[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 23.6.2010

COM(2010)327 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIU

privind efectele Directivelor 2006/48/CE şi 2006/49/CE asupra ciclului economic

SEC(2010)754

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIU

privind efectele Directivelor 2006/48/CE şi 2006/49/CE asupra ciclului economic

CUPRINS

1. Introducere 3

2. Sursele prociclicităţii şi implicaţiile acestora asupra analizei 4

3. Ciclicitatea capitalului minim obligatoriu 5

4. Impactul cerinţelor de capital asupra activităţii de creditare a băncilor 8

5. Impactul disponibilităţii creditelor asupra ciclului economic 10

6. Principiul de calcul al cerinţelor de capital 11

7. Măsuri de reducere a prociclicităţii 13

7.1. Rezerve de capital şi provizioane 14

7.2. Uniformizarea capitalului minim obligatoriu 15

7.3. Îndatorarea 15

7.4. Măsuri deja adoptate de Comisie 16

7.5. Concluzii 17

8. Bibliografie 19

Introduc ERE

1. Cerinţele de capital minim al băncilor prevăzute de Directiva UE privind cerinţele de capital ( Capital Requirements Directive , CRD)[1], având la bază cadrul Basel II, sunt sensibile la riscuri: cu cât riscul este mai ridicat, cu atât o bancă are nevoie de mai mult capital pentru a gestiona acest risc şi a acoperi potenţialele pierderi. În consecinţă, pe măsură ce riscurile de creditare şi de piaţă sporesc în contextul unei recesiuni, vor creşte şi cerinţele de capital minim necesar băncilor pentru a gestiona noile riscuri. Băncile se pot afla în situaţia în care trebuie să obţină capital suplimentar pentru a îndeplini aceste cerinţe mai stricte într-un moment în care resursele lor de capital sunt erodate ca urmare a pierderilor, iar oportunităţile de obţinere a capitalului sunt rare şi costisitoare. O astfel de situaţie poate conduce la restrângerea capacităţii de creditare a economiei de către bănci.

2. Posibilitatea ca CRD să contribuie la prociclicitatea observată în sistemul financiar în perioada de aplicare a cadrului Basel I a condus la includerea în CRD a articolului 156, care obligă Comisia Europeană („Comisia”) să monitorizeze periodic orice „ efecte semnificative asupra ciclului economic ” ale CRD şi, având în vedere rezultatele acestei monitorizări, să prezinte la fiecare doi ani un raport Parlamentului European şi Consiliului care să conţină măsurile corective adecvate.

3. Prezentul raport a fost întocmit în acest scop. Pregătirea sa a avut loc în strânsă cooperare cu BCE şi Comitetul supraveghetorilor bancari europeni ( Committee of European Banking Supervisors , CEBS), care au alcătuit în 2006 un Grup operativ comun privind impactul noului cadru de reglementare a capitalului ( Task Force on the Impact of the new Capital Framework , TFICF)[2]. Pe lângă consultările cu părţile interesate organizate de BCE în cadrul pregătirii raportului său analitic, Comisia a publicat două chestionare online prin care a urmărit să obţină opiniile creditorilor[3] şi debitorilor[4]. Trebuie subliniat că analiza efectuată este numai cu titlu indicativ, dat fiind faptul că normele CRD II[5] au fost adoptate abia în 2009.

S URSELE PROCICLICITăţII şI IMPLICAţIILE ACESTORA ASUPRA ANALIZEI

4. Reglementarea capitalului bancar poate amplifica ciclicitatea care caracterizează comportamentul băncilor în ceea ce privește creditarea. Ca urmare a naturii sensibile la riscuri a acestora, cerințele de capital prevăzute de cadrul Basel II (transpuse în UE prin intermediul CRD) pot crește mai accentuat pe durata recesiunilor și mai lent pe durata perioadelor de creștere economică. Deoarece obținerea de capital suplimentar de către bănci se poate dovedi costisitoare în perioadele de criză economică, acestea ar putea fi stimulate să reducă în schimb creditarea. Dimpotrivă, pe măsură ce cerințele de capital devin mai relaxate în timpul perioadelor de creștere economică, băncile pot dispune de spațiu de manevră suplimentar pentru a desfăşura activităţi de creditare mai numeroase/mai riscante comparativ cu media istorică a ciclului economic.

5. Cu toate acestea, creditarea bancară are un caracter prociclic și nu se poate presupune că cerințele ciclice de capital au un efect de amplificare per se . Într-adevăr, caracterul prociclic al creditării bancare are multe surse, deseori interdependente[6], cum ar fi deficiențele evaluării riscurilor[7] și asimetriile de informare[8] între debitori și creditori. În plus, prociclicitatea creditării își mai poate avea originea în răspunsurile inadecvate[9] ale actorilor financiari în fața modificării condițiilor economice.

Fluctuațiile calitative ale bilanțurilor băncilor sunt influențate, între altele, de normele contabile. În esență, câștigurile realizate sau nerealizate ca urmare a creșterii prețului activelor, reflectată în valoarea justă a activelor, sau ameliorarea creditării, reflectată în reducerea cerințelor de provizionare pentru bănci, pot îmbunătăți situația conturilor de profit și pierdere ale băncilor și a fondurilor acestora, creând astfel condiţiile pentru o nouă dezvoltare a creditării[10].

6. Deoarece prociclicitatea este determinată de diferiţi factori, impactul real al cerinţelor de capital minim este dificil de identificat. În special, separarea efectelor ofertei de împrumuturi de efectele cererii de împrumuturi rămâne deosebit de dificilă, în special atunci când modificările cererii şi ale ofertei au efecte atât asupra dobânzilor bancare, cât şi asupra volumelor creditelor. Pentru a identifica în mod corect aceste efecte, este necesară o bază de date suficient de cuprinzătoare şi detaliată care, având în vedere punerea în aplicare de scurt timp a CRD, nu este deocamdată disponibilă. Prin urmare, această primă evaluare conţinută în prezentul raport se întemeiază parţial pe informaţii calitative colectate de la bănci şi debitori.

7. Efectele prociclice ale CRD sunt dependente de îndeplinirea anumitor condiţii. Pentru a determina în mod empiric măsura în care au fost susţinute, prezentul raport urmează structura sugerată de BCE şi căutând răspunsul la următoarele întrebări:

8. Conduce sensibilitatea crescută la risc a cadrului CRD la o ciclicitate mai pronunţată a capitalului minim obligatoriu ( minimum regulatory capital , MRC) şi, dacă da, în ce măsură?

9. Au cerinţele ciclice de capital urmări asupra nivelului capitalului deţinut de bănci şi ofertei de împrumuturi a acestora?

10. Are ciclicitatea ofertei de împrumuturi bancare un efect de amplificare asupra ciclului economic?

C ICLICITATEA CAPITALULUI MINIM OBLIGATORIU

11. O dată cu adoptarea CRD, cerinţele de capital au devenit sensibile la risc într-o măsură mult mai mare comparativ cu cadrul Basel I, permiţând stabilirea de către bănci a capitalului obligatoriu adecvat propriei situaţii şi creşterea complexităţii metodelor de gestionare a riscului. De exemplu, abordarea bazată pe modele interne de rating ( Internal Ratings Based Approach , IRB) a permis băncilor să determine cerinţele de capital pentru riscul de creditare prin utilizarea propriilor „modele de risc”, cum ar fi probabilitatea de nerambursare ( Probability of Default , PD), rata pierderii datorată nerambursării ( Loss Given Default , LGD) şi expunerea la nerambursare ( Exposure at Default , EAD)[11].

12. Ca urmare a aşteptatei sporiri a sensibilităţii la risc a cerinţelor de capital obligatoriu prevăzute de CRD, s-a considerat la scară largă că variabilitatea (sau ciclicitatea) acestora poate creşte în timp. Deoarece cerinţele privind riscul creditelor reprezintă peste 80% din MRC total prevăzut de pilonul 1, se consideră în mod general că principalul factor determinant al ciclicităţii potenţiale a MRC este reprezentat de integrarea parametrilor riscului creditelor prevăzuţi de abordările IRB în calculul activelor ponderate la risc ( Risk Weighted Assets , RWA), deşi ponderile riscului pentru toate cele trei abordări – abordarea standard ( Standardised Approach , SA)[12], IRB de bază[13] şi IRB avansat – ar trebui să răspundă la condiţiile macroeconomice. În cazul abordărilor IRB, cerinţele de capital ar trebui să varieze pe măsură ce PD a unei expuneri scade în perioadele de dezvoltare economică şi creşte în perioadele de recesiune[14].

13. O analiză cuprinzătoare a ciclicităţii MRC necesită un ciclu economic complet. În prezent, informaţiile disponibile conţin doar trei puncte de date[15], ceea ce nu este suficient pentru a furniza răspunsuri definitive.

14. Conform analizei TFICF, în decembrie 2008, MRC[16] prevăzut de CRD era mai scăzut în medie cu 10,6% în cazul băncilor din grupul 1[17] şi cu 6,1% în cazul băncilor din grupul 2 comparativ cu cerinţele cadrului Basel I[18]. În acelaşi timp, în perioada iunie-decembrie 2008, MRC a crescut cu 8,3% pentru băncile din grupul 1 şi cu 0,1% pentru băncile din grupul 2. Aceste modificări pot fi atribuite unei creşteri cu 8,2% a RWA pentru băncile din grupul 1 şi unei scăderi cu 1,5% a RWA pentru băncile din grupul 2. Totuşi, sumele totale ale expunerii au crescut într-un ritm mult mai alert decât RWA, cu 10,7% şi respectiv 2,8%, ceea ce demonstrează că creşterea MRC în perioada iunie-decembrie 2008 nu a fost provocată de sporirea riscului expunerilor[19].

15. În iunie 2009, nivelul MRC prevăzut de CRD pentru băncile din grupul 1 şi grupul 2 a continuat să fie mai scăzut în comparaţie cu cadrul Basel I (cu 7,7% şi, respectiv, 5,5%). În perioada dintre decembrie 2008 şi iunie 2009, RWA în cazul băncilor din grupul 1 au scăzut cu 2,1%, în pofida unei creşteri a expunerilor totale de 0,3%. Cu toate acestea, MRC pentru băncile din grupul 1 a crescut cu 3,7%, în principal ca urmare a creşterilor deducerilor pentru entităţi asociate şi a securitizărilor, dar şi a ineficienţei provizioanelor pentru pierderile anticipate. Astfel, este necesară continuarea monitorizării pentru a se stabili dacă componentele MRC, altele decât RWA, contribuie la volatilitatea sa pe termen lung[20].

16. Există un număr de factori care ar fi putut să contribuie la această dinamică oarecum surprinzătoare a RWA în relaţie cu expunerile totale, între acestea aflându-se inclusiv programele guvernamentale de sprijinire a băncilor şi modificările în privinţa componenţei portofoliilor bancare în sensul expunerilor mai puţin riscante. Într-adevăr, modificările observate în privinţa componenţei portofoliilor, care indică un transfer de la portofoliile cu PD ridicate (portofolii pentru persoane juridice) către portofolii cu PD reduse (portofolii suverane), explică parţial de ce creşterea RWA menţionată mai sus este mai redusă decât creşterile sumelor expunerilor (a se vedea graficul 1 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei anexat). În plus, rezultatul poate fi influenţat de întârzierile inerente ale procesului de revizuire a PD[21].

17. De asemenea, analizele de regresie privind impactul ciclului economic asupra mai multor segmente ale portofoliului bancar au arătat că coeficientul ciclului economic[22] este pozitiv în cazul claselor de expunere în cazul serviciilor pentru persoane juridice şi serviciilor pentru persoane fizice şi negativ în cazul expunerilor suverane[23], ceea ce pare să corespundă constatării de mai sus, potrivit căreia băncile şi-au reajustat componenţa portofoliului în favoarea expunerilor cu privire la care s-a considerat că necesită o intensitate mai redusă de capital.

18. Analiza desfăşurată în mai multe ţări în ceea ce priveşte datele de supraveghere disponibile începând cu decembrie 2008 a concluzionat că situaţia macroeconomică a influenţat parametrii de risc, în special PD[24]. Cu toate acestea, până la sfârşitul anului 2008, condiţiile macroeconomice nu au afectat semnificativ MRC la nivelul instituţiilor individuale. Această constatare oarecum contradictorie se datorează în principal efectelor reajustării portofoliului discutate mai sus.

Impact UL CERINţELOR DE CAPITAL ASUPRA ACTIVITăţII DE CREDITARE A BăNCILOR

19. Pentru ca cerinţele de capital obligatoriu să aibă efecte asupra activităţii de creditare a băncilor, acestea trebuie să oblige băncile să deţină un capital minim. Totuşi, cerinţele de reglementare nu reprezintă singurul factor luat în considerare de bănci în stabilirea propriului nivel de capital. Modelele economice de capital, aşteptările actorilor de pe piaţă şi, în special, cerinţele agenţiilor de rating de credit ( credit rating agencies , CRA) pot forţa băncile să îşi sporească nivelul de capital chiar şi atunci când îndeplinesc cerinţele de reglementare.

20. Rezultatele chestionarelor desfăşurate de BCE arată că CRA joacă un rol predominant în stabilirea nivelului de capital dorit şi că acest factor poate fi mai important decât cerinţele de capital obligatoriu în cazul băncilor mari, active pe plan internaţional. Aceasta sugerează că modificările nivelului capitalului dorit şi efectele asociate asupra creditării bancare pot fi influenţate în principal de obiectivul instituţiilor de a primi anumite ratinguri de la CRA. În mod similar, în ceea ce priveşte băncile mari, modelele economice de capital pot reprezenta factori mai importanţi în alocarea capitalului decât cerinţele de reglementare[25]. Recenta criză financiară a subliniat importanţa aşteptărilor actorilor pieţei în stabilirea nivelurilor capitalului bancar. Se pare că presiunea asupra băncilor de a nu utiliza rezervele de capital a avut la bază preocupările actorilor pieţei privind calitatea şi nivelul capitalului în perioadele de criză, şi mai puţin volatilitatea ciclică a MRC.

21. Pentru ca cerinţele de capital obligatoriu să aibă efecte asupra creditării bancare, aceasta din urmă ar trebui să fie determinată de oferta de credite şi mai puţin cererea de credite. În plus, cerinţele de capital ar trebui să reprezinte un factor major al ciclicităţii creditării, în comparaţie cu alţi factori legaţi de oferta şi cererea de împrumuturi. Între factorii legaţi de cererea de împrumuturi care influenţează creşterea activităţii de creditare a băncilor se află aşteptările consumatorilor, inflaţia şi nivelul şomajului.

22. Studiul BCE privind creditarea bancară ( Bank Lending Survey , BLS)[26] sugerează că CRD a influenţat într-o anumită măsură politica de creditare a băncilor. Băncile incluse în eşantion au arătat că impactul CRD asupra standardelor de creditare a fost mai pronunţat în ceea ce priveşte creditele pentru întreprinderi (atât IMM-uri, cât şi firme mari) comparativ cu împrumuturile pentru persoane fizice (a se vedea graficul 2). Totuşi, importanţa CRD a variat în mod semnificativ între bănci: în timp ce la nivelul zonei euro în ansamblu, marea majoritate a băncilor au declarat că CRD nu a influenţat sau a influenţat foarte puţin standardele de creditare, se pot observa diferenţe notabile între ţări (a se vedea graficul 3). În timp ce, în unele ţări, băncile au raportat că CRD are un impact redus sau inexistent asupra politicilor de acordare a creditelor pentru întreprinderi, până la 80% din băncile din alte ţări au indicat că CRD a condus la o înăsprire evidentă a condiţiilor de creditare. În mod similar, deşi a contribuit la o înăsprire evidentă a condiţiilor pentru împrumuturile acordate persoanelor fizice în majoritatea ţărilor, s-a arătat că CRD a produs o relaxare a acestor condiţii în câteva ţări.

23. Chestionarul realizat de Comisie a încercat să afle opinia băncilor cu privire la factorii care au condus la restrângerea activităţii de creditare a acestora între octombrie 2008 şi aprilie 2009 (a se vedea graficul 4). Deşi 47% dintre respondenţi au menţionat modificările privind capitalul obligatoriu, acest factor a fost precedat de perspectivele economice la nivel general şi/sau la nivelul industriei respective (95%), situaţia solicitanţilor de credite (79%) şi disponibilitatea garanţiilor în cazul întreprinderilor noi (63%). În mod similar, studii recente ale BCE privind zona euro sugerează că poziţia de capital a băncilor (care, în sens larg, depăşeşte MRC) a avut urmări asupra ofertei de credite pentru persoane fizice şi juridice în ultimii doi ani, chiar dacă acestea au fost mai puţin pronunţate decât urmările factorilor din categoria „percepţia riscului” (a se vedea graficele 5 şi 6).

24. Evenimentele recente au arătat că anumite deficienţe ale cerinţelor de capital obligatoriu pot avea şi implicaţii prociclice. În anii de expansiune economică de dinaintea crizei, mai multe bănci mari au crescut în mod agresiv nivelul datoriilor, ceea ce a condus la amplificarea riscurilor, inclusiv a celor din portofoliul de tranzacţionare, care nu au fost corect acoperite de capitalul obligatoriu. Criza a provocat preocupări privind adecvarea capitalului băncilor şi, pentru a obţine rate de capital mai mari, considerate adecvate de actorii de pe piaţă, mai multe bănci au fost nevoite să îşi reducă rapid rata de îndatorare în cadrul propriilor operaţiuni şi să obţină capital suplimentar în condiţii de piaţă dificile, ceea ce a contribuit la adâncirea situaţiei de criză. Până la 50% din bănci au raportat către BCE faptul că au fost afectate de criza financiară, atât în ceea ce priveşte poziţia de capital (reflectând masive deprecieri şi pierderi din portofoliile de tranzacţionare[27], precum şi în limitări ale accesului la finanţare interbancară), cât şi deciziile de creditare (a se vedea graficul 7).

25. Cu toate acestea, analiza BCE a concluzionat că recenta scădere a creşterii împrumuturilor a fost influenţată într-o măsură importantă de scăderea cererii de credite. Tendinţele pe termen în ceea ce priveşte evoluţia creditelor totale şi activitatea economică în zona euro (a se vedea graficul 8) arată că, până în prezent, creditarea a avut tendinţa să evolueze prociclic, în funcţie de ciclul economic. În pofida presiunilor la care au fost supuse băncile din zona euro în timpul crizei economice şi a tranziţiei la CRD, creşterea împrumuturilor în ansamblu a corespuns mai mult sau mai puţin modelelor istorice. Împrumuturile pentru persoane fizice au scăzut aproximativ în paralel cu încetinirea activităţii economice, în timp ce împrumuturile pentru societăţi nefinanciare au început să scadă doar după o anumită perioadă, ceea ce corespunde tendinţelor observate în trecut.

26. În ansamblu, măsura în care introducerea CRD a condus la o creditare bancară mai prociclică este încă dificil de evaluat. Deşi probele prezentate în această secţiune indică unele potenţiale legături între CRD şi comportamentul în materie de creditare al băncilor, este necesară o analiză pe termen mai lung pentru a fi stabilite concluzii mai bine documentate. În plus, este important de subliniat faptul că, deoarece punerea în aplicare a cadrului Basel II a coincis cu declanşarea crizei financiare, separarea efectelor acestor două evenimente este deosebit de dificilă.

Impact UL DISPONIBILITăţII CREDITELOR ASUPRA CICLULUI ECONOMIC

27. Ultima etapă a analizei se referă la măsura în care schimbările generate de CRD în oferta de creditare a băncilor au urmări asupra ciclului economic.

28. Pentru ca CRD să aibă efecte de amplificare asupra economiei reale, un număr important de debitori trebuie să fie „dependenţi de bancă”, ceea ce înseamnă că aceştia nu pot înlocui împrumuturile bancare cu alte mijloace de finanţare. Datele BCE arată că, în ceea ce priveşte împrumuturile comerciale noi acordate societăţilor nefinanciare (a se vedea graficul 9), împrumuturile mici au atins un vârf la mijlocul anului 2008, dar au scăzut după această perioadă cu aproximativ 15%, în timp ce nivelul maxim al împrumuturilor mari a fost atins la începutul lui 2009, acestea scăzând cu aproximativ 10% până în septembrie 2009. Deşi această demonstrează că împrumuturile către IMM-uri au fost afectate mai puternic de criza economică, împrumuturile către întreprinderi mari au scăzut, de asemenea, în ultimele luni. Totuşi, volumele împrumuturilor mici au scăzut mai mult decât cele ale împrumuturilor mari, iar diferenţele între ratele dobânzilor împrumuturilor mici şi ale celor mari au crescut de la începutul lui 2008 (a se vedea graficul 10).

29. Cu toate acestea, conform unui studiu recent[28] în rândul IMM-urilor europene, majoritatea acestora par să aibă încă acces la finanţare bancară, în pofida înăspririi condiţiilor de creditare. Rezultatele studiului au arătat că solicitările de împrumuturi bancare au fost în majoritate acceptate: 60% din IMM-urile din zona euro au declarat că, în prima jumătate a anului 2009, au primit suma integrală a împrumutului solicitat, în timp ce 17% au primit o parte a acestei sume; doar 12%[29] din cereri au fost respinse (a se vedea graficul 11). În răspunsurile la un chestionar separat privind disponibilitatea creditelor bancare şi adresat companiilor europene, Comisia a obţinut date estimative comparabile[30].

30. În ceea ce priveşte capacitatea întreprinderilor care au contractat credite de a amortiza impactul reducerii creditării în contextul crizei economice, rezultatele arată că finanţarea de pe piaţă, precum capitalul propriu şi emiterea de titluri de creanţă, a atenuat în oarecare măsură reducerea finanţării bancare pe termen lung observată începând de la sfârşitul anului 2008 (a se vedea graficul 12). În ceea ce priveşte IMM-urile, în timp ce majoritatea celor care au solicitat credite comerciale sau alte forme de finanţare externă în prima jumătate a anului 2009 au primit integral sumele solicitate, unele întreprinderi au declarat că nu au reuşit să obţină finanţare din aceste surse alterative (13%, respectiv 15%, a se vedea graficul 11).

31. În pofida indiciilor privind substituirea continuă între finanţarea de pe piaţă şi finanţarea bancară din ultimele luni, rolul predominant al băncilor în asigurarea de fonduri pentru consum şi investiţii nu ar trebui să fie subestimată, în special având în vedre faptul că obţinerea fondurilor necesare din surse alternative a fost dificilă pentru unele întreprinderi, în special cele de mici dimensiuni. În plus, există dovezi empirice recente potrivit cărora întreruperea creditării are potenţialul de a afecta activitatea economică în sistemul financiar predominant bancar din zona euro[31].

PRINCIPIUL DE CALCUL AL CERINţELOR DE CAPITAL

32. În contextul deciziilor G20, Comisia a lansat, la 26 februarie 2010, o consultare publică privind un pachet de opţiuni de modificare a CRD în domeniul gestionării lichidităţilor şi al riscului de credit al contrapartidei, al definirii capitalului, ratei de îndatorare, măsurilor contraciclice, instituţiilor financiare importante din punct de vedere sistemic şi cadrului de reglementare unic. Prezentul raport nu îşi propune să evalueze aceste cerinţe potenţiale[32].

33. Totuşi, în contextul prociclicităţii, două aspecte au fost tratate cu deosebită atenţie ca urmare a crizei: efectul retrogradării securitizărilor şi împrumuturile către IMM-uri. În special, au existat preocupări în ceea ce priveşte efectele negative pentru IMM-uri atunci când cadrul privind capitalul contribuie la reducerea accesului la credite şi la creşterea dobânzilor.

34. Corelaţia activelor poate fi descrisă ca dependenţa valorii activelor unui debitor de starea generală a economiei – toţi debitorii sunt interconectaţi prin acest factor de risc individual şi, prin urmare, tind să prezinte o evoluţie similară. Aceste corelaţii depind de clasa activelor, deoarece debitorii şi clasele de active diferite prezintă grade diferite de dependenţă de economie în ansamblu şi influenţează, de asemenea, ponderile de risc. Un exemplu de corelaţie redusă este portofoliul pentru clienţi persoane fizice, deoarece incidentele de plată ale acestora tind să fie mai idiosincrazice şi mai puţin dependente de ciclul economic decât incidentele de plată ale clienţilor persoane juridice. În consecinţă, curba pierderilor este relativ plată, iar cerinţele de capital sunt mai puţin dependente de starea economiei. Cadrul CRD curent recunoaşte importanţa IMM-urilor pentru economia europeană şi repartizează împrumuturile pentru IMM-uri în valoare de sub 1 milion EUR în clasa de active corespunzătoare împrumuturilor pentru clienţi persoane fizice. În consecinţă, cerinţele de capital pentru astfel de împrumuturi sunt mai puţin afectate de ciclul economic şi oferă avantaje considerabile pentru IMM-uri comparativ cu cadrul Basel I.

35. MRC pentru securitizări este, de asemenea, important. Securitizările se bazează în principal pe ratingul extern acordat de un CRA[33]. Ratingurile externe oferă un calificativ relativ standardizat, uşor de înţeles şi independent, care a fost deja utilizat pe scară largă în piaţă înainte de a fi inclus în cadrul Basel II[34]. Fiecare rating de credit pentru o tranşă din securitizare este legat de o cerinţă de capital specifică ponderată la risc (a se vedea graficul 13). Cerinţele de capital cresc dramatic atunci când o securitizare primeşte un rating mai mic decât BBB-, iar orice instrument cu un rating sub B+ trebuie să fie garantat în totalitate de capital reglementat, deoarece:

36. în cazul tranşelor subordonate, pierderile după incidentul de plată pot fi mult mai mari pentru poziţiile din securitizare decât pentru împrumuturile pentru persoane juridice obişnuite care au o PD similară; şi

37. autorităţile de reglementare au introdus o măsură prin care descurajează băncile să investească în tranşe riscante subordonate cu rating redus[35].

În timpul crizei financiare, tranşele din securitizare au fost sever retrogradate de CRA. Pe lângă tranşele subordonate, tranşele prioritare, cu rating iniţial ridicat, au fost supuse unor cerinţe de capital mai ridicate. Începând din iunie 2009, cerinţele de capital pentru poziţiile din securitizare au constituit, în medie, 6% din MRC pentru băncile din grupul 1 şi 3,2% pentru băncile din grupul 2[36]. Diferenţierea şi individualizarea mai pronunţată în ceea ce priveşte cerinţele de capital pot oferi o soluţie la această problemă şi, din acest motiv, cerinţele de capital pentru securitizări sunt în prezent analizate.

38. Pentru a evalua efectele generale ale potenţialelor modificări ale cadrului Basel II în ceea ce priveşte nivelurile de capital, Comitetul de la Basel va realiza un studiu de impact cantitativ. Pentru a evalua impactul acestora asupra băncilor europene şi eventualele efecte asupra creditării bancare, Comisia a invitat CEBS să desfăşoare un studiu paralel privind UE. Este important de menţionat că analiza CEBS va include bănci mici, ale căror activităţi de creditare se pot dovedi deosebit de importante pentru IMM-uri.

MăSURI DE REDUCERE A PROCICLICITăţII

39. Deoarece nu este posibil să se obţină o sensibilitate la risc mai mare în cadrul instituţiilor la un anumit moment fără a introduce un anumit grad de ciclicitate al MRC în timp, un anumit grad de prociclicitate poate fi inevitabil. CRD a răspuns la acest compromis prin introducerea mai multor mecanisme de protecţie care urmăresc să limiteze efectele prociclice potenţiale, care includ teste de stres (incluse în pilonul 2), plafoane provizorii pentru nivelurile de capital, ponderi ale riscului mai favorabile pentru expunerile la debitori cu grad redus de ciclicitate (IMM-uri) şi date pentru calculul capitalului având la bază date pe termen lung (pentru PD) şi estimări ale recesiunii (în cazul LGD).

40. Cu toate acestea, recenta criză a arătat că actorii de pe piaţă aşteaptă o creştere a nivelurilor capitalului atunci când consideră că o instituţie nu are capacitatea de absorbi pierderile. Introducerea unor măsuri contraciclice mai eficiente în cadrul de reglementare în legătură cu cerinţele de capital poate contribui la redobândirea încrederii în bilanţurile băncilor, reducându-se astfel posibilitatea ca băncile să fie nevoite să îşi crească capitalul sau să îşi reducă radical gradul de îndatorare pentru portofoliile de credite pentru a răspunde aşteptărilor actorilor pieţei. Comisia, împreună cu instituţii internaţionale precum FSB şi Comitetul de la Basel acceptă faptul că sunt necesare măsuri suplimentare pentru evitarea prociclicităţii excesive.

Rezerve de capital şi provizioane

41. Comisia analizează posibilitatea introducerii de rezerve de capital şi/sau provizioane pe parcursul ciclului. Ambele tipuri de măsuri urmăresc reducerea prociclicităţii. Stabilirea de provizioane dinamice vizează pierderile „anticipate” din credite în cazul expunerilor, iar rezervele au în vedere „pierderile neaşteptate”.

42. Pe lângă aceasta, există două tipuri de măsuri contraciclice – cele care sunt aplicate pe baza caracteristicilor de risc specifice băncilor (nivel micro) şi cele care se bazează pe una sau mai multe variabile macro care reflectă riscul sistemic general (nivel macro). Provizioanele dinamice, rezervele de conservare a capitalului şi o propunere a CEBS de uniformizare a ciclicităţii MRC (a se vedea mai jos) reprezintă măsuri cu specific bancar – acestea iau în considerare riscuri specifice asociate cu o anumită bancă.

43. Provizioanele pentru pierderi din împrumuturi reduc venitul net raportat în perioada în care provizionul este recunoscut şi scad valoarea contabilă a împrumuturilor. Standardele de contabilitate actuale utilizează „modelul pierderilor înregistrate”, care permite recunoaşterea pierderilor doar dacă la data bilanţului acestea au fost deja suportate. Standardele actuale nu permit includerea în provizioane a unor pierderi din credite apărute ca urmare a unor evenimente prevăzute a avea loc în viitor[37].

44. Prin urmare, în practică, este posibil să nu existe pierderi în cazul unul portofoliu pe termen lung deschis în timpul unei perioade de creştere economică, ceea ce înseamnă că, în conformitate cu IFRS actual, nu vor fi prevăzute provizioane pentru pierderi din credite în cazul unor împrumuturi individuale. Provizioanele pe parcursul ciclului (provizioanele dinamice) şi propunerea IASB vor obliga băncile să aloce provizioane pentru pierderile preconizate din credite. Astfel, în perioadele de creştere economică, băncile vor aloca provizioane care pot avea rol de rezerve în eventualitatea unei crize.

45. În prezent, sunt luate în considerare mai multe opţiuni de reducere efectivă a problemei prociclicităţii, una dintre acestea fiind îmbunătăţirea normelor de alocare a provizioanelor. În acest context, soluţiile inovatoare precum alocarea de provizioane dinamice au unele avantaje, băncile prezentându-şi mai repede pierderile preconizate. IASB a luat deja măsuri de modificare a normelor de contabilitate actuale privind provizioanele. Comitetul de la Basel îşi propune să contribuie în mod sistematic la limitarea prociclicităţii şi să îmbunătăţească aplicabilitatea modelului IASB.

46. În ceea ce priveşte rezervele de capital, sunt identificate două elemente complementare. Primul element stipulează o rezervă cu ţintă fixă (rezervă de conservare a capitalului) din capitalul minim obligatoriu, disponibilă pentru a absorbi pierderile în „perioadele de criză”. Băncile ar trebui să acumuleze o astfel de rezervă în perioadele de creştere. Băncile cu rezerve sub nivelul ţintă se vor confrunta cu limitări privind distribuţia capitalului (de exemplu, plata dividendelor, răscumpărarea acţiunilor) până la atingerea rezervelor ţintă fixe. Astfel, există siguranţa că sectorul bancar acumulează rezerve de capital atunci când are această capacitate şi că utilizează rezervele în perioade de criză. Impunerea unei obligaţii de creştere a capitalului în perioadele de profitabilitate poate contribui la atenuarea extinderii excesive a creditării şi a îndatorării în sectorul bancar.

47. Al doilea element stipulează o rezervă de capital contraciclică. Aceasta este concepută astfel încât să fie atins obiectivul macroprudenţial mai larg al protejării sectorului bancar în perioadele de creştere excesivă a creditării şi să fie încurajată creditarea în perioadele de criză economică. Nivelul ţintă al rezervei contraciclice de capital variază în timp şi se stabileşte ca funcţie a uneia sau mai multor variabile macro selectate pentru a fi utilizate ca indicator al acumulării riscurilor la nivel macro. Devierea variabilei (variabilelor) macro de la media pe termen lung indică perioade de acumulare a riscurilor la nivel macro, ceea ce conduce la creşterea limitei rezervei de conservare a capitalului.

48. Pentru a combate prociclicitatea la nivel macroprudenţial, Comisia recunoaşte existenţa unei opţiuni de rezervă de capital variabilă în timp. Deoarece o astfel de măsură ar include o evaluare generală din punct de vedere economic, monetar şi macroprudenţial, Comisia va evalua, în cooperare cu BCE, posibilităţile de integrare a acestei măsuri în noul mecanism de supraveghere.

Uniformizarea capitalului minim obligatoriu

49. CEBS a propus utilizarea procesului prevăzut de pilonul 2 pentru adaptarea la comprimarea estimărilor PD în perioadele de creditare normale. În practică, metodologia se bazează pe aplicarea unei ajustări care reflectă diferenţa între PD actuale şi PD corespunzătoare fie perioadelor de recesiune, fie mediilor pe termen lung. În această formă, dimensiunea ajustării scade în perioade de recesiune şi creşte în perioadele de expansiune economică, iar rezerva se calculează în mod corespunzător. Prin urmare, rezerva va avea capacitatea de a absorbi fluctuaţiile ciclice ale capitalului minim obligatoriu, reducând astfel prociclicitatea.

Îndatorarea

50. Îndatorarea din cadrul sistemului financiar a crescut semnificativ în perioada premergătoare recentei crize financiare, atât în sectorul bancar reglementat, cât şi în sectoarele nereglementate, în entităţi precum fonduri speculative ( hedge funds ) şi fonduri de capital privat ( private equity ). Deşi creşterea gradului de îndatorare poate contribui la creşterea randamentului în perioadele de creştere economică, acesta amplifică pierderile în timpul unei crize. În plus, procesul de reducere a gradului de îndatorare care a avut loc în întreg sistemul financiar a avut noi efecte negative asupra pieţelor financiare şi asupra economiei în ansamblu.

51. În declaraţia G20 din 2 aprilie 2009[38] se afirma că „cerinţele privind capitalul speculativ trebuie să fie completate de o măsură simplă, transparentă, fără riscuri şi comparabilă la nivel internaţional, care ia în considerare în mod corespunzător expunerile extrabilanţiere şi poate contribui la limitarea creşterii gradului de îndatorare în sistemul bancar”. În consultările sale publice, Comitetul de la Basel a prezentat o rată a îndatorării care să funcţioneze ca măsură suplimentară la cadrul Basel II privind riscurile, în vederea migrării către o abordare de tip pilonul 1 bazată pe revizuirea adecvată şi calibrare. Împreună cu Comitetul de la Basel, Comisia ia în considerare introducerea unei rate de îndatorare în vederea îndeplinirii următoarelor obiective:

52. limitarea îndatorării în sectorul bancar, contribuind astfel la atenuarea riscului de destabilizare a proceselor de reducere a îndatorării, cu posibile efecte negative asupra sistemului financiar şi economiei; şi

53. introducerea unor mecanisme suplimentare de protecţie împotriva riscului de model şi erorilor de măsurare prin completarea măsurii de bazate pe risc cu o măsură a riscului simplă, transparentă şi independentă, care se bazează pe expunerile brute.

54. Se recomandă ca rata de îndatorare să fie armonizată la nivel internaţional înainte de a fi pusă în aplicare şi să fie ajustată complet pentru a se ţine seama de eventualele diferenţe de valoare contabilă. Rata se calibrează astfel încât să poată fi considerată o măsură credibilă de completare a cerinţelor bazate pe riscuri, având în vedere următoarele modificări ale cadrului Basel II.

M ăsuri deja adoptate de Comisie

55. În timpul perioadei de creştere economică, adoptarea de scheme de stimulare pentru personalul cu funcţie de decizie din societăţile financiare a promovat prociclicitatea prin încurajarea riscului excesiv, urmărindu-se profitabilitatea pe termen scurt şi ignorându-se evaluarea adecvată a riscurilor şi adaptarea la acesta sau performanţa pe termen lung[39].

56. Pentru a combate efectele negative ale deficienţelor structurilor de remunerare, Comisia a propus completarea cerinţelor CRD cu o obligaţie expresă pentru instituţiile de credit şi societăţile de investiţii, prin care acestea au obligaţia de a înfiinţa şi menţine, în ceea ce priveşte categoriile de personal ale căror activităţi profesionale au un impact semnificativ asupra profilului lor de risc, politici şi practici de remunerare compatibile cu o administrare eficientă a riscurilor[40].

57. Pentru a îmbunătăţi cerinţele privind adecvarea capitalului bancar, Comisia a mai propus modificarea CRD în sensul înăspririi cerinţelor de capital obligatoriu necesar pentru portofoliul de tranzacţionare şi resecuritizările deţinute în portofoliul bancar[41]. În timpul crizei financiare, deficienţele MRC în aceste domenii au condus la crearea de presiuni suplimentare asupra poziţiilor de capital ale băncilor care, la rândul lor, au contribuit probabil la înăsprirea standardelor de creditare ale băncilor.

58. În 2009, Comisia a mai propus înfiinţarea unui Comitet european pentru riscuri sistemice (CERS)[42], însărcinat cu supravegherea stabilităţii întregului sistem financiar. Dacă va fi înfiinţat în conformitate cu această propunere, CERS va identifica riscurile sistemice de la nivel european şi va emite avertismente de risc. Adăugarea unei dimensiuni macroprudenţiale solide la abordarea microprudenţială actuală ar trebui să combată sursele de prociclicitate legate de limitele metodei de evaluare a riscurilor şi de răspunsurile inadecvate la risc ale actorilor din cadrul pieţei[43]. O astfel de măsură ar trebui să faciliteze identificarea promptă a ciclurilor şi acumularea riscurilor în sistem; atunci când sunt prevăzute mecanisme eficiente de consultare a autorităţilor de supraveghere şi reglementare, această identificare va permite adoptarea de măsuri rapide de evitare a volatilităţii excesive şi a prociclicităţii în timpul unei recesiuni.

Conclu zii

59. Trebuie subliniat că analiza efectuată este numai cu titlu indicativ, dat fiind faptul că normele CRD II au fost adoptate abia în 2009.

60. Comisia observă că mai multe instituţii şi comitete internaţionale au subliniat importanţa introducerii de măsuri contraciclice în cadrul prudenţial, în vederea reducerii prociclicităţii excesive din sistemul financiar. În paralel cu lucrările Comitetului de la Basel, Comisia va examina în special opţiunile prin care se reduc riscul sistemic şi prociclicitatea în cea mai eficientă manieră. Comisia consideră că, pe lângă capacitatea de a limita riscurile excesive în perioadele de creştere economică, aceste măsuri trebuie să poată fi utilizate în perioade de recesiune pentru a creşte soliditatea sectorului bancar şi a încuraja creditarea economiei.

61. Comisia reaminteşte concluziile Consiliului Ecofin[44], care invită la „introducerea de metode inovatoare de provizionare, constând în constituirea de provizioane, deduse din profiturile din perioadele de dezvoltare economică şi alocate pentru pierderile anticipate ale portofoliilor de împrumuturi, şi care pot contribui la reducerea prociclicităţii”. Comisia mai reaminteşte recomandarea G20 care invită „organismele de standardizare contabilă să coopereze neîntârziat cu autorităţile de supraveghere şi reglementare pentru a ameliora standardele privind evaluarea şi provizionarea şi a crea un set unic de standarde globale de contabilitate de înaltă calitate”. În procesul de analizare a unei propuneri legislative, Comisia va ţine seama de activitatea continuă a organismului internaţional de standardizare contabilă (IASB) şi a autorităţilor de supraveghere prudenţială (în special Comitetul de la Basel).

BIBLIOGRAFIE

BIS ( 2008), „Addressing financial system procyclicality: a possible framework”, Note for the FSF Working Group on Market and Institutional Resilience” ( Combaterea prociclicităţii din sistemul financiar: un cadru posibil”, Notă pentru grupul de lucru FSF privind soliditatea pieţei şi a instituţiilor ), septembrie 2008, disponibil la http://www.financialstabilityboard.org/publications/r_0904e.pdf?noframes=1

Borio, C., C. Furfine, și P. Lowe (2001), „Procyclicality of the financial system and financial stability: issues and policy options” ( Prociclicitatea sistemului financiar şi stabilitatea financiară: aspecte şi opţiuni de politică ), BIS Paper No 1

Cappiello, L., A. Kadareja, C. Kok Sørensen și M. Protopapa (2009), „Do bank loans and credit standards have an effect on output? A panel approach for the euro area” ( Au creditele bancare şi standardele de creditare un efect asupra productivităţii? O abordare de grup pentru zona euro ), document de lucru al BCE (în curs de publicare)

Ciccarelli, M., A. Maddaloni și J.-L. Peydró (2009), „Trusting the Bankers: a New Look at the Credit Channel of Monetary Transmission” ( Încrederea în bancheri: o nouă perspectivă asupra creditării ca vehicul pentru politica monetară ”), lucrare prezentată la Conferinţa privind riscul de creditare, crizele financiare şi macroeconomia, Veneţia, 2009)

COM (2009) 362 final, Propunere de directivă a Parlamentului European şi a Consiliului de modificare a Directivelor 2006/48/CE şi 2006/49/CE în ceea ce priveşte cerinţele de capital pentru portofoliul de tranzacţionare şi resecuritizare, precum şi procesul de supraveghere a politicilor de remunerare, disponibilă la http://ec.europa.eu/internal_market/bank/docs/regcapital/com2009/Leg_Proposal_Adopted_1307.pdf

COM (2009) 499 final, Propunere de regulament al Parlamentului European şi al Consiliului privind supravegherea macroprudenţială comunitară a sistemului financiar şi de înfiinţare a unui Comitet european pentru riscuri sistemice, 23 septembrie 2009, disponibil la http://ec.europa.eu/internal_market/finances/docs/committees/supervision/20090923/com2009_499_en.pdf

ECOFIN (2009), Concluziile Consiliului privind prociclicitatea, cel de-al 2954-lea Consiliu Economic şi Financiar, Bruxelles, 7 iulie 2009, disponibile la http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_data/docs/pressdata/en/ecofin/109050.pdf

G-20 (2009), Declaraţie privind întărirea sistemului financiar, Londra, 2 aprilie 2009, disponibilă la http://www.g20.org/Documents/Fin_Deps_Fin_Reg_Annex_020409_-_1615_final.pdf

Masschelein, N. (2007), „Monitoring pro-cyclicality under the capital requirements directive: preliminary concepts for developing a framework”, ( Monitorizarea prociclicităţii în cadrul prevăzut de directiva privind cerinţele de capital: concepte preliminare de dezvoltare a unui cadru ), document de lucru al NBB nr. 120

[1] Conţine Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European şi a Consiliului privind iniţierea şi exercitarea activităţii instituţiilor de credit şi Directiva 2006/49/CE a Parlamentului European şi a Consiliului privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investiţii şi al instituţiilor de credit

[2] Mandatul TFICF prevede monitorizarea nivelului şi volatilităţii cerinţelor de capital minim al băncilor, așa cum au fost definite de CRD, precum şi analizarea impactului acestora asupra creditării bancare şi ciclului economic.

[3] Chestionar destinat întreprinderilor europene, disponibil între 12 august şi 28 septembrie 2009. Opiniile comunităţii de afaceri privind evoluţia şi condiţiile creditării bancare începând din octombrie 2009 au fost obţinute cu asistenţa Grupului de consultare a întreprinderilor europene. Chestionarul a fost completat de 429 de membri ai EBTP din 28 de ţări UE/SEE. În ceea ce priveşte dimensiunile companiilor respondente, 59% dintre acestea au fost întreprinderi mici, 20% întreprinderi medii şi 21% întreprinderi mari.

[4] Chestionar adresat sectorului bancar din UE, disponibil între 21 mai şi 31 august 2009. Au fost primite 19 răspunsuri din partea Italiei, Sloveniei, Belgiei, Austriei, Germaniei, Regatului Unit şi Ţărilor de Jos. Printre respondenţi s-au numărat bănci cu capital majoritar privat (tranzacţionate public), reţele naţionale bancare de tip cooperatist şi bănci cu capital de stat. Unele răspunsuri au fost transmise de asociaţii naţionale reprezentând poziția consolidată a membrilor lor, sporind efectiv numărul instituţiilor individuale de creditare incluse în chestionar.

[5] Directiva 2009/111/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 de modificare a Directivelor 2006/48/CE, 2006/49/CE și 2007/64/CE în ceea ce privește băncile afiliate instituțiilor centrale, anumite elemente ale fondurilor proprii, expunerile mari, reglementările privind supravegherea, precum și gestionarea crizelor

[6] Pentru o descriere detaliată a principalelor surse ale prociclicităţii şi a rolului normelor de adecvare a capitalului în acest sens, a se vedea BIS (2008) şi Masschelein (2007)

[7] În special, instituţiile financiare au dificultăţi în privinţa evaluării nivelului absolut al riscului (deşi reuşesc o mai bună evaluare a riscului relativ), în special pe perioade lungi, identificând astfel rareori perioadele de expansiune având consecinţe pentru riscul sistemic. Măsurarea riscurilor poate fi destul de ineficientă, deoarece vulnerabilităţile şi riscurile se acumulează pe durata de expansiune, dar ating vârful critic atunci când apar tensiuni (de exemplu, riscul de piaţă aferent portofoliului de tranzacţionare al băncilor poate fi subestimat cu uşurinţă dacă este măsurat pe perioade scurte de deţinere). Astfel de limite ale percepţiei riscului se datorează parţial informaţiilor insuficiente privind dinamica riscului sistemic şi sunt explicate prin anumite teorii ale finanţelor comportamentale, cum ar fi „miopia la dezastru” şi disonanţa cognitivă. Pentru un studiu amănunţit, a se vedea Borio et al. (2001)

[8] În condiţii de criză economică şi de scădere a valorilor garanţiilor, asimetriile de informare privind calitatea bilanţurilor clienţilor poate presupune că inclusiv clienţii cu proiecte profitabile pot avea dificultăţi în a obţine creditare. Atunci când condiţiile economice se ameliorează, iar valoarea garanţiilor creşte, se poate manifesta situaţia opusă. Acest raţionament sugerează că efectele prociclice pot fi mai sesizabile în cazul clienţilor susceptibili la asimetrie de informare, între care se pot număra şi întreprinderi mici şi mijlocii care nu sunt supuse ratingurilor externe şi obligaţiilor de comunicare extinsă.

[9] În unele cazuri, răspunsurile sunt explicate prin distorsiunile pe termen scurt ale structurilor de remunerare sau prin comportament mimetist (tendinţa actorilor pieţei de a imita comportamentul omologilor). Politicile de remunerare ale instituţiilor financiare pot avea un efect prociclic potenţator atunci când implică, în perioada de creştere, compensaţii (eventual disproporţionate) şi, în perioada de recesiune, penalităţi insuficiente, de exemplu bonusuri acordate pe baza profiturilor pe termen scurt, care sunt plătite imediat, fără o ajustare în funcţie de riscuri sau fără amânarea plăţii pentru a lua în considerare performanţele viitoare ale departamentului sau ale instituţiei în ansamblu. Pentru un studiu amănunţit, a se vedea Borio et al. (2001)

[10] Dimpotrivă, în cazul unei crize economice, evoluţiile pieţei pot conduce la o scădere a valorii juste a activelor, precum şi la înăsprirea cerinţelor privind provizionarea. Astfel de reduceri ale valorii activelor şi creşteri ale pierderilor din împrumuturi pot determina băncile să înăsprească condiţiile de creditare şi să reducă nivelul împrumuturilor.

[11] În ceea ce priveşte impactul relativ al parametrilor individuali de risc ai abordării IRB, se consideră că PD are principala contribuţie la ciclicitatea cadrului, efectele LGD şi EAD având o importanţă mai scăzută. Măsura în care variază cerinţele de capital poate depinde, între altele, de punerea în aplicare de către bănci în procedurile de stabilire a ratingului intern a unor sisteme de măsurare„la un anumit moment” ( Point-in-Time , PIT) sau „pe parcursul ciclului” ( Through-the-Cycle , TTC). De obicei, ratingurile TTC nu se modifică rapid ca urmare a fluctuaţiilor condiţiilor macroeconomice şi, astfel, sunt mai puţin influenţate de inerţia ciclului economic. Cadrele Basel II şi CRD sugerează utilizarea sistemelor de rating TTC ca metodă de a reduce eventuala volatilitate a cerinţelor de capital. Cu toate acestea, ca urmare a preferinţei băncilor pentru utilizarea datelor recente privind incidentele de plată şi a sistemelor de avertizare rapidă, dar şi a dificultăţilor în obţinerea unui set de date suficiente, acestea utilizează în principal metoda PIT, în special pentru expunerile în cazul IMM-urilor şi clienţilor persoane fizice.

[12] Conform SA, cerinţele ar trebui să fluctueze mai puţin atunci când băncile utilizează ponderi ale riscului bazate pe ratinguri externe (care tind să fie stabilite pe baza TTC) realizate de instituţii externe de rating de credit

[13] Activele ponderate conform metodei FIRB pentru portofolii de servicii pentru persoane juridice ar trebui să fie influenţate mai puţin de ciclul economic decât cele ponderate conform AIRB, deoarece aceasta din urmă prevede ca băncile să utilizeze estimări proprii ale LGD şi EAD. LGD şi EAD estimate pe plan intern sunt considerate a fi mai sensibile la ciclurile economice decât estimările destinate scopurilor de supraveghere utilizate în cadrul metodei FIRB

[14] Pe lângă parametrii riscului de credit, pot exista urmări ale utilizării unor produse de transfer al riscului de credite, cum ar fi securitizările, asupra ciclicităţii cerinţelor de capital. În circumstanţe favorabile, pieţele de securitizare încurajează instituţiile să transfere riscul de credit, presiunea care afectează poziţiile de capital ale băncilor fiind astfel înlăturată. Totuşi, evoluţii recente au arătat că această funcţie de transfer al riscurilor se poate dovedi ineficientă în situaţii nefavorabile ale pieţei, care, la rândul lor, pot amplifica efectele negative asupra poziţiilor de capital ale băncilor.

[15] Iunie 2008, decembrie 2008 şi iunie 2009, pentru aproximativ 60-80 bănci IRB din 14 ţări UE

[16] Fără a lua în considerare plafoanele provizorii

[17] O bancă este considerată bancă de categoria 1 dacă capitalul său de rangul 1 depăşeşte 3 miliarde EUR, este bine diversificat şi activ pe plan internaţional

[18] Impactul CRD asupra cerinţelor de capital determinat de abordările IRB privind riscul de credit ar putea să nu fie reflectat în totalitate în datele puse la dispoziţie de bănci, în măsura în care băncile aplică utilizarea parţială a abordării standardizate. În decembrie 2008, cota din expunerile de utilizare parţială ale băncilor era semnificativă atât în cazul băncilor din grupul 1 (31%), cât şi al băncilor din grupul 2 (40%)

[19] Într-adevăr, MRC per expunere – o măsură a riscului – fie nu s-a modificat (în cazul băncilor din grupul 1), fie s-a redus uşor (în cazul băncilor din grupul 2) în decembrie comparativ cu iunie 2008. În timp ce PD la nivel de portofoliu în cazul băncilor din grupul 1 au crescut în medie, PD fără incidente de plată au rămas practic nemodificate, ceea ce a indicat că creşterea PD medii s-a datorat unui număr mai ridicat de incidente de plată. În măsura în care creşterea PD reflectă o creştere a cotei de expuneri cu incidente de plată, impactul creşterii mediei PD asupra RWA (şi asupra MRC) este mai puţin clar, deoarece ponderarea la risc a unei expuneri cu incident de plată este zero (cu unele excepţii în cazul AIRB). Riscul este apoi calculat pentru pierderea anticipată, pentru care se alocă provizioane de risc (în cazul ineficienţei acestora, are loc o deducere din capital). În plus, nivelul LGD în cazul mai multor expuneri a fost mai redus în decembrie comparativ cu iunie 2008.

[20] Practic, MRC reprezintă numărătorul şi numitorul ratei capitalului obligatoriu. Acesta măsoară capitalul necesar pentru a acoperi (i) 8% din RWA; (ii) diferenţele între provizioanele totale eligibile şi suma preconizată a pierderilor totale; şi (iii) alte deduceri.

[21] PD sunt estimate utilizând date referitoare la profit şi pierderi, care sunt modificate de ciclul economic cu o anumită întârziere şi sunt publicate după încă o perioadă de timp. De exemplu, dacă veniturile unei firme încep să scadă la începutul anului, acest lucru se reflectă în declaraţiile sale fiscale de la sfârşitul anului, care sunt publicate cu întârziere de câteva luni în anul următor şi pot fi incluse în sistemele de rating alte câteva luni mai târziu.

[22] Reprezentat de output gap-ul întârziat şi măsurat ca diferenţa între PIB-ul real şi cel potenţial

[23] Coeficientul este semnificativ din punct de vedere statistic doar pentru portofoliul de servicii pentru persoane juridice (1%)

[24] Analizele de regresie efectuate de BCE privind relaţia între modificarea parametrilor iniţiali ai riscului individual şi ciclul economic au constatat că PD în cazul portofoliilor de servicii pentru persoane juridice şi pentru persoane fizice tind să crească mai pronunţat în ţările cu activitate economică scăzută, măsurată prin output gap-ul întârziat cu o perioadă. Regresii similare în ceea ce priveşte LGD au condus, în cazul tuturor portofoliilor, la coeficienţi negativi dar fără importanţă statistică. Aceasta poate arăta că valorile LGD înregistrate în modelele interne ale băncilor au o inerţie relativ mai mare decât PD şi pot reacţiona mai lent la modificările macroeconomice. Prin urmare, poate fi necesară o perioadă mai lungă de eşantionare pentru obţinerea unor probe clare privind relaţia puternic negativă anticipată între activitatea economică şi LGD. O explicaţie suplimentară pentru faptul că nu s-a găsit o legătură între LGD şi ciclul economic poate fi identificată în cerinţele de reglementare care stipulează utilizarea LGD pentru scenarii de simulare de criză.

[25] Totuşi, răspunsurile băncilor la chestionarele Comisiei arată că cerinţele de capital obligatoriu reprezintă cea mai importantă metodă de determinare a nivelului capitalului ţintă – atât în cazul băncilor SA, cât şi a băncilor IRB.

[26] BLS din iulie 2009, care includea un eşantion de peste 100 de bănci din zona euro, a inclus întrebări referitoare la impactul CRD asupra politicilor de creditare ale băncilor (evaluat pe baza standardelor de creditare ale acestora) în perioada cuprinsă între trimestrul 1 din 2008 şi trimestrul 2 din 2009

[27] După un profit al contului de tranzacţionare (inclusiv pierderi şi câştiguri nerealizate) de 82 miliarde EUR în 2007, un eşantion de 105 bănci din UE a înregistrat un deficit al contului de tranzacţionare de 94 miliarde EUR în 2008; surse: Orbis, Bloomberg

[28] Studiu efectuat de BCE în cooperare cu Comisia între 17 iunie şi 23 iulie 2009, pe un eşantion de 6 000 de IMM-uri şi firme mari din zona euro.

[29] Dimensiunea firmelor a reprezentat un factor în privinţa acordării de credite, doar 5% dintre firmele mari confruntându-se cu respingerea cererilor de împrumut

[30] Răspunsurile primite din partea a 429 de companii din UE/SEE au arătat că, în perioada octombrie 2008 – septembrie 2009, 13% din întreprinderile care au solicitat credite bancare nu au reuşit să obţină finanţare sub această formă, iar acest procent a fost mai mare în cazul IMM-urilor (15%) decât în cazul firmelor mari (5%). Răspunsurile au mai arătat că, în cazul unui eşantion secundar de întreprinderi care au susţinut că au fost afectate de reducerea creditării bancare, obţinerea fondurilor necesare din alte surse s-a dovedit mai dificilă în cazul IMM-urilor decât al întreprinderilor mari.

[31] Cappiello et al. (2009) prezintă dovezi empirice asupra faptului că creditarea bancară reprezintă un vehicul pentru transmisia politicii monetare în zona euro. Autorii constată că modificarea ofertei de credite pentru întreprinderi, atât în ceea ce priveşte volumele, cât şi condiţiile de acordare, are efecte importante asupra economiei reale. Prin urmare, unele cerinţe obligatorii ale bilanţurilor bancare, cum ar fi cele privind capitalul minim obligatoriu - în sensul în care acestea obligă băncile să îşi reducă oferta de creditare – pot avea urmări negative asupra creşterii economice reale.

Ciccarelli et al. (2009) utilizează o situaţie generală a valorii la risc ( value at risk , VAR) pentru zona euro conţinând PIB, preţuri, rate ale dobânzilor pe termen scurt, cererea de împrumuturi şi condiţiile de acordare a împrumuturilor. Utilizând funcţii de reacţie la impulsuri, autorii constată că o înăsprire a standardelor de creditare conduce la o scădere importantă a creşterii PIB-ului real. Prin urmare, această constatare sugerează că, în condiţiile în care CRD are potenţialul de a afecta standardele de creditare ale băncilor, acesta va afecta în cele din urmă şi activitatea economică.

[32] http://ec.europa.eu/internal_market/bank/regcapital/index_en.htm

[33] Autorităţile de reglementare în domeniul bancar nu au permis băncilor să îşi utilizeze propriile modele de risc de credit pentru a stabili cerinţe de capital, ca urmare a incertitudinii şi lipsei de date privind corelaţiile activelor. După cum au arătat evoluţiile recente, modelele interne ale băncilor nu s-au dovedit eficiente.

[34] Directive 2009/111/CE, care a modificat CRD, obligă băncile să efectueze o analiză tip due diligence, inclusiv păstrarea a 5% din valoarea activelor securitizate, în timp ce reglementarea agenţiilor de rating va avea loc în conformitate cu regulamentul privind agenţiile de rating

[35] Totuşi, există factori importanţi care pot reduce impactul creşterilor cerinţelor de capital în cazul deteriorării ratingurilor, deoarece: (i) retrogradarea ratingului a fost însoţită de scăderi ale valorii contabile. Deoarece normele bancare europene permit băncilor să compenseze scăderile valorii contabile cu cerinţele de capital, efectul retrogradării ratingului va fi mult mai redus în cazul băncilor care au adoptat politici de evaluare conservatoare în ceea ce priveşte poziţiile din securitizare; (ii) băncile care au beneficiat de garanţii guvernamentale pentru poziţiile din securitizare sau care au vândut aceste garanţii pe piaţă sau către vehicule guvernamentale specializate („bănci neperformante”) vor fi fost scutite integral sau parţial de creşterile cerinţelor de capital.

[36] La sfârşitul lunii iunie 2008, aceste medii se aflau la 2,9% în cazul grupului 1 şi 4,5% în cazul grupului 2

[37] IASB a efectuat un studiu cuprinzător privind IAS 39 Instrumente financiare, inclusiv provizioanele pentru pierderile din credite, şi a publicat în noiembrie 2009 un proiect de expunere ( exposure draft , ED) separat. ED conţine cinci principii de evaluare de nivel înalt [modelul fluxului de numerar preconizat ( Expected Cash Flow Model, ECF)] care ar trebui să fie utilizate de entităţile raportoare în combinaţie cu îndrumările de aplicare bazate pe principii pentru a determina costul amortizat. Conform metodei propuse, băncile:

a) estimează mai întâi fluxurile de numerar preconizate pentru durata (rămasă) a instrumentului financiar, inclusiv pierderile din credite preconizate (luând în considerare garanţiile);

b) calculează „rata dobânzii efective” (rata internă de rentabilitate) pe baza fluxurilor de numerar preconizate. Rata dobânzii efective va fi mai redusă decât rata dobânzii contractuale deoarece vor fi luate în considerare pierderile estimate din credite;

c) revizuiesc, la fiecare dată de raportare, fluxul de numerar iniţial şi pierderile estimate din credite şi le ajustează atunci când este necesar.

Abordarea ECF poate îmbunătăţi provizionarea pentru riscuri de credit comparativ cu modelul actual al pierderilor înregistrate prevăzut în IAS 39, deoarece nu va mai necesita un eveniment declanşator şi va permite o identificare mai rapidă a pierderilor din credite. Abordarea ECF va permite, de asemenea, stabilirea unei mai bune corespondenţe între veniturile din dobânzi contractuale şi pierderile anticipate. Totuşi, ED conţine îndrumări limitate privind utilizarea datelor şi modelelor. Practic, ED solicită estimări la un anumit moment ale fluxurilor de numerar şi pierderilor preconizate din credite. Asemenea Comitetului de la Basel şi altor părţi interesate, Comisia evaluează propunerea IASB şi va contribui la îmbunătăţirea acesteia, în conformitate cu obiectivele stabilite de G20.

[38] G-20 (2009)

[39] A se vedea punctul 5 pentru mai multe detalii privind răspunsurile inadecvate ale actorilor din piaţă la modificările condiţiilor economice

[40] COM (2009) 362 final

[41] Ibid

[42] A se vedea COM (2009) 499 final

[43] A se vedea punctul 5 pentru explicaţii suplimentare privind aceste aspecte

[44] ECOFIN (2009)