C 443/93

Avizul Comitetului Economic și Social European privind propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței domestice

[COM(2022) 105 final]

(2022/C 443/13)

Raportor: domnul José Antonio MORENO DÍAZ Coraportoare: doamna Ody NEISINGH

Sesizare Comisia Europeană, 2.5.2022 Temei juridic Articolul 304 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene Secțiunea competentă Secțiunea pentru ocuparea forței de muncă, afaceri sociale și cetățenie Data adoptării în secțiune 22.6.2022 Data adoptării în sesiunea plenară 13.7.2022 Sesiunea plenară nr. 571 Rezultatul votului (voturi pentru/ voturi împotrivă/abțineri) 200/7/7

1. Concluzii și recomandări

1.1. Comitetul Economic și Social European (CESE) salută inovarea în materie de reglementare pe care o presupune o directivă privind combaterea violenței împotriva femeilor dintr-o perspectivă intersecțională, intens revendicată de societate.

1.2. Având în vedere amploarea și extinderea formelor multiple de violență împotriva femeilor, este necesar ca politicile de combatere a acestora să nu fie politici neutre, ci să fie elaborate dintr-o perspectivă de gen clară și neechivocă, concepută astfel încât să faciliteze înțelegerea necesității și eficacității acestora.

1.3. CESE dorește să menționeze că consideră că este esențial și urgent să se insiste pentru ratificarea de către toate statele membre care nu au făcut încă acest lucru, inclusiv de către UE, atât a Convenției nr. 190 a OIM privind violența și hărțuirea, cât și a Convenției de la Istanbul.

1.4. CESE consideră că ar trebui incluse în această directivă toate formele de violență împotriva femeilor, cum ar fi violența instituțională, exploatarea sexuală și reproductivă, hărțuirea la locul de muncă, violența bazată pe gen în familie, supunerea chimică, hărțuirea stradală, hărțuirea sexuală pe criterii de sex și/sau gen, sau sterilizarea forțată a femeilor cu handicap, printre altele.

1.5. CESE consideră că ar trebui să se opteze pentru includerea violenței împotriva femeilor printre „euroinfracțiunile” menționate la articolul 83 alineatul (1) din TFUE.

1.6. CESE consideră că ar trebui incluse măsuri specifice în cadrul dialogului social și al negocierilor colective, pentru a asigura menținerea încadrării în muncă a victimelor violenței împotriva femeilor și integrarea pe piața muncii a victimelor care nu au un loc de muncă.

1.7. În conformitate cu abordarea adoptată de PE și CEDAW, CESE susține că ar trebui utilizat termenul „femei care practică prostituția” în locul termenului „lucrătoare sexuale”.

1.8. Comitetul consideră că factorii agravanți ar trebui să includă aspecte precum existența unei amenințări anterioare la adresa victimei sau a mediului său afectiv sau familial, sau profitul.

1.9. De asemenea, ar trebui să se acorde o atenție deosebită femeilor și fetelor care aparțin minorităților etnice și/sau culturale, cum ar fi romii, femeilor migrante, în special celor aflate într-o situație administrativă neregulamentară, precum și fetelor și femeilor refugiate care fug din calea războiului.

1.10. CESE solicită, de asemenea, să se acorde o atenție deosebită femeilor cu handicap, care sunt mai expuse agresiunilor bazate pe gen din cauza statutului lor de persoană cu handicap.

1.11. În ceea ce privește hărțuirea cibernetică, Comitetul consideră că absența consimțământului și expunerea publică ar trebui să însemne, în sine, hărțuire cibernetică.

1.12. Comitetul consideră că direcționarea victimelor către serviciile de sprijinire nu ar trebui să se facă numai în timp util și în mod coordonat, ci și cu caracter prioritar și urgent.

1.13. CESE solicită Comisiei Europene să integreze serviciile de sănătate, inclusiv serviciile pentru sănătatea sexuală și reproductivă, în lista serviciilor de sprijinire esențiale pentru victime, și să îndemne toate statele membre ale UE să elimine de urgență toate barierele din calea accesului la contracepția de urgență și la serviciile de întrerupere voluntară a sarcinii în urma unui viol.

1.14. Comitetul susține că ordinele de restricție și de protecție de urgență, care garantează integritatea fizică și psihologică a victimelor, trebuie să includă neapărat măsuri care să îl împiedice pe făptuitor să hărțuiască victima sau să se apropie fizic de aceasta.

1.15. CESE consideră că accesibilitatea și gratuitatea ar trebui, de asemenea, să fie incluse în mod explicit în toate mecanismele și măsurile de sprijinire a victimelor violenței sexuale.

1.16. Comitetul atrage atenția asupra limitării pe care o presupune faptul că serviciile de consiliere și de îngrijire prevăzute pentru cazurile de hărțuire sexuală la locul de muncă au doar un caracter extern și că nu se reflectă în niciun fel importanța dialogului social, negocierea colectivă și implicarea și negocierea necesară cu partenerii sociali.

1.17. Având în vedere rolul pe care îl joacă educația în modelarea rolurilor de gen și a stereotipurilor, rolul său preventiv – în special printr-o educație sexuală cuprinzătoare – ar trebui avut în vedere în toate etapele educației, iar implicarea comunității educaționale, a organizațiilor societății civile (în special a asociațiilor feministe), a partenerilor sociali și a comunităților afectate ar trebui să fie inclusă în mod explicit în cooperarea instituțională.

1.18. Comitetul consideră că interesul superior al minorului ar trebui să prevaleze asupra regimului de vizite atunci când există îndoieli rezonabile cu privire la posibilitatea de a garanta un contact sigur atât din punct de vedere fizic, cât și din punct de vedere emoțional.

1.19. Comitetul salută includerea în directivă a mutilării genitale feminine ca infracțiune specifică.

1.20. Comitetul consideră că și încălcările mai ample ale sănătății și ale drepturilor sexuale și reproductive ar trebui să fie combătute ca forme de violență împotriva femeilor, cum este cazul violenței ginecologice și obstetrice, sarcina forțată și refuzul acordării de îngrijiri în cazul avortului. De asemenea. CESE observă cu îngrijorare că în definiția violenței împotriva femeilor nu sunt incluse restricțiile existente privind întreruperea voluntară a sarcinii, în mod liber și în condiții de siguranță, și nici hărțuirea cu care se confruntă, în principal în proximitatea clinicilor, femeile care aleg liber să facă acest lucru.

1.21. Comitetul constată cu îngrijorare că dezvoltarea unei vieți depline, în condiții de libertate și egalitate, pentru orfanii victimelor violenței împotriva femeilor nu este prevăzută.

1.22. CESE este profund îngrijorat de faptul că activitățile grupărilor de extremă dreaptă au ca obiectiv stabilit combaterea propunerilor de egalitate de gen și, în special, de negarea sistematică a violenței structurale împotriva femeilor, cea pe care o suferă din simplul motiv că sunt femei. Acest refuz nu numai că intoxică conviețuirea în condiții de egalitate, ci subminează și valorile și principiile consacrate la articolul 2 din TFUE.

1.23. Comitetul recomandă ca directiva să includă un raport economic care să asigure punerea în aplicare eficientă a măsurilor adoptate prin intermediul unei finanțări publice adecvate.

2. Observații generale

2.1. Violența împotriva femeilor este expresia maximă a discriminării femeilor; aceasta reprezintă un mecanism de control la originea căruia se află inegalitatea dintre femei și bărbați care, la rândul său, o generează și o alimentează.

2.2. CESE este profund îngrijorat de faptul că activitățile grupărilor de extremă dreaptă au ca obiectiv stabilit combaterea propunerilor de egalitate de gen și, în special, de negarea sistematică a violenței structurale împotriva femeilor, cea pe care o suferă din simplul motiv că sunt femei. Acest refuz nu numai că intoxică conviețuirea în condiții de egalitate, ci subminează și valorile și principiile consacrate la articolul 2 din TFUE.

2.3. Printre obiectivele fundamentale ale Strategiei europene privind egalitatea de gen 2020-2025 se numără eliminarea violenței de gen. De asemenea, strategia urmărește, printre alte obiective, combaterea stereotipurilor de gen, eliminarea diferențelor de remunerare la locul de muncă și în ceea ce privește responsabilitățile legate de îngrijire, asigurarea unei participări în condiții de egalitate la diferitele sectoare ale economiei și realizarea unui echilibru între femei și bărbați în procesul de luare a deciziilor și în activitatea politică.

2.4. Violența împotriva femeilor și a fetelor este una dintre formele cele mai persistente de discriminare pe motive de gen și constituie o încălcare a drepturilor omului. În UE, jumătate dintre femei (53 %) evită anumite locuri sau situații de teama de a fi victime ale agresiunii fizice sau sexuale ( 1 ) , iar o treime declară că au fost victime ale violenței fizice sau sexuale (33 %).

2.5. Având în vedere amploarea și extinderea formelor multiple de violență împotriva femeilor, este necesar ca politicile de combatere a acestora să nu fie politici neutre, ci să fie elaborate dintr-o perspectivă de gen clară și neechivocă, concepută astfel încât să faciliteze înțelegerea necesității și eficacității acestora.

2.6. În fiecare zi, femeile sunt expuse riscului de violență la locul de muncă, în special cele care lucrează în sectorul transporturilor (63 % dintre acestea declară că au fost supuse recent cel puțin unui act de violență) ( 2 ) și în sectorul serviciilor și al vânzărilor ( 3 )

2.7. Violența în familie s-a intensificat și ca urmare a măsurilor de limitare a mișcării persoanelor impuse pentru oprirea crizei sanitare generate de pandemia provocată de COVID-19 ( 4 )

2.8. CESE salută faptul că propunerea de directivă are ca obiectiv prevenirea și combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței domestice pentru a garanta astfel un nivel ridicat de securitate și exercitarea deplină a drepturilor fundamentale, inclusiv a dreptului la egalitatea de tratament și la nediscriminare. Deși considerăm că abordarea în materie de drept penal pentru combaterea violenței împotriva femeilor este necesară, aceasta trebuie să fie însoțită în mod necesar de o abordare holistică și cuprinzătoare pentru prevenirea, combaterea și eradicarea violenței pe criterii de gen.

3. Observații specifice

3.1. CESE salută inovarea în materie de reglementare pe care o presupune o directivă privind combaterea violenței împotriva femeilor dintr-o perspectivă intersecțională. Cu toate acestea, Comitetul atrage atenția asupra necesității de a activa protocoale, campanii de sensibilizare și calificări pentru profesioniști, pentru a preveni atât violența instituțională, cât și învinuirea victimelor pentru factori externi care nu au legătură cu actul violent, cum ar fi aparența sau atitudinea victimei, statutul, originea sau orice altă caracteristică sau situație.

3.2. În acest sens, deși CESE salută clarificarea conceptuală și penală pe care o implică definirea în cadrul directivei a unor forme de violență împotriva femeilor, este indispensabil ca propunerea să abordeze toate formele de violență pe criterii de gen împotriva femeilor și să includă o definiție generală a violenței de gen, precum cea menționată la articolele 1 și 2 din Declarația Organizației Națiunilor Unite privind eliminarea violenței împotriva femeilor, din 1993, sau la articolul 3 din Convenția de la Istanbul.

3.3. CESE consideră că ar fi trebuit să se opteze pentru includerea violenței împotriva femeilor printre „euroinfracțiunile” menționate la articolul 83 alineatul (1) din TFUE.

3.4. CESE salută incriminarea violului, pentru ca urmărirea penală să poată fi declanșată doar pe baza lipsei consimțământului, fără cerința legată de recurgerea la forță sau la amenințare. Această definiție juridică include această infracțiune în conformitate cu Convenția de la Istanbul; acest concept ar trebui să se aplice noilor forme de viol, cum ar fi așa-numita „supunere chimică”.

3.5. Comitetul recunoaște importanța includerii unor măsuri specifice menite să asigure protecția și accesul la justiție pentru victimele violenței de gen în cadrul familiei; cu toate acestea, CESE solicită ca această formă de violență să fie inclusă printre infracțiunile prevăzute în directivă, pentru a se stabili un cadru comun în materie de sancțiuni, circumstanțe agravante, competență jurisdicțională și prescripție.

3.6. Având în vedere că peste jumătate dintre femeile europene declară că au fost la un moment dat victime ale hărțuirii sexuale (55 %) ( 5 ) , CESE consideră că directiva nu poate ignora această formă de violență împotriva femeilor nici în cadrul definiției pe care o propune și nici în cadrul regimului privind sancțiunile, circumstanțele agravante, competența jurisdicțională și prescripția ( 6 )

3.7. Hărțuirea sexuală a avut loc, în cazul unei treimi dintre femeile care s-au confruntat cu aceasta, la locul de muncă ( 7 ) . Din acest motiv, CESE consideră că este necesar ca directiva să abordeze această formă de violență, precum și punerea în aplicare și actualizarea de către angajatori a unor acțiuni specifice de combatere a hărțuirii sexuale și a celei pe criterii de gen la locul de muncă, inclusiv a violenței sau a hărțuirii cibernetice ( 8 ) . Prin urmare, CESE solicită includerea infracțiunii de hărțuire la locul de muncă.

3.8. Violența indirectă, cea cu care se confruntă femeile ca urmare a violenței exercitate împotriva persoanelor din mediul lor afectiv sau familial cu scopul de a le agresa emoțional, se manifestă în special împotriva fiilor și fiicelor acestora. CESE consideră că interesul superior al minorului ar trebui să prevaleze asupra regimului de vizite atunci când există îndoieli rezonabile cu privire la posibilitatea de a garanta un contact sigur cu minorul atât din punct de vedere fizic, cât și din punct de vedere emoțional.

3.9. Având în vedere că autonomia economică este un element esențial pentru capacitarea și recuperarea victimelor violenței exercitate în cadrul familiei, CESE constată cu îngrijorare că nu sunt incluse măsuri concrete, în cadrul dialogului social și al negocierilor colective, pentru a asigura menținerea încadrării în muncă a acestor victime și integrarea pe piața muncii a victimelor care nu au un loc de muncă.

3.10. Conștient de rezultatele raportului Parlamentului European privind exploatarea sexuală și prostituția și impactul acestora asupra egalității de gen ( 9 ) , în conformitate cu articolul 6 din Convenția asupra eliminării tuturor formelor de discriminare față de femei (CEDAW) și cu Recomandarea generală nr. 38 a Comitetului pentru eliminarea discriminării împotriva femeilor privind traficul de femei și fete în contextul migrației mondiale, din 6 noiembrie 2020, CESE consideră că este oportun ca acestea să fie considerate „femei care practică prostituția”, și nu „lucrătoare sexuale”.

3.11. Directiva 2011/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului ( 10 ) privind prevenirea și combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor acestuia consideră că consimțământul victimei nu este valabil atunci când acesta este obținut prin amenințare, prin uz de forță, prin constrângere, prin abuz de putere sau profitând de starea de vulnerabilitate a victimei ori prin oferirea sau primirea de bani sau de alte foloase. CESE consideră că proxenetismul sau profitul obținut din exploatarea sexuală a altor persoane ar trebui să fie avute în vedere în sancțiunile prevăzute la capitolul 2 din Directiva privind infracțiunile legate de exploatarea sexuală.

3.12. CESE împărtășește preocuparea Oficiului Raportorului Special al Consiliului pentru Drepturile Omului al Organizației Națiunilor Unite ( 11 ) cu privire la intensificarea așa-numitei maternități de substituție. Comitetul este de acord cu opinia exprimată de Parlamentul European ( 12 ) potrivit căreia maternitatea de substituție presupune o formă de exploatare reproductivă care încalcă demnitatea femeilor. Prin urmare, este de părere că această practică – atunci când reprezintă un act juridic care implică venituri sau beneficii pentru oricare dintre părți, inclusiv publicitatea – trebuie să fie considerată ca fiind o formă de violență împotriva femeilor și abordată la același nivel cu exploatarea sexuală (incluzând-o în capitolul 2 și în articolul 1).

3.13. Violența împotriva femeilor reprezintă cea mai răspândită încălcare a drepturilor omului în UE, dar este mai răspândită în rândul femeilor și fetelor vulnerabile; trebuie să se acorde o atenție deosebită femeilor și fetelor care aparțin minorităților etnice și/sau culturale, cum ar fi romii.

3.14. CESE sprijină toate măsurile legislative adecvate pentru a proteja femeile cu handicap de toate formele de exploatare, violență și abuz, inclusiv de aspectele legate de sex, precum și măsurile adecvate de prevenire a acestora, inclusiv forme adecvate de asistență și sprijin care iau în considerare dimensiunea de gen pentru femeile cu handicap. În acest scop, CESE sprijină supravegherea eficientă a tuturor structurilor și programelor destinate îngrijirii femeilor cu handicap de către autorități independente.

3.15. CESE sprijină, de asemenea, toate măsurile adecvate pentru a promova recuperarea fizică, cognitivă și psihologică, reabilitarea și reintegrarea socială a femeilor cu handicap care sunt victime ale oricărei forme de violență sau abuz, inclusiv prin furnizarea de servicii de protecție, și solicită să se acorde o atenție deosebită și femeilor cu handicap, care sunt mai expuse agresiunilor bazate pe gen din cauza statutului lor de persoană cu handicap (sterilizare forțată, incapacitare juridică de către membrii familiei).

3.16. Femeile migrante, în special în cazul în care se află într-o situație administrativă neregulamentară, trebuie să fie protejate prin acordarea imediată a unui permis de ședere autonom și temporar în momentul depunerii unei plângeri ( 13 ) . În plus, în cazul în care în cursul procesului apare o astfel de lipsă de documentație legală, autoritățile competente în domeniul migrației nu ar trebui să fie informate.

3.17. CESE salută includerea hărțuirii cibernetice și a schimbului neconsensual de materiale cu caracter intim sau manipulate ca forme de violență împotriva femeilor și a fetelor, însă își exprimă îngrijorarea cu privire la faptul că, pentru a fi considerate infracțiuni, se impune ca acestea să fie puse la dispoziția unei „multitudini de utilizatori”. Aceasta este o cerință imprecisă, nedefinită și extrem de subiectivă, care, la rândul său, nu abordează prejudiciul reputațional real, care uneori este mai mare dacă materialele au fost distribuite doar în rândul persoanelor din mediul social, familial sau profesional mai restrâns. Comitetul consideră că lipsa consimțământului și expunerea publică ar trebui să reprezinte în sine hărțuire cibernetică, fără a se evalua dacă aceasta a vizat o multitudine de utilizatori sau, dimpotrivă, mulți sau destul de mulți utilizatori [articolul 7 literele (a) și (b), articolul 8 litera (c) și articolul 9 litera (a)].

3.18. Extinderea utilizării internetului și a rețelelor sociale face ca schimbul neconsensual de materiale cu conținut sexual să fie o practică din ce în ce mai frecventă, cu impact mai mare și, prin urmare, mai dăunătoare pentru victime. Comitetul își exprimă îngrijorarea cu privire la extinderea acestei practici și consideră că sancțiunile și termenul de prescripție prevăzute pentru infracțiune (articolul 7) ar trebui să fie echivalente cu cele stabilite la articolele 12 și 15 pentru urmărirea cibernetică (articolul 8).

3.19. De asemenea, CESE salută furnizarea de formare specifică pentru autoritățile competente în legătură cu primirea și transmiterea plângerilor privind infracțiunile reglementate de directivă, dar consideră că, în plus, ar trebui să se prevadă măsuri concrete care să vizeze controlul și evaluarea eficacității sistemului, precum și o dispoziție privind sancțiunile concrete în cazul în care autoritățile competente nu respectă principiul diligenței necesare (articolul 37 punctul 6).

3.20. Comitetul salută cerința privind nivelul de experiență „suficient” de care trebuie să dispună persoanele, unitățile și serviciile implicate în procesul de investigare și urmărire penală a violenței împotriva femeilor și a fetelor, în special actorii juridici, autoritățile și personalul instanțelor, judecătorii, procurorii, avocații, asistenții din cadrul serviciilor de sprijinire a victimelor și serviciile de justiție reparatorie, profesioniștii din domeniul îngrijirii, serviciile sociale și educaționale și alte tipuri de personal relevante care pot intra în contact cu grupurile vulnerabile sau cu victimele. Totuși, CESE atrage atenția asupra subiectivității care poate însoți percepția legată de caracterul suficient sau insuficient al experienței. Având în vedere că una dintre principalele erori în intervențiile efectuate în acest domeniu este chiar lipsa de pregătire și de conștientizare în rândul actorilor implicați, CESE recomandă să se impună cerința unei pregătiri specifice nu doar pentru profesioniștii care transmit plângerile sau care vin în contact cu victimele, ci și pentru cei care participă la procesul de investigare sau de urmărire penală prevăzut la capitolul 3 [articolul 17 alineatul (1)].

3.21. Rapiditatea cu care sunt tratate victimele este un aspect central pentru repararea despăgubirea, reabilitarea și recuperarea adecvată a acestora. Prin urmare, CESE consideră că direcționarea victimelor către serviciile de sprijinire nu ar trebui să se facă numai în timp util și în mod coordonat, ci și cu caracter prioritar și urgent [articolul 20 alineatul (2)].

3.22. CESE salută măsurile propuse pentru a asigura accesul victimelor la servicii de sprijinire cuprinzătoare, personalizate, generale și specializate, care să răspundă nevoilor specifice ale acestora. Cu toate acestea, regretă totuși că lista serviciilor specializate de sprijinire pe care statele membre trebuie să le furnizeze victimelor [articolul 27 alineatul (1)] se referă doar la sprijinul acordat în etapa care vizează aspectele legale sau în cercetarea penală și procesul judiciar, și nu menționează accesul la serviciile de sănătate, inclusiv servicii pentru sănătatea sexuală și reproductivă, ca fiind esențial pentru victime. În plus, CESE constată cu deosebită îngrijorare că serviciile pentru sănătatea sexuală și reproductivă, inclusiv contracepția de urgență și avortul, nu sunt menționate în mod specific ca servicii de sprijinire nu doar esențiale, ci și urgente, la care victimele violenței sexuale trebuie să aibă acces (articolul 28). Potrivit ONU și Curții Europene a Drepturilor Omului, obligația de a duce la termen o sarcină rezultată în urma unui viol poate constitui o formă de violență crudă, inumană și degradantă, ceea ce este grav. CESE solicită Comisiei Europene să integreze serviciile de sănătate, inclusiv serviciile pentru sănătatea sexuală și reproductivă, în lista serviciilor de sprijinire esențiale pentru victime, și să îndemne toate statele membre ale UE să elimine de urgență toate barierele din calea accesului la contracepția de urgență și la serviciile de întrerupere voluntară a sarcinii în urma unui viol.

3.23. Femeile strămutate și femeile care fug din calea conflictelor sunt expuse unui risc mai mare de violență bazată pe gen. Violența sexuală este adesea utilizată ca armă de război, iar femeile și fetele sunt expuse unui risc mai mare de a deveni victime ale traficului de persoane și ale exploatării sexuale. CESE subliniază că sprijinul, protecția și accesul la servicii de sănătate esențiale, cum ar fi îngrijirea pentru traume psihologice și accesul la servicii sexuale și reproductive, inclusiv la servicii de contracepție de urgență și la avort, sunt extrem de importante și ar trebui să fie acordate în toate țările europene.

3.24. Comitetul susține că ordinele de restricție și de protecție de urgență, care garantează integritatea fizică și psihologică a victimelor, trebuie să includă neapărat măsuri care să-l împiedice pe făptuitor să hărțuiască victima sau să se apropie fizic de aceasta. Măsurile respective nu ar trebui să fie prevăzute doar în legătură cu restricționarea sau interzicerea accesului la domiciliul sau la locul de muncă al victimei [articolul 21 alineatul (1)], ci și cu spațiul public în general, luând în considerare cazurile în care apropierea dintre victimă și agresor ar putea fi considerată drept un comportament periculos al autorului infracțiunii sau al persoanei suspectate (articolul 21 punctul 2).

3.25. CESE salută accesibilitatea, în mod gratuit, a liniilor telefonice de urgență pentru victime și asistența specializată acordată în centrele de trimitere a cazurilor de criză în urma violenței sexuale, dar consideră că accesibilitatea și gratuitatea ar trebui, de asemenea, incluse în mod explicit în toate mecanismele și măsurile de sprijinire a victimelor violenței sexuale, în măsurile preventive cu caracter informativ despre drepturile pe care le au, precum și în ceea ce privește procedurile de reparare și despăgubire.

3.26. Comitetul salută includerea sprijinului corespunzător în caz de hărțuire sexuală la locul de muncă și prevederea adoptării de măsuri cu caracter preventiv la nivel național, dar atrage atenția asupra limitării pe care ar implica-o situația în care serviciile de consiliere și de sprijin avute în vedere ar fi exclusiv de natură externă (articolul 30) și asupra faptului că nu există nicio prevedere referitoare la importanța dialogului social, la negocierea colectivă și la cooperarea și negocierea necesare cu actorii sociali, în special cu sindicatele, în calitate de reprezentanți legitimi ai intereselor și ai drepturilor lucrătorilor. De asemenea, Comitetul observă cu îngrijorare și cu surprindere că, în cazul acestui tip de violență împotriva femeilor, este luată în considerare „medierea”.

3.27. În acest sens, CESE consideră că este esențial și urgent să fie promovată ratificarea atât a Convenției nr. 190 a OIM privind violența și hărțuirea, cât și a Convenției de la Istanbul de către toate statele membre care nu le-au ratificat încă, precum și de către UE însăși.

3.28. Comitetul salută includerea în educație a unor măsuri preventive împotriva violenței bazate pe gen, inclusiv consolidarea unei educații sexuale cuprinzătoare. Însă, având în vedere rolul pe care îl joacă educația în configurarea rolurilor și a stereotipurilor de gen, această obligație ar trebui să acopere toate etapele educaționale, oricare ar fi acestea, și să vizeze în mod explicit în cooperarea instituțională participarea comunității educaționale, a organizațiilor societății civile (în special a asociațiilor feministe), a partenerilor sociali și a comunităților afectate [articolul 36 alineatul (2)].

3.29. De asemenea, CESE apreciază foarte mult cooperarea și coordonarea statelor membre în ceea ce privește colectarea de date și activitățile de cercetare privind cauzele, prevalența și efectele violenței împotriva femeilor, dar are rezerve în legătură cu angajamentul real care poate decurge din simpla invitație la acțiune pe care o presupune formula „sprijină”, utilizată la articolul 44 alineatul (7), deoarece consideră că asumarea unui angajament care să implice obligația adoptării unor măsuri specifice și concrete într-un termen prestabilit ar fi mult mai eficientă și ambițioasă [articolul 44 alineatul (7)].

3.30. nomosul cultural al comunităților de origine. Din acest motiv, Comitetul salută includerea în directivă a mutilării genitale feminine ca infracțiune specifică, dar avertizează asupra necesității unei prudențe deosebite, astfel încât campaniile de sensibilizare sau de prevenire să nu stigmatizeze femeile care aparțin respectivelor comunități și să se țină seama, și în campaniile de prevenire, de dimensiunea culturală menționată la articolul 37 alineatul (2) în ceea ce privește identificarea consecințelor. În acest sens, Comitetul consideră că, pentru a preveni și a dezactiva semnificațiile culturale ale practicii, este esențial să se lucreze cu comunitățile de referință și în cadrul acestora [articolul 36 alineatul (6)] Diaspora găzduită pe teritoriul diferitelor state membre ale Uniunii, ca urmare a fenomenului migrației, impune luarea în considerare a formelor de violență împotriva femeilor și a fetelor care fac parte dincultural al comunităților de origine. Din acest motiv, Comitetul salută includerea în directivă a mutilării genitale feminine ca infracțiune specifică, dar avertizează asupra necesității unei prudențe deosebite, astfel încât campaniile de sensibilizare sau de prevenire să nu stigmatizeze femeile care aparțin respectivelor comunități și să se țină seama, și în campaniile de prevenire, de dimensiunea culturală menționată la articolul 37 alineatul (2) în ceea ce privește identificarea consecințelor. În acest sens, Comitetul consideră că, pentru a preveni și a dezactiva semnificațiile culturale ale practicii, este esențial să se lucreze cu comunitățile de referință și în cadrul acestora [articolul 36 alineatul (6)] ( 14 )

3.31. CESE salută recunoașterea avortului forțat și a sterilizării forțate ca forme specifice de violență. Ar trebui totuși ca și încălcările mai ample ale sănătății și ale drepturilor sexuale și reproductive să fie combătute ca forme de violență împotriva femeilor, cum este cazul violenței ginecologice și obstetrice, sarcina forțată și refuzul acordării de îngrijiri în cazul avortului. CESE observă cu îngrijorare că în definiția violenței împotriva femeilor nu sunt incluse restricțiile existente privind întreruperea voluntară a sarcinii, în mod liber și în condiții de siguranță, și nici hărțuirea cu care se confruntă, în principal în proximitatea clinicilor, femeile care aleg liber să facă acest lucru.

3.32. Comitetul constată cu îngrijorare că dezvoltarea unei vieți depline, în condiții de libertate și egalitate, pentru orfanii victimelor violenței împotriva femeilor nu este prevăzută. Pentru a putea trăi o astfel de viață, ei trebuie să fie în măsură să depășească situația deosebit de vulnerabilă în care se află ca urmare a violenței la care au fost supuși – agravată și mai mult dacă mama lor a fost ucisă – și să primească o anumită formă de despăgubire. În acest din urmă caz, este esențial să se faciliteze accesul acestor copii la despăgubirile civile la care au dreptul pentru infracțiunile comise împotriva lor. De asemenea, este esențial să se accelereze procesul succesoral în urma infracțiunii, pentru a le permite accesul fără întârziere la bunurile și la drepturile lor succesorale ( 15 )

3.33. Comitetul regretă că nu a fost prezentat niciun raport economic care să însoțească această directivă și că, prin urmare, finanțarea publică a directivei și a serviciilor și acțiunilor pe care le propune nu este garantată.

Bruxelles, 13 iulie 2022. Președinta Comitetului Economic și Social European Christa SCHWENG

(1) FRA (2014), Violența împotriva femeilor: o anchetă la nivelul UE.

(2) ETF (2019). Time's Up for Violence Against Women! (Violența împotriva femeilor trebuie să înceteze).

(3) Eurofound (2017). 6th European Working Conditions Survey (Al șaselea sondaj european privind condițiile de muncă).

(4) Uniunea Europeană (2021). 2021 report on gender equality in the EU (Raportul pe 2021 privind egalitatea de gen în UE).

(5) Studiu realizat pe un eșantion de 42 000 de femei. Sursă: Violența împotriva femeilor: o anchetă la nivelul UEE, Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene, 2014.

(6) Asumându-și angajamentele adoptate în cadrul zilelor dedicate mișcării Me Too, organizate de Parlamentul European în luna februarie 2019, în cadrul cărora li s-a solicitat candidaților la alegerile din mai să își asume un angajament ferm pentru combaterea în mod specific a hărțuirii sexuale.

(7) Studiu realizat pe un eșantion de 42 000 de femei. Sursă: Violența împotriva femeilor: o anchetă la nivelul UEE, Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene, 2014.

(8) În acest sens, CESE indică drept bună practică în Spania articolul 48 din Legea organică 3/2007, din 22 martie, pentru egalitatea efectivă dintre femei și bărbați.

(9) Raportul Parlamentului European referitor la exploatarea sexuală și prostituția – impactul acestora asupra egalității de gen [2013/2103(INI)]. Comisia pentru drepturile femeii și egalitatea de gen. Raportoare: doamna Mary Honeyball. A7-0071/2014. 3.2.2014. A se vedea și Rezoluția Parlamentului European din 10 februarie 2021 referitoare la punerea în aplicare a Directivei 2011/36/UE privind prevenirea și combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor acestuia [2020/2029(INI)].

(10) Directiva 2011/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2011 privind prevenirea și combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor acestuia, precum și de înlocuire a Deciziei-cadru 2002/629/JAI a Consiliului (JO L 101, 15.4.2011, p. 1).

(11) ONU. Consiliul pentru Drepturile Omului. Raportul Raportoarei Speciale privind vânzarea și exploatarea copiilor în scopuri sexuale, inclusiv prostituția copiilor, pornografia infantilă și alte materiale care prezintă abuzuri sexuale asupra copiilor. A/HRC/37/60. Consiliul pentru Drepturile Omului. Cea de a 37-a sesiune. 26 februarie-23 martie 2018.

(12) Astfel cum arată Rezoluția Parlamentului European din 17 decembrie 2015 referitoare la Raportul anual privind drepturile omului și democrația în lume și politica Uniunii Europene în această privință [2015/2229(INI)], care condamnă maternitatea de substituție sau mamele purtătoare pentru că „subminează demnitatea umană a femeilor, întrucât corpul și funcțiile reproductive ale acestora sunt utilizate ca o marfă”; solicită să se examineze fără întârziere legalitatea acestei practici, în conformitate cu diferitele instrumente privind drepturile omului, și solicită interzicerea unei practici „care implică exploatarea reproductivă și utilizarea corpului uman pentru câștiguri financiare sau de altă natură, în special în cazul femeilor vulnerabile din țările în curs de dezvoltare”.

(13) În acest domeniu, legislația spaniolă privind imigrația este o bună practică (articolul 31a din Legea organică nr. 4/2000).

(14) The Multisectorial Academic Program to prevent and combat female Genital Mutilation (Programul academic multisectorial de prevenire și combatere a mutilării genitale feminine) (FGM/C). Comisia Europeană 2016-2018.

(15) Consideră, în acest sens, că o bună practică în Spania o constituie Legea organică 2/2022, din 21 martie, de îmbunătățire a protecției orfanilor care sunt victime ale violenței de gen.