Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind exercitarea drepturilor Uniunii pentru aplicarea și respectarea regulilor comerțului internațional /* COM/2012/0773 final - 2012/0359 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Motivele și obiectivele propunerii Prezenta propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului reflectă prioritatea pe care o reprezintă pentru Uniune asigurarea respectării efective a drepturilor sale comerciale. Acest obiectiv a fost stabilit în Comunicarea Comisiei intitulată „Comerț, creștere și afaceri internaționale”[1], care a fost aprobată în cadrul concluziilor Consiliului din 21 decembrie 2010[2]. În prezent, Uniunea nu dispune de un cadru legislativ comun[3] pentru a asigura respectarea drepturilor sale în virtutea acordurilor comerciale internaționale. Propunerea de față vizează remedierea acestei situații. Contextul general Uniunea poate fi nevoită să ia măsuri unilaterale pentru a-și exercita și apăra drepturile și interesele în cadrul acordurilor comerciale internaționale. Astfel de cazuri apar în contextul normelor de soluționare a litigiilor ale Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) și al mecanismelor bilaterale sau regionale de soluționare a litigiilor. O situație similară există în ceea ce privește măsurile de salvgardare și așa-numitele exerciții de „reconsolidare” în cadrul acordurilor internaționale. Măsurile de acest tip necesită o acțiune rapidă pentru a fi un instrument eficient și credibil de determinare a respectării normelor și a termenelor stabilite în angajamentele internaționale pertinente ale Uniunii. Este necesar așadar ca deciziile să fie luate în mod rapid, eficient și flexibil în cadrul structurilor prevăzute de Tratatul de la Lisabona. Înainte de intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, Uniunea avea o abordare ad hoc a chestiunilor legate de respectarea drepturilor sale, prin intermediul regulamentelor adoptate de Consiliu pe baza unei propuneri a Comisiei, în temeiul fostului articol 133. În schimb, după intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, Consiliul și Parlamentul European au devenit colegiuitori în cadrul procedurii legislative ordinare în ceea ce privește măsurile care definesc cadrul în care este pusă în aplicare politica comercială comună (articolul 207 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, „TFUE”). Exercitarea drepturilor în cadrul acordurilor comerciale internaționale reprezintă o funcție executivă tipică ce poate impune adoptarea și implementarea de măsuri în termene stricte. Este adecvată așadar crearea de către Consiliu și Parlamentul European a unui cadru clar și previzibil pentru adoptarea actelor de acest tip. Practica dinaintea intrării în vigoare a TFUE ilustrează oportunitatea existenței unor proceduri care să permită luarea deciziilor în mod rapid și eficient pentru a asigura respectarea drepturilor Uniunii: – În cadrul procedurii OMC de soluționare a litigiului US-Foreign Sales Corporation, adoptarea Regulamentului (CE) nr. 2193/2003 al Consiliului din 8 decembrie 2003 de majorare a taxelor vamale pentru anumite importuri din SUA a avut loc după opt luni de la adoptarea unei propuneri a Comisiei. Suspendarea acestei măsuri, prin Regulamentul (CE) nr. 728/2006 al Consiliului din 15 mai 2006, a fost adoptată în trei zile de la adoptarea unei propuneri a Comisiei. – În cadrul procedurii OMC de soluționare a litigiului US-Byrd, Regulamentul (CE) nr. 673/2005 al Consiliului din 25 aprilie 2005 de instituire de drepturi vamale suplimentare la importurile anumitor produse originare din Statele Unite ale Americii a fost adoptat în aproximativ două luni de la adoptarea unei propuneri a Comisiei. – În cadrul procedurii OMC de soluționare a litigiului cu Statele Unite privind glutenul de grâu, Regulamentul (CE) nr. 1804/98 al Consiliului din 14 august 1998 a conferit UE dreptul de a compensa efectele adverse ale măsurilor de salvgardare luate de SUA în conformitate cu articolul 8 din Acordul OMC privind măsurile de salvgardare. Adoptarea acestuia a avut loc la o lună de la adoptarea unei propuneri a Comisiei. – În cazul litigiului cu Statele Unite referitor la oțel, adoptarea Regulamentului (CE) nr. 1031/2002 al Consiliului din 13 iunie 2002 cu privire la reechilibrarea măsurilor de salvgardare a durat două luni; abrogarea măsurilor de reechilibrare în același caz a durat doar patru zile. În absența unui cadru legislativ adecvat pentru punerea în aplicare a măsurilor de politică comercială în situații similare cazurilor menționate mai sus, ar fi necesar să se recurgă la procedura legislativă ordinară pentru adoptarea de măsuri în anumite situații. Adoptarea unui act legislativ durează în medie între 15 și 31 de luni, interval de timp care ar putea afecta capacitatea Uniunii de a-și exercita drepturile în mod eficace în termenele definite în acordurile comerciale internaționale. Prezentul proiect de regulament se bazează pe considerentele următoare: (a) adoptarea de măsuri de politică comercială pentru asigurarea respectării drepturilor Uniunii în temeiul acordurilor internaționale este o funcție executivă tipică ce trebuie exercitată într-un cadru de norme comune; (b) în absența unui cadru legislativ adecvat, capacitatea Uniunii de a asigura respectarea efectivă a drepturilor sale poate fi compromisă; (c) există un potențial conflict între termenele relativ lungi de luare a deciziilor de către Uniune și termenele de exercitare a drepturilor în temeiul acordurilor comerciale internaționale. În acest context, prezentul proiect de regulament propune crearea unui cadru legislativ comun pentru asigurarea respectării drepturilor Uniunii în temeiul acordurilor comerciale internaționale, în conformitate cu Tratatul de la Lisabona. Regulamentul propune abilitarea Comisiei pentru a adopta acte de punere în aplicare în conformitate cu articolul 291 din TFUE, în cadrul instituit prin prezentul proiect de regulament și în limitele și în conformitate cu criteriile prevăzute în mod expres. Domeniul de aplicare al regulamentului include adoptarea, suspendarea, modificarea și abrogarea actelor de punere în aplicare în ceea ce privește: (a) exercitarea drepturilor Uniunii în contextul normelor obligatorii în materie de soluționare a litigiilor multilaterale și bilaterale; (b) măsurile de reechilibrare în contextul normelor de salvgardare multilaterale și bilaterale; (c) măsurile de reechilibrare în cazurile de modificare de către o țară terță a concesiilor sale în temeiul articolului XXVIII din GATT 1994. Potrivit prezentului proiect de regulament, Comisia poate adopta următoarele tipuri de măsuri de politică comercială: taxe vamale, restricții cantitative la importurile sau exporturile de mărfuri și măsuri în domeniul achizițiilor publice. Această abordare rezultă din experiența dobândită de-a lungul anilor în adoptarea de măsuri de politică comercială și reflectă faptul că acțiunea în domeniile respective este posibilă și, în general, eficientă. În etapa actuală de dezvoltare a dreptului Uniunii, ținând cont în special de reglementările naționale privind serviciile și drepturile de proprietate intelectuală și de faptul că însăși natura acestor sectoare limitează eficiența măsurilor, este oportun ca atenția să se concentreze asupra altor domenii de politică comercială pentru care să se acorde competențe Comisiei. Trebuie remarcat faptul că așa-numitele „măsuri de retorsiune” (adică suspendarea concesiilor sau a altor obligații într-un alt sector decât cel în care a fost constatată încălcarea) sunt, în general, posibile conform normelor OMC și că nu există nicio limitare privind măsurile de retorsiune în acordurile de liber schimb ale Uniunii. În cazul în care devine necesar ca Uniunea să recurgă la măsuri de politică comercială care nu sunt acoperite de proiectul de regulament, inclusiv cu privire la comerțul cu servicii sau la aspectele comerciale ale drepturilor de proprietate intelectuală, Comisia ar putea prezenta o propunere de act legislativ pe baza articolului 207 din TFUE sau ar putea recurge la alte proceduri aplicabile. O clauză de reexaminare prevede obligația Comisiei de a evalua funcționarea regulamentului la trei ani după data primei sale puneri în aplicare. Comisia elaborează un raport și, dacă circumstanțele o impun, poate propune măsuri adecvate de îmbunătățire a eficienței regulamentului. În acest context, poate fi examinată gama de măsuri de politică comercială care pot intra sub incidența regulamentului, cum ar fi comerțul cu servicii și drepturile de proprietate intelectuală, pe lângă comerțul cu mărfuri. În ceea ce privește achizițiile publice, în conformitate cu dispozițiile Acordului OMC privind achizițiile publice (denumit în continuare „AAP”), atât în versiunea în vigoare în prezent, cât și în versiunea revizuită, în cazul în care o parte nu își respectă angajamentele, celelalte părți la AAP pot suspenda concesiile sau alte obligații numai în ceea ce privește piețele de achiziții publice. În această situație, este important să se prevadă în proiectul de regulament propus posibilitatea de a adopta măsuri de politică comercială referitoare la achizițiile publice, pentru a permite Uniunii să își exercite în mod eficient drepturile legale cu privire la achizițiile publice reglementate de obligațiile sale internaționale. Pe lângă sistemul de soluționare a litigiilor al OMC, care a fost utilizat în mai multe rânduri pentru a combate practici contrare AAP, este posibil să fie luate măsuri pentru a asigura respectarea angajamentelor în materie de achiziții publice și în context bilateral, în condițiile în care acordurile comerciale bilaterale recente încheiate de Uniune includ mecanisme complete de soluționare a litigiilor. Uniunea are experiență în ceea ce privește aplicarea de măsuri de politică comercială pentru a limita accesul țărilor terțe la piețele de achiziții publice ale Uniunii, atunci când este necesar[4]. Având în vedere particularitățile achizițiilor publice, mai exact existența unei proceduri administrative care reglementează și condiționează accesul la proceduri de ofertare specifice, este posibil să se prevadă acțiuni în sectorul achizițiilor publice, atât de bunuri, cât și de servicii. În plus, măsurile de politică comercială luate în temeiul prezentului proiect de regulament ar corespunde sferei de aplicare a angajamentelor în materie de achiziții publice care sunt suspendate, adică s-ar aplica doar anumitor entități și peste anumite praguri. În fine, trebuie luată în calcul relația dintre prezenta propunere și propunerea Comisiei de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind accesul bunurilor și al serviciilor din țări terțe pe piața internă a achizițiilor publice a Uniunii [COM (2012) 124 din 21 martie 2012]. Aceasta din urmă vizează creșterea puterii de influență a Uniunii pentru negocierea condițiilor de acces pentru bunurile, serviciile și furnizorii Uniunii la piețele de achiziții publice din țările terțe: ea se concentrează așadar asupra accesului la piața de achiziții publice a Uniunii al bunurilor și serviciilor din țări terțe care nu beneficiază de niciun angajament privind accesul pe piață în temeiul acordurilor internaționale existente referitoare la achizițiile publice. Prezenta propunere, în schimb, tratează în mod orizontal aplicarea unor astfel de acorduri: ea completează așadar reglementarea aspectelor internaționale ale achizițiilor publice, în măsura în care prevede un cadru de norme care vor permite aplicarea dispozițiilor privind achizițiile publice în acordurile comerciale internaționale. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI În etapa de pregătire a prezentei propuneri, au fost transmise două documente neoficiale Comitetului pentru politică comercială al Consiliului și Comisiei pentru comerț internațional a Parlamentului European (INTA) în data de 19 septembrie 2011, respectiv 11 noiembrie 2011. Statele membre au fost consultate în cadrul a două reuniuni tehnice organizate în 27 septembrie și 28 noiembrie 2011. Obiectivul exercitării în mod eficient și eficace a drepturilor Uniunii se bucură de un sprijin larg. Nu a fost efectuată o evaluare a impactului prezentei propuneri, deoarece ea nu are un impact economic, social sau de mediu direct și natura măsurilor în discuție (caz cu caz) nu permite o evaluare ex ante. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII Sinteză Uniunea nu dispune de un cadru legislativ comun pentru a asigura respectarea drepturilor sale în temeiul acordurilor comerciale internaționale. Prezenta inițiativă vizează remedierea acestei situații, propunând crearea unui instrument legislativ care să permită Uniunii să își exercite și să își apere drepturile în conformitate cu obligațiile sale internaționale. Obiectivul său este aplicarea eficientă și rapidă pentru a proteja interesul Uniunii. În consecință, pe baza articolului 207 din TFUE, se propune abilitarea Comisiei pentru a adopta, a suspenda, a modifica sau a abroga acte de punere în aplicare pentru asigurarea respectării drepturilor Uniunii în cadrul structurii Tratatului de la Lisabona, și anume în conformitate cu articolul 291 din TFUE. În contextul normelor de soluționare a litigiilor ale OMC și bilaterale și al măsurilor de salvgardare multilaterale și bilaterale, Uniunea poate fi nevoită să ia măsuri unilaterale pentru a-și apăra drepturile și interesele. Măsurile de aplicare a drepturilor luate în contextul dispozițiilor privind soluționarea litigiilor sau al măsurilor de reechilibrare necesită o acțiune relativ rapidă în conformitate cu regulile comerciale pertinente pentru a fi un instrument eficient de determinare a respectării normelor. Regulamentul trebuie adoptat la nivelul Uniunii. Politica comercială comună este o competență exclusivă a Uniunii. Temeiul juridic Articolul 207 din TFUE. Structura regulamentului Obiectivul proiectului de regulament este de a prevedea norme și proceduri care să asigure că Uniunea este în măsură să își exercite în mod efectiv drepturile de a suspenda sau de a retrage concesii, ca răspuns la încălcarea de către o țară terță a regulilor comerțului internațional, pentru a obține o soluție satisfăcătoare și de a reechilibra concesiile sau alte obligații în relațiile comerciale cu țări terțe, atunci când tratamentul la import acordat mărfurilor din Uniune este modificat. Domeniul de aplicare al proiectului de regulament, așa cum este prevăzut la articolul 3, acoperă următoarele situații: (a) după soluționarea litigiilor comerciale în conformitate cu Înțelegerea OMC privind soluționarea litigiilor (DSU), dacă Uniunea a fost autorizată să suspende concesii sau alte obligații prevăzute în acordurile multilaterale și plurilaterale acoperite de Înțelegerea privind soluționarea litigiilor; În cadrul OMC, suspendarea concesiilor sau a altor obligații este reglementată de articolul 22 alineatul (3) din DSU; în cazul subvențiilor interzise, se aplică articolul 4.10 din Acordul privind subvențiile și măsurile compensatorii[5], iar în ceea ce privește așa-numitele subvenții care pot determina introducerea unei acțiuni, se aplică articolul 7.9 din Acordul privind subvențiile și măsurile compensatorii. (b) după soluționarea litigiilor comerciale în temeiul altor acorduri comerciale internaționale, inclusiv al acordurilor regionale sau bilaterale, atunci când Uniunea are dreptul de a suspenda concesii sau alte obligații prevăzute în astfel de acorduri. Acordurile comerciale internaționale de acest tip încheiate de Uniune prevăd norme pentru soluționarea litigiilor care autorizează părțile să își exercite drepturile proprii în conformitate cu normele stabilite în acordul în cauză; (c) pentru reechilibrarea concesiilor sau a altor obligații, reechilibrare la care aplicarea unei măsuri de salvgardare de către o țară terță poate da dreptul în conformitate cu articolul 8 din Acordul OMC privind măsurile de salvgardare sau cu dispozițiile privind măsurile de salvgardare incluse în acordurile bilaterale sau regionale ale Uniunii. Articolul 8 din Acordul privind măsurile de salvgardare, care se referă exclusiv la mărfuri[6], prevede că membrii care aplică măsuri de salvgardare trebuie, în general, să ofere compensații comerciale țărilor afectate de efectele adverse ale măsurilor de salvgardare în urma unei consultări, înainte de aplicarea sau prelungirea unei măsuri de salvgardare, în conformitate cu articolul 12 alineatul (3) din acordul respectiv. În cazul în care nu se ajunge la un acord, membrii exportatori afectați pot să ia individual măsuri de reechilibrare, în termen de cel mult 90 de zile de la data aplicării măsurii. Dreptul de a lua măsuri de reechilibrare în raport cu membrul care aplică măsura de salvgardare poate fi exercitat fie a) la trei ani după ce măsura a intrat în vigoare, fie b) de îndată ce măsura este declarată incompatibilă cu normele OMC de către Organul de soluționare a litigiilor din cadrul OMC (perioada de grație de trei ani prevăzută la articolul 8 din Acordul privind măsurile de salvgardare nu se aplică dacă măsura se bazează pe o creștere relativă a importurilor). În mod similar, pot fi adoptate măsuri de reechilibrare în aplicarea normelor de salvgardare incluse în acordurile de liber schimb bilaterale sau regionale[7]. Legislația existentă a Uniunii de punere în aplicare a măsurilor de salvgardare multilaterale și bilaterale nu reglementează aceste aspecte ale articolului 8 din Acordul privind măsurile de salvgardare sau normele relevante din acordurile de liber schimb, ci mai degrabă stabilește procedurile pentru aplicarea măsurilor de salvgardare de către Uniune. Orice măsură de reechilibrare ar fi, în principiu, supusă procedurii legislative ordinare, cu excepția cazului în care intră sub incidența prezentului cadru legislativ unic; (d) în caz de modificare a concesiilor de către un membru al OMC în temeiul articolului XXVIII din Acordul General pentru Tarife și Comerț (GATT) 1994, dacă nu au fost convenite ajustări compensatorii. În cazul modificării unei concesii de către un alt membru al OMC în temeiul articolului XXVIII din GATT 1994, dacă nu se ajunge la un acord cu membrii care dețin drepturi de negociere sau de furnizare, partea contractantă care propune să își modifice concesia este liberă să procedeze astfel. În acest caz, membrii[8] care dețin un drept pot să ia măsuri de reechilibrare în termen de cel mult șase luni de la data modificării concesiei. Aceste măsuri de reechilibrare ar implica retragerea, la expirarea unui termen de treizeci de zile de la primirea de către părțile contractante a unei notificări scrise privind retragerea concesiei, a unor concesii în mod substanțial echivalente cu cele negociate inițial cu partea contractantă care modifică sau retrage o concesie. Până în acest moment, UE nu a retras concesii în conformitate cu articolul XXVIII din GATT 1994. Cu toate acestea, dacă apare o astfel de situație, reechilibrarea comercială ca urmare a modificării concesiilor de către alți membri ai OMC în temeiul articolului XXVIII din GATT s-ar produce într-un interval de timp relativ scurt (nu mai mult de șase luni după ce un membru își modifică sau retrage concesia). Existența unor proceduri eficiente de luare a deciziilor pentru implementarea măsurilor de reechilibrare ar permite Uniunii să se angajeze în mod credibil față de partenerul său în cadrul negocierilor privind reconsolidarea și poate influența cursul negocierilor privind ajustările compensatorii în avantajul Uniunii. Regulamentul nu aduce atingere adoptării de măsuri de politică comercială în cadrul altor proceduri, de exemplu în ceea ce privește măsurile de politică comercială în sectorul serviciilor și al drepturilor de proprietate intelectuală în urma soluționării litigiilor multilaterale și regionale sau bilaterale. În aplicarea articolului 291 din TFUE, atunci când este necesar să se ia măsuri pentru asigurarea respectării drepturilor UE în circumstanțele menționate mai sus, Comisia adoptă acte de punere în aplicare în conformitate cu procedura de examinare (articolul 4, „Exercitarea drepturilor Uniunii”). Actele de punere în aplicare trebuie să respecte regula conform căreia nivelul contramăsurilor nu trebuie să depășească nivelul anulării sau al reducerii avantajelor, înțeles în general ca impactul negativ asupra Uniunii care rezultă din măsura luată de țara terță, așa cum este definit în acordul corespunzător (articolul 2, „Definiții”). Pentru stabilirea domeniului de aplicare al actului de punere în aplicare care trebuie adoptat, Comisia se bazează, pe lângă interesele exprimate în cadrul consultărilor publice și interesele generale ale Uniunii, pe diverse criterii, și anume eficiența măsurilor pentru a determina țările terțe să respecte regulile comerțului internațional, potențialul măsurilor de a oferi ajutor operatorilor economici din Uniune afectați de măsurile adoptate de țara terță, disponibilitatea altor surse de aprovizionare pentru produsele în cauză, pentru a se evita sau reduce la minimum orice efecte negative asupra industriilor din aval sau asupra consumatorilor finali din Uniune și orice criterii specifice care pot fi prevăzute în acordurile comerciale internaționale în legătură cu situațiile prevăzute la articolul 3. Tipurile de măsuri comerciale care pot fi adoptate prin intermediul unui act de punere în aplicare sunt măsurile legate de importurile sau exporturile de mărfuri și măsurile din domeniul achizițiilor publice. Măsurile referitoare la import sau export includ suspendarea concesiilor tarifare și impunerea unor taxe vamale noi sau mai mari și introducerea sau creșterea restricțiilor cantitative la import sau la export, prin intermediul contingentelor, al licențelor de import sau export sau al altor măsuri. Acordul OMC privind achizițiile publice prevede că eventualele litigii care decurg din acord nu au drept rezultat suspendarea concesiilor sau a altor obligații prevăzute în orice alt acord acoperit al OMC. Ca atare, este important să se prevadă în regulamentul propus posibilitatea adoptării de măsuri de politică comercială referitoare la achizițiile publice, pentru a permite Uniunii să asigure respectarea efectivă a drepturilor sale legale. Având în vedere particularitățile achizițiilor publice, mai exact existența unei proceduri administrative care reglementează și condiționează accesul la proceduri de ofertare specifice, este posibil să se prevadă acțiuni în sectorul achizițiilor publice, atât de bunuri, cât și de servicii. În acest sens, tipul de măsuri de politică comercială care pot fi adoptate se referă la excluderea de la procedurile de achiziții publice a ofertelor a căror valoare totală este alcătuită în proporție de peste 50% din bunuri sau servicii originare din țara terță în cauză și/sau impunerea unei penalități de preț obligatorii pentru partea ofertei care constă în bunuri sau servicii originare din țara terță în cauză (articolul 5, „Măsuri de politică comercială”). Este necesar să se utilizeze procedura de examinare pentru adoptarea, suspendarea, modificarea și abrogarea actelor de punere în aplicare care prevăd măsurile de politică comercială adecvate pentru exercitarea drepturilor Uniunii (articolul 4, „Exercitarea drepturilor Uniunii” și articolul 7, „Suspendarea, modificarea și abrogarea măsurilor”). La adoptarea actelor de punere în aplicare și pentru a evita proliferarea structurilor suplimentare, Comisia trebuie să fie asistată de Comitetul pentru Regulamentul privind barierele comerciale, instituit prin Regulamentul (CE) nr. 3286/94. 4. IMPLICAȚII BUGETARE Nu există. Regulamentul propus prevede un mecanism de exercitare a drepturilor Uniunii și de repartizare a responsabilității între toate instituțiile. 2012/0359 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind exercitarea drepturilor Uniunii pentru aplicarea și respectarea regulilor comerțului internațional PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 207, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Uniunea a încheiat o serie de acorduri comerciale internaționale multilaterale, regionale și bilaterale care creează drepturi și obligații în beneficiul reciproc al părților. (2) Este esențial ca Uniunea să dispună de instrumente adecvate pentru a asigura exercitarea eficace a drepturilor sale în temeiul acordurilor comerciale internaționale, în vederea protejării intereselor sale economice. Acest lucru este cu precădere necesar în situațiile în care țările terțe adoptă măsuri comerciale restrictive care reduc beneficiile ce le revin operatorilor economici ai Uniunii în temeiul acordurilor comerciale internaționale. Uniunea trebuie să fie în măsură să reacționeze rapid și în mod flexibil în contextul procedurilor și al termenelor prevăzute de acordurile comerciale internaționale pe care le-a încheiat. Prin urmare, Uniunea trebuie să adopte o legislație care să prevadă cadrul pentru exercitarea drepturilor sale în anumite situații specifice. (3) Mecanismele de soluționare a litigiilor, atât în cadrul OMC, cât și la nivel regional sau bilateral, vizează găsirea unei soluții pozitive la eventualele litigii apărute între Uniune și cealaltă parte sau celelalte părți la acordurile respective. Uniunea trebuie însă să suspende concesii sau alte obligații, în conformitate cu aceste norme privind soluționarea litigiilor, atunci când alte căi de a găsi o soluție pozitivă nu dau rezultate. Măsurile luate de Uniune în astfel de cazuri au scopul de a determina țara terță în cauză să respecte regulile aplicabile ale comerțului internațional, pentru a restabili o situație de beneficii reciproce. (4) În conformitate cu Acordul OMC privind măsurile de salvgardare, un membru al OMC care intenționează să aplice o măsură de salvgardare sau care urmărește prelungirea unei astfel de măsuri trebuie să facă eforturi pentru a menține un nivel al concesiilor și al altor obligații substanțial echivalent între el și membrii exportatori care ar fi afectați negativ de măsura de salvgardare respectivă. Norme similare se aplică și în contextul altor acorduri comerciale internaționale, inclusiv regionale sau bilaterale, încheiate de Uniune. Uniunea trebuie să ia măsuri de reechilibrare prin suspendarea concesiilor sau a altor obligații în cazurile în care țara terță nu aplică ajustări satisfăcătoare. Măsurile luate de Uniune în astfel de cazuri au scopul de a determina introducerea de către țările terțe a unor măsuri de stimulare a comerțului, pentru a restabili o situație de beneficii reciproce. (5) Articolul XXVIII din GATT 1994 și înțelegerea privind interpretarea acestuia reglementează modificarea sau retragerea concesiilor prevăzute în listele tarifare ale membrilor OMC. Membrii OMC afectați de o astfel de modificare au dreptul, în anumite condiții, de a retrage concesii substanțial echivalente. În astfel de situații, Uniunea trebuie să adopte măsuri de reechilibrare, cu excepția cazului în care sunt convenite ajustări compensatorii. Măsurile luate de Uniune ar avea ca scop determinarea țărilor terțe să pună în aplicare măsuri de stimulare a comerțului. (6) Uniunea trebuie să aibă posibilitatea de a asigura respectarea drepturilor sale în domeniul achizițiilor publice, având în vedere faptul că Acordul OMC privind achizițiile publice prevede că eventualele litigii care decurg din acord nu au drept rezultat suspendarea concesiilor sau a altor obligații prevăzute în orice alt acord acoperit al OMC. (7) Prezentul regulament trebuie să se concentreze asupra măsurilor pentru a căror concepere și aplicare Uniunea are experiență; posibilitatea de a extinde domeniul de aplicare al prezentului regulament la sectorul serviciilor și la cel al drepturilor de proprietate intelectuală trebuie evaluată în timp util, ținând cont de particularitățile fiecărui domeniu. (8) În momentul exercitării drepturilor Uniunii, originea unei mărfi trebuie determinată în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar[9]; în ceea ce privește exercitarea drepturilor Uniunii în urma soluționării unui litigiu în domeniul achizițiilor publice, originea unui serviciu trebuie determinată pe baza originii persoanei fizice sau juridice care îl furnizează. (9) Comisia trebuie să evalueze funcționarea prezentului regulament în termen de cel mult trei ani de la data primei sale aplicări în vederea evaluării și, dacă este necesar, a îmbunătățirii eficienței acestuia. (10) Actele de punere în aplicare a prezentului regulament trebuie adoptate cu respectarea criteriilor de adecvare specifice prevăzute în regulament. (11) Regulamentul (CE) nr. 3286/94 al Consiliului din 22 decembrie 1994 privind adoptarea procedurilor comunitare în domeniul politicii comerciale comune în vederea asigurării exercitării de către Comunitate a drepturilor care îi sunt conferite de normele comerțului internațional, în special de cele instituite sub egida Organizației Mondiale a Comerțului (denumit și „Regulamentul privind barierele comerciale”) trebuie modificat pentru a reflecta adoptarea prezentului regulament în ceea ce privește punerea în aplicare a unor măsuri de politică comercială. (12) Pentru a se asigura condiții uniforme de punere în aplicare a prezentului regulament, trebuie conferite competențe de executare Comisiei. Aceste competențe trebuie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie[10]. (13) Pentru a proteja interesele Uniunii, Comisia trebuie să adopte acte de punere în aplicare imediat aplicabile atunci când, în cazuri bine justificate legate de necesitatea de a adapta măsurile de politică comercială la comportamentul părții terțe în cauză, există motive imperioase de urgență care impun acest lucru, ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: Articolul 1 Obiectiv Prezentul regulament prevede norme și proceduri pentru a asigura exercitarea eficientă a drepturilor Uniunii de a suspenda sau a retrage concesiile sau alte obligații prevăzute în acorduri comerciale internaționale, cu scopul: (a) de a răspunde la cazurile de încălcare de către țările terțe a regulilor comerțului internațional care afectează interesele Uniunii, în vederea găsirii unei soluții satisfăcătoare; (b) de a reechilibra concesiile sau alte obligații în relațiile comerciale cu țări terțe, atunci când tratamentul la import acordat mărfurilor din Uniune este modificat. Articolul 2 Definiții În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții: (a) „țară” înseamnă orice stat sau teritoriu vamal distinct; (b) „concesii sau alte obligații” înseamnă concesii tarifare sau orice alte beneficii pe care Uniunea s-a angajat să le aplice în cadrul schimburilor sale comerciale cu țări terțe în temeiul acordurilor comerciale internaționale la care este parte; (c) „nivelul anulării sau al reducerii avantajelor” înseamnă măsura în care sunt afectate interesele Uniunii în temeiul unui acord comercial internațional. Cu excepția cazului în care este definit altfel în acordul în cauză, el include orice impact economic negativ care rezultă în urma unei măsuri luate de o țară terță; (d) „penalitate de preț obligatorie” înseamnă obligația autorităților sau a entităților contractante care desfășoară proceduri de achiziții publice de a crește, sub rezerva anumitor excepții, prețul serviciilor și/sau al mărfurilor originare din anumite țări terțe care au fost oferite în cadrul procedurilor de atribuire a contractelor. Articolul 3 Domeniul de aplicare 1. Prezentul regulament se aplică: (a) după soluționarea litigiilor comerciale în conformitate cu Înțelegerea OMC privind soluționarea litigiilor, dacă Uniunea a fost autorizată să suspende concesii sau alte obligații prevăzute în acordurile multilaterale și plurilaterale acoperite de Înțelegerea privind soluționarea litigiilor; (b) după soluționarea litigiilor comerciale în temeiul altor acorduri comerciale internaționale, inclusiv al acordurilor regionale sau bilaterale, atunci când Uniunea are dreptul de a suspenda concesii sau alte obligații prevăzute în astfel de acorduri; (c) pentru reechilibrarea concesiilor sau a altor obligații, reechilibrare la care aplicarea unei măsuri de salvgardare de către o țară terță poate da dreptul în conformitate cu articolul 8 din Acordul OMC privind măsurile de salvgardare sau cu dispozițiile privind măsurile de salvgardare incluse în alte acorduri comerciale internaționale, inclusiv în acorduri bilaterale sau regionale; (d) în caz de modificare a concesiilor de către un membru al OMC în temeiul articolului XXVIII din Acordul General pentru Tarife și Comerț 1994, dacă nu au fost convenite ajustări compensatorii. 2. Prezentul regulament nu aduce atingere adoptării de măsuri de politică comercială în temeiul altor proceduri relevante în cazurile în care măsurile prevăzute la articolul 5 nu sunt aplicabile sau ar constitui o reacție insuficientă sau ineficientă la situațiile menționate la alineatul (1). Articolul 4 Exercitarea drepturilor Uniunii 1. Atunci când sunt necesare măsuri pentru a proteja interesele Uniunii în cazurile menționate la articolul 3 alineatul (1), Comisia adoptă un act de punere în aplicare în care stabilește măsurile de politică comercială adecvate. Actul de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 8 alineatul (2). 2. Actele de punere în aplicare adoptate în conformitate cu alineatul (1) trebuie să îndeplinească următoarele condiții: (a) În cazul în care se suspendă concesii sau alte obligații ca urmare a soluționării unui litigiu comercial în conformitate cu Înțelegerea OMC privind soluționarea litigiilor, nivelul lor nu trebuie să depășească nivelul autorizat de Organul de soluționare a litigiilor al OMC. (b) În cazul în care se suspendă concesii sau alte obligații ca urmare a încheierii unei proceduri de soluționare a unui litigiu internațional în cadrul unui acord bilateral sau regional, nivelul lor nu trebuie să depășească nivelul anulării sau al reducerii avantajelor care decurge din măsura luată de țara terță în cauză, așa cum este stabilit de Comisie sau recurgând la arbitraj, după caz. (c) În cazul unei reechilibrări a concesiilor sau a altor obligații în temeiul dispozițiilor privind măsurile de salvgardare din acordurile comerciale internaționale, măsurile Uniunii trebuie să fie substanțial echivalente cu nivelul concesiilor sau al altor obligații afectate de măsura de salvgardare, în conformitate cu condițiile din Acordul OMC privind măsurile de salvgardare sau cu dispozițiile privind măsurile de salvgardare din acordurile comerciale regionale sau bilaterale în temeiul cărora este aplicată măsura de salvgardare. (d) Concesiile retrase în cadrul schimburilor comerciale cu o țară terță în legătură cu articolul XXVIII din GATT 1994 și cu înțelegerea privind interpretarea acestuia trebuie să fie substanțial echivalente cu concesiile modificate sau retrase de către țara terță în cauză, în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul XXVIII din GATT 1994 și în înțelegerea aferentă. 3. Măsurile de politică comercială luate în conformitate cu alineatul (1) se stabilesc pe baza următoarelor criterii, în lumina informațiilor disponibile și ținând cont de interesul general al Uniunii: (a) eficacitatea măsurilor pentru a determina țările terțe să respecte regulile comerțului internațional; (b) potențialul măsurilor de a oferi ajutor operatorilor economici din Uniune afectați de măsurile adoptate de țara terță; (c) disponibilitatea altor surse de aprovizionare pentru produsele în cauză, pentru a se evita sau reduce la minimum orice efecte negative asupra industriilor din aval sau asupra consumatorilor finali din Uniune; (d) orice criterii specifice care pot fi stabilite în acordurile comerciale internaționale în legătură cu situațiile prevăzute la articolul 3. Articolul 5 Măsuri de politică comercială Fără a aduce atingere niciunui acord internațional la care Uniunea este parte, măsurile de politică comercială care pot fi adoptate prin intermediul unui act de punere în aplicare în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) sunt: (a) suspendarea concesiilor tarifare și impunerea unor taxe vamale noi sau mai mari, inclusiv restabilirea taxelor vamale la nivelul națiunii celei mai favorizate sau impunerea unor taxe vamale care depășesc nivelul națiunii celei mai favorizate sau introducerea unor taxe suplimentare asupra importurilor și exporturilor de mărfuri; (b) introducerea sau creșterea restricțiilor cantitative la importul sau exportul de mărfuri, prin intermediul contingentelor, al licențelor de import sau export sau al altor măsuri; (c) suspendarea concesiilor în domeniul achizițiilor publice, prin: (i) excluderea de la procedurile de achiziții publice a ofertelor a căror valoare totală este alcătuită în proporție de peste 50% din bunuri sau servicii originare din țara terță în cauză; și/sau (ii) impunerea unei penalități de preț obligatorii pentru partea ofertei care constă în bunuri sau servicii originare din țara terță în cauză. Articolul 6 Reguli de origine 1. Originea unei mărfi se stabilește în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar[11]. 2. Originea unui serviciu se stabilește pe baza originii persoanei fizice sau juridice care îl prestează. Originea prestatorului de servicii se consideră a fi: (a) în cazul unei persoane fizice, țara al cărei resortisant este persoana respectivă sau în care aceasta are drept de ședere permanentă; (b) în cazul unei persoane juridice, una dintre următoarele: (i) dacă serviciul este prestat în alt mod decât prin intermediul unei prezențe comerciale în Uniune, țara în care este constituită sau este organizată în alt fel persoana juridică în temeiul legislației din țara respectivă și pe teritoriul căreia persoana juridică este implicată în operațiuni comerciale importante; (ii) dacă serviciul este prestat prin intermediul unei prezențe comerciale în Uniune, statul membru în care este stabilită persoana juridică și pe teritoriul căruia aceasta este implicată în operațiuni comerciale importante astfel încât să aibă o legătură directă și efectivă cu economia statului membru în cauză. În sensul punctului (ii), dacă persoana juridică nu este implicată în operațiuni comerciale importante astfel încât să aibă o legătură directă și efectivă cu economia statului membru în cauză, originea persoanelor fizice sau juridice care dețin sau controlează persoana juridică care prestează serviciul. Se consideră că persoana juridică care prestează serviciul este „deținută” de persoane dintr-o anumită țară dacă aceste persoane sunt beneficiarii reali ai peste 50 % din titlurile de participare ale persoanei juridice respective și că este „controlată” de persoane dintr-o anumită țară dacă aceste persoane au puterea de a desemna majoritatea administratorilor săi sau de a dirija legal activitățile sale în orice alt mod. Articolul 7 Suspendarea, modificarea și abrogarea măsurilor 1. Atunci când, ulterior adoptării unui act de punere în aplicare în conformitate cu articolul 4 alineatul (1), țara terță în cauză acordă compensații satisfăcătoare Uniunii în cazurile prevăzute la articolul 3 alineatul (1) literele (a) și (b), Comisia poate suspenda aplicarea acestui act de punere în aplicare pentru durata perioadei de compensare. Suspendarea se decide în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 8 alineatul (2). 2. Comisia abrogă un act de punere în aplicare adoptat în temeiul articolului 4 alineatul (1) în oricare dintre următoarele situații: (a) dacă țara terță ale cărei măsuri au fost considerate incompatibile cu regulile comerțului internațional în cadrul unei proceduri de soluționare a litigiilor se conformează acestor reguli sau dacă a fost găsită o altă soluție satisfăcătoare pentru ambele părți; (b) în cazurile de reechilibrare a concesiilor sau a altor obligații în urma adoptării de către o țară terță a unei măsuri de salvgardare, atunci când măsura de salvgardare este retrasă sau expiră, sau când țara terță în cauză acordă Uniunii o compensație satisfăcătoare ulterior adoptării unui act de punere în aplicare în conformitate cu articolul 4 alineatul (1); (c) în cazurile de modificare a concesiilor de către un membru al OMC în temeiul articolului XXVIII din Acordul General pentru Tarife și Comerț din 1994, atunci când țara terță în cauză acordă Uniunii o compensație satisfăcătoare ulterior adoptării unui act de punere în aplicare în conformitate cu articolul 4 alineatul (1). Abrogarea se decide în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 8 alineatul (2). 3. În cazul în care este necesar să se opereze adaptări ale măsurilor de politică comercială adoptate în temeiul prezentului regulament, ținând cont de condițiile și criteriile prevăzute la articolul 4 alineatele (2) și (3), Comisia poate introduce modificările necesare în conformitate cu procedura de examinare prevăzută la articolul 8 alineatul (2). 4. Din motive imperioase de urgență, justificate corespunzător, legate de abrogarea sau modificarea măsurii în cauză a țării terțe, Comisia adoptă acte de punere în aplicare imediat aplicabile pentru suspendarea, modificarea sau abrogarea actelor de punere în aplicare adoptate în temeiul articolului 4 alineatul (1), așa cum se prevede în prezentul articol, în conformitate cu procedura menționată la articolul 8 alineatul (3). Articolul 8 Procedura comitetului 1. Comisia este asistată de comitetul instituit prin Regulamentul (CE) nr. 3286/94 al Consiliului. Acesta este un comitet în sensul articolului 3 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011. 2. Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011. 3. Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 8 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011, coroborat cu articolul 5 din același regulament. Articolul 9 Colectarea de informații 1. Comisia solicită informații și opinii cu privire la interesele economice ale Uniunii legate de produse sau sectoare specifice, în aplicarea prezentului regulament, prin intermediul unui anunț publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, sau prin alte mijloace de comunicare publică adecvate. 2. Informațiile primite în aplicarea prezentului regulament nu pot fi utilizate decât în scopul pentru care au fost cerute. 3. Comisia, Consiliul, Parlamentul European, statele membre și funcționarii acestora nu dezvăluie informații de natură confidențială primite în temeiul prezentului regulament fără permisiunea expresă a furnizorului informațiilor respective. 4. Furnizorul de informații poate solicita ca informațiile furnizate să fie tratate drept confidențiale. În astfel de cazuri, ele trebuie să fie însoțite de un rezumat cu caracter neconfidențial sau de o expunere a motivelor pentru care informațiile nu pot fi rezumate. 5. Dacă se consideră că o cerere de tratament confidențial nu se justifică și dacă furnizorul informațiilor nu dorește nici să le facă publice, nici să autorizeze divulgarea acestora în termeni generali sau sub formă de rezumat, informațiile în cauză pot să nu fie luate în calcul. 6. Alineatele (2)-(5) nu împiedică divulgarea de informații generale de către autoritățile Uniunii. O astfel de divulgare trebuie să ia în calcul interesul legitim al părților implicate ca secretele lor de afaceri să nu fie divulgate. Articolul 10 Reexaminare În termen de cel mult trei ani de la data adoptării primului act de punere în aplicare în temeiul prezentului regulament, Comisia examinează aplicarea regulamentului și prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului. Articolul 11 Modificări aduse altor acte Articolul 13 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 3286/94 al Consiliului se înlocuiește cu următorul text: „Atunci când Uniunea, acționând în conformitate cu articolul 12 alineatul (2), trebuie să decidă măsurile de politică comercială care urmează să fie luate în temeiul articolului 11 alineatul (2) litera (c) sau al articolului 12, aceasta acționează fără întârziere, în conformitate cu articolul 207 din tratat și, dacă este cazul, cu Regulamentul nr. XX/XX sau cu orice altă procedură aplicabilă”. Articolul 12 Prezentul regulament intră în vigoare în a […] zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre. Adoptat la Bruxelles, Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu Președintele Președintele [1] A se vedea COM (2010) 612 final din 9.11.2010, secțiunea 4. [2] A se vedea concluziile Consiliului privind politica comercială a UE din 21.12.2010, alineatul (8). [3] UE a acționat întotdeauna de la caz la caz în trecut (prin regulamente ale Consiliului la propunerea Comisiei având la bază fostul articol 133). [4] A se vedea în acest sens Regulamentul (CEE) nr. 1461/93 al Consiliului privind accesul ofertanților din Statele Unite ale Americii la contractele de achiziții publice și Regulamentul (CE) nr. 1836/95 al Consiliului din 24 iulie 1995 de completare a anexei la Regulamentul (CEE) nr. 1461/93 privind accesul ofertanților din Statele Unite ale Americii la contractele de achiziții publice. [5] În anumite circumstanțe, articolul 4.10 din Acordul privind subvențiile și măsurile compensatorii autorizează membrul reclamant să adopte „contramăsuri adecvate”. [6] Acordul OMC privind măsurile de salvgardare și normele în materie de salvgardare din acordurile de liber schimb se referă numai la comerțul cu mărfuri. Membrii OMC nu au ajuns încă la un acord privind măsurile de salvgardare de urgență pentru servicii, pentru care au fost prevăzute negocieri multilaterale la articolul X din Acordul General privind Comerțul cu Servicii (GATS). [7] De exemplu, articolul 3.4 din Acordul de liber schimb UE/Coreea: « 1. O parte care aplică o măsură de salvgardare bilaterală se consultă cu cealaltă parte în scopul de a stabili de comun acord o compensație adecvată de liberalizare a comerțului sub formă de concesii având în mod semnificativ efecte comerciale echivalente sau echivalente cu valoarea taxelor suplimentare preconizate să rezulte din măsura de salvgardare. Partea în cauză oferă posibilitatea unor astfel de consultări în termen de cel mult 30 de zile după aplicarea măsurii de salvgardare bilaterală. 2. Dacă consultările în sensul alineatului (1) nu permit părților să ajungă la un acord privind o compensație adecvată a liberalizării comerțului în termen de 30 de zile de la începerea consultărilor, partea ale cărei mărfuri fac obiectul măsurii de salvgardare poate să suspende aplicarea concesiilor substanțial echivalente în ceea ce privește partea care aplică măsura de salvgardare. 3. Dreptul de suspendare prevăzut la alineatul (2) nu este exercitat în primele 24 de luni de aplicare a măsurii de salvgardare bilaterale, cu condiția ca această măsură de salvgardare să fie luată în conformitate cu dispozițiile prezentului acord”. [8] Cu condiția ca aceștia să dețină un „drept de negociator inițial”, un „interes ca principal furnizor” sau un „interes substanțial”. [9] JO L 302, 19.10.1992, p. 1. [10] JO L 55, 28.2.2011, p. 13. [11] JO L 302, 19.10.1992, p. 1.