[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 13.6.2007

COM(2007) 316 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE CONSILIU, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ŞI SOCIAL EUROPEAN ŞI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR ŞI CĂTRE BANCA CENTRALĂ EUROPEANĂ

Finanţele publice în UEM - 2007 Asigurarea eficienţei componentei preventive a PSC {SEC(2007) 776}

I. INTRODUCERE

Supravegherea şi coordonarea politicilor economice şi bugetare în statele membre reprezintă o cerinţă a tratatului. Pactul de stabilitate şi creştere (PSC) elaborează, pe marginea dispoziţiilor din tratat, o serie de reguli, proceduri şi principii comune pentru elaborarea, supravegherea şi coordonarea politicilor bugetare în statele membre ale UE. PSC are o componentă preventivă şi o componentă corectivă. Funcţionarea sa este condiţionată de categoria în care sunt clasificate deficitele, respectiv dacă sunt considerate excesive sau nu. În primul caz, procedura de deficit excesiv prevede acţiuni corective, recomandări şi sancţiuni predefinite şi codificate, care să contribuie la caracterul disuasiv al acesteia. Componenta preventivă a PSC, ale cărei obiective sunt evitarea apariţiei deficitelor excesive şi asigurarea coordonării fiscale şi economice din UE, funcţionează în mod diferit. Componenta preventivă, deşi se bazează pe o combinaţie de reguli numerice şi norme de procedură cum ar fi componenta corectivă, se axează în principal pe planificarea pe termen mediu, susţinerea omologilor şi schimbul de bune practici. Pentru a funcţiona eficient, componenta preventivă necesită o înţelegere comună a provocărilor politicii economice şi fiscale în UE şi un puternic angajament politic în vederea abordării acestora.

Unul din obiectivele centrale atât ale Comisiei cât şi ale Consiliului în cadrul reformei PSC din 2005 a fost consolidarea dimensiunii preventive a pactului. Acest obiectiv a fost realizat prin creşterea dimensiunii economice a normelor şi prin încurajarea politicilor care favorizează stabilizarea automată a producţiei, asigură viabilitatea finanţelor publice şi îmbunătăţesc calitatea şi eficienţa acestora. PSC revizuit nu mai obligă statele membre să aibă ca obiectiv o poziţie bugetară uniformă, apropiată de echilibrul pe termen mediu. În schimb, pentru fiecare stat membru se stabilesc obiective diferenţiate, pe termen mediu (OTM), luându-se în considerare situaţia individuală din statul respectiv. Reforma PSC a introdus dispoziţii în vederea asigurării că politicile fiscale sunt simetrice pe durata ciclului şi că, în anii care vor urma corectării deficitelor excesive, consolidarea fiscală va continua. În special, reforma preciza că statele membre din zona euro sau participante la ERM-II ar trebui să realizeze o ajustare structurală anuală de 0,5% din PIB ca indicator. În cele din urmă, reforma a eliminat elementele susceptibile de a sta în calea reformelor structurale şi a pus un mai mare accent pe datorii şi pe viabilitatea pe termen lung în supravegherea bugetară.

Prezenta comunicare examinează cele mai recente evoluţii şi funcţionarea cadrului fiscal al UE. Subliniază buna punere în aplicare a procedurilor de deficit excesiv din perioada recentă şi constată, de asemenea, existenţa unor abateri de la normele de politică ale componentei preventive a PSC. În prezent, în contextul în care majoritatea ţărilor din UE tocmai şi-au corectat sau sunt pe cale să îşi corecteze deficitul excesiv, provocarea constă în valorificarea oportunităţii pe care o oferă condiţiile ciclice favorabile actuale, pentru a realiza cât mai repede OTM. Prin urmare, dispoziţiile PSC revizuit trebuie să se aplice eficient, iar o serie de aspecte ale reformei PSC din 2005 trebuie dezvoltate în continuare.

Prezenta comunicare formulează propuneri concrete în acest sens, pe baza celor mai bune practici din statele UE. Aceste propuneri sunt în deplină conformitate cu spiritul acordului politic care a stat la baza reformei PSC din 2005 şi pot fi aplicate în totalitate în conformitate cu legislaţia actuală. Ele vizează consolidarea credibilităţii şi asimilării la nivel naţional a obiectivelor pe termen mediu incluse în programele de stabilitate şi de convergenţă şi sugerează plasarea supravegherii politicii fiscale într-o perspectivă economică mai amplă în conformitate cu strategia de la Lisabona revizuită pentru creştere şi locuri de muncă.

II. EVOLUţIILE BUGETARE RECENTE DETERMINă LUAREA DE MăSURI ÎN VEDREA FUNCţIONăRII EFICIENTE A COMPONENTEI PREVENTIVE A PSC

Îmbunătăţirea finanţelor publice continuă

În 2006, situaţia bugetară a continuat să se îmbunătăţească în UE şi în zona euro. Pe fondul unor condiţii economice favorabile – creşterea reală a PIB a atins 3,0% în 2006 în UE, crescând de la 1,7% în 2005 – deficitul public al UE s-a redus de la 2,4% din PIB în 2005 la 1,7% din PIB în 2006. Ponderea datoriei a înregistrat prima scădere începând cu 2002, atât în UE cât şi în zona euro. Pe lângă aceasta, îmbunătăţirea situaţiei bugetare generale a fost marcată pentru al doilea an consecutiv de o reducere semnificativă a deficitului structural (0,9 puncte procentuale din PIB), adică soldul bugetar ajustat ciclic net, fără măsurile unice şi temporare. În conformitate cu calculele Comisiei, deficitul structural în UE s-a redus de la aproape 3% din PIB în 2004 la mai puţin de 1½% din PIB în 2006.

Reducerea deficitului public în 2006 a fost determinată în principal de o serie de surprize pozitive, de proporţii, în ceea ce priveşte evoluţia încasărilor din impozite. Se estimează că creşterea mai mare decât cea prevăzută a veniturilor publice a contribuit la o îmbunătăţire a soldului public cu aproape un punct procentual din PIB în comparaţie cu planurile formulate de statele membre în cadrul actualizării, de la sfârşitul lui noiembrie 2005, a programelor de stabilitate şi de convergenţă. Cu toate acestea, între timp, cheltuielile publice au crescut în unele ţări ale UE mai repede decât se prevăzuse. Acest tip de evoluţii aruncă o umbră de îndoială asupra caracterului permanent al îmbunătăţirii finanţelor publice, aflate în desfăşurare.

Evitarea repetării greşelilor anterioare

Componenţa diferită a ajustării fiscale faţă de previziuni sugerează că în unele cazuri impozitele excepţionale, care pot fi de natură temporară, au fost folosite în parte pentru finanţarea creşterii cheltuielilor publice. Această schimbare sugerează existenţa unui risc de repetare a greşelilor anterioare de politică. Combinaţia actuală dintre creşterea economică rapidă şi surprizele pozitive în ceea ce priveşte încasările din impozite seamănă îndeaproape cu situaţia produsă la începutul deceniului, perioadă în care s-au făcut greşeli de politică. În anii 1999-2001, mai multe state membre nu au reuşit să profite de situaţia economică bună pentru a realiza un sistem sănătos al finanţelor publice. Ca urmare a acestui fapt, aceste state membre au ajuns într-o situaţie incomodă când ciclul a intrat într-o fază mai puţin favorabilă.

În prezent, economiştii şi factorii decizionali au căzut de acord în privinţa faptului că, într-o perioadă economică bună, tendinţele fiscale necorespunzătoare stau la baza dificultăţilor de a respecta Pactul de stabilitate şi creştere, întâlnite în prima jumătate a acestui deceniu. De vreme ce majoritatea statelor membre ale UE şi-au corectat (sau sunt pe cale să îşi corecteze) deficitele excesive, este esenţial să se menţină ritmul consolidării fiscale în faza de relansare actuală. Oportunitatea oferită de faza ascendentă a ciclului economic trebuie folosită pentru a antrena rata datoriei publice într-o tendinţă descrescătoare durabilă în statele membre ale UE.

Evoluţiile recente indică necesitatea unei mai bune funcţionări a componentei preventive

În prima evaluare a reformei PSC, Comisia a subliniat în urmă cu un an că reforma a îmbunătăţit funcţionarea procedurii de deficit excesiv. Evoluţiile recente confirmă această opinie. Ţările care se confruntă cu problema deficitelor excesive au utilizat corespunzător termenele limită pentru corectarea deficitelor excesive stabilite în conformitate cu PSC revizuit şi au făcut eforturi structurale semnificative pentru a corecta situaţia deficitului excesiv. În medie, aceste ţări şi-au îmbunătăţit soldul structural public cu un punct procentual din PIB în 2006. În general, proiectele bugetare ale acestor ţări respectă obiectivul de corectare a deficitelor excesive în termenele prevăzute de Consiliu. În timp ce până la zece state membre au înregistrat deficite mai mari de 3% din PIB în 2004, în 2008 numai Ungaria şi Republica Cehă se vor afla în această situaţie, conform celor mai recente programe de stabilitate şi convergenţă.

Prin contrast, există o serie de îngrijorări cu privire la funcţionarea componentei preventive a PSC. Acestea sunt fondate pe experienţele din trecut şi pe perspectivele viitoare. În 2006, eforturile de consolidare fiscală în unele state care nu ajuns încă la OTM au fost insuficiente, dată fiind situaţia ciclică ascendentă. De asemenea, proiectele fiscale sunt, într-o oarecare măsură, dezamăgitoare. În anumite state din zona euro şi ERM-II, îmbunătăţirea prevăzută a soldului structural în 2007 şi în anii următori este inferioară pragului de 0,5% din PIB prevăzut de pactul revizuit, contrar recomandărilor recente ale Consiliului[1] şi în ciuda condiţiilor economice care ar justifica depăşirea acestui prag[2]. În conformitate cu previziunea economică a Comisiei din primăvara 2007, bazată pe ipoteza menţinerii politicii actuale, numai zece din cele 27 de state membre ale UE îşi vor fi atins OTM în 2008, după doi ani consecutivi de creştere superioară tendinţei.

III. O COMPONENTă PREVENTIVă MAI EFICIENTă ÎN VEDEREA ASIGURăRII PROGRESULUI CăTRE VIABILITATEA FINANţELOR PUBLICE

Componenta preventivă a PSC se bazează pe monitorizarea şi supravegherea permanentă a finanţelor publice ale statelor membre. În acest scop, statele membre ale UE trimit anual programele de stabilitate şi de convergenţă, în care îşi prezintă previziunile bugetare pentru următorii trei sau patru ani. Statele membre care nu şi-au realizat încă OTM îşi prezintă în programul de stabilitate sau de convergenţă strategia de ajustare pentru atingerea acestui obiectiv. Aceste programe sunt apoi evaluate de Comisie, iar Consiliul emite un aviz pentru fiecare dintre ele.

După cum se precizează mai sus, proiectele fiscale formulate de statele membre în programele de stabilitate şi de convergenţă nu sunt întotdeauna conforme cu componenta preventivă a PSC, în special în ceea ce priveşte ajustarea anuală. Mai mult, anumite state membre ale UE au întâmpinat în trecut dificultăţi în respectarea obiectivelor bugetare multianuale. Aceste dificultăţi se datorează în principal depăşirilor recurente ale plafonului de cheltuieli[3]. Cele mai bune rezultate înregistrate în ultimii doi ani privind respectarea obiectivelor bugetare se datorează în principal veniturilor publice mai mari decât cele prevăzute.

În acest context, prezenta secţiune formulează o serie de propuneri concrete pentru a asigura o mai bună funcţionare a componentei preventive a PSC, pe baza bunelor practici din statele membre ale UE. Propunerile pot fi aplicate în conformitate cu legislaţia în vigoare şi sunt conforme cu spiritul reformei SGP din 2005. Propunerile se axează pe patru teme principale:

(i) Plasarea aspectelor de politică fiscală într-o perspectivă economică mai largă;

(ii) Consolidarea asimilării la nivel naţional a OTM stabilite în programele de stabilitate şi de convergenţă;

(iii) Consolidarea fiabilităţii şi credibilităţii proiectelor bugetare pe termen mediu incluse în programele de stabilitate şi de convergenţă;

(iv) Avansarea către poziţii fiscale viabile pe termen mediu.

Plasarea aspectelor de politică fiscală într-o perspectivă economică mai largă

Beneficiile politicilor fiscale sănătoase ar fi mai bine înţelese dacă supravegherea fiscală ar fi plasată într-o perspectivă economică mai largă, şi anume în contextul Strategiei de la Lisabona revizuite pentru creştere şi locuri de muncă. Acest lucru presupune explicarea cu mai mare claritate a modului în care proiectele bugetare vor contribui la stabilitatea macrofinanciară, iar modificările prevăzute ale nivelului şi structurii cheltuielilor, ale impozitelor şi ale altor măsuri de politică economică vor stabili priorităţile şi stimulentele corecte pentru încurajarea inovaţiei şi competitivităţii şi pentru consolidarea investiţiilor private şi a situaţiei locurilor de muncă.

Pentru realizarea obiectivului final al favorizării creşterii durabile şi solide care va duce la crearea de locuri de muncă în statele membre ale UE, evaluarea evoluţiilor politicii fiscale în contextul componentei preventive a PSC ar putea să ia mai mult în considerare situaţia macroeconomică generală a ţării în cauză şi să ţină seama de calitatea şi componenţa strategiilor bugetare. Ar trebui să se acorde o atenţie specială riscurilor legate de dezechilibrele interne şi externe, inflaţiei şi competitivităţii, având în vedere faptul că efectele pentru un stat membru al zonei euro diferă de efectele pentru un stat nemembru al aceleiaşi zone. De exemplu, în cazul statelor din zona euro, acest lucru necesită un accent mai mare pe ajustările cursurilor de schimb reale sau, în cazul ţărilor aflate în faza de convergenţă, pe rolul jucat de politica bugetară pentru susţinerea unui proces de ajungere din urmă viabil.

Discuţiile privind calitatea şi eficienţa cheltuielilor din sectorul public şi contribuţia lor la intensificarea creşterii potenţiale ar trebui să devină mai sistematice în evaluarea proiectelor bugetare pe termen mediu prezentate de statele membre în programele de stabilitate şi de convergenţă. Resursele publice insuficiente, la care se adaugă necesarul de cheltuieli care derivă din îmbătrânirea populaţiei şi din concurenţa fiscală ridicată, conturează mai clar decât în trecut necesitatea alocării de resurse publice în conformitate cu priorităţile şi a alocării lor eficiente, luând în considerare recomandările pentru fiecare ţară adoptate de Consiliu pe baza orientărilor integrate pentru creştere şi locuri de muncă. Pentru realizarea unei mai bune percepţii a reformelor şi a rolului acestora în cadrul unei strategii complexe, trebuie să se asigure că programele de stabilitate şi de convergenţă, precum şi evaluările acestora, subliniază consecinţele pe termen mediu ale reformelor structurale care presupun modificări importante ale nivelului şi structurii cheltuielilor publice şi impozitării. Astfel, programele de stabilitate şi de convergenţă ar putea oferi informaţii sistematice cu privire la costurile sau economiile bugetare directe ale principalelor reforme prevăzute în programele naţionale de reformă.

Propunerea 1. Pentru a asigura realizarea rapidă a poziţiilor bugetare durabile şi totodată creşterea contribuţiei politicilor bugetare la creştere şi crearea de locuri de muncă, programele de stabilitate şi de convergenţă şi evaluările acestora de către Comisie ar putea să pună un accent mai mare pe calitatea şi eficienţa finanţelor publice. Statele membre ar putea prezenta indicaţii mai clare cu privire la intenţiile lor de politică în ceea ce priveşte modificarea structurii şi/sau a eficienţei cheltuielilor publice şi a impozitării, precum şi la avantajele aşteptate în ceea ce priveşte creşterea şi locurile de muncă. Aceste indicaţii ar putea să sublinieze legăturile cu programele naţionale de reformă în cadrul strategiei de la Lisabona. Pentru a permite schimbul de bune practici, statele membre ar putea de asemenea să prezinte informaţii privind reformele instituţiilor bugetare, în scopul îmbunătăţirii calităţii şi eficienţei finanţelor publice – de exemplu, introducerea de tehnici bugetare bazate pe rezultate sau noi reguli fiscale care să favorizeze realocarea cheltuielilor către alte priorităţi.

Propunerea 2. La evaluarea politicilor fiscale naţionale, statele membre şi Comisia ar putea să ia mai mult în considerare situaţia macroeconomică generală a ţării în cauză. Ar putea să se acorde o atenţie sporită evoluţiilor dezechilibrelor externe, inflaţiei şi competitivităţii. Obiectivul ar trebui să fie asigurarea unei bune funcţionări şi ajustarea internă în zona euro, precum şi susţinerea unui proces viabil de ajungere din urmă în cazul ţărilor aflate în faza de convergenţă. O evaluare economică mai largă ar permite să se aprecieze mai bine dacă economia se află într-o perioadă conjuncturală favorabilă şi impactul asupra derulării politicii fiscale.

Consolidarea asimilării la nivel naţional a OTM stabilite în programele de stabilitate şi de convergenţă

Reforma PSC din 2005 a contribuit semnificativ la îmbunătăţirea asimilării la nivel naţional a regulilor fiscale ale UE. Consolidarea fundamentelor economice ale regulilor şi introducerea obiectivelor bugetare specifice pe termen mediu pentru fiecare ţară au reprezentat demersuri utile în această direcţie.

În contextul reformei PSC din 2005, Consiliul a invitat şi guvernele statelor membre să îşi prezinte, în faţa parlamentelor naţionale, programele de stabilitate şi de convergenţă, precum şi avizele Consiliului pe marginea acestora. În ultimii doi ani au fost înregistrate progrese foarte mici în ceea ce priveşte acest aspect. Conform unui studiu recent al Comisiei, gradul angajamentului politic la nivel naţional pentru OTM stabilite în programele de stabilitate şi de convergenţă este insuficient. Numai în puţine state membre ale UE programele de stabilitate şi de convergenţă sunt supuse la vot sau derivă dintr-un document adoptat anterior de parlamentul naţional. Mai mult, în vreme ce programele de stabilitate şi de convergenţă prezintă proiecţii bugetare pentru ansamblul administraţiei publice, în unele cazuri nu există o coordonare prealabilă sau aceasta este insuficientă între diversele niveluri ale administraţiei în vederea stabilirii obiectivelor.

Prin urmare, legătura dintre proiectele bugetare multianuale prezentate în programe şi elaborarea bugetelor anuale pentru anii următori este relativ slabă în statele membre ale UE. Există şi o serie de cazuri în care proiecţiile bugetare incluse în programele de stabilitate şi de convergenţă au numai caracter orientativ şi nu li se acordă prea mare atenţie la elaborarea bugetelor anuale ulterioare. Acest lucru determină revizii substanţiale pentru asigurarea coerenţei între proiectele bugetare stabilite în programele de stabilitate şi de convergenţă şi obiectivele stabilite în bugetele anuale ulterioare. În general, situaţia actuală sugerează că există o diferenţă mare între ceea ce ar fi de dorit şi realitatea elaborării şi statutului programelor de stabilitate şi de convergenţă din statele membre.

Pentru statele membre din zona euro, asimilarea la nivel naţional a coordonării politicii fiscale în cadrul componentei preventive a PSC ar avea de câştigat din elaborarea unui document public comun care să rezume proiectele bugetare multianuale prezentate de toate statele membre ale zonei euro. Acest „Program de stabilitate pentru zona euro” ar sublinia contribuţia fiecărui stat membru la politicile din zona euro. La începutul exerciţiului de supraveghere, miniştrii din cadrul Eurogrupului ar putea examina acest program, pe baza unei evaluări de către Comisie, consolidând astfel examinarea programelor de stabilitate din statele membre ale zonei euro.

Propunerea 3. Statele membre ar trebui să asigure un angajament mai puternic factorilor naţionali implicaţi în derularea politicii bugetare pentru a aplica politici coerente cu OTM stabilite în programele de stabilitate şi de convergenţă. În acest sens, parlamentele naţionale ar trebui să fie implicate mai puternic în elaborarea programelor şi în monitorizarea avizelor Consiliului. Obiectivele bugetare multianuale ar trebui definite în urma unei coordonări corespunzătoare între diversele niveluri ale administraţiei.

Propunerea 4. În vederea întăririi asimilării la nivel naţional a obiectivelor bugetare pe termen mediu formulate în programele de stabilitate şi de convergenţă şi a coerenţei dintre programele de stabilitate şi de convergenţă şi bugetele anuale ulterioare, statele membre ar putea să aibă în vedere suplimentarea cadrelor lor bugetare naţionale cu reguli fiscale multianuale conforme cu obiectivele programelor. În unele state membre, cadrele de cheltuieli multianuale fondate pe reguli garantează conformitatea cu proiectele bugetare pe termen mediu – mai ales în ceea ce priveşte cheltuielile – şi coerenţa între aceste proiecte şi bugetele anuale ulterioare.

Consolidarea fiabilităţii şi credibilităţii obiectivelor bugetare pe termen lung

Scopul principal al programelor de stabilitate şi de convergenţă este de a favoriza o bună coordonare a politicilor fiscale în UE, în perspectivă multianuală. În unele state membre ale UE, programele de stabilitate şi de convergenţă sunt folosite şi la nivel naţional pentru a extinderea orizontului politicii fiscale dincolo de limita ciclului anual bugetar. În cazul în care continuă să existe abateri recurente de la proiectele bugetare pe termen mediu, cum au existat în trecut, credibilitatea proiecţiilor ar putea fi subminată până în punctul în care acestea şi-ar pierde orice semnificaţie.

Un domeniu căruia trebuie să i se acorde o atenţie sporită este elaborarea previziunilor macroeconomice folosite pentru proiecţiile bugetare, care la rândul lor determină cantitatea de resurse disponibile pe termen mediu pentru finanţarea politicilor. În trecut, proiecţiile bugetare pe termen mediu se bazau în unele cazuri pe previziuni macroeconomice supraoptimiste, mai ales în fazele de creştere economică. Cu toate acestea, tendinţa de revizuire optimistă a previziunilor de creştere pe termen mediu în perioadele de creştere economică pare să fie mult mai puţin pronunţată după reforma PSC. Statele membre ar trebui să continue să îşi fondeze proiecţiile bugetare pe ipoteze realiste. Ar putea de asemenea să aibă în vedere utilizarea aşa-numiţilor factori de prudenţă, cum ar fi rezervele bugetare contingentare, care pot fi utilizate numai în anumite situaţii.

O altă îmbunătăţire ar fi crearea unei transparenţe mai mari cu privire la natura şi amploarea provocărilor fiscale determinate de obiectivele bugetare incluse în programele de stabilitate şi de convergenţă. Statele membre ar putea să furnizeze indicaţii mai clare în programele de stabilitate şi de convergenţă, care să permită să se stabilească dacă traiectoria prevăzută pentru principalele agregate bugetare poate fi atinsă în cazul menţinerii politicilor actuale. Ar putea fi specificat, în special, scenariul de bază pentru„politica neschimbată”. PSC, inclusiv Codul de conduită privind conţinutul şi formatul programelor de stabilitate şi de convergenţă, cu rolul de a oferi orientări statelor membre la elaborarea programelor de stabilitate şi de convergenţă, precizează deja că acestea din urmă trebuie să descrie măsurile de politică bugetară şi alte măsuri de politică economică luate sau propuse în vederea realizării obiectivelor bugetare[4]. Cu toate acestea, în practică, informaţiile privind măsurile corective avute în vedere sunt destul de rare în programele de stabilitate şi de convergenţă.

Propunerea 5. Pentru a creşte fiabilitatea şi credibilitatea OTM, statele membre ar putea să clarifice în programele de stabilitate şi de convergenţă dacă OTM pot fi realizate în condiţiile menţinerii politicilor actuale sau dacă sunt necesare măsuri de politică suplimentare. În ultimul caz, ar fi important ca programele de stabilitate şi de convergenţă să precizeze diferenţa dintre obiectivele bugetare principale (soldul finanţelor publice, cheltuieli publice) şi evoluţiile finanţelor publice în condiţiile menţinerii politicilor actuale şi să prezinte o descriere cât mai detaliată a măsurilor avute în vedere pentru reducerea diferenţei între obiectivele şi tendinţele bugetare.

Avansarea către poziţii fiscale viabile pe termen mediu

Principalul obiectiv al politicii fiscale în statele membre ale UE este avansarea către o serie de poziţii conforme cu viabilitatea pe termen lung a finanţelor publice. În majoritatea statelor membre ale UE, abordarea provocării pe care o reprezintă viabilitatea necesită o strategie vastă, care să constea în consolidarea fiscală discreţionară şi în reforme structurale. În unele state membre trebuie să se facă alegeri importante în ceea ce priveşte partea diferenţei de viabilitate care trebuie abordată prin intermediul consolidării pe termen mediu şi partea care trebuie abordată prin intermediul reformelor pieţei muncii, a sistemului de pensii şi a sistemului sanitar. OTM trebuie să fie suficient de ambiţioase pentru a aborda o parte importantă a provocării pe care o reprezintă fiabilitatea.

Trecerea rapidă la poziţii fiscale solide necesită şi o mai bună înţelegere a motivelor abaterilor anterioare de la proiectele bugetare pe termen mediu, pentru a evita repetarea lor pe viitor. Trebuie pus un accent mai mare pe monitorizarea proiectelor bugetare anterioare în contextul evaluărilor de către Comisie şi Consiliu a programelor de stabilitate şi de convergenţă. Luând în considerare că statele membre prevăd în general consolidări fiscale pe bază de cheltuieli şi că abaterile de la proiectele pe termen mediu provin în principal din depăşirea plafonului de cheltuieli, o monitorizare mai intensă ar trebui să acorde atenţie în mod special evoluţiei cheltuielilor[5]

Pentru ţările din zona euro, coerenţa dintre OTM stabilite anterior şi bugetele anuale poate fi monitorizată în contextul Evaluării intermediare a politicilor fiscale. Aceasta reprezintă o discuţie anuală, care are loc primăvara, privind proiectele de politică fiscală pentru anul următor, având ca scop asigurarea unei coordonări corespunzătoare a politicilor fiscale naţionale din zona euro şi acordarea de sprijin omologilor în vederea realizării de politici fiscale solide la nivel naţional. Eurogrupul a decis recent să transforme acest exerciţiu într-o adevărată dezbatere politică strategică organizată chiar înaintea luării de către statele membre a deciziilor majore privind proiectele bugetare pentru anul următor[6]

Propunerea 6. După cum s-a convenit în contextul reformei PSC, Comisia şi statele membre îşi vor intensifica eforturile de a dezvolta legăturile dintre politicile fiscale pe termen mediu şi dinamica bugetară pe termen lung. Este indicat ca OTM specifice fiecărei ţări să ia în considerare provocarea pe care o reprezintă viabilitatea. Obiectivul este identificarea, după caz, a unor OTM specifice fiecărei ţări, care să ajute statele membre să îmbunătăţească substanţial viabilitatea finanţelor publice.

Propunerea 7. La evaluarea programelor de stabilitate şi de convergenţă, Comisia va consolida analiza rezultatelor obţinute în trecut cu privire la respectarea obiectivelor bugetare ale programelor de stabilitate şi de convergenţă anterioare, punând accent pe evoluţia cheltuielilor publice. Pentru ţările din zona euro, coerenţa dintre OTM stabilite anterior – în special obiectivele de cheltuieli publice - şi bugetele anuale poate fi monitorizată în contextul evaluării intermediare a politicilor fiscale.

IV. CONCLUZIE

Prezenta comunicare examinează evoluţiile bugetare recente şi funcţionarea cadrului fiscal al UE. Ea subliniază îmbunătăţirea actuală a situaţiei bugetare şi buna punere în aplicare a procedurilor de deficit excesiv. Cu toate acestea, comunicarea subliniază şi o serie de îngrijorări din partea Comisiei în ceea ce priveşte punerea în aplicare a componentei preventive a PSC. Acestea privesc, în mod special, eforturile insuficiente de consolidare fiscală întreprinse de statele membre care nu au realizat încă OTM într-un context economic favorabil. În unele state membre, creşterile neaşteptate ale încasărilor din impozite sunt folosite în parte pentru a finanţa creşterea cheltuielilor publice. Aceste evoluţii ridică o serie de îndoieli cu privire la natura permanentă a consolidării fiscale care se află în desfăşurare.

În acest context şi în situaţia în care majoritatea statelor membre ale UE şi-au corectat deja sau sunt pe cale să îşi corecteze deficitul excesiv, provocarea o reprezintă utilizarea condiţiilor economice favorabile pentru a se îndrepta ferm spre OTM.

În vederea întăririi eficienţei componentei preventive a PSC, prezenta comunicare formulează o serie de propuneri concrete bazate pe reforma PSC din 2005. Aceste propuneri vor fi discutate cu statele membre în lunile următoare. Propunerile sunt legate de modul în care administraţiile formulează şi pun în aplicare strategiile bugetare pe termen mediu şi modul în care activităţile de supraveghere şi coordonare a politicilor economice şi bugetare ar trebui întărite la nivelul UE pentru a sprijini realizarea politicilor bugetare viabile, care să contribuie la o creştere mai mare şi la crearea de locuri de muncă. Experienţele recente din diverse ţări şi lucrările empirice au demonstrat că punerea în aplicare a acestor propuneri va sprijini în mod eficient eforturile statelor membre de a converge către poziţii fiscale viabile, producând totodată o creştere mai mare şi mai multe locuri de muncă.

[1] Recomandarea Consiliului din martie 2007, adresată fiecărui stat membru al zonei euro în parte, privind Orientările integrate pentru creştere economică şi locuri de muncă: „statelor membre ale zonei euro li se recomandă să profite de situaţia conjuncturală favorabilă pentru a urmări o consolidare bugetară ambiţioasă în scopul realizării OTM, în conformitate cu PSC urmând, în continuare, să depună eforturi să atingă o ajustare anuală structurală de cel puţin 0,5% din PIB ca valoare de referinţă".

[2] PSC revizuit precizează că toate statele membre ale zonei euro şi participante la ERM II care nu au realizat încă OTM ar trebui să urmărească o ajustare anuală a soldului structural de 0,5% ca valoare de referinţă. Efortul de ajustare ar trebui să fie mai mare în perioadele favorabile şi poate fi limitat în perioadele mai puţin favorabile.

[3] Pentru o analiză detaliată a motivelor apariţiei dificultăţilor în respectarea obiectivelor bugetare, a se vedea ediţia 20007 a raportului Comisiei privind „Finanţele publice în UEM”.

[4] A se vedea documentul „Specificaţii privind punerea în aplicare a Pactului de Stabilitate şi Creştere şi orientările privind formatul şi conţinutul programelor de stabilitate şi de convergenţă”, aprobat de Consiliul Ecofin în septembrie 2005.

[5] Pentru o analiză detaliată a motivelor dificultăţilor în respectarea obiectivelor bugetare stabilite de programele de stabilitate şi de convergenţă, a se vedea raportul Comisiei „Finanţele publice în UEM – 2007”.

[6] În practică, statele membre prezintă omologilor şi Comisiei informaţiile privind intenţiile politicii fiscale în anul următor. Pe această bază, are loc o discuţie prin care se evaluează gradul de fezabilitate a acestor intenţii, atât pentru statul în cauză cât şi pentru zona euro în ansamblu.