[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |

Bruxelles, 14.10.2009

COM(2009) 545 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

Sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice pentru o economie în redresare

{SEC(2009) 1354}

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

Sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice pentru o economie în redresare

1. INTRODUCERE

1. Prezenta comunicare și documentul însoțitor al acesteia ( Raport de sustenabilitate 2009 ) evaluează sustenabilitatea finanțelor publice în statele membre ale UE. Este vorba despre o actualizare a comunicării și raportului din 2006[1], ca urmare a cererii Consiliului ECOFIN din noiembrie 2006[2], care la aceea dată a solicitat Comisiei elaborarea unui nou raport asupra sustenabilității în momentul în care noi prognoze privind cheltuielile comune legate de vârstă vor fi disponibile în 2009. Comunicarea este publicată în contextul reflexiilor asupra strategiilor de ieșire din criza economică și financiară și a cadrului convergent și coordonat de reformă a economiilor Europei care se află în centrul strategiei pentru Europa 2020.

2. Raportul ia în considerare contextul crizei economice și financiare și impactul acesteia asupra finanțelor publice în momentul în care apar primele semne de stabilizare. Efectele crizei asupra finanțelor publice nu pot fi măsurate cu precizie atâta timp cât redresarea nu este confirmată, iar măsurile discreționare utilizate de guverne nu sunt retrase. Având însă în vedere impactul important al crizei asupra datoriei publice, prezenta comunicare oferă informații oportune într-un moment în care, în conformitate cu poziția Consiliului european: „politicile fiscale trebuie reorientate progresiv spre sustenabilitate” iar „strategiile de ieșire din criză trebuie elaborate acum și implementate în mod coordonat de îndată ce începe redresarea, ținându-se seama de situația specifică a fiecărei țări”[3].

3. Evaluarea regulată a sustenabilității bugetare este conformă cu pactul de stabilitate și creștere (PSC) reformat, conform căruia aspectele pe termen lung trebuie să joace un rol principal în supraveghere. Statele membre au convenit recent asupra principiilor detaliate de revizuire a obiectivelor bugetare pe termen mediu (OTM) pentru a se asigura că strategiile bugetare ale statelor membre reflectă nevoi reale pe termen mediu, ținând cont nu doar de nivelul datoriilor, ci și de pasivele implicite, mai precis de costurile legate de îmbătrânirea populației, în special cheltuielile de sănătate și cheltuielile cu pensiile.

2. O PROVOCARE MAJORă DUPă CRIZă

4. După o criză profundă economia europeană dă semne de redresare. Datorită măsurilor strategice substanțiale și eficiente luate începând cu toamna anului 2008 și coordonate în contextul Planului european de redresare economică[4], s-a evitat colapsul financiar și o pierdere generalizată a încrederii. Incertitudinea rămâne însă mare și există încă riscul unor reacții negative în buclă între sectorul financiar și economia reală. Având în vedere pierderile de producție din trimestrele precedente, activitatea economică se va contracta cu 4% anul acesta, în timp ce în 2010 creșterea va fi modestă.

5. Politicile bugetare au fost orientate cu succes spre nevoia și urgența de a scoate economia din recesiune. Stimulentele fiscale discreționare și acțiunea stabilizatorilor automați au permis amortizarea încetinirii economice și au contribuit la apariția recentă a semnelor de ameliorare, conducând însă la o deteriorare substanțială a finanțelor publice. Plecând de la un deficit de 0,8% din PIB în 2007 (cel mai bun rezultat din ultimii 30 de ani), în 2009 se prognozează un deficit mediu de 6% din PIB în UE și în jur de 7% în 2010. Pentru perioada de trei ani care se termină în 2010, rata datoriei publice brute în ansamblul UE crește cu mai mult de 20%. Mai mult, datoriile contingente deosebit de mari pot avea drept rezultat costuri reale în următorii ani, deși o parte din costurile legate de sprijinirea sistemului bancar ar putea fi recuperate.

6. Nu trebuie ignorată sustenabilitatea finanțelor publice într-o perspectivă pe termen lung. Deși creșterea datoriei și a deficitului sunt impresionante, se așteaptă ca impactul estimat al îmbătrânirii populației asupra finanțelor publice să depășească cu mult efectele crizei. Costurile bugetare ale crizei și ale evoluției demografice prognozate se îmbină transformând sustenabilitatea bugetară într-o provocare majoră. Estimările disponibile arată că, în absența unor eforturi ambițioase de implementare a reformelor structurale și de consolidare a finanțelor publice, cheltuielile cu plata dobânzilor la credite și cu pensiile din sectorul public, precum și cheltuielile cu asistența medicală și cele de îngrijire pe termen lung vor crește foarte mult în următoarele decenii.

3. CUM Să EVALUăM SUSTENABILITATEA PE TERMEN LUNG A FINANțELOR PUBLICE

7. Sustenabilitatea se referă la capacitatea guvernului de a asuma în viitor povara financiară a datoriei sale. Nu este definită o limită superioară a nivelului sustenabil de datorie. Limitele sustenabilității diferă în funcție de țară și perioade. Capacitatea de a gestiona datorii mari depinde, printre altele, de gradul de dezvoltare a piețelor financiare, de riscurile percepute și de încrederea în capacitatea guvernului de a implementa reforme structurale și de a consolida deficitele. Aceasta depinde și de nivelul aversiunii globale la risc și de alternativele de investiții la obligațiunile guvernamentale. Țările cu rate ridicate ale datoriei și dezechilibre externe mari sau datorii contingente sunt însă deosebit de expuse la turbulențele de pe piață, cum ar fi schimbările ratei dobânzii și a diferențialului de dobândă în perioade de instabilitate economică.

8. O creștere excepțională a datoriei publice nu trebuie să pună în pericol sustenabilitatea finanțelor publice. Expansiunea bugetară în context de criză nu este în detrimentul sustenabilității atâta timp cât măsurile adoptate de guverne sunt temporare și abandonate în momentul în care se confirmă redresarea. Îngrijorările apar în legătură cu natura structurală a deficitelor importante, deoarece fără o strategie adecvată de reforme structurale, criza poate avea un impact durabil asupra producției și a creșterii potențiale, care se adaugă la încetinirea seculară a creșterii PIB și la creșterea cheltuielilor datorată evoluției demografice.

9. Politica bugetară nu e sustenabilă dacă presupune o acumulare excesivă în timp a datoriei publice , acum și în viitorul apropiat, și un serviciu al datoriei publice în continuă creștere. Sustenabilitatea implică evitarea unei creșteri excesive a datoriei publice – o povară pentru generațiile viitoare – asigurând, în același timp, capacitatea guvernului de a furniza serviciile publice necesare, inclusiv plasa de siguranță indispensabilă pe timpuri grele și capacitatea de a ajusta politicile ca răspuns la provocările noi.

10. Prin urmare, pentru a analiza dacă, în baza politicilor actuale, finanțele publice sunt sustenabile este necesară o perspectivă pe termen lung. Evaluarea se bazează pe proiecțiile pe termen lung[5] ale cheltuielilor publice, veniturilor și deficitului care iau în considerare factorii determinanți ai cheltuielilor, cum ar fi factorii demografici și acumularea datoriei. Pentru cuantificarea riscului la adresa sustenabilității finanțelor publice ale statelor membre se utilizează conceptul binecunoscut de deficiență de sustenabilitate ( sustainability gap ). Acest indicator măsoară cât de mult ar trebui ajustate impozitele sau cheltuielile, acum și de manieră durabilă, pentru a garanta că datoria publică rămâne în limite acceptabile în perioada de proiecție. Evaluarea completă necesită însă și o serie de alți indicatori, cum ar fi datoria curentă, datoriile contingente, stocul activelor statului, povara fiscală, evoluția previzionată a pensiilor medii și performanțele sistemelor de pensii private cu capitalizare, evoluția deviației sustenabilității în cazul în care nu se ia nicio măsură, precum și posibila îmbunătățire a protecției sociale în anumite țări.

11. O creștere a ratelor datoriei în următoarele decenii este evitabilă, iar măsurile strategice pot și trebuie să fie luate pentru a scăpa din spirala creșterii datoriei. Scenariile pe termen lung din documentul însoțitor, bazate pe politici neschimbate, care, prin urmare, nu includ măsurile pe care guvernele le-ar putea avea în vedere, dar care nu au fost încă adoptate, arată pentru deceniile următoare o creștere continuă a ratei datoriei. Aceste scenarii permit o evaluare a riscurilor cu care se confruntă statele membre, care pot fi însă evitate. Scenariile bazate pe politici neschimbate sunt metodele cele mai moderne de evaluare a sustenabilității pe termen lung, însă nu reprezintă previziuni realiste în nicio țară. Ele sunt utile pentru a ilustra amploarea măsurilor strategice necesare pentru a garanta sustenabilitatea finanțelor publice și a arăta evoluția dacă nu se ia nicio măsură. Această abordare, deja utilizată în raportul de sustenabilitate din 2006, a fost aprobată de Consiliul ECOFIN din noiembrie 2006, care a concluzionat că un asemenea raport ar trebui să constituie baza pentru evaluarea sustenabilității pe termen lung în contextul programelor anuale de stabilitate și convergență.

12. Evaluarea sustenabilității pe termen lung a politicii bugetare este acum un aspect consacrat al supravegherii bugetare în UE. Într-un context de criză și redresare, evaluarea sustenabilității este însă realizată cu o incertitudine mai mare decât de obicei. Pe de o parte, este dificil să se evalueze corect poziția bugetară structurală inițială din 2009. Acest fapt se datorează incertitudinii care planează asupra producției potențiale și a output gap -ului, dar și modului în care au fost afectate de criză veniturile din impozite, precum și naturii durabile sau temporare a măsurilor de sprijin adoptate de guverne. În măsura în care măsurile temporare luate în contextul crizei nu au fost eliminate total din deficitele structurale, s-ar putea ca riscul la adresa sustenabilității să fi fost supraevaluat. Pe de altă parte, dacă nu sunt adoptate reforme care să favorizeze creșterea, criza poate avea un impact prelungit asupra modului în care vor crește economiile noastre în următorul deceniu; în acest caz, indicatorii de bază ai sustenabilității din raportul însoțitor ar subestima riscul.

4. EVALUAREA SUSTENABILITățII PE țăRI

13. Sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice și impactul bugetar al îmbătrânirii populației reprezintă o preocupare pentru toate statele membre ale UE. Există însă variații mari între statele membre în ceea ce privește nivelul de risc pe termen lung la care sunt expuse și sursele acestuia. Variațiile rezultă din: (i) diferențele dintre pozițiile bugetare inițiale din 2009 ale administrațiilor, inclusiv nivelul datoriei și deficitul structural; (ii) diferențele dintre finanțare și amploarea sistemelor de protecție socială; (iii) diferențele dintre creșterile potențiale care rezultă din nivelurile relative de dezvoltare ale țărilor și evoluțiile demografice previzionate.

14. Pe baza indicatorilor cantitativi de sustenabilitate[6], analiza de sensibilitate a ipotezelor de bază și a factorilor suplimentari, cum ar fi datoria, activele statului și proiecțiile pensiilor, se ajunge la o evaluare generală a riscurilor pe termen lung legate de sustenabilitatea finanțelor publice cu care se pot confrunta diferitele state membre[7]. Pe baza acestei metodologii și urmând abordarea elaborată în comunicarea din 2006 și conform celor prezentate în comunicarea respectivă și confirmate în concluziile Consiliului ECOFIN din noiembrie 2006, statele membre sunt clasificate în categorii în funcție de gradul de risc pe termen lung cu care se confruntă și originea principală a acestuia. În concluziile sale, Consiliul a estimat, de asemenea, că categoriile utilizate în raportul de sustenabilitate reprezintă un instrument important de evaluare a provocărilor legate de sustenabilitate cu care se confruntă statele membre.

15. Bulgaria, Danemarca, Estonia, Finlanda și Suedia au poziții bugetare relativ mai puternice și în ultimii ani au realizat reforme globale ale sistemului de pensii. Deși criza conduce la deteriorarea finanțelor publice și la creșterea substanțială a ratei datoriilor publice în toate aceste țări, poziția bugetară structurală a acestora rămâne mai solidă decât în majoritatea celorlalte țări ale UE și, prin urmare, prezintă un risc scăzut pe termen lung. Se estimează că în următoarele decenii în Bulgaria, Danemarca, Estonia și Suedia, cheltuielile legate de îmbătrânirea populației vor fi cu mult inferioare mediei din UE. În Finlanda, creșterea prognozată a cheltuielilor este substanțială, iar costul bugetar al crizei a fost important. Stocul mare de active din portofoliul securității sociale contribuie însă la amortizarea deteriorării finanțelor publice.

16. Belgia, Germania, Franța, Italia, Ungaria, Luxemburg, Austria, Polonia și Portugalia sunt țări cu caracteristici foarte diferite raportat la(în ceea ce privește) poziția lor bugetară inițială și (la) cheltuielile legate de îmbătrânirea populației. Se estimează că Belgia, Germania și Austria vor suporta costuri legate de îmbătrânirea populației apropiate de media UE sau peste aceasta, însă pozițiile lor bugetare inițiale sunt relativ sănătoase(solide), cu condiția ca deteriorarea finanțelor publice datorată crizei să nu devină structurală. Deși consolidarea pe termen mediu va îmbunătăți indicatorii de sustenabilitate, reformele pentru a face față costurilor legate de îmbătrânirea populației vor fi indispensabile. În cazul Belgiei, rata datoriei, care trece din nou la peste 100% din PIB, reprezintă o povară și un risc specific. În Luxemburg creșterea prevăzută a cheltuielilor legate de îmbătrânirea populației este cea mai mare din întreaga Uniune Europeană; acest risc este însă amortizat de nivelul scăzut al datoriei din momentul de față și de activele financiare substanțiale ale statului.

17. În cazul Franței, Italiei, Ungariei, Poloniei și Portugaliei costurile pe termen lung ale îmbătrânirii populației nu se estimează să fie deosebit de mari. Poziția bugetară inițială a acestor țări implică(indică? arată?) însă că politica lor bugetară nu este sustenabilă chiar și fără a lua în considerare vreo creștere a cheltuielilor legate de îmbătrânirea populației. În toate aceste țări, criza și sprijinul acordat în vederea redresării conduc la o creștere foarte rapidă a ratei datoriei, ceea ce anulează repede efectele benefice ale consolidării obținute în ultimii ani. În Polonia previziunile indică o scădere pe termen lung a cheltuielilor legate de îmbătrânirea populației datorată trecerii la un regim de pensii cu capitalizare. Reducerea previzionată a cheltuielilor se datorează însă și reducerii considerabile a raportului dintre cotizații și prestațiile sociale. Această reducere poate ridica probleme referitoare la caracterul adecvat al pensiei și poate duce la creșterea sărăciei în rândul persoanelor în vârstă. În cazul Franței, de îndată ce redresarea se confirmă este necesară realizarea unei consolidări bugetare ambițioase, care va reprezenta un pas important spre îmbunătățirea sustenabilității. Recenta reformă a sistemului de pensii din Portugalia a contribuit substanțial la îmbunătățirea sustenabilității, însă poziția bugetară structurală rămâne foarte dezechilibrată. În cazul Italiei este necesară realizarea unei consolidări bugetare rapide de îndată ce redresarea se confirmă pentru a garanta o reducere constantă a ratei foarte mari a datoriei[8]. Deficiențele mici de sustenabilitate ale Ungariei rezultă din reforma sistemului de pensii și recenta consolidare bugetară, însă, pentru a reduce datoria, trebuie continuată corectarea dezechilibrelor structurale din ultimii ani. În general, pentru acest grup de țări riscul pe termen lung legat de sustenabilitate este mediu.

18. În Republica Cehă, Cipru, Irlanda, Grecia, Spania, Letonia, Lituania, Malta, Țările de Jos, România, Slovenia, Slovacia și Regatul Unit deficiențele de sustenabilitate depășesc 6% din PIB pentru fiecare țară în parte, reprezentând mai mult decât dublul acestei cifre în Irlanda, Grecia, Spania, Slovenia și Regatul Unit. În aproape toate aceste țări deficiențele de sustenabilitate sunt rezultatul unei creșteri prognozate foarte mari a cheltuielilor legate de îmbătrânirea populației, care se îmbină în majoritatea cazurilor cu dezechilibrele inițiale mari și, prin urmare, sunt expuse la riscuri pe termen lung mai ridicate. Acest fapt indică/arată că pentru eliminarea acestor deficiențe vor fi necesare atât programe de consolidare ambițioase care să reducă datoria și deficitul în anii următori, cât și reforme profunde ale sistemului de protecție socială. Acest lucru este cu atât mai valabil în cazul Greciei, care se situează pe locul doi în UE în privința creșterii cheltuielilor legate de îmbătrânirea populației, în timp ce rata foarte mare a datoriei se adaugă la preocupările legate de sustenabilitate. Posibila persistență a efectelor crizei asupra poziției bugetare și asupra creșterii pe termen mediu reprezintă o preocupare importantă pentru majoritatea țărilor cu risc ridicat, în special pentru Irlanda, Grecia, Letonia, Spania și Regatul Unit, pentru care evitarea creșterii foarte rapide a ratei datoriei este o provocare strategică deja dintr-o perspectivă pe termen mediu .

19. În numeroase țări sustenabilitatea s-a deteriorat comparativ cu evaluările precedente. Comparativ cu situația din 2006, deficiențele de sustenabilitate sunt mai mari în majoritatea țărilor, iar zece dintre ele (Irlanda, Spania, Letonia, Lituania, Malta, Țările de Jos, Austria, Polonia, Slovacia și Regatul Unit) sunt în momentul de față într-o categorie de risc mai mare. Deteriorarea deficiențelor de sustenabilitate este deosebit de severă în cazul țărilor celor mai lovite de criză. Cu toate acestea, datorită consolidării și reformei sistemului de pensii, Ungaria și Portugalia au trecut din categoria cu risc ridicat în categoria cu risc mediu.

5. SUSTENABILITATEA FINANțELOR PUBLICE PENTRU O ECONOMIE ÎN REDRESARE: PROVOCăRI STRATEGICE

20. Deteriorarea finanțelor publice datorită crizei și creșterea estimată a cheltuielilor din cauza schimbărilor demografice constituie amândouă provocări strategice majore. Având în vedere situația bugetară actuală, schimbările prognozate ale structurii populației și scenariile de creștere economică pe termen lung, datoriile publice ale unui număr important de țări vor suferi o creștere importantă. Deși ratele dobânzilor sunt mici în momentul de față, creșterea puternică a emisiunilor de obligațiuni va exercita presiuni de creștere asupra acestor rate, pe măsură ce economiile ies din criză, în detrimentul investițiilor. Finanțele publice, inclusiv sistemele de protecție socială, au amortizat impactul economic și social al crizei. Fără a neglija necesitatea de a sprijini în continuare economia și a evita sufocarea procesului incipient de redresare, măsurile de îmbunătățire a sustenabilității bugetare identificate în programele de stabilitate și convergență ale statelor membre trebuie implementate într-o manieră decisivă de îndată ce condițiile vor permite acest lucru pentru a evita o corecție mai importantă într-un stadiu ulterior.

21. În trecut ratele ridicate ale dobânzilor erau corectate printr-o creștere economică rapidă. Deoarece evoluțiile demografice afectează negativ creșterea potențială, importanța reformelor care au ca scop creșterea productivității va spori în continuare. Scăderea ratei datoriilor va trebui să rezulte dintr-o combinație între consolidarea bugetară și reformele structurale care vizează sprijinirea creșterii potențiale.

22. O creștere rapidă și nesustenabilă a datoriei publice în următoarele decenii poate fi evitată. Strategia care să permită înfruntarea implicațiilor economice ale schimbărilor demografice există de la Consiliul European din Stockholm din anul 2001. Ea prevede: (i) reducerea deficitului și a datoriei; (ii) creșterea gradului de ocupare a forței de muncă; și (iii) reforme ale sistemelor de protecție socială. Aceasta și-a demonstrat validitatea și este în continuare aplicabilă. Situația macroeconomică creată de criză a schimbat însă contextul, modul în care poate fi aplicată o asemenea strategie, ponderea relativă a componentelor sale și urgența implementării ei. În timp ce înaintea crizei cele trei axe ale strategiei constituiau opțiuni dintre care statele membre erau libere să aleagă, în prezent toate cele trei componente sunt indispensabile pentru majoritatea țărilor din UE.

23. Primul element al strategiei orientate spre sustenabilitate se referă la nevoia de a reduce datoria, prin atingerea și menținerea unor solduri bugetare subiacente sănătoase. În deceniul dinaintea crizei în mai multe țări s-a implementat cu succes o consolidare ambițioasă. Statele membre care și-au atins OTM-urile în conformitate cu pactul de stabilitate și creștere au reușit să reducă rata datoriei în mod substanțial și și-au îmbunătățit indicatorii de sustenabilitate. Acest lucru le-a acordat o marjă de manevră pentru implementarea unei politici expansioniste contra-ciclice în momentul în care criza era în plină desfășurare, în a doua jumătate a anului 2008.

24. Depășirea crizei economice și financiare actuale fără o consolidare fiscală realizată cu determinare nu va fi suficientă pentru a aduce datoriile publice pe o traiectorie sustenabilă. Estimările bazate pe un scenariu în care creșterea revine la traiectoria pe termen lung de dinainte de criză arată că fără realizarea consolidării, ponderea datoriei brute în PIB pe ansamblul UE ar putea ajunge la 100% până în 2014, continuând apoi să crească. Un efort de consolidare de 0,5% din PIB pe an până la atingerea OMT de către statele membre[9] ar duce doar la stabilizarea ratei datoriei în jurul valorii de 100% din PIB în cazul în care creșterea are nevoie de timp pentru a reveni la tendința de dinainte de criză. Prin urmare, deși sprijinul bugetar trebuie menținut până la confirmarea redresării, politicile bugetare trebuie reorientate progresiv către sustenabilitate.

25. O reducere rapidă a ratei datoriei va depinde și de cedarea corespunzătoare a activelor acumulate pentru sprijinirea sectorului financiar și de gestionarea eficientă a datoriilor contingente[10]. Retragerea în timp util a măsurilor de sprijin al sectorului public în favoarea sectorului financiar trebuie să reconcilieze nevoia de protecție a stabilității financiare cu obiectivul pe termen mediu de revenire la viabilitatea sectorului și la funcționarea competitivă a pieței și de protejare a intereselor contribuabililor conform politicii în materie de ajutoare de stat.

26. A doua componentă a strategiei se referă la creșterea gradului de ocupare a forței de muncă. Reformele structurale, care vizează în principal îmbunătățirea funcționării piețelor muncii au contribuit la creșterea gradului de ocupare în rândul lucrătorilor mai în vârstă și al femeilor și la creșterea potențialului de creștere. Creșterea gradului de ocupare al forței de muncă înainte de criză era un pas important spre sustenabilitate, contracarând unele dintre efectele pe care reducerea populației în vârstă de muncă le-ar avea asupra creșterii. În momentul de față, când gradul de ocupare al forței de muncă scade, iar șomajul crește este necesară evitarea riscului ca șomajul ciclic să devină un fapt comun, șomajul pe termen lung să crească, iar ratele de participare să scadă. Există un larg consens în privința stabilirii unui set de principii europene[11] pentru atenuarea impactului crizei, modelarea unei redresări durabile și aducerea unei contribuții la creșterea potențială într-o perspectivă pe termen mai lung: este importantă fixarea de priorități în privința măsurilor care au ca scop reducerea costului ajustării și accelerarea tranziției pe piața muncii. Politicile trebuie să fie în sinergie cu obiectivele sociale de sprijinire a veniturilor celor mai dezavantajați cetățeni, ceea ce ar trebui să contribuie la stimularea cererii agregate. Politicile pe termen scurt pentru a face față crizei nu ar trebui să contravină strategiilor de reformă pe termen lung, inclusiv implementării principiilor de flexicuritate din cadrul strategiei de la Lisabona. În special, pentru a atenua impactul restructurării industriale și al unor rate mai mari ale șomajului, statele membre nu ar trebui să utilizeze politici precum regimurile de pensionare anticipată. În statele din zona euro politicile pentru piața muncii, prin impactul lor asupra costurilor unitare ale forței de muncă, ar trebui să faciliteze și ajustările structurale, în special în ceea ce privește rezolvarea divergențelor importante din domeniul competitivității externe.

27. Una din principalele învățăminte trase din crizele financiare precedente este posibilul impact negativ asupra creșterii potențiale și necesitatea realizării de ajustări structurale, realocări și inovări pentru contracararea acestuia. Prin urmare, reformele structurale trebuie să joace un rol primordial într-o strategie generală concepută pentru a readuce economiile pe traiectorii durabile în domeniul creșterii și al finanțelor publice. Deși sunt adaptate la circumstanțele specifice din fiecare țară, agendele de reformă pentru sprijinirea creșterii potențiale trebuie să includă nu numai măsurile menționate anterior de îmbunătățire a pieței muncii și creștere a ratei de participare, ci și o exploatare exhaustivă a pieței unice, reforme de îmbunătățire a funcționării celor trei componente ale cunoașterii în EU - educație, cercetare și dezvoltare și inovare – care contribuie la evoluții tehnologice și creșterea productivității și eforturi în sensul tehnologiilor verzi.

28. Sunt necesare reforme ale sistemelor de protecție socială – a treia componentă a strategiei. Pentru majoritatea statelor membre excedentele primare care vor fi necesare pentru reducerea datoriei și asigurarea unei pre-finanțări integrale a costurilor legate de îmbătrânirea populației sunt nerealist de mari. Aceste excedente primare se situează cu mult peste nivelurile istorice consemnate vreodată în țările din UE și vor trebui să fie susținute foarte mult timp.

29. Reforma sistemului de pensii și a sistemului de sănătate sunt principalele instrumente de politică care permit asigurarea sustenabilității. În legătură cu pensiile, există mai multe posibilități de reformă care au fost deja implementate sau sunt analizate de diferite țări. Acestea se întind de la schimbarea regulilor de capitalizare a drepturilor de pensii până la stabilirea unei corelații mai bune între contribuțiile plătite în timpul anilor lucrați și pensie, creșterea vârstei legale de pensionare, înăsprirea criteriilor de eligibilitate și eliminarea stimulentelor pentru pensionarea anticipată. În mai multe țări, viitorii pensionari au fost încurajați să își suplimenteze pensia publică cu propriile economii și regimuri de pensii prin capitalizare. Evoluțiile piețelor financiare în timpul crizei au pus însă în evidență riscurile asociate transferului unei părți importante a provizioanelor pentru pensii către regimurile private cu capitalizare și a redus sprijinul politic și social pentru implementarea reformelor care ar lăsa un procent important al pensiilor în seama fluctuațiilor pieței. Comisia va continua să colaboreze cu Consiliul și cu statele membre pentru a identifica învățămintele necesare pentru elaborarea regimurilor cu capitalizare și identificarea beneficiarilor pentru a asigura o ofertă adecvată si sustenabilă de pensii private. Fiecare țară va trebui să identifice reformele care se adaptează cel mai bine propriilor caracteristici și preferințe sociale, iar implementarea lor este de dorit să se realizeze prin consens. Creșterea vârstei reale de pensionare care reflectă creșterea longevității este avută în vedere de mai multe state membre și merită o atenție mai largă. Pe lângă economiile realizate într-un orizont pe termen mediu până la lung în materie de cheltuieli publice, o creștere a vârstei legale și a celei reale de pensionare contribuie la creșterea populației active și limitează decelerarea creșterii potențiale. În plus, extinderea duratei de viață active și acumularea corespunzătoare a drepturilor de pensie vor avea un impact benefic asupra veniturilor pensionarilor.

30. Creșterea estimată pe termen lung a cheltuielilor de sănătate este mare și constituie în sine un risc pentru sustenabilitate. Având în vedere progresul complex și greu de previzionat al tehnologiei medicale, care a contribuit în bună parte la creșterea cheltuielilor, s-ar putea ca cheltuielile viitoare să fie subestimate. În plus, în anumite țări, necesitatea de a îmbunătăți cantitatea și calitatea serviciilor de asistență medicală și de a extinde rambursarea îngrijirilor pe termen lung acordate persoanelor în vârstă adaugă o presiune suplimentară asupra finanțelor publice. Având în vedere natura sa multidimensională, o reformă a sistemului de sănătate trebuie să țină cont de mai multe aspecte complexe, cum ar fi modalitățile de a face sistemul mai eficient, resursele alocate medicinii preventive și medicinii curative, modalitățile de a răspunde provocării de a menține un personal corespunzător în domeniul sănătății, echilibrarea finanțării între pacienți, asiguratori privați și asiguratori publici, gradul de concurență între prestatorii de servicii de sănătate, evaluarea și gestionarea eficientă a tehnologiilor în scopul îmbunătățirii eficienței și asigurării unor servicii de calitate superioară raționalizând în același timp costurile sau probleme etice, cum ar fi accesul la tratamente scumpe.

31. Este indispensabilă creșterea calității finanțelor publice deoarece resursele publice sunt limitate. Modernizarea serviciilor publice și reducerea cheltuielilor neproductive ajută la limitarea creșterii datoriei, eliberează resurse pentru a fi investite în domenii care accelerează creșterea, cum ar fi educația, cercetarea și inovarea, precum și în alte obiective strategice (sociale, de mediu, de sănătate) și stimulează și mai mult creșterea capacității de producție a economiei. Consolidarea bugetară prin colectarea de venituri suplimentare trebuie să țină seama de efectele stimulative, de eficiență și competitivitate și să pună accentul pe măsurile care antrenează efecte de distorsionare minime, în special pe participarea la piața muncii și acumularea de capital, contribuind în același timp la îndeplinirea altor obiective (de exemplu impozitele verzi).

6. CONCLUZIE

32. Prognozele pe termen lung disponibile arată că în absența unor eforturi ambițioase de consolidare a conturilor bugetare și în direcția reformelor structurale, cheltuielile cu plata dobânzilor la credite și cu pensiile, precum și cheltuielile de asistență medicală și cele de îngrijire pe termen lung vor crește inacceptabil de mult în următoarele decenii. Creșterea cheltuielilor publice și perspectiva unor datorii în continuă creștere ar reprezenta un obstacol în calea unei redresări susținute și durabile și a unei creșteri economice echilibrate.

33. Expansiunea bugetară reușită care vizează contracararea recesiunii și sustenabilitatea pe termen lung sunt compatibile. Măsurile bugetare de creștere a încrederii și de sprijinire a cererii se vor dovedi de succes doar dacă sunt percepute de piețe și de opinia publică ca fiind temporare și coerente cu sustenabilitatea pe termen lung. În caz contrar, dacă agenții economici se așteaptă la o creștere durabilă a datoriei, sprijinul bugetar își va pierde eficiența și poate deveni contraproductiv, în special după ce criza a depășit punctual culminant și se intră în faza de redresare.

34. Experiențele din trecut arată că, demonstrând necesitatea și urgența reformelor structurale, crizele constituie o oportunitate pe care guvernele o pot utiliza pentru a avansa în mod decisiv în direcția reformelor structurale. Strategiile fiscale de ieșire din criză, care vizează atingerea unor obiective pe termen mediu ambițioase și realiste, trebuie să fie elaborate acum și implementate în mod coordonat de îndată ce redresarea se confirmă, ținând cont de situația specifică din fiecare țară în parte. În sprijinul reformelor necesare și pentru a spori credibilitatea ajustării fiscale, operațiune care se va întinde inevitabil pe un anumit număr de ani, statele membre pot fi, de asemenea, nevoite să își dezvolte propriile proceduri instituționale de îmbunătățire a stabilității. În ceea ce privește Pactul de stabilitate și creștere, sustenabilitatea datoriei trebuie să dobândească un rol explicit și proeminent în cadrul procedurilor de supraveghere.

35. În contextul provocărilor legate de sustenabilitate și al nevoii de a sprijini procesul incipient de redresare, Comisia a recomandat corectarea dezechilibrelor în țările care se află în momentul de față în deficit excesiv. Tot în această perspectivă, statele membre trebuie să stabilească ținte ambițioase și realiste în programele lor de stabilitate și convergență. Acestea trebuie să acorde o atenție deosebită strategiilor orientate spre sustenabilitate.

[1] „Sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice în UE”, European Economy , 4/2006 și Comunicarea Comisiei - COM(2006) 574, 12.10.2006.

[2] Concluziile Consiliului referitoare la „Sustenabilitatea finanțelor publice”, 7 noiembrie 2006.

[3] Reuniunea informală a șefilor de stat și de guvern ai UE, „Limbajul comun pentru summitul G-20 de la Pittsburg”, Bruxelles 17 septembrie 2009.

[4] „Un plan european de redresare economică”, Comunicarea Comisiei către Consiliul European – COM(2008)800, 26.11.2008.

[5] „Raport privind îmbătrânirea populației, 2009” raport comun al Comisiei și al Comitetului pentru politică economică, European Economy , 2, și Comunicarea Comisiei „Gestionarea impactului îmbătrânirii populației în UE” - COM(2009) 180, 21.4.2009.

[6] Indicatorii de sustenabilitate pornesc de la ipoteza că cheltuielile legate de îmbătrânirea populației (pensii, asistență medicală, îngrijire pe termen lung, șomaj și educație) vor evolua în conformitate cu proiecțiile demografice și cu o rată constantă a veniturilor și a cheltuielilor primare raportat? la /în raport cu PIB.

[7] Raportul însoțitor conține o explicare detaliată a metodologiei utilizate și a diferitelor scenarii alternative.

[8] Se prognozează că rata datoriei va reprezenta peste 116% din PIB la sfârșitul anului 2010 – cea mai mare rată de la crearea monedei euro.

[9] Acesta este ritmul de consolidare de referință stabilit în pactul de stabilitate și convergență.

[10] Garanții pentru obligațiunile sau împrumuturile emise de bănci, vehicule speciale („ bad banks ”) și alte entități.

[11] „Stimularea redresării economice europene”, Comunicarea Comisiei către Consiliul European de primăvară – COM(2009) 114, 4.3.2009.