientări comune pentru fiecare domeniu de politici și "proceduri convenite" între UE și statul în cauză, astfel încât să se asigure consecvența controlului intern.

15. Pentru perioada de programare 2007-2013, modul în care trebuie aplicate principiile "auditului unic" în domeniul coeziunii este specificat la articolul 73 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006. Conform acestui articol, Comisia își poate reduce propriile controale dacă a obținut o asigurare rezonabilă că sistemele de gestiune și de control intern ale programului operațional în cauză funcționează în mod eficace (a se vedea caseta 3).

CASETA 3

"AUDITUL UNIC" ÎN DOMENIUL COEZIUNII, ASTFEL CUM SE PREVEDE LA ARTICOLUL 73

Articolul 73 alineatul (2): "Pentru a își determina propria strategie de audit, Comisia identifică programele operaționale pentru care avizul (opinia) privind conformitatea sistemului în temeiul articolului 71 alineatul (2) nu conține rezerve sau pentru care s-au retras rezervele în urma măsurilor de corectare, pentru care strategia de audit a autorității de audit este potrivită și pentru care s-a obținut o confirmare rezonabilă în ceea ce privește funcționarea eficientă a sistemelor de gestiune și de control pe baza auditurilor realizate de Comisie sau de statul membru."

Articolul 73 alineatul (3): "Pentru programele respective, Comisia poate să concluzioneze că, în principal, poate lua ca bază avizul [opinia rezultată în urma auditului desfășurat de autoritatea de audit] […] în ceea ce privește funcționarea eficientă a sistemelor și că aceasta nu efectuează controale proprii la fața locului decât în cazul în care există elemente doveditoare care să sugereze lacune în sisteme care afectează cheltuielile certificate la Comisie pe parcursul unui an pentru care s-a formulat un aviz [o opinie de audit] […] fără o rezervă în ceea ce privește lacunele respective.

În cazul în care Comisia concluzionează astfel, ea informează statul membru în cauză. În cazul în care există elemente doveditoare care sugerează lacune, Comisia poate cere statului membru să efectueze audituri și controale […] sau poate efectua auditurile proprii […]."

16. Pentru acele programe operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73, Comisia poate ulterior să se bazeze într-o mare măsură pe activitatea autorităților de audit atunci când intenționează să obțină o asigurare cu privire la legalitatea și regularitatea cheltuielilor UE (principiul "auditului unic"). Prin urmare, conferirea statutului de "audit unic" reprezintă consecința existenței unor mecanisme eficace de control intern la nivelul unui program operațional. Această dispoziție prevăzută în regulamente se sprijină în mare parte pe exemplul "contractelor de încredere" experimentate în cursul perioadei de programare 2000-2006 [16]. Programele operaționale cărora Comisia le-a acordat statutul de "audit unic" nu trebuie însă să îndeplinească alte cerințe în afara celor deja specificate în Regulamentul financiar sau în regulamentele sectoriale.

17. În situația în care Comisia consideră că sunt îndeplinite toate condițiile necesare pentru un program operațional, se va lua decizia de a se informa statul membru în cauză în conformitate cu articolul 73. În 2010, Comisia a definit modul în care serviciile sale trebuie să interpreteze cerințele de reglementare privind punerea în aplicare a articolului 73 alineatul (2). Aceste norme interne ("foaia de parcurs privind punerea în aplicare a articolului 73") au fost convenite, în cadrul unui document de lucru, între Direcția Generală Politica Regională și Urbană și Direcția Generală Ocuparea Forței de Muncă, Afaceri Sociale și Incluziune [17]. În 2012, foaia de parcurs a fost modificată și au fost prevăzute criterii suplimentare pentru acordarea statutului întemeiat pe articolul 73 [18].

18. În cazul programelor operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73, Comisia se sprijină pe opinia de audit prezentată de autoritatea de audit corespunzătoare. În special, Comisia nu va efectua controale proprii la fața locului decât în cazul în care există elemente doveditoare care să sugereze lacune în sistem ce afectează legalitatea și regularitatea cheltuielilor certificate și transmise Comisiei pentru anul în cauză, cu excepția cazului în care autoritatea de audit a abordat aceste lacune în mod adecvat în opinia sa de audit.

19. În funcție de rezultatele monitorizării sale, Comisia poate decide să suspende (sau să retragă) în orice moment statutul de "audit unic" acordat unui program operațional [19]. În cazul în care Comisia decide să suspende (mai degrabă decât să retragă) statutul acordat în temeiul articolului 73, trebuie să se convină acțiuni corective suplimentare cu statul membru vizat.

SFERA ȘI ABORDAREA AUDITULUI

ÎNTREBĂRILE DE AUDIT

20. În perioada de programare 2007-2013, Comisia s-a sprijinit tot mai mult pe informațiile furnizate de autoritățile de audit naționale și a instituit un sistem cuprinzător de obținere a unei asigurări cu privire la legalitatea și regularitatea cheltuielilor din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE pe baza acestor informații.

21. Prin intermediul acestui audit, Curtea a analizat măsura în care Comisia se poate sprijini, în domeniul coeziunii, pe activitatea autorităților de audit naționale în vederea obținerii propriei sale asigurări și a examinat modul în care Comisia a pus în aplicare modelul "auditului unic" (astfel cum este prevăzut la articolul 73) până la sfârșitul anului 2012.

22. Curtea a verificat în special dacă Comisia:

- a utilizat în mod corespunzător informațiile furnizate de autoritățile de audit naționale în scopul obținerii propriei sale asigurări și atunci când a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 diferitelor programe operaționale și

- a asigurat o abordare de audit consecventă în domeniul coeziunii prin furnizarea de orientări și de sprijin autorităților de audit.

De asemenea, Curtea a analizat costurile generate de mecanismele de audit consolidate care au fost introduse în perioada de programare 2007-2013.

PERIOADA ACOPERITĂ DE AUDIT, METODELE DE COLECTARE A PROBELOR DE AUDIT ȘI CRITERIILE DE AUDIT APLICATE DE CURTE

23. Perioada care a făcut obiectul examinării a fost cuprinsă între 2010 și 2012, iar auditul a inclus, printre altele:

- o evaluare a procesului de supraveghere și de monitorizare desfășurat de Comisie cu privire la autoritățile de audit naționale și a modului în care informațiile furnizate de acestea au fost utilizate de Comisie în rapoartele sale anuale de activitate;

- o examinare a informațiilor relevante referitoare la conceptul de "audit unic", la autoritățile de audit și la procedurile Comisiei de acordare a statutului întemeiat pe articolul 73;

- o analiză a progreselor realizate de Comisie în acordarea statutului întemeiat pe articolul 73 diferitelor programe operaționale și a impactului bugetar pe care îl are acordarea acestui statut;

- examinarea unui eșantion de 19 autorități de audit pentru FEDER/Fondul de coeziune și/sau FSE din 15 state membre pentru a evalua atât conformitatea lor cu cerințele de reglementare cheie, cât și eficacitatea lor;

- o examinare a propunerii legislative a Comisiei pentru perioada de programare 2014-2020 în ceea ce privește rolul și responsabilitățile autorităților de audit naționale;

- un sondaj electronic care s-a adresat celor 112 autorități de audit responsabile de FEDER/Fondul de coeziune și/sau de FSE și care a urmărit să obțină opiniile lor atât cu privire la orientările și sprijinul furnizat de Comisie și la activitățile de supraveghere și de monitorizare ale acesteia, cât și cu privire la eficacitatea sistemului de control intern și la propunerile Comisiei pentru perioada de programare 2014-2020. În jur de 97 % din totalitatea autorităților de audit au răspuns la acest sondaj;

- o estimare a costului controlului generat de activitățile de audit pentru perioada de programare 2007-2013, pe baza informațiilor furnizate de acestea în cadrul sondajului respectiv și

- interviuri cu șefii unui număr de 36 de autorități de audit (sau cu reprezentanții acestora) din 17 state membre, în urma interesului pe care aceștia l-au exprimat în acest sens în cadrul sondajului.

24. Constatările au fost examinate în raport cu dispozițiile relevante din regulamentele aferente perioadei de programare 2007-2013 și cu propriile norme și orientări ale Comisiei în legătură cu acordarea statutului întemeiat pe articolul 73. S-au luat, de asemenea, în considerare principiile generale aplicabile unui cadru de control intern integrat, astfel cum sunt prevăzute în Avizul nr. 2/2004 al Curții [20] și în Planul de acțiune al Comisiei din 2006 [21], precum și cerințele din Standardele internaționale de audit (International Standards on Auditing – ISA) și notele orientative adresate autorităților de audit de Comitetul de coordonare a fondurilor (Coordination Committee of the Funds – COCOF).

OBSERVAȚII

A UTILIZAT COMISIA ÎN MOD CORESPUNZĂTOR INFORMAȚIILE FURNIZATE DE AUTORITĂȚILE DE AUDIT NAȚIONALE ÎN SCOPUL OBȚINERII PROPRIEI SALE ASIGURĂRI ȘI ATUNCI CÂND A ACORDAT STATUTUL ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73 DIFERITELOR PROGRAME OPERAȚIONALE?

25. Pentru a permite Comisiei să obțină o asigurare cu privire la legalitatea și regularitatea cheltuielilor din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE pe baza activităților de audit desfășurate de autoritățile de audit naționale, informațiile furnizate de acestea trebuie să fie exhaustive, fiabile și exacte. Acest lucru este în mod special valabil în cazul programelor operaționale cărora li se acordă statutul întemeiat pe articolul 73 și referitor la care Comisia, se sprijină, în principiu, în cadrul procesului său de obținere a unei asigurări, pe opinia de audit emisă de autoritatea de audit. Curtea:

- a examinat modul în care informațiile puse la dispoziție de autoritățile de audit au fost prezentate în rapoartele anuale de activitate ale celor două direcții generale;

- a examinat riscurile specifice asociate modului în care ratele de eroare au fost calculate și raportate de autoritățile de audit naționale și modului în care corecțiile financiare care au fost impuse la nivel național au fost contabilizate;

- a verificat căror programe operaționale Comisia a decis să le acorde statutul întemeiat pe articolul 73, momentul la care deciziile în cauză au fost notificate statelor membre și dacă erau îndeplinite în integralitate condițiile minime pentru luarea deciziilor respective și

- a evaluat dacă Comisia a instituit o strategie solidă de monitorizare a programelor operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73.

COMISIA A ACORDAT CREDIBILITATE INFORMAȚIILOR FURNIZATE DE AUTORITĂȚILE DE AUDIT ÎN CAZUL A APROAPE TREI SFERTURI DIN TOTALITATEA PROGRAMELOR OPERAȚIONALE ÎN 2012

26. Per ansamblu, Comisia a considerat că, pentru 322 din cele 434 de programe operaționale (74 %), nu era necesară formularea de rezerve [22]. Aceste programe corespund unui cuantum de aproximativ 340 de miliarde de euro (69 %) din bugetul total estimat (format din finanțarea din partea UE, finanțarea din fonduri publice naționale și finanțarea privată) al FEDER/Fondului de coeziune și al FSE. În anexa III este sintetizat modul în care Comisia și cele două direcții generale au clasificat, pentru exercițiul 2012, cele 434 de programe operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE.

27. Numărul programelor operaționale pentru care nu s-au emis rezerve a crescut considerabil în comparație cu 2011, când existau, în total, 264 de programe operaționale (61 %) fără rezerve [corespunzând unui cuantum de 260 de miliarde de euro (sau 53 %) din bugetul total] [23]. Această creștere s-a datorat aproape în întregime unui număr mare de programe operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune pentru care Direcția Generală Politica Regională și Urbană nu a mai formulat rezerve în 2012.

28. În 2012, pentru o parte semnificativă din bugetul alocat coeziunii, Comisia a considerat, prin urmare, că programele operaționale dispuneau de controale interne care funcționau în mod eficace și că cheltuielile UE erau conforme cu legile și reglementările în vigoare.

RISCURILE ASOCIATE UTILIZĂRII DE CĂTRE COMISIE A INFORMAȚIILOR FURNIZATE DE AUTORITĂȚILE NAȚIONALE: RATELE DE EROARE ȘI CORECȚIILE FINANCIARE

29. Procesul de obținere a unei asigurări de către Comisie cu privire la domeniul coeziunii se sprijină pe doi indicatori principali: ratele de eroare extrapolate raportate de autoritățile de audit naționale (și validate de Comisie) și ratele de eroare reziduală calculate chiar de către Comisie (a se vedea punctul 10 și caseta 2). În acest sens, este necesar, prin urmare, ca atât ratele de eroare raportate de autoritățile de audit naționale, cât și informațiile privind corecțiile financiare care au fost puse în aplicare la nivel național să fie exacte și fiabile. Mai mult, Comisia trebuie să utilizeze în mod adecvat aceste informații astfel încât evaluarea sa să reflecte în mod corespunzător situația specifică fiecărui program operațional.

ÎN CAZUL MAI MULTOR AUTORITĂȚI DE AUDIT EXAMINATE DE CURTE, RATELE DE EROARE RAPORTATE DE ACESTEA AU UN GRAD INSUFICIENT DE EXACTITATE ȘI DE FIABILITATE

30. Un impediment major aflat în calea punerii în aplicare a modelului "auditului unic" în domeniul coeziunii îl reprezintă, în mod evident, autoritățile de audit care nu sunt eficace în verificarea legalității și regularității cheltuielilor UE. Examinările desfășurate de Curte cu privire la autoritățile de audit între 2010 și 2012 au relevat deficiențe legate de modul în care ratele de eroare au fost calculate (și raportate) într-un număr de cazuri (a se vedea caseta 4) [24]. Prin urmare, continuă să existe îndoieli cu privire la exactitatea și fiabilitatea ratelor de eroare raportate de mai multe autorități de audit naționale. Riscul ca autoritățile de audit să nu raporteze unele probleme sau să subestimeze problemele raportate a fost de asemenea semnalat într-un raport din 2013 al Serviciului de Audit Intern al Comisiei.

31. Curtea ia notă de faptul că Comisia poate întrerupe sau suspenda plățile dacă autoritățile de audit subestimează problemele raportate sau nu raportează unele probleme pentru programele operaționale. Nu există însă nicio dispoziție în regulamentele pentru perioada de programare 2007-2013 care să prevadă impunerea de către Comisie a unor corecții financiare nete vizând acele programe operaționale ale căror autorități de audit se fac vinovate în mod repetat de subestimarea problemelor raportate sau de neraportarea lor.

CASETA 4

EXAMINAREA DE CĂTRE CURTE A AUTORITĂȚILOR DE AUDIT: PRINCIPALELE CONSTATĂRI

În urma examinării de către Curte a 19 autorități de audit, în perioada 2010-2012, s-au constatat următoarele:

- șapte autorități de audit au aplicat o abordare de eșantionare care nu era în conformitate cu cerințele de reglementare și/sau cu orientările Comisiei ori eșantionul de operațiuni care urmau să facă obiectul auditurilor a fost extras în mod incorect;

- în cazul a 12 autorități de audit, Curtea a detectat neregularități legate fie de aspecte care nu fuseseră verificate (adesea din cauza diferențelor în ceea ce privește sfera și abordarea auditului), fie de faptul că importanța problemelor constatate a fost subestimată de autoritatea de audit în cazul a cel puțin unuia dintre auditurile de operațiuni reefectuate de către proprii auditori ai Curții și

- în cazul a cinci autorități de audit, Curtea a identificat cazuri în care acestea excluseseră în mod incorect din calculul ratei de eroare anumite erori sau calculaseră incorect această rată. În aceste cazuri, diferențele detectate de Curte erau semnificative (în sensul că antrenau o majorare a ratei de eroare extrapolate cu peste 0,5 %) și/sau ar fi avut un impact asupra opiniei de audit.

Curtea a concluzionat, pe baza examinării realizate între 2010 și 2012 cu privire la 19 autorități de audit, că 8 dintre acestea erau per ansamblu "eficace". Nouă autorități de audit au fost calificate ca fiind "parțial eficace", iar două, ca fiind "ineficace" [25].

Cinci dintre cele 19 autorități de audit examinate de Curte subestimaseră în mod semnificativ rata de eroare pentru programele operaționale în rapoartele lor anuale de control. Aceasta a dus la impunerea unor corecții financiare insuficiente de către autoritățile de management și autoritățile de certificare.

SFERA UTILIZATĂ DE COMISIE PENTRU A VALIDA RATELE DE EROARE PREZENTATE ÎN RAPOARTELE ANUALE DE CONTROL ESTE LIMITATĂ

32. În fiecare an, Comisia desfășoară o examinare documentară a rapoartelor anuale de control, care oferă o sinteză a rezultatelor auditurilor de sistem și ale auditurilor de operațiuni efectuate de autoritățile de audit cu privire la cheltuielile certificate și transmise Comisiei în cursul exercițiului precedent. Auditurile efectuate de Curte au relevat însă că sfera utilizată de Comisie în cursul acestor examinări documentare pentru a verifica modul de calcul al ratelor de eroare și, acolo unde este necesar, de a efectua ajustări este limitată. Acest lucru a fost deja observat de Curte în anii anteriori [26]. Explicația constă în faptul că autoritățile de audit nu sunt obligate să furnizeze Comisiei informații detaliate în legătură cu auditurile lor efectuate cu privire la operațiuni (cum ar fi rapoarte de audit) [27].

33. Informațiile sintetizate care sunt prezentate în rapoartele anuale de control nu permit recalcularea ratelor de eroare sau verificarea respectării metodei de eșantionare specificate în strategia de audit a autorităților de audit. Comisia ar efectua în mod normal doar o verificare limitată a plauzibilității ratelor de eroare raportate (a se vedea prima și a doua liniuță de la punctul 65). Nu sunt solicitate în mod sistematic informațiile suplimentare necesare pentru desfășurarea unor controale mai eficace decât în funcție de caz, atunci când, în urma examinărilor documentare, se identifică probleme care trebuie clarificate. Atunci când Comisia dispunea de astfel de informații, controalele Curții au arătat că evaluarea Comisiei cu privire la ratele de eroare raportate de autoritățile de audit era în general eficace.

34. În urma analizei realizate de Curte cu privire la Raportul anual de activitate pentru 2012 al Direcției Generale Politica Regională și Urbană și cel al Direcției Generale Ocuparea Forței de Muncă, Afaceri Sociale și Incluziune, pentru 138 de programe operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE (pe baza informațiilor aflate la dispoziția Comisiei și pe baza datelor suplimentare solicitate din partea autorităților de audit), s-au constatat următoarele [28]:

- în cazul a 51 dintre cele 138 de programe operaționale examinate, Comisia nu dispunea de informații suficiente pentru a putea accepta (sau pentru a recalcula) ratele de eroare raportate de autoritățile de audit. Erau incluse aici cazurile în care cheltuielile auditate declarate în rapoartele anuale de control nu corespundeau întru totul cu cheltuielile programului operațional pentru exercițiul în cauză sau cazurile în care o rată de eroare nu fusese calculată în mod corect de către autoritatea de audit;

- în cazul a cinci dintre cele 138 de programe operaționale examinate (inclusiv unul căruia i s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73), rata de eroare reziduală recalculată de Curte era mai mare decât pragul de semnificație de 2 % stabilit de Comisie. Această situație ar fi trebuit să determine Comisia să emită rezerve și pentru programele operaționale în cauză din cadrul FEDER/Fondului de coeziune [29].

FIABILITATEA CALCULULUI REALIZAT DE COMISIE CU PRIVIRE LA RATA DE EROARE REZIDUALĂ ESTE EXPUSĂ RISCULUI

RATELE DE EROARE UTILIZATE DE COMISIE PENTRU A CALCULA RATA DE EROARE REZIDUALĂ NU SUNT SUFICIENT DE FIABILE

35. Atunci când calculează rata de eroare reziduală pentru un program operațional (sau un grup de programe operaționale), Comisia ține cont de ratele de eroare extrapolate anuale aferente fiecărui an în care s-au efectuat plăți intermediare sau plăți finale (a se vedea caseta 2). 2010 a fost primul an în care majoritatea autorităților de audit au raportat rate de eroare, un număr considerabil dintre acestea raportând rate de eroare de 0 % sau rate de eroare foarte mici ori neraportând nicio rată de eroare (în legătură cu cheltuielile aferente exercițiului 2009). În plus, Comisia a identificat deficiențe semnificative în ceea ce privește modul în care autoritățile de audit efectuaseră auditurile operațiunilor (a se vedea, de asemenea, punctul 45). Prin urmare, Direcția Generală Politica Regională și Urbană a decis să nu acorde credibilitate acestor rate în 2010, recurgând în schimb la un set de rate forfetare pentru a calcula riscul aferent plăților din 2010. Curtea a constatat că în jur de o treime din ratele care fuseseră considerate nefiabile în 2010 au fost ulterior utilizate de direcția generală la calculul ratelor de eroare reziduală multianuale în 2012. În ceea ce privește restul programelor operaționale, direcția generală a validat ratele ajustate pentru 2010 care fuseseră raportate de autoritățile de audit în 2011 și în 2012. În general, aceste rate, pe care Comisia le-a validat în 2012, nu difereau în mod semnificativ de cele raportate în 2010. Curtea observă însă că estimarea realizată de direcțiile generale cu privire la plățile expuse riscului în 2010 s-ar fi situat peste pragul de semnificație de 2 % stabilit de Comisie dacă s-ar fi utilizat ratele de eroare validate în locul ratelor forfetare (2,8 % în loc de rata de 0,8 % indicată în Raportul anual de activitate pentru 2010) [30].

36. Mai mult, autoritățile de audit nu au raportat rate de eroare care să fi fost reprezentative din punct de vedere statistic pentru ansamblul programului operațional în cauză decât în cazul a aproape jumătate din programele operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune (46 % în 2011 și 55 % în 2012) [31]. Cu toate acestea, chiar și în cazul în care un program operațional are o rată de eroare nereprezentativă, Comisia ține seama de toate corecțiile financiare atunci când calculează rata de eroare reziduală aferentă acestuia. Curtea consideră că această practică este necorespunzătoare. Dacă rata de eroare nu este reprezentativă pentru populația statistică în ansamblul ei, atunci rata de eroare reziduală ar trebui să ia în considerare doar acele corecții financiare care au fost aplicate pentru eșantionul auditat (și la care se referă rata de eroare).

37. Fiabilitatea calculului efectuat de Comisie cu privire la rata de eroare reziduală depinde în mare parte de exactitatea informațiilor furnizate de statele membre cu privire la corecțiile financiare aplicate la nivel național și depinde de modul în care aceste informații sunt luate în considerare de către Comisie (a se vedea punctul 29). Contabilizarea corecțiilor financiare este însă o sarcină complexă: acestea sunt efectuate în diferite etape ale implementării programului și sunt rezultatul unor multiple activități de audit și de control (realizate atât de către organisme naționale, cât și de organisme ale UE). La nivel național, corecțiile financiare pot fi impuse de autoritățile de management și de autoritățile de certificare prin retrageri și recuperări (a se vedea caseta 5).

CASETA 5

CORECȚIILE FINANCIARE LA NIVELUL STATELOR MEMBRE ÎN DOMENIUL COEZIUNII

Scopul corecțiilor financiare este de a proteja bugetul Uniunii Europene de cheltuielile eronate sau neconforme care îi sunt imputate. Conform Regulamentului financiar, sumele plătite în mod incorect trebuie să fie recuperate [32]. În ceea ce privește cheltuielile care fac obiectul gestiunii partajate, responsabilitatea pentru prevenirea sau pentru detectarea și corectarea plăților efectuate în mod incorect revine în primul rând statelor membre [33]. În domeniul coeziunii, regulamentele prevăd, de asemenea, obligația autorităților de certificare de a raporta anual cu privire la totalitatea corecțiilor financiare (retrageri și recuperări) aplicate, precum și cu privire la sumele în curs de recuperare și la sumele care nu pot fi recuperate [34].

38. Curtea consideră că riscul ca rata de eroare reziduală să fie subestimată de Comisie există și ca urmare a faptului că aceasta dispune de o asigurare limitată cu privire la fiabilitatea și exactitatea informațiilor transmise de statele membre cu privire la corecțiile financiare. Principalele cauze ale acestei situații sunt legate de următoarele aspecte:

- Programarea în timp: autoritatea de certificare raportează cu privire la corecțiile financiare pentru un exercițiu dat până la sfârșitul lunii martie a exercițiului următor (n+1). Acesta este și termenul până la care direcțiile generale trebuie să prezinte rapoartele lor anuale de activitate. Prin urmare, autorităților de certificare li se solicită informații provizorii referitor la corecțiile financiare. Curtea consideră că, în locul acestor informații provizorii, ar trebui utilizate informațiile din raportul precedent (definitiv) atunci când se calculează rata de eroare reziduală. Aceasta ar duce, printre altele, la o concordanță mai bună cu perioada pentru care se calculează rata de eroare extrapolată și pentru care sunt disponibile informații fiabile cu privire la corecțiile financiare puse în aplicare (sfârșitul exercițiului n-1).

- Dubla contabilizare: statele membre raportează corecțiile financiare fără a specifica sursa (și anume, dacă acestea au fost impuse ca urmare a controalelor autorităților de management și ale autorităților de certificare sau dacă au fost impuse ca urmare a auditurilor desfășurate de autoritățile de audit). Astfel, direcțiile generale nu au posibilitatea de a identifica în mod specific, în cadrul informațiilor raportate, care sunt acele retrageri și recuperări care rezultă din activitatea de audit a autorităților naționale de audit [35]. Acest lucru nu permite Comisiei să verifice dacă autoritățile de audit și-au redus ratele de eroare extrapolate luând în considerare corecții financiare impuse după ce cheltuielile au fost certificate și i-au fost transmise. Curtea a detectat mai multe cazuri în care, pentru calcularea ratei de eroare reziduală, Comisia a luat în considerare corecții financiare (retrageri) care constau în cheltuieli retrase din cererea de rambursare trimisă de statul membru înainte ca eșantionul să fie extras sau în care cheltuielile neconforme din eșantion au fost reduse, contrar regulilor, prin intermediul unor corecții financiare.

- Includerea sumelor care se află în curs de recuperare: Comisia ia în calcul chiar și sumele raportate de statele membre ca aflându-se în curs de recuperare. Aceste informații legate de corecțiile financiare sunt prin definiție incerte întrucât recuperările de acest tip nu fuseseră încă puse în aplicare până la sfârșitul exercițiului n.

- Ajustarea ratelor de eroare în anii ulteriori fără ajustarea în consecință a corecțiilor financiare: autoritățile de audit pot aduce ajustări estimărilor ratelor de eroare în anii ulteriori. Acest lucru se poate întâmpla, de exemplu, în cazul în care, în lumina informațiilor suplimentare obținute din partea autorității de audit după transmiterea raportului anual de control, o eroare dată nu mai este menținută sau este evaluată în mod diferit. Această ajustare a ratei este luată în considerare de Comisie, ducând la reducerea ratei de eroare reziduală. Cu toate acestea, Comisia nu verifică dacă eventualele corecții financiare aplicate în legătură cu neregularitățile respective, corecții care este posibil să fi fost deja raportate de autoritatea de certificare, sunt și ele ajustate ulterior.

EXISTĂ INDICII, ÎNTR-UN NUMĂR DE CAZURI, CARE SEMNALEAZĂ CĂ ESTE POSIBIL CA RATA DE EROARE REZIDUALĂ SĂ FIE SUBESTIMATĂ

39. Pentru un număr semnificativ de programe operaționale, analiza Curții indică faptul că este posibil să fi fost supraestimate corecțiile financiare care au fost luate în considerare la calcularea ratei de eroare reziduală sau să fi fost subestimată rata de eroare extrapolată: în 2011, pentru 33 de programe operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și pentru 22 de programe operaționale din cadrul FSE (din 11 state membre), valoarea ratei de eroare reziduală a fost negativă. Cu alte cuvinte, corecțiile financiare multianuale luate în considerare de Comisie la calcularea ratei de eroare reziduală aferente unui program operațional au fost în cuantum mai mare decât cel aferent cheltuielilor afectate de eroare (această eroare fiind extrapolată pe baza ratei de eroare reprezentative din punct de vedere statistic care a fost raportată de autoritatea de audit națională). În 2012, acesta a fost cazul a 53 de programe operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune din 16 state membre [36]. Acest efect este valabil pentru ansamblul programelor operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE, însă nu poate fi demonstrat decât în cazul programelor operaționale ale căror rate de eroare reziduală au valori negative.

40. Curtea subliniază faptul că fiabilitatea ratei de eroare reziduală este un element important în procesul de obținere a unei asigurări de către Comisie. Într-un anumit număr de cazuri, decizia Comisiei de a nu emite rezerve pentru un program operațional este justificată prin faptul că rata de eroare reziduală se situează sub pragul de semnificație de 2 % (a se vedea punctul 10). În 2012, acesta a fost cazul a 67 de programe operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și a 29 de programe operaționale din cadrul FSE, pentru care nu s-au emis rezerve, în pofida faptului că rata de eroare extrapolată validată se situa peste pragul de 2 % (a se vedea anexa III) [37].

UTILIZAREA RESTRÂNSĂ A OPȚIUNII DE A APLICA DISPOZIȚIILE PRIVIND "AUDITUL UNIC", ÎNTÂRZIERI ÎN ACORDAREA STATUTULUI ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73 ȘI NEÎNDEPLINIREA ÎNTOTDEAUNA A CONDIȚIILOR MINIME ÎN ACEST SENS

OPȚIUNEA DE A ACORDA STATUTUL ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73 A FOST UTILIZATĂ ÎN MOD RESTRÂNS PÂNĂ LA SFÂRȘITUL EXERCIȚIULUI 2012

41. Până în decembrie 2012, Comisia acordase statutul întemeiat pe articolul 73 unui număr de 61 din 434 de programe operaționale, din 12 dintre cele 27 de state membre (a se vedea tabelul): 51 de programe operaționale din cadrul FEDER din zece state membre și zece programe operaționale din cadrul FSE din cinci state membre.

42. Aceasta este echivalentul a aproximativ 14 % din cele 434 de programe operaționale aferente perioadei de programare 2007-2013, proporția programelor cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 fiind mai mare pentru FEDER/Fondul de coeziune (16 %) decât pentru FSE (9 %). Până la sfârșitul anului 2012, nu se acordase statutul întemeiat pe articolul 73 niciunui program operațional transfrontalier din cadrul cooperării teritoriale europene.

43. Bugetul total estimat aferent acestor 61 de programe operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 (luând în considerare finanțarea din partea UE, finanțarea din fonduri publice naționale și finanțarea privată) se ridică la 75839 de milioane de euro pentru perioada de programare 2007-2013. Aceasta este echivalentul a circa 16 % din bugetul total în valoare de 490654 de milioane de euro (a se vedea tabelul și anexa I). Acest procent este semnificativ mai mic pentru programele operaționale referitor la care Comisia nu a emis nicio rezervă în 2012 (69 % din bugetul total) (a se vedea punctul 26).

TABEL

PERIOADA DE PROGRAMARE 2007-2013: NUMĂRUL DE PROGRAME OPERAȚIONALE DIN CADRUL FEDER/FONDULUI DE COEZIUNE ȘI AL FSE CĂRORA LI S-A ACORDAT STATUTUL ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73 (SITUAȚIA LA 31 DECEMBRIE 2012)

| FEDER/Fondul de coeziune | FSE | Total |

Numărul de programe operaționale | 317 | 117 | 434 |

- cu statut întemeiat pe articolul 73 | 51 | 10 | 61 |

- în procente | 16 % | 9 % | 14 % |

Total buget (în milioane de euro) | 374444 | 116210 | 490654 |

- cu statut întemeiat pe articolul 73 | 69545 | 6294 | 75839 |

- în procente | 19 % | 5 % | 16 % |

PRIMELE DECIZII DE A ACORDA DIFERITELOR PROGRAME OPERAȚIONALE STATUTUL ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73 AU FOST LUATE ÎN MARTIE 2012

44. Acordarea statutului întemeiat pe articolul 73 unui program operațional va avea efect asupra supravegherii asigurate de Comisie începând cu anul care urmează notificării și până la închiderea perioadei de programare. Prin urmare, cu cât statutul de "audit unic" poate fi acordat programelor operaționale mai devreme în cadrul perioadei de programare, cu atât impactul va fi mai mare.

45. În foaia de parcurs privind punerea în aplicare a articolului 73, Comisia a anticipat inițial că primele decizii în acest sens vor fi luate în cursul exercițiului 2011 [38]. Această previziune s-a dovedit însă a fi excesiv de ambițioasă:

- În ceea ce privește unele programe operaționale, statele membre au întâmpinat dificultăți semnificative în perioada 2009-2010 în legătură cu transmiterea către Comisie a unor evaluări ale conformității solide, ceea ce a dus la întârzieri în acceptarea documentelor respective de către aceasta [39]. Statele membre și Comisia au acordat prioritate acestui proces în primii ani din perioada de programare 2007-2013.

- Mai mult, pentru un număr mare de autorități de audit, primele audituri ale operațiunilor au fost efectuate în perioada 2009-2010, iar rezultatele lor au fost raportate în rapoartele anuale de control pentru 2010. Comisia nu a considerat însă că aceste prime rate de eroare raportate erau suficient de fiabile pentru a se putea evalua dacă statutul întemeiat pe articolul 73 putea fi acordat sau nu diferitelor programe operaționale (a se vedea punctul 35).

46. Statutul întemeiat pe articolul 73 a fost acordat pentru prima dată unor programe operaționale în martie 2012, după transmiterea de către autoritățile de audit a rapoartelor anuale de control pentru 2011. Astfel, modelul "auditului unic" a fost pus în aplicare pentru prima dată abia în al șaselea exercițiu al perioadei de programare 2007-2013. Acest lucru ilustrează existența unor dificultăți în ceea ce privește punerea în aplicare în mod eficace a articolului 73, astfel cum prevăd regulamentele.

TESTAREA DE CĂTRE CURTE A ÎNDEPLINIRII CONDIȚIILOR AFERENTE ARTICOLULUI 73

47. Luând în considerare dispozițiile articolului 73 din regulamente și condițiile esențiale specificate în normele interne ale Comisiei în 2010 și în 2012 (a se vedea punctele 15 și 17), Curtea consideră că următoarele cerințe minime trebuie să fie îndeplinite pentru ca un program operațional să se califice pentru statutul întemeiat pe articolul 73:

- strategia de audit și evaluarea conformității trebuie să fi fost acceptate de Comisie;

- controalele interne ale programelor operaționale trebuie să funcționeze eficace și, în special, rata de eroare reziduală multianuală trebuie să se situeze sub pragul de semnificație de 2 % stabilit de Comisie;

- trebuie să fie luate în considerare rezultatele auditurilor Curții, în special acolo unde au fost identificate deficiențe semnificative la nivelul controalelor interne ale programelor operaționale și

- autoritatea de audit trebuie să fi fost evaluată ca fiind "eficace".

48. Per ansamblu, verificările Curții au identificat faptul că 46 dintre cele 61 de programe operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 îndeplineau toate aceste condiții (a se vedea caseta 6). Luate împreună, aceste programe operaționale constituie în jur de trei sferturi din bugetul total aferent tuturor programelor operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73.

CASETA 6

PREZENTARE DE ANSAMBLU A REZULTATELOR TESTĂRII DE CĂTRE CURTE A ÎNDEPLINIRII CONDIȚIILOR NECESARE PENTRU ACORDAREA STATUTULUI ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73

Curtea a constatat că, în general, în 2008 și în 2009, Comisia acceptase strategia de audit și documentele referitoare la evaluarea conformității (raportul și opinia) ale autorităților de audit pentru toate cele 61 de programe operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73.

Cu toate acestea, pentru unele programe operaționale, testele au arătat că nu erau îndeplinite în integralitate alte condiții necesare pentru acordarea statutului întemeiat pe articolul 73.

(a) Informațiile menite să confirme că controalele interne funcționau în mod corespunzător erau insuficiente. În special, Curtea a constatat următoarele:

- pentru 10 programe operaționale în 2011 și 15 programe operaționale în 2012 din cadrul FEDER și al FSE, Comisia a validat o rată de eroare extrapolată care se situa peste pragul de semnificație de 2 %. În aceste cazuri, statutul întemeiat pe articolul 73 nu ar fi trebuit să fie acordat decât dacă, în același timp, pentru fiecare dintre programele operaționale vizate, rata de eroare reziduală se situa sub pragul de 2 % [40]. În cazul a 6 programe operaționale din cadrul FEDER, acest lucru a fost posibil doar pentru că acestea au fost grupate împreună de Comisie atunci când aceasta a calculat rata de eroare reziduală. Cu toate acestea, statutul întemeiat pe articolul 73 ar trebui să fie acordat unui program operațional anume și nu unui grup de programe operaționale. Astfel, Curtea consideră că Comisia nu poate utiliza în acest mod o rată de eroare reziduală combinată;

- în cazul unui alt program operațional din cadrul FEDER, Comisia formulase o rezervă parțială în martie 2012. În noiembrie 2012, Comisia a considerat, în urma evaluării, că acțiunea corectivă necesară pentru retragerea acestei rezerve fusese pusă în aplicare. În același timp, programul operațional respectiv a primit statutul întemeiat pe articolul 73 înainte să fi fost desfășurate controalele legate de Raportul anual de control pentru 2012 aferent, raport care a fost transmis la puțin timp după.

(b) Rata de eroare raportată de autoritatea de audit nu era reprezentativă din punct de vedere statistic și, prin urmare, Comisia nu dispunea de o bază suficient de solidă pentru a decide sau nu acordarea statutului întemeiat pe articolul 73:

- conform regulamentului, dimensiunea eșantionului trebuie să fie suficientă pentru a permite autorității de audit să poată formula concluzii valide cu privire la funcționarea eficientă a sistemului. În cazul unui program operațional din cadrul FEDER și în cazul a două programe operaționale din cadrul FSE, autoritățile de audit extrăseseră un eșantion în conformitate cu orientările Comisiei. Totuși, dimensiunea eșantionului era în toate cazurile prea mică pentru a permite extrapolarea ratei de eroare la nivelul întregii populații. Prin urmare, ratele de eroare raportate de autoritățile de audit nu pot fi considerate ca fiind reprezentative pentru programele operaționale (sau grupurile de programe operaționale) examinate și, în consecință, nu permit formularea unei concluzii cu privire la funcționarea eficace a sistemelor de gestiune și de control ale programului operațional în cauză;

- în cazul a două programe operaționale din cadrul FEDER, populația din care se extrăsese, în martie 2012, eșantionul pentru auditurile din 2012 ale operațiunilor nu includea un număr de proiecte care corespundeau cel puțin unui sfert din cheltuielile certificate și transmise Comisiei. Atunci când a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 în iunie 2012, Comisia nu realizase că autoritatea de audit optase pentru o metodă de eșantionare care contravenea regulamentului;

- în cazul unui program operațional din cadrul FSE, autoritățile de audit extrăseseră un eșantion de doar două operațiuni în 2011, în conformitate cu orientările Comisiei pentru programele operaționale de dimensiuni foarte mici [41]. Nici în acest caz, rata de eroare nu poate fi considerată reprezentativă.

(c) Curtea, în cadrul propriilor sale audituri de operațiuni, a detectat deficiențe la nivelul controalelor interne ale unor programe operaționale [42]. Acesta a fost cazul a două programe operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73.

(d) Două dintre cele cinci autorități de audit însărcinate cu programele operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 au fost calificate de Curte ca fiind "parțial eficace" [43].

MECANISMELE DE MONITORIZARE EXISTENTE PENTRU PROGRAMELE OPERAȚIONALE CĂRORA LI S-A ACORDAT STATUTUL ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73 TREBUIE CONSOLIDATE ȘI STATUTUL DE "AUDIT UNIC" AR TREBUI REVOCAT ÎN CAZUL ÎN CARE NU MAI SUNT ÎNDEPLINITE CONDIȚIILE MINIME ÎN ACEST SENS

ABORDAREA URMATĂ DE COMISIE ÎN MATERIE DE MONITORIZARE A FOST ELABORATĂ PENTRU PRIMA DATĂ ÎN 2010

49. În cazul programelor operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73, Comisia se sprijină, în principiu, pe opinia de audit emisă de autoritatea de audit. Pentru ca acest lucru să fie totuși posibil, Comisia trebuie să aibă certitudinea că activitatea de audit desfășurată de autoritatea de audit în cauză este în continuare de o calitate conformă cu standardele și că informațiile cu privire la rata de eroare extrapolată și la corecțiile financiare ale programului operațional respectiv sunt fiabile.

50. În 2010, Comisia a prezentat strategia sa de monitorizare a autorităților de audit în foaia de parcurs privind punerea în aplicare a articolului 73 [44]. În acest document de lucru, Direcția Generală Politica Regională și Urbană și Direcția Regională Ocuparea Forței de Muncă, Afaceri Sociale și Incluziune au convenit:

- să efectueze o examinare documentară a rapoartelor anuale de control, a opiniei anuale de audit și a rezultatelor auditurilor de sistem care au fost primite pentru fiecare program operațional căruia i s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 (și pentru oricare alt program operațional) și

- să mențină relații bilaterale strânse cu fiecare autoritate de audit prin intermediul reuniunilor și al misiunilor de audit comune (sau prin intermediul reprezentanților Comisiei care participă în calitate de observatori la auditurile desfășurate sub răspunderea autorității de audit naționale).

51. Conform Standardelor internaționale de audit (ISA) privind utilizarea activității altor auditori, Comisia ar trebui să efectueze o examinare a documentelor de lucru ale autorității de audit atunci când intenționează să se sprijine pe activitatea acesteia. În plus, conform acestor standarde, trebuie să se procedeze la reefectuarea unor audituri [45].

52. Aceste aspecte nu au fost însă abordate în foaia de parcurs privind punerea în aplicare a articolului 73. Examinarea documentelor de lucru și reefectuarea activităților de audit ar trebui să aibă loc doar dacă ar apărea îndoieli cu privire la exactitatea informațiilor furnizate de autoritățile de audit naționale [46]. Întrucât rapoartele anuale de control trebuie să fie transmise până la sfârșitul exercițiului și Comisia își propune să le evalue- ze fiabilitatea în termen de două luni, Curtea consideră că aceasta nu dispune de timp suficient pentru a întreprinde această sarcină într-un mod corespunzător (a se vedea punctele 31-33). Curtea consideră, de asemenea, că acest fapt este de natură să limiteze și măsura în care Comisia poate obține o asigurare pe baza informațiilor raportate de autoritățile de audit.

53. Curtea ia notă de faptul că, în septembrie 2013, Comisia a adoptat o versiune actualizată a foii de parcurs, care conține dispoziții modificate cu privire la monitorizarea programelor operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 [47].

COMISIA A ÎNTREPRINS ACȚIUNI CORECTIVE PENTRU TREI AUTORITĂȚI DE AUDIT ÎNSĂRCINATE CU PATRU PROGRAME OPERAȚIONALE CĂRORA LI S-A ACORDAT STATUTUL ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73

54. Comisia poate decide în orice moment să suspende sau să retragă statutul de "audit unic" acordat unui program operațional (a se vedea punctul 19). Astfel cum se prevede în foaia de parcurs privind punerea în aplicare a articolului 73, acest lucru s-ar putea întâmpla în mod special atunci când sunt detectate deficiențe semnificative în activitatea autorităților de audit naționale și/sau când rata de eroare reziduală a programului operațional se situează peste pragul de semnificație de 2 % stabilit de Comisie.

55. În 2013, cu ocazia examinării rapoartelor anuale de control pentru 2012, Comisia a verificat pentru prima dată dacă programele operaționale (și autoritățile de audit corespondente) cărora li s-a acordat statutul de "audit unic" în 2012 îndeplineau în continuare condițiile pentru acordarea acestui statut. Curtea ia notă de faptul că Comisia a întreprins acțiuni corective pentru trei autorități de audit însărcinate cu patru programe operaționale din cadrul FEDER referitor la care Curtea considerase că, la sfârșitul anului 2012, nu mai erau îndeplinite condițiile pentru "auditul unic" (a se vedea punctul 48 și caseta 6) [48].

STATUTUL ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73 ESTE DEOSEBIT DE RELEVANT PENTRU ÎNCHIDEREA PROGRAMELOR CARE ESTE PLANIFICATĂ PENTRU 2017

56. Conceptul de "audit unic" va fi de asemenea relevant pentru închiderea perioadei de programare 2007-2013. Autoritățile de audit vor trebui să transmită un raport anual de control până la sfârșitul exercițiului 2015 și trebuie să întocmească o declarație de închidere cel târziu până la 31 martie 2017, care să se fundamenteze pe un raport final de control (a se vedea anexa II). Prin urmare, dacă unui program operațional i s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73, Comisia va putea obține o asigurare cu privire la legalitatea și regularitatea plății finale pe baza activității autorității de audit în loc să efectueze controale detaliate proprii. În consecință, Curtea consideră că, pentru a asigura o închidere eficace a programelor (care depinde de calitatea informațiilor furnizate de autoritățile de audit), Comisia va trebui să dezvolte o monitorizare suficient de solidă a activității acestor autorități până la data respectivă.

A ASIGURAT COMISIA O ABORDARE DE AUDIT CONSECVENTĂ PENTRU TOATE PROGRAMELE OPERAȚIONALE PRIN FURNIZAREA DE ORIENTĂRI ȘI DE SPRIJIN AUTORITĂȚILOR DE AUDIT?

57. Modelul "auditului unic" nu poate fi pus în aplicare în mod eficace decât dacă autoritățile de audit urmează o abordare de audit consecventă, astfel încât rezultatele auditurilor să fie comparabile între statele membre, între fonduri, între programe operaționale și în timp. Curtea a examinat dacă Comisia:

- a furnizat orientări metodologice corespunzătoare autorităților de audit în scopul desfășurării activității lor în conformitate cu regulamentele [49];

- a promovat schimbul de bune practici cu autoritățile de audit și între acestea;

- a organizat activități de formare care să abordeze nevoile specifice ale autorităților de audit.

În acest context, Curtea a solicitat, de asemenea, opiniile autorităților de audit cu privire la modul în care acestea percep activitățile Comisiei vizând consolidarea capacităților.

AMELIORĂRILE ADUSE DE LA ÎNCEPUTUL PERIOADEI DE PROGRAMARE ORIENTĂRILOR METODOLOGICE FURNIZATE DE CĂTRE COMISIE AUTORITĂȚILOR DE AUDIT

INCONSECVENȚE LEGATE DE MODUL ÎN CARE REGULAMENTELE STABILESC CERINȚELE METODOLOGICE

58. Autoritățile de audit ar trebui să țină seama de o serie de standarde de audit acceptate la nivel internațional [50]. Regulamentele fac referire, în special, la Standardele internaționale de audit (ISA), la standardele profesionale emise de Institutul Auditorilor Interni și la standardele de audit formulate de INTOSAI. Curtea face observația că aceste standarde, deși prezintă un anumit grad de similitudine, nu sunt identice. În plus, regulamentele nu prevăd în mod oficial obligația autorităților de audit de a se conforma acestor standarde de audit acceptate la nivel internațional. În cadrul sondajului desfășurat de Curte, doar jumătate dintre respondenți (52 %) au considerat că măsura în care regulamentele prevăd cerințe metodologice este adecvată.

ORIENTĂRI FURNIZATE DE COMISIE

59. Comisia pune la dispoziție materiale orientative suplimentare care să vină în sprijinul autorităților de audit în desfășurarea activităților lor operaționale. Aceste materiale iau, în principal, forma "notelor orientative ale COCOF" (a se vedea caseta 7).

CASETA 7

NOTELE ORIENTATIVE APROBATE DE COMITETUL DE COORDONARE A FONDURILOR (COCOF)

Comitetul de coordonare a fondurilor (COCOF) este un comitet format din reprezentanți ai statelor membre. Este instituit în temeiul articolului 103 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 cu scopul de a furniza consiliere Comisiei în ceea ce privește implementarea FEDER, a FSE și a Fondului de coeziune. Comisia prezidează reuniunile COCOF și asigură secretariatul acestuia.

COCOF joacă un rol deosebit de important în ceea ce privește orientările furnizate de Comisie referitor la toate aspectele tehnice și metodologice pe care regulamentele nu le menționează în niciun fel. Comisia discută versiunile-proiect ale notelor orientative cu COCOF înainte de finalizarea și publicarea acestora.

Notele orientative servesc drept recomandări ce conțin exemple practice și diverse informații, fără să aibă un caracter juridic obligatoriu sau să fie limitative. Fiecare notă orientativă conține o declarație de declinare a responsabilității în acest sens.

UNELE ORIENTĂRI CARE SE ADRESAU AUTORITĂȚILOR DE AUDIT AU FOST PUBLICATE CU ÎNTÂRZIERE

60. Conform rezultatelor sondajului Curții, majoritatea respondenților considerau că cel puțin o parte dintre orientări nu au fost furnizate în timp util. 15 % din autoritățile de audit considerau că orientările erau furnizate, în general, cu întârziere, în timp ce 58 % considerau că doar o parte din orientări erau furnizate tardiv.

61. Rezultatele sondajului și interviurile desfășurate cu șefi ai autorităților de audit au pus în evidență existența unor întârzieri legate în special de problemele acoperite de următoarele note orientative COCOF și alte orientări: nota orientativă privind modelul abordării de audit pentru instrumentele de inginerie financiară (publicată în iulie 2011) și nota orientativă privind tratarea erorilor prezentate în raportul anual de control (publicată în decembrie 2011). Mai mult, această din urmă notă orientativă a fost aplicată retroactiv de Comisie atunci când a evaluat activitatea autorităților de audit (a se vedea caseta 8).

62. Curtea a luat notă, de asemenea, de cazuri de bune practici, în care orientările au fost furnizate în timp util. Acesta a fost, în special, cazul notelor orientative COCOF referitoare la metodologia comună de evalua- re a sistemelor de gestiune și de control în statele membre, la strategia de audit și la exercițiul de evaluare a conformității [51].

CASETA 8

APLICAREA RETROACTIVĂ A NOTEI ORIENTATIVE COCOF DE CĂTRE COMISIE

Nota orientativă COCOF privind tratarea erorilor prezentate în raportul anual de control, publicată în decembrie 2011, a fost aplicată în mod retroactiv rapoartelor anuale de control pentru 2011 care au fost transmise de autoritățile de audit în aceeași lună.

Ajustările care trebuiau efectuate de autoritățile de audit, la solicitarea Comisiei, pentru ca rapoartele lor anuale de control să fie conforme cu nota orientativă respectivă au dat naștere la repetarea unor activități de același tip și la întârzieri suplimentare în ceea ce privește prezentarea versiunilor finale ale rapoartelor anuale de control.

S-AU REALIZAT PROGRESE SEMNIFICATIVE, DE LA ÎNCEPUTUL PERIOADEI DE PROGRAMARE, ÎN CEEA CE PRIVEȘTE PREZENTAREA UNOR MATERIALE ORIENTATIVE CUPRINZĂTOARE ȘI CLARE

63. Curtea a constatat că notele orientative COCOF acoperă o gamă largă de subiecte pertinente pentru activitatea autorităților de audit. Rezultatele sondajului au arătat de asemenea că majoritatea respondenților consideră că setul de note orientative este cuprinzător (75 %) și că nivelul de calitate al orientărilor furnizate de Comisie este adecvat (60 %).

64. În general, autoritățile de audit acceptă orientările Comisiei și le iau în considerare în activitatea lor, chiar dacă acestea nu au un caracter obligatoriu. Conform rezultatelor sondajului Curții, peste 90 % din autoritățile de audit au indicat că pun în aplicare în integralitate notele orientative COCOF (sau cu unele excepții). Acest lucru a fost confirmat și în cadrul interviurilor desfășurate cu șefi ai autorităților de audit.

65. Per ansamblu, Curtea consideră că Comisia a înregistrat progrese semnificative, de la începutul perioadei de programare, în ceea ce privește furnizarea unor materiale orientative care să contribuie la asigurarea unei mai bune consecvențe la nivelul abordărilor și al metodologiilor aplicate de autoritățile de audit. În mod special, în aprilie 2013, Comisia a publicat o serie de orientări substanțial revizuite cu privire la eșantionarea statistică [52]. Aceste orientări trebuie să fie aplicate de autoritățile de audit începând cu 2013 și ar trebui să ajute la remedierea deficiențelor observate anterior în acest domeniu (a se vedea caseta 4).

S-AU IDENTIFICAT DEFICIENȚE SPECIFICE ÎN LEGĂTURĂ CU ORIENTĂRILE FURNIZATE DE COMISIE REFERITOR LA RAPOARTELE ANUALE DE CONTROL

66. În ceea ce privește dispozițiile referitoare la rapoartele anuale de control și opiniile de audit anuale specificate în regulamente, Curtea consideră că Comisia trebuie să clarifice orientările sale astfel încât informațiile raportate de autoritățile de audit să poată fi verificate în mod eficace (a se vedea punctele 32-34) [53]. Aceste informații se referă, în special, la:

- informații cu privire la operațiunile (mai exact, proiectele sau cererile de plată și sumele declarate) care formează eșantionul auditat de autoritatea de audit. Aceste informații ar permite Comisiei să înțeleagă baza de calcul a ratei de eroare prezentate în raportul anual de control;

- detalii privind erorile detectate (mai exact, informații privind operațiunile care sunt afectate de eroare și suma aferentă erorii). Pe baza acestor informații, Comisia ar putea verifica într-un mod mai eficace exactitatea și fiabilitatea ratei de eroare prezentate în raportul anual de control;

- informații care să prezinte mai degrabă evaluarea multianuală efectuată de autoritatea de audit cu privire la modul în care funcționează controalele interne decât un simplu "instantaneu" al situației existente la momentul auditurilor efectuate în perioada acoperită de raportul anual de control. Aceasta ar putea constitui o bază mai bună atunci când se evaluează dacă s-au luat măsuri corective corespunzătoare și dacă strategia autorității de audit trebuie modificată sau nu și

- informații referitoare la evenimente care au loc în perioada ulterioa- ră celei care face obiectul raportului anual de control (în lumina cărora este posibil să rezulte o evaluare diferită a eficacității controalelor interne). Comisia nu a furnizat încă orientări cu ajutorul cărora să se poată determina care dintre astfel de evenimente care ar putea avea un impact asupra opțiunii de a emite sau nu o opinie de audit cu rezerve (sau contrară) trebuie indicate în raportul anual de control sau cum trebuie acestea să fie raportate. În prezent, doar câteva dintre autoritățile de audit raportează cu privire la astfel de aspecte.

67. Analiza Curții a relevat, de asemenea, că o serie de dispoziții din regulamente (sau din notele orientative COCOF) referitoare la opinia de audit diferă de ceea ce este specificat în standardele ISA. Acesta este, de exemplu, cazul formulării opiniilor de audit și al tipurilor acestora care trebuie utilizate, al perioadei acoperite de opiniile de audit, al discrepanței termenilor folosiți, pe de o parte, în regulamente și, de cealaltă parte, în standardele publicate de Federația Internațională a Contabililor (International Federation of Accountants – IFAC), al denaturărilor necorectate și al clarificării, în opinia de audit, a responsabilității care revine, pe de o parte, conducerii și, pe de altă parte, auditorilor.

COMISIA A PROMOVAT SCHIMBUL DE BUNE PRACTICI CU AUTORITĂȚILE DE AUDIT ȘI ÎNTRE ACESTEA

68. Regulamentele prevăd obligația Comisiei și a autorităților de audit de a se reuni la intervale regulate, cel puțin o dată pe an, pentru a examina rapoartele anuale de control și opiniile de audit anuale și pentru a-și prezenta punctele de vedere cu privire la alte aspecte legate de gestiunea și controlul programelor operaționale [54]. Comisia organizează, de asemenea, reuniuni tehnice ad-hoc și reuniunea anuală a "Grupului omologilor" [55].

69. În general, autoritățile de audit s-au declarat satisfăcute de activitățile Comisiei de consolidare a capacităților, precum și de sprijinul pe care aceasta îl acordă. 68 % din respondenții sondajului realizat de Curte consideră că sprijinul furnizat de Comisie autorităților de audit pentru desfășurarea activităților lor este eficace. În urma sondajului și al interviurilor realizate cu șefi ai autorităților de audit, a reieșit că este nevoie însă de un sprijin mai intens din partea Comisiei în anumite domenii. De exemplu, există doar puține informații de referință în raport cu care autoritățile de audit să poată fi evaluate din punctul de vedere al structurii lor organizatorice, al resurselor alocate de acestea diferitelor lor activități sau al bunelor practici instituite de unele dintre acestea. În 2012, Direcția Generală Politica Regională și Urbană a creat un centru de competențe speciale pentru consolidarea capacității administrative [56].

COMISIA SPRIJINĂ AUTORITĂȚILE DE AUDIT PRIN INTERMEDIUL UNOR FORMĂRI SPECIFICE

70. Comisia organizează activități de formare pentru a furniza orientări suplimentare autorităților de audit naționale și pentru a promova bunele practici. Aceste activități de formare, care au avut loc, în cea mai mare parte, în faza de început a perioadei de programare, s-au axat pe probleme specifice (precum modificări ale cadrului de reglementare, evaluările conformității, achizițiile publice, rapoartele anuale de control și opiniile de audit anuale).

71. Per ansamblu, pentru perioada auditată, Curtea estimează că în jur de o cincime din totalitatea personalului care lucrează în cadrul autorităților de audit a participat la formări de acest tip. S-au observat rate mari de participare în special în Bulgaria, în Republica Cehă, în Polonia, în România, în Slovacia și în Spania.

72. În cadrul sondajului Curții, activitățile de formare ale Comisiei (care sunt furnizate în plus față de acțiunile de formare organizate la nivel național) au primit o evaluare foarte bună. Mai mult, o treime dintre respondenți și-au exprimat dorința de a beneficia de mai multe (și mai frecvente) acțiuni de formare din partea Comisiei. Acest lucru a fost confirmat și în cadrul interviurilor desfășurate cu reprezentanți ai autorităților de audit.

CARE SUNT COSTURILE GENERATE DE MECANISMELE DE AUDIT CARE AU FOST INTRODUSE ÎN PERIOADA DE PROGRAMARE 2007-2013?

73. Conceptul de "audit unic" are drept scop evitarea repetării acelorași activități de control și reducerea costului global al activităților de control și de audit la nivelul statelor membre și al Comisiei, precum și reducerea totodată a sarcinii administrative care le revine entităților auditate (a se vedea punctul 11).

74. Potrivit informațiilor prezentate de Comisie în 2011, costul administrativ global al punerii în aplicare a programelor operaționale în perioada de programare 2007-2013 se ridică la 3,2 % din bugetul total [57]. Pe baza acestor informații, costul controlului înregistrat cu verificarea, certificarea și activitățile de audit desfășurate de autoritățile naționale se ridică la 0,9 % din bugetul total (sub 30 % din costul administrativ total). În jur de o cincime din acest cost al controlului este legată de "auditul programelor" (activitatea autorităților de audit naționale).

75. Articolul 46 din Regulamentul nr. 1083/2006 prevede posibilitatea de a se acorda statelor membre asistență tehnică finanțată de la bugetul UE (în cele mai multe cazuri, până la 4 % din suma totală alocată din fonduri programelor operaționale). Așa cum a observat Curtea, costul controlului este eligibil în contul asistenței tehnice.

76. Pe baza informațiilor furnizate de autoritățile de audit în 2012 (și reconfirmate în 2013), Curtea estimează că, per ansamblu, costul total înregistrat cu funcționarea celor 112 autorități de audit a crescut între 2010 și 2012 de la circa 110 milioane de euro la 130 de milioane de euro pe an. Pentru întreaga perioadă de programare 2007-2013, costul total al controlului aferent autorităților de audit se ridică la aproximativ 860 de milioane de euro. Aceasta reprezintă 0,2 % din bugetul total al FEDER/Fondului de coeziune și al FSE și corespunde în mare parte estimării realizate de Comisie [58].

77. Autoritățile de audit naționale dispun de circa 2600 de angajați cu normă întreagă. Analiza Curții cu privire la datele rezultate în urma sondajului său arată că volumul de muncă a crescut în cursul perioadei de programare curente: între 2010 și 2012, numărul angajaților a crescut cu aproximativ 10 %. Potrivit declarațiilor șefilor autorităților de audit, obținute în cadrul interviurilor, această situație se poate explica în principal prin volumul de muncă suplimentar care a fost realizat, din 2010, de autoritățile de audit pentru auditurile operațiunilor și prin utilizarea tot mai frecventă a unor eșantioane reprezentative din punct de vedere statistic (prin urmare, cu o dimensiune mai mare).

78. În perioada de programare 2014-2020, autorităților de audit li se vor acorda responsabilități suplimentare în cadrul sistemului de control intern al unui program operațional [59]. În special, autoritatea de audit va trebui:

- să examineze declarația anuală de gestiune a autorității de management (inclusiv sinteza verificărilor și a controalelor efectuate de aceasta) și să emită o opinie de audit cu privire la exhaustivitatea, exactitatea și corectitudinea conturilor întocmite de autoritatea de certificare și

- să exprime o opinie cu privire la buna gestiune financiară pentru fiecare program operațional.

Aceste responsabilități suplimentare sunt specificate și în regulamentele financiare aplicabile pentru perioada de după 2014 și vor determina creșterea costului controlului. În acest sens, Curtea remarcă faptul că sistemele de control intern necesită un echilibru adecvat între costul realizării controalelor într-un anumit domeniu bugetar și beneficiile pe care le aduc controalele respective din punctul de vedere al diminuării riscului de pierdere sau de neregularitate până la un nivel acceptabil.

CONCLUZII ȘI RECOMANDĂRI

79. Pentru perioada de programare 2007-2013, statele membre și Comisia au consolidat mecanismele referitoare la controlul intern în domeniul coeziunii, printre altele, prin înființarea autorităților de audit naționale ca nivel suplimentar de control intern. Prin intermediul acestor autorități de audit, Comisia dispune de informații mai bune și mai cuprinzătoare cu privire la legalitatea și regularitatea cheltuielilor pentru fiecare program operațional (sau grup de programe operaționale).

80. Comisia a instituit un sistem prin care să obțină o asigurare cu privire la legalitatea și regularitatea cheltuielilor din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE pe baza activității autorităților de audit naționale. Modul în care acest sistem a fost conceput este, în general, în concordanță cu principiile "auditului unic" (single audit) prezentate de Curte în Avizul nr. 2/2004 al acesteia. Curtea ia notă, de asemenea, de cooperarea strânsă care există între Comisie și autoritățile de audit și de progresele înregistrate în ceea ce privește o consecvență mai mare la nivelul controlului intern pentru cele 434 de programe operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE din cele 27 de state membre.

81. Principiile "auditului unic" prevăzute la articolul 73 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 reprezintă una dintre condițiile prealabile pentru eficacitatea sistemului de gestiune partajată în domeniul coeziunii: controalele desfășurate de autoritățile de audit naționale trebuie să fie eficace și, în același timp, trebuie să demonstreze că sistemele de gestiune și controalele interne funcționează în mod adecvat. Cu alte cuvinte, nu numai autoritatea de audit, ci și toate celelalte părți ale sistemului de control intern al unui program operațional trebuie să funcționeze cu eficacitate.

82. În continuare, sunt sintetizate principalele constatări ale Curții:

A UTILIZAT COMISIA ÎN MOD CORESPUNZĂTOR INFORMAȚIILE FURNIZATE DE AUTORITĂȚILE DE AUDIT NAȚIONALE ATUNCI CÂND A ACORDAT STATUTUL ÎNTEMEIAT PE ARTICOLUL 73 DIFERITELOR PROGRAME OPERAȚIONALE?

83. Până la sfârșitul exercițiului 2012, Comisia a considerat că dispunea de asigurarea rezonabilă conform căreia în jur de trei sferturi (74 %) din totalitatea programelor operaționale din cadrul FEDER/Fondului de coeziune și al FSE nu erau afectate de un nivel semnificativ de eroare și, prin urmare, nu s-a emis nicio rezervă pentru niciunul dintre aceste programe. Acestea reprezentau 69 % din bugetul total aferent politicii de coeziune. Curtea a identificat însă o serie de riscuri care indică faptul că este posibil ca evaluarea realizată de Comisie să nu fie suficient de solidă în toate cazurile:

- în primul rând, auditurile desfășurate de Curte în ultimii trei ani au arătat că unele autorități de audit subestimează problemele raportate sau nu raportează unele probleme și că rata de eroare raportată nu este întotdeauna fiabilă;

- în al doilea rând, autoritățile de audit nu sunt obligate să furnizeze Comisiei informații detaliate în legătură cu auditurile lor efectuate cu privire la operațiuni. Aceasta restrânge măsura în care Comisia poate valida ratele de eroare anuale raportate de autoritățile de audit;

- în al treilea rând, printre criteriile luate în considerare de Comisie atunci când trebuie să decidă dacă să emită sau nu rezerve pentru un program operațional se numără rata de eroare reziduală. Această rată se calculează prin scăderea din ratele de eroare anuale raportate de autoritățile de audit (rate care se calculează pentru plățile care au fost efectuate de la începutul perioadei de programare) a corecțiilor financiare multianuale impuse la nivel național și la nivelul UE. Curtea observă însă că informațiile privind corecțiile financiare raportate de statele membre pot să nu fie întotdeauna fiabile sau exacte și că metoda de calcul a Comisiei duce la o subestimare a ratei de eroare reziduală.

În consecință, Comisia poate subestima problemele existente atunci când efectuează propriile raportări către Parlamentul European și către Consiliu și poate evalua în mod incorect condițiile care trebuie îndeplinite pentru a se obține o opinie de audit fără rezerve.

RECOMANDAREA 1

Comisia ar trebui să ia măsuri pentru ca modul în care calculează rata de eroare reziduală să nu subestimeze nivelul de eroare care continuă să afecteze cheltuielile. În special, Comisia ar trebui să își consolideze verificările pe care le realizează cu privire la exactitatea și fiabilitatea ratelor de eroare raportate de autoritățile de audit și ale informațiilor furnizate de statele membre cu privire la corecții financiare, înainte de a utiliza aceste elemente în scopul obținerii propriei sale asigurări.

RECOMANDAREA 2

Comisia ar trebuisă introducă, pentru perioada de programare 2014-2020, un sistem de corecții financiare nete care să fie aplicate programelor operaționale referitor la care autoritățile de audit, în mod repetat, subestimează problemele raportate sau nu raportează unele probleme. Acest sistem ar trebui să se bazeze pe dispozițiile aplicabile prevăzute în regulamente.

84. Curtea a constatat că opțiunea prevăzută la articolul 73 a fost utilizată în mod restrâns și că acordarea statutului de "audit unic" diferitelor programe operaționale a fost afectată de unele întârzieri. Până la sfârșitul exercițiului 2012, 61 dintre cele 434 de programe operaționale, din 12 dintre cele 27 de state membre, primiseră statutul întemeiat pe articolul 73. Programele operaționale respective reprezintă 15 % din bugetul total aferent politicii de coeziune. Comisia nu a fost în măsură să acorde statutul de "audit unic" unui prim set de programe operaționale decât începând cu al șaselea exercițiu al perioadei de programare 2007-2013. Această situație (care este similară cu cea a contractelor de încredere din perioada de programare anterioară) ilustrează existența unor dificultăți în ceea ce privește punerea în aplicare în mod eficace de către Comisie a articolului 73, astfel cum este prevăzut în regulamente.

85. Curtea consideră că 46 dintre cele 61 de programe operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 îndeplineau cerințele minime pentru a beneficia de statutul de "audit unic". Cazurile de neconformitate sunt legate în principal de programele operaționale din cadrul FEDER, unde o proporție mai semnificativă din programe a primit statutul întemeiat pe articolul 73.

86. De asemenea, Curtea concluzionează că abordarea urmată de Comisie în ceea ce privește monitorizarea programelor operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 (și a autorităților de audit corespondente) trebuie dezvoltată și clarificată în continuare. Acest lucru este deosebit de important având în vedere rolul care le revine autorităților de audit la închiderea programelor operaționale, care este planificată pentru 2017.

RECOMANDAREA 3

Comisia ar trebui să utilizeze criterii solide, consecvente și transparente de fiecare dată când trebuie să decidă dacă să acorde sau nu statutul de "audit unic" diferitelor programe operaționale. În special, ar trebui să fie îndeplinite următoarele cerințe minime atunci când se acordă unui program operațional statutul întemeiat pe articolul 73:

- strategia de audit și evaluarea conformității trebuie să fi fost acceptate de Comisie;

- controalele interne ale programului operațional în cauză trebuie să funcționeze în mod eficace (și, în special, rata de eroare reziduală multianuală trebuie să se situeze sub pragul de semnificație de 2 % stabilit de Comisie);

- auditurile Curții nu trebuie să fi identificat deficiențe semnificative la nivelul controalelor interne ale programului operațional și

- autoritatea de audit trebuie să fi fost evaluată ca fiind "eficace".

RECOMANDAREA 4

Atunci când monitorizează programele operaționale cărora li s-a acordat statutul întemeiat pe articolul 73 (și autoritățile de audit corespondente), Comisia ar trebui să respecte cerințele din standardele internaționale de audit care se referă la utilizarea activității altor auditori. Comisia ar trebui în special să continue să desfășoare un nivel minim de verificări și de controale la nivelul autorităților de audit naționale astfel încât să poată pune în aplicare în mod eficace modelul "auditului unic".

A ASIGURAT COMISIA O ABORDARE DE AUDIT CONSECVENTĂ ÎN DOMENIUL COEZIUNII PRIN FURNIZAREA DE ORIENTĂRI ȘI DE SPRIJIN AUTORITĂȚILOR DE AUDIT?

87. Curtea consideră că Comisia a înregistrat progrese semnificative, de la începutul perioadei de programare, în ceea ce privește furnizarea unor materiale orientative care să contribuie la asigurarea unei mai bune consecvențe la nivelul abordărilor și al metodologiilor aplicate de autoritățile de audit. În special, în aprilie 2013, Comisia a publicat o serie de orientări revizuite cu privire la eșantionarea statistică și la calculul ratelor de eroare. Aceasta constituie un element esențial al modelului "auditului unic" al Comisiei, care se sprijină pe opinii de audit formulate de autoritățile naționale și bazate pe controale efectuate la nivelul unui eșantion reprezentativ de operațiuni. Curtea ia notă de faptul că propunerile legislative ale Comisiei pentru perioada de programare 2014-2020 prevăd posibilitatea adoptării unei legislații secundare cu privire la aceste aspecte.

RECOMANDAREA 5

Comisia ar trebui să ia măsuri corespunzătoare astfel încât autoritățile de audit să se raporteze la un cadru metodologic stabil și obligatoriu, care să asigure faptul că cheltuielile UE din toate statele membre sunt verificate în conformitate cu aceleași standarde și că rezultatele verificărilor sunt raportate cu exactitate. Este necesar să se aducă în continuare îmbunătățiri în ceea ce privește informațiile prezentate în rapoartele anuale de control, sfera și gradul de detaliu al verificărilor efectuate în cadrul auditurilor operațiunilor și examinarea situației acțiunilor întreprinse în urma constatărilor auditurilor (inclusiv examinarea situației corecțiilor financiare care sunt impuse de autoritățile din statul membru).

CARE SUNT COSTURILE GENERATE DE MECANISMELE DE AUDIT CARE AU FOST INTRODUSE ÎN PERIOADA DE PROGRAMARE 2007-2013?

88. Pe baza informațiilor furnizate de autoritățile de audit, Curtea estimează costul controlului legat în mod specific de autoritățile de audit ca fiind cuprins între 110 și 130 de milioane de euro pe an. Acest cost se ridică în total la 860 de milioane de euro, respectiv 0,2 % din bugetul total (format din finanțarea din partea UE, finanțarea din fonduri publice naționale și finanțarea privată) aferent tuturor programelor operaționale din cadrul FEDER, al Fondului de coeziune și al FSE pentru întreaga perioadă de programare 2007-2013. Această estimare corespunde în mare parte estimării realizate de Comisie în 2011.

89. Costul controlului poate să crească și mai mult în perio