[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 12.10.2010

COM(2010) 560 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

Confruntarea cu provocarea reprezentată de siguranța activităților petroliere și gaziere offshore

{SEC(2010) 1193 final}

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

Confruntarea cu provocarea reprezentată de siguranța activităților petroliere și gaziere offshore

1. Introducere

Explozia care a avut loc pe platforma petrolieră de foraj Deepwater Horizon din Golful Mexic la 20 aprilie 2010 și scurgerile masive ulterioare din sonda petrolieră situată pe fundul mării au provocat importante daune economice, sociale și de mediu[1].

Deoarece apele din largul coastelor UE sunt intens exploatate pe anumite porțiuni pentru producția de petrol și gaze[2], iar exploatările sunt din ce în ce mai numeroase, UE deține un interes vital în prevenirea unui dezastru similar. Deși investigațiile privind cauzele accidentului, impactul integral al acestuia asupra ecosistemelor din Golful Mexic și dincolo de acesta și diferitele responsabilități aflate în joc sunt încă în curs de desfășurare, se pot trage deja primele concluzii și se poate acționa în consecință.

Numai în Atlanticul de nord-est numărul instalațiilor offshore depășește deja 1 000. Mai mult, deși numărul instalațiilor din Marea Neagră și din Marea Baltică este încă mai mic de 10, în prezent în apele UE din Marea Mediterană operează peste 100 de instalații, iar în sectoarele maltez și cipriot se raportează planuri de lansare a unor noi activități de prospectare. De asemenea, în imediata apropiere a UE au loc activități de prospectare sau producție de petrol și gaze, în largul coastelor Algeriei, Croației, Egiptului, Israelului, Libiei, Tunisiei, Turciei și Ucrainei.

Marile instalații offshore din Europa și din împrejurimi

[pic]

Sursă: Agenția Europeană de Mediu

Industria offshore europeană a petrolului și gazelor nu a fost imună în trecut la accidente grave, precum au demonstrat cele de la Piper Alpha și Alexander Kielland din Marea Nordului[3]. Drept urmare, câteva țări europene au introdus în ultimii ani cerințe și regimuri de reglementare stricte în materie de siguranță. Totuși, experiența recentă în urma accidentului de pe Deepwater Horizon trebuie să conducă la un exercițiu sincer de reflecție și în Europa: sunt adecvate cadrul și practicile curente de reglementare în termeni de siguranță și de capacitate de pregătire și intervenție în caz de dezastre?

Un asemenea exercițiu de reflecție se impune și în urma transformărilor survenite în industria europeană a petrolului și gazelor ca răspuns la epuizarea treptată a rezervelor „ușor accesibile” de petrol și gaze. Se trece în prezent la prospectarea unor medii mai complexe, caracterizate prin rezervoare cu presiune/temperatură ridicată, ape de mare adâncime și/sau condiții climatice extreme care pot complica activitățile de control al instalațiilor submarine și cele de intervenție în caz de dezastre. În același timp, instalațiile de producție de pe vechile câmpurile petroliere îmbătrânesc și sunt adesea preluate de operatori specializați care dispun de un capital mai redus.

UE este interesată în menținerea producției proprii de petrol și gaze din motive de securitate a aprovizionării cu energie și pentru a păstra locurile de muncă și posibilitățile de afaceri în economia europeană. În majoritatea activităților umane, inclusiv în industria offshore a petrolului și gazelor, riscurile nu pot fi eliminate integral, însă siguranța și integritatea operațiunilor, precum și maxima protecție a cetățenilor europeni și a mediului trebuie garantate.

Amploarea și gravitatea accidentului de pe platforma Deepwater Horizon au determinat Comisia să lanseze deja în luna mai o evaluare de urgență a siguranței activităților de prospectare și de producție a petrolului și gazelor în apele europene. În urma examinării legislației europene din domeniu și în urma consultărilor cu întreprinderile de profil și cu autoritățile competente ale statelor membre[4], Comisia a identificat în luna iulie[5] cinci sectoare principale în care este necesar să se intervină pentru a menține reputația UE în materie de siguranță și protecție a mediului:

- prin proceduri de autorizare,

- îmbunătățirea activităților de control ale autorităților publice,

- soluționarea lacunelor din legislația aplicabilă,

- consolidarea măsurilor UE de răspuns în caz de dezastre și

- cooperare internațională pentru promovarea siguranței activităților offshore și a capacității de intervenție în întreaga lume.

În statele membre și în sectorul de profil există deja un anumit număr de bune practici în materie de siguranță, pregătire și intervenție în caz de dezastre. Totuși, provocarea reprezentată de riscul unui accident offshore major impune ca practicile cele mai avansate să devină normă în întreaga Uniune Europeană și în apele sale[6]. Nivelul ridicat și uniform de siguranță astfel obținut va duce la dobândirea încrederii totale a opiniei publice și poate sprijini eforturile UE în vederea asigurării unor niveluri ridicate de siguranță, pregătire și intervenție în caz de dezastre chiar și dincolo de granițele Europei, atât în alte jurisdicții, cât și în apele internaționale.

Toate aceste obiective nu pot fi atinse decât prin intervenția decisivă a autorităților publice din Europa și prin realizarea de parteneriate solide între toți actorii implicați (instituțiile europene, statele membre, sectorul de profil, ONG-uri și alte părți interesate), în acord cu principiile politicii maritime integrate a UE. Parlamentul European a adoptat o rezoluție pe tema acțiunilor UE în ceea ce privește activitățile petroliere offshore, prin care invită Comisia să elaboreze un cadru juridic cuprinzător care să asigure aplicarea uniformă a unor standarde ridicate de siguranță în toată Europa și în țări terțe și care să includă propuneri referitoare, printre altele, la prevenirea accidentelor, intervenția în caz de dezastre și responsabilitatea pentru daune[7]. Prezenta comunicare definește primele etape în realizarea acestui obiectiv.

2. Asigurarea „celor mai avansate” practici în întreaga Europă

Ameliorarea siguranței cetățenilor și a protecției mediului nu poate depinde doar de inițiative discreționare și de măsuri de autoreglementare luate la nivelul industriei de profil. Cadrul de reglementare trebuie să garanteze respectarea de către industrie a unor norme clare, fiabile și ambițioase care nu autorizează decât activități sigure și sustenabile. În plus, cadrul de reglementare trebuie să asigure un nivel ridicat de transparență, care să permită industriei de profil și autorităților publice să demonstreze oricărei părți interesate că activitățile care comportă riscuri pentru viață, mediu sau proprietate sunt gestionate și controlate în mod adecvat.

În timp ce regimurile internaționale care reglementează operațiunile petroliere și gaziere offshore sunt fie incomplet dezvoltate, fie lipsite de mecanisme eficace de punere în aplicare, situația din Europa se bazează în mare măsură pe dispozițiile din legislațiile naționale ale statelor membre, deoarece legislația UE fie nu acoperă diverse aspecte relevante ale acestui sector, fie prevede numai criterii minime de performanță. Dispozițiile aplicabile activităților offshore sunt adesea răspândite în diferite măsuri legislative ale UE.

Acest lucru duce la variații la nivelul regimului de autorizare, siguranță operațională și protecție a mediului de la un stat membru la altul. Eterogenitatea complică înțelegerea și gestionarea riscurilor în materie de sănătate, siguranță și mediu în Europa și contribuie la creșterea costurilor suportate de companii. Aceasta riscă mai ales să încetinească eforturile de intervenție coordonată în cazul unor accidente care afectează mai multe state membre, deoarece standardele tehnice, formatul datelor și procedurile de intervenție variază pe teritoriul Europei și în cadrul aceluiași bazin maritim.

Comisia își propune să elaboreze un cadru legislativ remaniat și mai coerent pentru activitățile de prospectare și producție offshore din Europa, care să asigure aplicarea uniformă a practicilor celor mai avansate în întreaga Uniune Europeană. Cetățenii europeni și mediul vor beneficia de un nivel mai ridicat de protecție, iar industria de profil se va bucura în principal de un cadru legislativ simplificat și de condiții egale de concurență. În acest scop, există diverse opțiuni precum modificarea individuală a diferitelor acte legislative în vigoare, consolidarea legislației privind activitățile offshore sau elaborarea unor instrumente legislative neobligatorii care să vină în completarea legislației existente. În opinia Comisiei, riscurile aflate în joc, necesitatea certitudinii juridice și principiile „mai bunei reglementări” pledează în favoarea elaborării unui act legislativ unic, specific activităților petroliere și gaziere offshore, eventual completate prin măsuri juridice neobligatorii (orientări).

2.1. Rolul crucial al autorizării responsabile

Autorizarea se remarcă drept instrumentul-cheie primordial în garantarea siguranței noilor activități de foraj în medii complexe. Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede o politică a Uniunii în domeniul energiei[8], în contextul instituirii și al funcționării pieței interne și din perspectiva necesității de a conserva și îmbunătăți mediul. De asemenea, tratatul reamintește că statele membre au dreptul de a stabili condițiile de exploatare a propriilor resurse energetice și structura generală a aprovizionării lor cu energie, precum și de a alege între diferite surse de energie, fără a aduce atingere politicii de mediu a Uniunii[9]. Legislația UE existentă cu privire la autorizare[10] are ca obiect numai aspectele care țin de concurență ale procedurilor de autorizare în vederea asigurării accesului egal al entităților din întreaga UE la rundele naționale de ofertare.

În consecință, fiecare stat membru emite autorizații și alte aprobări necesare pentru activitățile de prospectare a resurselor de hidrocarburi și de producție în acest domeniu de pe teritoriul său și în apele care intră sub jurisdicția sa, stabilindu-și propriile cerințe în materie de acordare a autorizațiilor. Totuși, aprobările acordate de fiecare stat membru pentru activități de foraj în largul coastelor sale pot avea un impact semnificativ asupra altor state membre. Daunele economice, sociale și de mediu cauzate de o scurgere de petrol majoră afectează zonele marine și de coastă indiferent de frontierele naționale.

Prin urmare, este esențial ca procedurile de autorizare de oriunde din Europa să respecte anumite criterii de bază comune. Procedurile naționale de autorizare din toate statele membre trebuie revizuite pentru a încorpora cele mai bune practici recunoscute în domeniu și pentru a include obligații comune la nivelul Uniunii privind performanțele în materie de siguranță, sănătate și mediu, gestionarea riscurilor și verificarea de către organisme independente.

Este necesar ca regimul de autorizare să fi însoțit de un regim de responsabilitate neechivoc care trebuie să includă instrumente adecvate de securitate financiară pentru acoperirea incidentelor majore. Trebuie evaluate instrumentele de securitate financiară existente în ceea ce privește plafoanele financiare și poate fi util ca acestea să fie completate de alte instrumente de acoperire a riscurilor, precum fonduri, asigurări, garanții etc.

- Cerințele de bază în materie de autorizare a activităților de prospectare și producție de hidrocarburi trebuie definite la nivelul UE. Comisia va înainta propuneri în acest sens în 2011, însoțite de o evaluare a impactului. Cerințele de bază care urmează a fi evaluate trebuie să includă:

- prezentarea, pentru fiecare operațiune, a unui „dosar de siguranță” complet, însoțit de un document de securitate și de sănătate[11], detaliind dispozițiile adoptate pentru a face față situațiilor critice, inclusiv oricărei activități concomitente care ar putea cauza accidente grave;

- demonstrarea capacității tehnice a operatorilor potențiali de a lua toate măsurile adecvate pentru prevenirea situațiilor de criză și pentru intervenție, ținând seama de toate condițiile de operare din locul respectiv și de caracterul activităților pentru care se solicită o anumită autorizație;

- capacitatea financiară de a face față consecințelor unor evenimente neprevăzute, inclusiv eventuala participare la sisteme de asigurare adecvate sau la instrumente de acoperire a riscurilor.

2.2. Regimuri de reglementare care să garanteze cel mai înalt nivel de siguranță a operațiunilor

Fragmentarea cadrelor legislative din Uniunea Europeană nu privește doar faza de autorizare, ci și cea de exploatare a instalațiilor. Apar variații de la un stat membru la altul la transpunerea directivelor UE privind sănătatea și siguranța, deoarece acestea au dreptul să mențină sau să adauge măsuri mai protectoare față de cele prevăzute de cerințele minime,. Prin urmare, mai multe platforme de foraj operate de aceeași companie în ape ale unor state membre diferite pot fi supuse separat unor cerințe de reglementare diferite. Pe lângă provocările evidente la adresa integrității măsurilor de siguranță, această complexitate poate antrena, în speță, costuri suplimentare pentru sectorul de profil și poate împiedica funcționarea pieței interne.

În vederea garantării unui nivel maxim de siguranță și a unor condiții egale de concurență pentru operatorii din sector, cerințele aplicabile industriei de profil prin stabilirea de obiective sau, dacă este cazul, prin dispoziții normative trebuie elaborate conform unor criterii uniforme, inspirate de cele mai avansate practici din sector și trebuie aplicate riguros. Aceste cerințe trebuie să includă, pe lângă capacitatea financiară și tehnică, caracteristici-cheie pentru a proteja sănătatea și securitatea lucrătorilor din instalațiile offshore, pentru a garanta integritatea instalațiilor, pentru a asigura un înalt nivel de protecție a mediului și pentru a preveni accidentele sau a face față acestora.

Nu doar viitoarele operațiuni și instalații, ci și cele existente trebuie să se conformeze permanent celor mai înalte niveluri de siguranță și protecție. Operațiunile de întreținere trebuie să includă cerințe de modernizare regulată a instalațiilor pe măsură ce tehnologia evoluează.

Legislația existentă în materie de mediu abordează o serie de aspecte relevante pentru instalațiile offshore (de exemplu, evaluarea impactului asupra mediului) și anumite aspecte legate de operațiunile offshore (de exemplu, emisiile de pe platforme). Totuși, instalațiile nu fac obiectul legislației UE privind controlul poluării și riscul de accidente majore[12] care a fost concepută în principal pentru instalații terestre și pentru riscul de accidente majore la sol.

- Comisia va reflecta asupra modalităților de consolidare a legislației în materie de mediu din perspectiva controlului poluării, inspecției, prevenirii accidentelor și gestionării instalațiilor individuale. Propunerile legislative fie vor extinde domeniul de aplicare al prevederilor legislative existente pentru a include instalațiile petroliere și gaziere offshore, fie vor elabora un instrument de sine stătător pentru astfel de operațiuni.

Cerințele minime privind protecția sănătății și securității lucrătorilor din industria de foraj petrolier și gazier sunt definite în Directiva-cadru 89/391/CEE, în fiecare dintre directivele relevante care derivă din aceasta și în Directiva specifică sectorului nr. 92/91/CEE[13].

- Pe baza rezultatelor complete ale investigației referitoare la platforma Deepwater Horizon, Comisia va examina cadrul legislativ privind sănătatea și securitatea, inclusiv necesitatea modificării Directivei 92/91/CEE privind cerințele minime de îmbunătățire a protecției securității și sănătății lucrătorilor din industria extractivă de foraj, reflectând de asemenea asupra eventualelor efecte psihologice ale condițiilor de muncă în medii izolate asupra producerii erorilor umane.

- Autoritățile însărcinate cu acordarea autorizațiilor din statele membre și operatorii trebuie să reexamineze și, dacă este necesar, să actualizeze „dosarele de siguranță” și documentele de securitate și de sănătate. După efectuarea reexaminării menționate, dacă se constată deficiențe, aceștia trebuie să elaboreze un program clar definit de modernizare.

Legislația UE în materie de siguranță a produselor [14] se aplică în general echipamentelor din instalațiile petroliere și gaziere offshore, însă sunt excluse din domeniul său de aplicare unitățile mobile de foraj offshore (Mobile Offshore Drilling Units - MODU)[15] și echipamentele cu care acestea sunt dotate. MODU sunt considerate nave maritime, iar siguranța acestora face obiectul normelor Codului Organizației Maritime Internaționale (International Maritime Organization - IMO) pentru construcția și echiparea unităților mobile de foraj offshore („Codul MODU”). Totuși, codul menționat nu include nici cerințe privind operarea echipamentelor industriale utilizate pentru forarea de sonde, nici cerințe privind procedurile de control al acestora. Mai mult, din domeniul de aplicare al legislației UE relevante sunt excluse de asemenea echipamentele de control al sondelor.

Există o serie de standarde tehnice naționale, europene și internaționale privind activitățile petroliere și gaziere offshore, însă puține dintre acestea oferă o prezumție de conformitate cu legislația UE. Reglementările naționale fac adesea trimitere la standarde tehnice, însă standardele utilizate variază de la un stat membru la altul.

- Comisia va examina posibilitatea extinderii domeniului de aplicare al legislației UE în materie de siguranță a produselor pentru a include echipamentele instalate și utilizate în unitățile mobile offshore. Acest lucru va impune clarificarea interfeței cu Codul MODU, în cooperare cu IMO.

- În cooperare cu autoritățile naționale, Comisia va examina critic reglementările și practicile actuale cu privire la proiectarea și controlul sondelor, în lumina experienței rezultate în urma accidentului de pe platforma Deepwater Horizon. În cazul în care se consideră că normele actuale sunt insuficiente sau aplicate inconsecvent, Comisia va examina necesitatea armonizării cerințelor specifice acestui sector, folosind instrumente legislative și/sau nelegislative adecvate.

- Comisia va încuraja, în cooperare cu autoritățile naționale și cu organizațiile de standardizare CEN, CENELEC, ISO și IEC, elaborarea standardelor tehnice necesare.

2.3. Regimurile de stabilire a responsabilității

Dispozițiile clare referitoare la asumarea responsabilității pentru curățare și a responsabilității finale pentru toate daunele produse descurajează operatorii să subestimeze riscurile sau să nu respecte măsurile de siguranță. Acest efect disuasiv contribuie la limitarea riscului de daune cauzate mediului.

Fondată pe principiul precauției și pe principiul „poluatorul plătește” prevăzute în tratatele UE[16], legislația maritimă și de mediu a Uniunii conține un sistem de dispoziții care prevăd obligativitatea reperarea daunelor în urma unui accident. Curtea Europeană de Justiție a hotărât deja, în contextul cauzelor legate de nave eșuate, că hidrocarburile deversate accidental în mare constituie deșeuri în sensul legislației UE privind deșeurile, cu responsabilități corespunzătoare pentru operator în ceea ce privește daunele, inclusiv costurile de curățare.

Directiva privind răspunderea pentru mediul înconjurător are ca obiect responsabilitatea pentru daunele cauzate mediului rezultate deopotrivă în urma unui accident sau în urma altor situații critice în activitățile offshore. Legislația menționată trebuie să atribuie fără niciun fel de ambiguitate operatorilor offshore responsabilitatea strictă nu numai pentru daunele cauzate speciilor protejate, habitatelor naturale și apelor care sunt acoperite de Directiva-cadru privind apa, ci și pentru toate zonele marine aflate sub jurisdicția statelor membre.

- Comisia va propune modificări ale Directivei privind răspunderea pentru mediul înconjurător pentru a acoperi daunele cauzate mediului în cazul tuturor apelor marine conform definiției prevăzute de Directiva-cadru privind strategia pentru mediul marin[17].

- Comisia va reanaliza opțiunea introducerii obligativității unei garanții financiare și, în acest scop, va examina dacă actualele plafoane financiare stabilite pentru instrumentele de garantare financiară existente sunt suficiente din perspectiva unor eventuale accidente majore care implică părți responsabile cu o capacitate financiară limitată.

- Aplicabilitatea Directivei-cadru privind deșeurile în cazul scurgerilor de petrol va constitui unul dintre aspectele care trebuie clarificate în documentul cu orientări referitoare la interpretarea directivei menționate, aflat în prezent în lucru.

2.4. Responsabilitatea industriei de profil

Responsabilitatea principală pentru siguranța operațiunilor desfășurate o poartă în primul rând industria de profil. Operațiunile trebuie, în mod vizibil și neechivoc, să aibă ca prioritate siguranța și sustenabilitatea mai presus de orice alt aspect. Acest lucru trebuie să se traducă prin investiții în capacități de prevenire, intervenție în caz de accidente și recuperare a petrolului deversat. Este în interesul companiilor să se angajeze cu convingere în respectarea celor mai înalte standarde de siguranță și prevenire a accidentelor, deoarece acest lucru va stimula competitivitatea în sectorul respectiv și va contribui la conturarea sferei de aplicare a viitoarelor acțiuni de reglementare necesare.

Măsurile luate până în prezent de industria de profil variază de la companie la companie și trebuie completate prin inițiative comune. Primele astfel de acțiuni au fost deja anunțate[18]. Totuși, pentru a preveni eventualele dezastre în Europa și în lume, industria de profil trebuie își ia angajamente suplimentare, cuantificabile și de anvergură, cu privire la dezvoltarea capacităților necesare și adoptarea unei culturi care să privilegieze „siguranța înainte de orice”.

În mod cert, atât industria, cât și autoritățile au demonstrat că sunt capabile să își mobilizeze și utilizeze resursele relativ eficace pentru a interveni în cazul petei de petrol din Golful Mexic, însă timpul necesar pentru oprirea scurgerii efective din sondă, precum și pentru identificarea cauzelor, prezintă motive de îngrijorare. Prin urmare, industria trebuie să lucreze, dacă este cazul în colaborare cu autoritățile publice, la elaborarea unor noi instrumente de intervenție în caz de dezastre care să poată fi mobilizate și utilizate pentru echipamentele și platformele din toate mediile marine din Europa.

- Comisia invită industria de profil, care este bine plasată pentru a evalua cerințele tehnice necesare pentru siguranța operațiunilor petroliere și gaziere offshore, să contribuie la stabilirea standardelor necesare și să propună acțiuni de autoreglementare.

- Comisia invită industria de profil să finalizeze și să prezintă încă din 2010 planurile de acțiune individuale, precum și foile de parcurs comune, în care să detalieze calendarul, natura, conținutul și resursele necesare pentru implementarea acțiunilor propuse. Aceste planuri și foi de parcurs trebuie înaintate pentru control organismelor de reglementare și, dacă nu conțin informații sensibile de natură comercială, trebuie puse la dispoziția publicului.

- Comisia invită industria de profil să inițieze crearea unui consorțiu însărcinat cu elaborarea și înființarea în Europa a unor dispozitive de urgență pentru intervenție rapidă în caz de accidente. Consorțiul trebuie să se implice în elaborarea unor sisteme pentru obturarea sondelor în caz de dezastre.

2.5. Un nou model de supraveghere publică

Autoritățile publice poartă responsabilitatea crucială de a stabili un cadru corect de reglementare pentru activitățile offshore, ținând seama de asemenea de principiile amenajării spațiului maritim[19]. De asemenea, ele trebuie să se asigure că operatorii respectă integral reglementările în vigoare, printr-o supraveghere eficientă care constă în activități de comunicare, consiliere, control și aplicare a legii.

Aceasta trebuie însoțită de implicarea activă a publicului larg și a părților interesate reprezentând interese economice și sociale care pot fi eventual afectate. Procesul decizional și supravegherea trebuie să se caracterizeze prin transparență și să includă toate interesele în joc, în conformitate cu cele mai bune practici în materie de guvernanță maritimă[20].

Supravegherea industriei de profil de către autoritățile publice trebuie să se bazeze pe cele mai bune practici administrative disponibile deja în Europa și poate fi suplimentată prin acțiuni la nivelul UE. De exemplu, se poate analiza utilitatea introducerii în activitatea Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă (EMSA) a unor sarcini de inspecție similare celor efectuate în domeniul transportului maritim; cu condiția ca legislația să prevadă un domeniu de aplicare clar definit, standarde privind echipamentele și cerințe de siguranță, acest lucru ar putea contribui la promovarea unei supravegheri și verificări eficace a respectării legii în întreaga UE.

- Comisia, în cooperare cu autoritățile statelor membre, va defini practici avansate care să fie aplicate de autoritățile de reglementare și de supraveghere în activitățile de autorizare, inspecție și monitorizare a respectării legislației din domeniul activităților offshore. Acestea vor fi elaborate după modelul celor mai bune practici aplicate de autoritățile competente ale statelor membre și se va urmări diseminarea lor în toate jurisdicțiile UE, utilizându-se de asemenea la maxim potențialul dialogului structurat cu părțile interesate în cadrul Forumului de la Berlin pe tema combustibililor fosili.

- Comisia va lucra alături de statele membre la elaborarea unui mecanism de consultare/raportare voluntară cu privire la autorizarea operațiunilor offshore complexe care va permite un control mai aprofundat din partea experților, de exemplu prin evaluare inter pares de către autoritățile competente în statele membre cu zone costiere învecinate.

- Comisia va colabora cu statele membre, cu industria de profil și cu alte părți interesate pentru a facilita accesul publicului la informații actualizate permanent referitoare la măsurile de siguranță, gestionarea riscurilor, planurile de urgență și statisticile pe companii privind principalii indicatori de siguranță.

- Comisia, în colaborare cu statele membre, va defini un cadru pentru evaluarea independentă a rezultatelor autorităților naționale de reglementare, mai ales în ceea ce privește sarcinile lor de supraveghere.

3. În așteptarea ameliorării situației trebuie aplicat principiul precauției

Până când vor fi disponibile rezultatele complete ale anchetei privind cauzele accidentului de pe platforma Deepwater Horizon, până când eforturile din industria de profil în direcția sporirii siguranței operațiunilor vor avea rezultate palpabile și până când campania de consolidare corespunzătoare a cadrului legislativ în întreaga Europă se va încheia, operațiunile de prospectare sau de producție în curs, precum și noile proceduri de planificare și de autorizare trebuie să fie caracterizate de moderație și prudență accentuate.

Nivelul de prudență trebuie să fie proporțional cu cel al riscurilor și să se axeze în special pe operațiunile offshore complexe în care condițiile climatice extreme, rezervoarele cu presiune/temperatură ridicată, adâncimea apei sau mediile naturale deosebit de sensibile impun precauții suplimentare. În cazul unor astfel de operațiuni complexe, ar putea fi necesară suspendarea temporară a acordării de noi autorizații. Orice măsuri de precauție trebuie să fie proporționale cu riscurile implicate de respectiva activitate și să fie coordonate la nivelul UE.

- Comisia invită statele membre să reexamineze toate operațiunile complexe de prospectare de petrol și gaze și să garanteze aplicarea uniformă a celor mai bune practici în întreaga Uniune Europeană. În timp ce deciziile de suspendare a operațiunilor de foraj offshore sunt lăsate la discreția statelor membre, Comisia își reiterează apelul lansat acestora de a aplica riguros o abordare precaută în materie de autorizare a noilor operațiuni complexe de prospectare de petrol și gaze și de a examina dacă este necesară suspendarea acestui proces de autorizare până când sistemele europene de siguranță a activităților offshore vor fi evaluate în lumina accidentului de pe platforma Deepwater Horizon.

4. Consolidarea capacității de intervenție a Uniunii Europene în caz de accidente offshore

În cazul unui accident grav în largul coastelor unui stat membru, echipele de intervenție ale acestuia trebuie să poată face apel la toate capacitățile disponibile aflate la îndemână, inclusiv la cele din industria de profil[21] și din alte state membre. UE dispune de instrumente care vin în completarea mecanismelor de intervenție în caz de dezastre și de protecție civilă ale statelor membre prin intermediul mecanismului comunitar de protecție civilă care, la cerere, oferă sprijin și facilitează coordonarea și desfășurarea activităților de asistență la nivel european. Sfera sa de activitate cuprinde atât protecția civilă, cât și poluarea marină. Centrul său de monitorizare și informare (MIC), operat de Comisia Europeană, este disponibil 24 de ore din 24, 7 zile pe săptămână.

Dacă este necesar, MIC poate mobiliza rapid capacitățile de recuperare a petrolului deversat ale Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă (EMSA). Deși se axează pe poluarea marină produsă de nave și pe activitățile conexe de pregătire pentru situații de urgență, EMSA ar putea avea o intervenție semnificativă în cazul unor scurgerilor de petrol provenite de la platforme petroliere offshore deoarece capacitățile de care dispune, de exemplu nave de intervenție în caz de poluare sau sisteme de supraveghere prin satelit, pot face față cu succes unei scurgeri de petrol indiferent de sursă. Prin urmare, Comisia inițiază modificări ale Regulamentului de înființare a EMSA[22] pentru a-i permite acesteia să desfășoare activități de intervenție în caz de poluare marină indiferent de sursă, inclusiv în cazul instalațiilor petroliere și gaziere offshore.

De asemenea, sunt în curs lucrări de consolidare suplimentară a capacității UE de prevenire și de gestionare a dezastrelor, care includ asistență acordată prin intermediul MIC. Aceste eforturi trebuie să urmărească realizarea de sinergii cu acțiunile întreprinse la nivelul industriei de profil vizând dezvoltarea capacităților de intervenție rapidă la sonde și de răspuns în cazul scurgerilor de petrol.

Eficiența și viteza de reacție în cazul unei situații de urgență offshore depinde și de disponibilitatea instantanee a informațiilor cu privire la starea coloanei de apă și a fundului mării în timpul accidentului. În prezent, aceste date nu sunt integral disponibile la nivelul UE și nu pot fi strânse rapid din surse publice și private fragmentate pentru a monitoriza în mod adecvat evoluția unui accident.

- În 2010 Comisia va prezenta o comunicare având ca obiectiv comasarea numeroaselor cunoștințe și resurse disponibile la nivel local, național și european în cadrul unui sistem consolidat de intervenție în caz de dezastre al UE. Acest sistem se va axa pe acordarea de asistență în primele faze ale unei situații de urgență și pe consolidarea instrumentelor UE de protecție civilă și de ajutor umanitar.

- Comisia va identifica modalități de a spori capacitățile de intervenție de urgență disponibile, de exemplu prin impunerea dotării cu echipamente de intervenție de urgență a fiecărei regiuni relevante a Uniunii, lucrând în cooperare cu industria de profil și cu statele membre și utilizând drept bază de pornire instrumentele existente ale Mecanismului european de protecție civilă și ale EMSA.

- În vederea sporirii eficienței acțiunilor de intervenție de urgență, Comisia solicită statelor membre să ia măsurile propuse de aceasta în cadrul inițiativei „Cunoștințe privind mediul marin 2020”, pentru a crea o arhitectură deschisă și coerentă pentru schimbul de informații privind starea coloanei de apă și a fundului mării.

5. Noi parteneriate în domeniul siguranței operațiunilor offshore în afara apelor europene

5.1. Inițiative regionale din vecinătatea UE ca prim cerc de acțiune internațională

Uniunea Europeană trebuie să acorde o atenție deosebită zonelor offshore adiacente teritoriului său în care activitățile de foraj offshore cunosc o continuă creștere și unde un accident urmat de o scurgere de petrol ar putea afecta mediul și economiile mai multor state membre de coastă.

În acest context, trebuie să se încurajeze delimitarea zonelor economice exclusive și a platformei continentale în conformitate cu Convenția Națiunilor Unite privind dreptul mării (UNCLOS).

În Marea Mediterană, o mare parte din spațiul marin este constituită din mare liberă și trebuie intensificată cooperarea dintre autoritățile statelor riverane.

Prin urmare, UE trebuie să vegheze ca legislația și supravegherea întreprinderilor din jurisdicții învecinate cu apele europene să asigure niveluri de siguranță și protecție la fel de ridicate. În Marea Nordului există un bun exemplu care atestă beneficiile cooperării regionale dintre autoritățile competente[23].

Potențialul convențiilor regionale trebuie explorat. Acest lucru include relansarea, în strânsă cooperare cu statele membre vizate, a procesului care are ca obiectiv intrarea în vigoare a protocolului privind combaterea poluării în urma activităților offshore în Marea Mediterană[24]. Protocolul va permite implicarea în activitățile de prevenire, pregătire și intervenție offshore de urgență a Centrului regional mediteranean pentru intervenția de urgență împotriva poluării marine accidentale (REMPEC) deja existent. De asemenea, poate fi ameliorată cooperarea bilaterală, în special cu statele sud-mediteraneene implicate în activități offshore de extracție, mai ales prin intermediul planurilor de acțiune și instrumentelor din cadrul politicii europene de vecinătate (PEV).

Trebuie întreprinse acțiuni cu obiective similare[25] prin intermediul altor convenții marine regionale, precum OSPAR, Convenția de la Helsinki sau Convenția de la București[26]. Programele regionale de cooperare în domeniul energetic, precum Inogate, se axează deja pe siguranța și securitatea aprovizionării cu energie și ar putea fi dezvoltate pentru a include cooperarea în domeniul activităților offshore. De asemenea, în contextul măsurilor referitoare la siguranța activităților offshore în apele statelor implicate trebuie avut în vedere și Tratatul de instituire a Comunității Energiei (TCE).

Regiunea arctică merită deopotrivă o atenție specială, date fiind mediul său natural deosebit de sensibil, climatul aspru și importantele rezerve de hidrocarburi încă neexplorate. Trebuie introduse norme obligatorii la nivel internațional, având la bază, printre altele, orientările Consiliului Arctic[27]. În această privință contactele cu țările arctice sunt esențiale.

- Comisia va intensifica dialogul cu țările vecine Uniunii Europene pe tema siguranței activităților offshore, având ca obiective elaborarea unor noi inițiative comune de stabilire a unor canale de informare de urgență, schimbul de informații în materie de prospectare și producție, promovarea unor niveluri ridicate de siguranță și de prevenire a accidentelor, precum și luarea unor măsuri comune de asigurare a respectării legislației, de exemplu inspectarea instalațiilor.

- Comisia va conlucra cu statele membre și cu țările terțe implicate pentru a stimula crearea unor forumuri/inițiative regionale formate din autorități naționale competente din bazinul Mării Mediterane, al Mării Baltice și al Mării Negre, urmând exemplul Forumului autorităților offshore din Marea Nordului. De asemenea, va avea în vedere soluționarea, împreună cu statele candidate și cu țările învecinate, a problemelor de siguranță a activităților offshore prin intermediul instrumentelor bilaterale și de cooperare regională existente.

- Comisia va promova, de asemenea, luarea de măsuri în contextul convențiilor și protocoalelor existente.

5.2. Obligațiile internaționale ale industriei europene de profil

Companiile petroliere și gaziere europene au, în multe cazuri, operațiuni offshore tot mai numeroase în afara Europei. Este crucial ca societățile comerciale să se angajeze să utilizeze cele mai avansate practici în materie de siguranță și de protecție a mediului, indiferent de jurisdicția în care operează, inclusiv în afara Uniunii Europene.

O primă opțiune ar fi introducerea obligației societăților de profil cu sediul central în UE de a aplica politici uniforme în materie de mediu și siguranță a activităților offshore în toate filialele sale din întreaga lume. Nerespectarea acestei obligații poate duce la retragerea autorizațiilor sau a permiselor specifice ale operatorilor de către autoritățile de reglementare.

- Comisia solicită industriei de profil și statelor membre să adopte reglementări transparente și obligatorii adresate societăților cu sediul central în UE privind respectarea standardelor europene în materie de siguranță și de prevenire a accidentelor în toate filialele acestora din întreaga lume.

5.3. Responsabilitatea mondială

Deși impactul accidentelor offshore nu cunoaște granițe, domeniul de aplicare și supravegherea respectării legislației internaționale care reglementează prevenirea, planificarea și intervenția în caz de dezastre sunt inegale și incomplete[28]. De exemplu, o convenție privind planificarea în caz de dezastre[29] se axează numai pe poluarea cu petrol cauzată de nave, nu și pe cea cauzată de instalațiile offshore. Mai mult, responsabilitatea financiară pentru poluarea cu petrol și gaze cauzată de instalațiile offshore nu face obiectul niciunei convenții internaționale.

UE este bine plasată pentru a juca un rol-cheie în eforturile internaționale de consolidare a normelor existente la nivel mondial. Totuși, este necesar să își unească forțele cu partenerii săi, începând cu Statele Unite ale Americii și cu alți producători de talie inclusiv Norvegia, Rusia și OPEC. Inițiativele UE trebuie să aibă ca bază forumul internațional al autorităților de reglementare [International Regulators Forum (IRF)], însă trebuie să tindă către o mai amplă participare[30].

Scopul ultim trebuie să fie un sistem mondial care să stabilească ținte sau valori de referință comune în materie de siguranță și sustenabilitate în domeniul activităților de prospectare și producție offshore, care ar servi un dublu obiectiv: în primul rând, trebuie să promoveze adoptarea și implementarea unor norme stricte în materie de siguranță și de prevenire a accidentelor în toate jurisdicțiile în care se desfășoară activități petroliere și gaziere offshore; în al doilea rând, trebuie să coordoneze acțiunile și/sau să dezvolte unele comune adresate administrațiilor, autorităților de reglementare, organizațiilor de standardizare, industriei de profil, societăților de certificare și institutelor de cercetare în vederea atingerii gradului maxim posibil de conformitate cu dispozițiile UNCLOS în regiunile din afara jurisdicțiilor naționale.

- Parteneriatele existente și dialogurile în curs în domeniul energiei cu partenerii internaționali ai UE vor servi drept bază pentru demararea unei inițiative mondiale sub egida UE pe tema siguranței activităților offshore și pentru ajungerea la un acord în ceea ce privește termenii generali de referință pentru o astfel de acțiune la nivel mondial. În cadrul întâlnirii ministeriale UE-OPEC s-a aprobat deja o inițiativă de organizare în 2011 a unei mese rotunde având ca temă de dezbatere siguranța activităților offshore. Comisia va organiza o astfel de reuniune în 2011 pentru a conveni asupra principalelor obiective și pentru a explora criteriile de stabilire a celor mai bune practici și a standardelor mondiale. În plus, Comisia va continua să participe la inițiativele din domeniul activităților offshore în cadrul G-20.

6. Concluzii și etape următoare

Analiza efectuată ca urmare a accidentului de pe platforma Deepwater Horizon a demonstrat că activitățile petroliere și gaziere offshore din UE sunt în parte guvernate de norme eterogene în materie de sănătate, siguranță și protecție a mediului. Un asemenea cadru fragmentat nu poate oferi un răspuns adecvat la riscurile pe care le implică evoluția activităților offshore din industria petrolului și a gazelor. Acesta creează incertitudine juridică în ceea ce privește obligațiile și responsabilitățile societăților comerciale și nu permite utilizarea la maximum a posibilităților oferite de agențiile și instrumentele UE.

Deși cadrele de reglementare din anumite state membre se caracterizează prin niveluri ridicate de prevenire a accidentelor prin intermediul unor cerințe stricte în materie de sănătate, siguranță și protecție a mediului, sunt totuși necesare acțiuni suplimentare pentru a garanta extinderea aplicării unor astfel de bune practici în întreaga UE print-un cadru de reglementare clar și actualizat la nivelul Uniunii Europene, care să clarifice legislația UE și să acopere lacunele identificate. Este în interesul Uniunii Europene să ia măsuri fără întârziere și să se asigure că operațiunile offshore din apele europene și din întreaga lume respectă cele mai înalte standarde în materie de siguranță, prevenire a accidentelor și intervenție de urgență, fără compromisuri și inconsecvențe.

Comisia invită Parlamentul European și Consiliul să se pronunțe în favoarea propunerilor generale formulate în prezenta Comunicare și să își prezinte opiniile cu privire la acțiunile specifice propuse. Comisia va organiza consultări suplimentare cu autoritățile naționale de reglementare și cu alte părți interesate cu privire la sfera de aplicare a inițiativelor propuse în vederea înaintării unor propuneri de măsuri legislative și/sau nelegislative concrete înainte de vara anului 2011. Orice concluzii relevante care se desprind în urma anchetelor privind accidentul de pe platforma Deepwater Horizon vor fi luate în considerare în acest proces.

[1] Unsprezece persoane și-au pierdut viața în urma exploziei și a incendiilor provocate de aceasta. Se estimează că aproximativ 4,9 milioane de barili de petrol s-au deversat în ocean până când scurgerea a putut fi oprită, după 85 de zile, afectând 350-450 km din costa Statelor Unite ale Americii.

[2] În 2009, producția de petrol și gaze naturale în UE și Norvegia s-a ridicat la 196 și respectiv 269 de milioane de tone echivalent petrol. Aproximativ 90% din producția de petrol și 60% din producția de gaze din SEE provine din activități offshore.

[3] În urma exploziei de pe platforma Piper Alpha din 1988, 167 de persoane și-au pierdut viața și s-au scurs în mare 670 de tone de petrol. În 1980, 123 de persoane și-au pierdut viața când platforma Alexander Kielland s-a răsturnat.

[4] Organismele publice responsabile cu autorizarea și supravegherea activităților offshore în statele membre.

[5] Declarațiile comisarilor Oettinger și Damanaki în cadrul sesiunii plenare a PE din 7 iulie.

[6] Apele aflate sub suveranitatea și jurisdicția statelor membre ale UE în Marea Mediterană, Marea Baltică, Marea Neagră și Oceanul Atlantic de nord-est, inclusiv apele din jurul insulelor Azore, Madeira și Canare. Acestea includ apele costiere, apele teritoriale și zonele economice exclusive (ZEE).

[7] Rezoluția Parlamentului European referitoare la acțiunea UE în domeniul prospectării și extracției petrolului în Europa , adoptată la 7 octombrie 2010.

[8] Articolul 194 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

[9] ibidem.

[10] Directiva 94/22/CE privind condițiile de acordare și folosire a autorizațiilor de prospectare, explorare și extracție a hidrocarburilor.

[11] Directiva 92/91/CEE privind cerințele minime de îmbunătățire a protecției securității și sănătății lucrătorilor din industria extractivă de foraj, articolul 3.

[12] Directiva 96/82/CE privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase (directiva „Seveso II”).

[13] Directiva 89/391/CEE a Consiliului privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă.

[14] Directiva 2006/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind echipamentele tehnice și de modificare a Directivei 95/16/CE și Directiva 97/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la echipamentele sub presiune.

[15] Platforma Deepwater Horizon era clasificată drept o astfel de MODU.

[16] Articolul 191 alineatul (2) din TFUE.

[17] Directiva 2008/56/CE.

[18] A fost creat un grup de lucru în cadrul Asociației internaționale a producătorilor de petrol și gaze ( International Association of Oil and Gas Producers ) pentru a evalua practicile actuale și a propune îmbunătățirea acestora. De asemenea, a fost creat un consorțiu industrial pentru a proiecta instrumente de intervenție de urgență la sondă pentru Golful Mexic.

[19] Amenajarea spațiului maritim este un instrument-cheie de gestionare a concurenței pentru spațiu între diferite activități în zonele maritime intens utilizate prin asigurarea stabilității și predictibilității lor pe termen lung.

[20] A se vedea Comunicarea Comisiei „Orientări pentru o abordare integrată în domeniul politicii maritime: realizarea celor mai bune practici de guvernare maritimă integrată și de consultare a părților interesate” – COM(2008) 395.

[21] Oil Spill Response Ltd (care face parte din rețeaua Global Response Network ).

[22] Regulamentul (CE) nr. 1406/2002.

[23] Forumul autorităților offshore din Marea Nordului (NSOAF).

[24] Protocolul privind protecția Mării Mediterane împotriva poluării care rezultă din prospectarea și exploatarea platoului continental, a fundului mării și subsolului acesteia.

[25] A se vedea articolul 18 din concluziile la Conferința ministerială OSPAR din 23-24 septembrie 2010.

[26] Convenția privind protecția mediului marin al Atlanticului de nord-est (OSPAR), Convenția privind protecția mediului marin în regiunea Mării Baltice (Convenția de la Helsinki), Convenția privind protecția Mării Negre împotriva poluării (Convenția de la București).

[27] Linii directoare din 2009 privind exploatarea petrolului și a gazelor în regiunea arctică.

[28] UNCLOS prevede obligația statelor de a proteja mediul marin împotriva poluării, de a elabora planuri de urgență și de a adopta legi și reglementări în scopul prevenirii, reducerii și controlului poluării în zonele din jurisdicția națională și din afara acesteia. Totuși, convenția menționată nu prevede niciun fel de mecanisme de conformitate și de supraveghere a respectării legislației, iar implementarea acesteia ține de bunăvoința statelor și a unor organisme precum organizațiile sectoriale și convențiile maritime regionale. Acest lucru duce la diferențe majore în adoptarea și respectarea acestor obligații, inclusiv în apele europene.

[29] Convenția internațională privind poluarea cu petrol (OPRC).

[30] Printre membrii IRF se numără Brazilia, Canada, Noua Zeelandă, Norvegia, Regatul Unit și Statele Unite.