14.

Se introduc următoarele articole: „Articolul 20a Planuri pentru adăpostire a navelor care au nevoie de asistență (1) Statele membre elaborează planuri pentru a reacționa față de riscurile create de navele care au nevoie de asistență aflate în apele din jurisdicția lor și pentru a asigura primirea navelor și protejarea vieților omenești ; (2) Planurile menționate la alineatul (1) se elaborează după consultarea părților interesate și pe baza Rezoluțiilor A.949(23) și A.950(23) ale OMI, și conțin cel puțin următoarele elemente: a) identitatea autorității sau autorităților responsabile cu primirea și gestionarea semnalelor de alertă; b) identitatea autorității competente pentru evaluarea situației și pentru luarea unei decizii cu privire la acordul sau refuzul de adăpostire a unei nave care are nevoie de asistență în locul de refugiu ales; c) informații privind zona de coastă a teritoriului statelor membre și toate elementele care favorizează o evaluare detaliată și luarea rapidă a unei decizii privind alegerea locului de refugiu pentru o navă care are nevoie de asistență, inclusiv descrierea factorilor de mediu, economici și sociali și a condițiilor naturale; d) procedurile de evaluare în vederea acordului sau refuzului de a adăposti o navă care are nevoie de asistență într-un loc de refugiu; e) resursele și instalațiile corespunzătoare pentru asistență, salvare și combatere a poluării; f) procedurile de coordonare și de luare a deciziilor la nivel internațional; g) procedurile privind garanțiile financiare și răspunderea aplicabile navelor adăpostite într-un loc de refugiu. (3) Statele membre publică denumirea autorității competente menționate la articolul 19a , precum și denumirile autorităților desemnate pentru primirea și gestionarea semnalelor de alertă precum și adresele de contact ale acestora . La cerere, statele membre comunică statelor membre vecine informațiile relevante privind planurile. Atunci când pun în aplicare procedurile prevăzute în planurile pentru adăpostirea navelor care au nevoie de asistență, statele membre se asigură că informațiile relevante sunt puse la dispoziția părților implicate în operațiuni. Dacă li se solicită acest lucru din partea statelor membre, cei care primesc informații în conformitate cu al doilea și al treilea paragraf sunt supuși obligației de confidențialitate. (4) Până la … (11), statele membre informează Comisia în legătură cu măsurile luate în vederea punerii în aplicare a prezentului articol. Articolul 20b Regimul de răspundere civilă și de garanție financiară (1) Statele membre stabilesc regimul de răspundere civilă pentru armatori și se asigură că dreptul armatorilor de limitare a propriei răspunderi este reglementat de toate dispozițiile Convenției din 1996. (2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că toți proprietarii de nave care arborează pavilionul statului respectiv furnizează o garanție financiară de răspundere civilă conform plafonului fixat prin convenția din 1996. (3) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că toți proprietarii de nave care arborează pavilionul unei țări terțe furnizează o garanție financiară, în conformitate cu dispozițiile alineatului (2), de îndată ce aceste nave intră în zona economică exclusivă a statului membru respectiv sau într-o zonă echivalentă. Garanția financiară este valabilă timp de cel puțin trei luni de la data la care aceasta este solicitată. Articolul 20c Garanția financiară în caz de abandon al navigatorilor (1) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că toți proprietarii de nave care arborează pavilionul statului respectiv furnizează o garanție financiară destinată protejării marinarilor angajați sau care lucrează la bordul navelor în cauză în caz de abandon, în conformitate cu Rezoluția A 930(22) a OMI. ( 2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că toți proprietarii de nave care arborează pavilionul unei țări terțe furnizează o garanție financiară în conformitate cu primul paragraf, de îndată ce navele în cauză intră într-un port sau într-o instalație marină aflate sub jurisdicția statului membru respectiv sau de îndată ce ancorează într-o zonă aflată sub jurisdicția acestuia. (3) Statele membre se asigură că sistemul de garanție financiară în caz de abandon al marinarilor este accesibil, în conformitate cu Rezoluția A.930(22) a OMI. Articolul 20d Certificatele de garanție financiară (1) Existența și valabilitatea garanțiilor financiare prevăzute la articolele 20b și 20c sunt atestate prin unul sau mai multe certificate. (2) Certificatele sunt eliberate de autoritățile competente din statele membre, după ce acestea s-au asigurat că armatorul îndeplinește cerințele stabilite prin prezenta directivă. În momentul eliberării certificatelor, autoritățile ar trebui să țină cont, de asemenea, de prezența comercială a garantului în cadrul UE. În cazul navelor înmatriculate într-un stat membru, certificatele sunt eliberate sau vizate de autoritatea competentă din statul în care este înmatriculată nava. În cazul navelor înmatriculate într-o țară terță, certificatele pot fi eliberate sau vizate de autoritatea competentă din oricare stat membru. ( 3) Condițiile de eliberare și de valabilitate a certificatelor, în special criteriile și condițiile de acordare, precum și măsurile referitoare la furnizorii de garanții financiare sunt stabilite de către Comisie. Măsurile destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive, printre altele prin completarea acesteia, sunt adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 28 alineatul (2). (4) Certificatele conțin următoarele precizări: a) numele navei și portul de înmatriculare; b) numele și sediul principal de desfășurare a activității ale armatorului; c) tipul garanției; d) numele și sediul principal al asigurătorului sau al altei persoane care acordă garanția și, dacă este cazul, locul unde este constituită asigurarea sau garanția; e) perioada de valabilitate a certificatului, care nu trebuie să depășească perioada de valabilitate a asigurării sau a garanției. (5) Certificatele se întocmesc în limba sau limbile oficiale ale statului membru care le eliberează. În cazul în care limba folosită nu este engleza sau franceza, textul include o traducere într-una din aceste limbi. Articolul 20e Notificarea certificatului de garanție financiară (1) Certificatul este păstrat la bordul navei, iar o copie a acestuia se depune la autoritatea care ține registrul de înmatriculare a navei sau, în cazul în care nava nu este înmatriculată într-un stat membru, la autoritatea statului care a eliberat sau vizat certificatul. Autoritatea respectivă transmite o copie a dosarului de certificare Oficiului comunitar prevăzut la articolul 20i, pentru ca acesta să îl adauge la registru. (2) Operatorul, agentul sau comandantul unei nave care intră în zona economică exclusivă sau o zonă echivalentă a unui stat membru în cazurile menționate la articolul 20b notifică autoritățile statului membru în cauză că deține la bordul navei un certificat de financiară. (3) Operatorul, agentul sau comandantul unei nave care se îndreaptă spre un port sau o instalație marină aflate sunt jurisdicția unui stat membru sau care vrea să ancoreze într-o zonă aflată sub jurisdicția unui stat membru în cazurile menționate la articolul 20c notifică autoritățile statului membru în cauză că deține la bordul navei un certificat de garanție financiară. (4) Autoritățile competente din statele membre trebuie să aibă posibilitatea să își comunice reciproc informațiile prevăzute la alineatul (1) prin intermediul SafeSeaNet. Articolul 20f Sancțiuni Statele membre asigură respectarea normelor stabilite în prezenta directivă și instituie sancțiuni pentru încălcarea acestor norme. Sancțiunile sunt efective, proporționale și cu efect de descurajare. Articolul 20g Recunoașterea reciprocă de către statele membre a certificatelor de garanție financiară Statele membre recunosc certificatele eliberate sau vizate de alt stat membru în conformitate cu articolul 20d în toate scopurile prevăzute în prezenta directivă și le consideră ca având aceeași valoare ca certificatele eliberate sau vizate de ele, chiar dacă nava nu este înmatriculată într-un stat membru. Un stat membru poate oricând solicita un schimb de opinii cu statul care a eliberat sau vizat certificatul, în cazul în care estimează că asigurătorul sau garantul menționat în certificat nu este capabil, din punct de vedere financiar, să își îndeplinească obligațiile impuse de prezenta directivă. Articolul 20h Acțiune directă împotriva furnizorului garanției financiare de răspundere civilă Orice cerere de despăgubire pentru daunele cauzate de o navă poate fi adresată direct furnizorului garanției financiare de răspundere civilă care acoperă răspunderea civilă a armatorului . Furnizorul garanției financiare poate să se bazeze pe mijloacele de apărare pe care armatorul însuși are dreptul să le invoce, cu excepția celor care au la bază declararea falimentului armatorului sau intrarea acestuia în procedură de lichidare. Furnizorul garanției financiare poate, de asemenea, să se bazeze pe faptul că pierderea sau prejudiciul este rezultatul unui act sau al unei omisiuni intenționate a armatorului. Cu toate acestea, furnizorul nu poate să se bazeze pe nici unul dintre mijloacele de apărare pe care el le-ar fi putut invoca într-o acțiune intentată împotriva lui de către armator . În orice caz, furnizorul garanției financiare poate să ceară ca armatorul să participe și el la procedură. Articolul 20i Oficiul comunitar Se înființează un Oficiu comunitar care să țină un registru complet cu toate certificatele eliberate, să controleze și să actualizeze validitatea acestora și să verifice existența garanțiilor financiare înregistrate de țările terțe. Articolul 20j Garanții financiare și compensații (1) Lipsa unui certificat de asigurare sau a unei garanții financiare nu scutește statele membre de ogligația de a efectua o evaluare prealabilă și de a lua o decizie în temeiul articolului 20 alineatul (1) și nu reprezintă, în sine, o rațiune suficientă pentru ca statul membru să refuze primirea unei nave într-un loc de refugiu. (2) Fără a aduce atingere alineatului (1), la primirea unei nave într-un loc de refugiu, statul membru poate solicita operatorului, agentului sau comandantului navei să prezinte un certificat de asigurare sau o garanție financiară, în sensul prezentei directive, care să acopere răspunderea operatorului, agentului sau comandantului pentru prejudiciile cauzate de navă. Solicitarea acestui certificat nu trebuie să determine întârzierea primirii navei care are nevoie de asistență. (3) Statele membre asigură compensarea costurilor și a eventualelor pierderi economice suferite de un port în urma deciziei luate în temeiul articolului 20 alineatul (1), în cazul în care pierderile și costurile respective nu sunt compensate într-un termen rezonabil de către armatorul sau operatorul nevei, în conformitate cu prezenta directivă și cu mecanismele financiare de compensare existente. ”