Publicarea unei cereri de înregistrare a unei denumiri în temeiul articolului 50 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare

(2022/C 341/05)

Prezenta publicare conferă dreptul de opoziție la cererea de înregistrare în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (1) în termen de trei luni de la data prezentei publicări.

DOCUMENT UNIC

„Dalmatinska janjetina”

Nr. UE: PDO-HR-02799 – 17.8.2021

DOP (X) IGP ( )

1. Denumirea (denumirile) [a (ale) DOP sau IGP]

„Dalmatinska janjetina”

2. Statul membru sau țara terță

Croația

3. Descrierea produsului agricol sau alimentar

3.1. Tipul de produs

Clasa 1.1. Carne și organe comestibile proaspete

3.2. Descrierea produsului căruia i se aplică denumirea de la punctul 1

„Dalmatinska janjetina” reprezintă carnea mieilor dintr-o rasă autohtonă croată de ovine, și anume dalmatinska pramenka, care sunt născuți, crescuți și sacrificați exclusiv în aria geografică menționată la punctul 4.

Pentru a produce „Dalmatinska janjetina”, mieii sunt sacrificați atunci când au între 70 și 130 de zile și o greutate corporală de 15-28 kg.

Caracteristicile distinctive ale carcaselor de miel din rasa dalmatinska pramenka sunt conformația lor, care variază de la medie până la foarte bună, și cantitatea redusă până la moderată de țesut gras (clasa 2 sau 3). Carcasele, împreună cu capul, au o greutate de 8-14 kg, o lungime de până la 80 cm și un randament al carcasei la cald de cel puțin 45 %. Țesutul muscular are o culoare care variază de la roz-pal până la roz, iar carnea mușchiului longissimus dorsi conține mai puțin de 4 % grăsime și cel puțin cinci compuși chimici organici volatili diferiți, din grupul terpenelor.

Carnea „Dalmatinska janjetina” este comercializată pe tot parcursul anului, numai în stare proaspătă și refrigerată, sub forma unei carcase întregi cu cap, rinichi și seul rinichilor (care rămân prinse de carcasă) și cu sau fără organe (ficat, plămâni cu trahee și inimă) și testicule, care, dacă sunt prezente, sunt considerate parte din carcasă, sau sub forma unei semicarcase produse prin tăierea carcasei pe lungime, în mod simetric, de-a lungul liniei de separare care trece prin mijlocul capului, prin vertebrele cervicale, dorsale, lombare și sacrale, prin stern și prin simfiza ischiopubiană.

Carnea „Dalmatinska janjetina” se consumă întotdeauna gătită. Carnea este suculentă și fragedă, se topește în gură și nu are o aromă sau un gust pronunțat de carne de oaie.

3.3. Hrană pentru animale (doar în cazul produselor de origine animală) și materii prime (doar în cazul produselor prelucrate)

Mieii destinați producției de „Dalmatinska janjetina” sunt hrăniți doar cu lapte matern și cu nutreț până la momentul sacrificării.

Nutrețul reprezintă cea mai importantă sursă de hrană pentru ovine, acoperind până la 80 % din nevoile lor nutriționale, restul de 20 % fiind alcătuit din fân de pe pășuni și/sau, mai puțin frecvent, din fân de lucernă (în special iarna). Hrana pentru animale provine în proporție de cel puțin 80 % din aria geografică delimitată de producție a „Dalmatinska janjetina” prezentată la punctul 4. Fânul este obținut cel mai adesea de pe pajiștile din apropiere din zonele mai fertile ale hinterlandului dalmat – zonele montane ale Dalmației – și, în caz de mare nevoie și secetă, provine, de asemenea, din afara ariei delimitate de producție a „Dalmatinska janjetina”, în special de pe pajiștile din Lika și din Gorski Kotar, dar doar din următoarele județe: județul Zadar (zona orașului Gračac), județul Lika-Senj (întregul județ), județul Karlovac (numai teritoriul orașului Ogulin și municipalitățile Josipdol, Plaški și Saborsko) și județul Primorje-Gorski Kotar (numai teritoriul orașelor Vrbovsko, Delnice și Čabar și municipalitățile Lokve, Fužine, Mrkopalj, Ravna Gora, Skrad și Brod Moravice). Fânul provenit din zonele menționate mai sus poate fi utilizat ca furaje suplimentare pentru ovine (dar nu și pentru miei) iarna, când femelele sunt în perioada de gestație și, prin urmare, nu are niciun impact asupra calității și compoziției chimice a cărnii de miel.

3.4. Etape specifice ale producției care trebuie să se desfășoare în aria geografică delimitată

Toate etapele producției de „Dalmatinska janjetina” trebuie să se desfășoare în aria geografică de producție delimitată menționată la punctul 4.

Procesul de producție a „Dalmatinska janjetina” include creșterea, împerecherea și fătarea oilor din rasa dalmatinska pramenka, precum și creșterea și sacrificarea mieilor acestora.

3.5. Norme specifice privind felierea, răzuirea, ambalarea etc. ale produsului la care se referă denumirea înregistrată

Înainte de introducerea pe piață a carcaselor și a semicarcaselor de miei din rasa dalmatinska pramenka, acestea trebuie să fie marcate cu ștampila abatorului autorizat în care s-a efectuat sacrificarea și să fie ambalate într-o folie de plastic transparentă și autoadezivă.

Ambalarea – și anume ambalarea carcaselor eviscerate și refrigerate de miel „Dalmatinska janjetina” în folie de plastic – are loc în abatoare din zona menționată la punctul 4 înainte de introducerea pe piață a produsului, în primul rând pentru a asigura igiena cărnii, (pentru a preveni contactul carcaselor cu surse de contaminare microbiană în timpul manipulării și al transportului), precum și prospețimea și calitatea acesteia (pentru a preveni contactul carcaselor cu aerul și, astfel, pentru a întârzia procesele chimice care distrug grăsimea și proteinele din carne).

3.6. Norme specifice privind etichetarea produsului la care se referă denumirea înregistrată

4. Delimitarea concisă a ariei geografice

Carnea „Dalmatinska janjetina” este produsă în limitele administrative ale județului Lika-Senj (doar zona orașului Novalja și pantele de pe coastă ale masivului Velebit de pe teritoriul municipalității Karlobag) și ale județului Zadar (doar zonele orașelor Benkovac, Biograd, Nin, Obrovac, Pag și Zadar și municipalitățile Bibinje, Galovac, Jasenice, Kali, Kolan, Kukljica, Lišane Ostrovičke, Novigrad, Pakoštane, Pašman, Polača, Poličnik, Posedarje, Povljana, Preko, Privlaka, Ražanac, Sali, Stankovci, Starigrad, Sukošan, Sveti Filip i Jakov, Škabrnja, Tkon, Vir, Vrsi și Zemunik Donji) și pe întreg teritoriul județului Šibenik-Knin, al județului Split-Dalmatia și al județului Dubrovnik-Neretva.

5. Legătura cu aria geografică

Specificitatea ariei geografice

Factori naturali

Aria geografică a Dalmației cuprinde trei zone geomorfologice și climatice diferite (zona de coastă și cea insulară cu un climat mediteraneean, hinterlandul dalmat cu un climat submediteraneean și zona montană cu un climat continental), care, împreună cu impactul populației de-a lungul secolelor, au influențat în mod direct vegetația din această zonă. Zonele puternic afectate de bora sau care au cele mai degradate și stâncoase soluri (de exemplu, poalele masivului Velebit) au în principal pășuni cu salvie medicinală și coadă de ponei (Ass. Stipo-Salvietum officinalis), cu un număr mare de specii endemice ilirice și ilirico-adriatice, în mod predominant cele adaptate la secetă și la vântul puternic bora, în special plantele aromatice și medicinale. Dalmația este una dintre regiunile Europei cu cea mai bogată floră, având aproximativ 3 500 de specii diferite de plante, dintre care peste 7 % sunt endemice, plus un număr mai mare de specii steno-endemice (Ozimec et al., 2009, Poljoprivredna bioraznolikost Dalmacije. Tradicijske sorte i pasmine Dalmacije, p. 430). Pășunile din hinterlandul dalmat sunt formate în principal din păiuș iliric și koeleria bulboasă (Ass. Festuco-Koelerietum officinalis), cu o compoziție floristică dominată de numeroase specii erbacee joase, care cresc în cea mai mare parte aproape de sol, probabil ca urmare a unui proces de selecție care a avut loc pe parcursul a mii de ani de pășunat al ovinelor. Aceste pășuni sunt considerate pășuni tipice pentru ovine (Rogošić, 2000: Gospodarenje mediteranskim prirodnim resursima, p. 112). Toate acestea reprezintă dovezi clare nu numai că rasa autohtonă dalmatinska pramenka este adaptată la condiții naturale în care substanțele nutritive sunt limitate, ci și că ea a influențat compoziția botanică și caracteristicile pășunilor. Pe lângă abundența de diferite specii de plante, trăsăturile distinctive ale pășunilor din Dalmația din zona de coastă și cea insulară și din hinterlandul dalmat sunt cantitatea redusă de nutreț, în special în perioadele uscate ale anului, precum și proporția semnificativă a speciilor de plante cu o valoare nutritivă scăzută, dar care conțin o bogăție de compuși chimici aromatici și antioxidanți (plante dicotiledonate) (anexa 6.4. Krvavica et al., 2015, Isparljivi sastojci arome dalmatinske janjetine, Meso 1, p. 58). Aceste caracteristici fac ca pășunile din Dalmația să fie cu adevărat unice și foarte diferite de cele din zonele continentale, în timp ce zonele montane, în care creșterea plantelor nu este frânată în timpul verii (și unde nu există secetă, spre deosebire de zonele mai joase din hinterlandul dalmațian, de pe coastă și de pe insule), nu numai că sunt bogate în specii de plante, ci au și o mare cantitate de nutreț și sunt utilizate în mod tradițional ca pajiști pentru a produce fân de calitate sau pentru pășunat în perioada uscată a anului.

Factorii umani

Denumirea „Dalmația” este strâns legată de tradiția creșterii oilor în această zonă. Încă din secolul al IV-lea î.Hr., tribul iliric Dalmatae sau Delmatae s-a stabilit pe teritoriul Dalmației din prezent. Originea numelui acestui trib este cuvântul iliric pentru oaie – dalma sau delma – iar provincia Romană Dalmația a fost numită după trib (Ozimec et al., 2009, Poljoprivredna bioraznolikost Dalmacije; Tradicijsko Poljoprivredno bilje i domaće životinje, p. 203, 204). Primele documente scrise care atestă creșterea ovinelor în Dalmația datează de la sfârșitul secolului al XVII-lea și începutul secolului al XIX-lea, în timp ce o sursă din anul 1808 menționează creșterea a aproape două milioane de ovine și caprine (Defilippis, 2001, Dalmatinska poljoprivreda u prošlosti, p. 83; în: Kraljski Dalmatin, 1808, p. 218, 222). Există izvoare istorice cu privire la stilul de viață nomad al crescătorilor de ovine din Dalmația, care obișnuiau să își mâne ovinele și caprinele până pe munții din apropiere în lunile de vară (iunie-august), unde trăiau și ei laolaltă cu animalele, o tradiție păstrată până în prezent în această regiune (masivele Velebit, Dinarides, Svilaja, Kamešnica, Mosor și Biokovo). Crescătorii de ovine fac acest lucru în principal pentru că vegetația nu mai crește – cu alte cuvinte, nu există nutreț și apă suficiente – în zonele de câmpie pe timpul verii.

Modul tradițional de preparare a „Dalmatinska janjetina” prin prăjirea carcasei întregi de miel cu tot cu cap (Brusić, 8000 godina uzgoja ovaca na hrvatskom Jadranu, p. 416, 427, 428, 431) a avut un impact crucial asupra caracteristicilor carcaselor de miei din rasa dalmatinska pramenka (vârsta și greutatea mieilor), care, prin urmare, sunt întotdeauna comercializate cu tot cu cap.

Specificitatea produsului

Produsul „Dalmatinska janjetina” este foarte apreciat de consumatori și, având în vedere calitatea sa excepțională, este considerat o specialitate culinară din Dalmația. Pe baza greutății lor, carcasele de miei din rasa dalmatinska pramenka aparțin categoriei carcaselor de miel ușoare. În comparație cu mieii crescuți în zone continentale sau intensiv în hambare, carcasele mieilor din rasa dalmatinska pramenka produc un randament mai mare în abatoare, iar țesutul muscular are o culoare oarecum mai închisă și conține mai puțină grăsime. Carnea mușchiului longissimus dorsi are un conținut de grăsime mai mic de 4 % (Vnučec, 2011, Odlike trupa i kakvoća mesa janjadi iz različitih sustava uzgoja, teză de doctorat, p. 61), conține compuși aromatici volatili mai diferiți, în special terpene (Krvavica et al., 2015, op. cit., p. 62), și are o compoziție specifică de acizi grași. Combinația tuturor acestor caracteristici produce proprietăți organoleptice specifice, care sunt recunoscute și apreciate în mod special de către consumatori. Vârsta și greutatea mieilor la sacrificare și modul în care carcasele sunt eviscerate la abator sunt determinate în principal de tradiția de creștere a ovinelor, de utilizarea preconizată a produsului și de obiceiurile consumatorilor; în consecință, carcasele de miei din rasa dalmatinska pramenka – și anume „Dalmatinska janjetina” – sunt întotdeauna introduse pe piață cu cap, rinichi și seul rinichilor și cu sau fără organe și testicule.

Denumirea „Dalmatinska janjetina” este utilizată în mod tradițional în limbajul cotidian, figurând pe meniurile multor restaurante din Dalmația și ale restaurantelor din Croația continentală, iar aceeași denumire este utilizată și în literatura științifică și profesională.

Legătura cauzală dintre aria geografică și produs

Legătura cauzală dintre aria geografică și produsul „Dalmatinska janjetina” se bazează pe calitatea specifică a cărnii mieilor din rasa dalmatinska pramenka și pe metoda tradițională de creștere din aria geografică specifică.

„Dalmatinska janjetina” poartă numele zonei în care sunt crescute ovinele din rasa dalmatinska pramenka (Dalmația), iar însuși numele Dalmației își are, de asemenea, originea în cuvântul iliric pentru oaie – dalma sau delma. Prin urmare, se poate spune că Dalmația a fost un ținut al ovinelor și al crescătorilor de ovine încă din cele mai vechi timpuri.

Caracteristicile ovinelor din rasa dalmatinska pramenka, precum robustețea și agilitatea lor și în special capetele lor mici și conice, flexibilitatea maxilarului lor și buzele lor, arată că această rasă s-a adaptat la condițiile dure ale peisajului carstic dalmat de-a lungul a mii de ani, permițându-i să pască pe pășunile greu accesibile de pe terenurile stâncoase din Dalmația, acoperite de arbuști și tufe, și să supraviețuiască chiar și pe cel mai inaccesibil și mai sălbatic teren situat pe pantele foarte abrupte ale regiunii de coastă. În plus, pășunile din hinterlandul dalmat sunt considerate a fi pășuni tipice pentru ovine și au apărut probabil printr-o selecție a plantelor care rezultă din mii de ani de pășunat, în principal al ovinelor, însă procesul de adaptare a funcționat în mod clar în ambele sensuri. Elementele care determină cel mai mult aroma și gustul specifice ale „Dalmatinska janjetina” sunt numeroasele specii de plante din cele trei zone de vegetație diferite, inclusiv un număr semnificativ de specii cu o valoare nutrițională scăzută, dar care conțin o multitudine de compuși chimici aromatici și antioxidanți, care au un impact crucial asupra compoziției chimice specifice a produsului, în special asupra compoziției sale de acizi grași (Vnučec, 2011, op. cit., p. 67) și asupra structurii compușilor aromatici volatili. Prin urmare, profilul aromatic al „Dalmatinska janjetina” cuprinde un număr semnificativ mai mare de compuși volatili diferiți decât cel al altor tipuri de miel, în special numărul și proporția totală a terpenelor în comparație cu cele ale mieilor continentali (Krvavica et al., 2016, Isparljivi sastojci mesa janjadi iz različitih zemljopisnih područja, procedură, p. 162). Terpenele sunt metaboliți ai plantelor dicotiledonate care sunt reprezentați în mod considerabil în compoziția florală unică și diversă a pășunilor din Dalmația și care sunt absorbiți în mod direct și intacți în țesuturile animale (Krvavica et al., 2015, op. cit., p. 58) și care, prin urmare, sunt considerați în literatura de specialitate ca fiind marcatori unici ai plantelor (Krvavica et al., 2016, op. cit., p. 162). În plus, întrucât aria de creștere a rasei dalmatinska pramenka oferă o cantitate mică de nutreț pentru o mare parte a anului, oile și mieii parcurg zilnic distanțe foarte mari în căutarea hranei, iar „Dalmatinska janjetina” are, prin urmare, un conținut mai mic de grăsime și o culoare ușor mai închisă (de la roz-deschis la roz) decât alte tipuri de carne de miel. De asemenea, cantitatea redusă de nutreț face ca mieii să crească mai lent și, prin urmare, să aibă un sistem digestiv mai puțin dezvoltat; în consecință, randamentul carcaselor în abatoare este mai mare decât în cazul mieilor continentali (Mioč et al., 2012, Dalmatinska janjetina, procedură, p. 31, 32, 34). Având în vedere cele de mai sus, se poate concluziona că aroma și gustul distinctive și specifice ale „Dalmatinska janjetina” sunt rezultatul nu numai al caracteristicilor rasei și al metodei tradiționale de creștere a ovinelor și a mieilor, ci și, mai ales, al specificității ariei geografice în care este crescută rasa dalmatinska pramenka.

Trimitere la publicarea caietului de sarcini

https://poljoprivreda.gov.hr/UserDocsImages/dokumenti/hrana/zoi-zozp-zts/dokumenti-zoi-zozp-zts/Specifikacija%20DJ%20-%20izmijenjena_02.2022_%C4%8Distopis.pdf

(1) JO L 343, 14.12.2012, p. 1.