CARTE VERDE Cunoașterea mediului marin 2020: de la cartografierea fundului mării la prognoza oceanografică /* COM/2012/0473 final */





CUPRINS 1........... Viziune........................................................................................................................... 3 2........... Prezenta Carte verde...................................................................................................... 3 3........... Nevoia de cunoștințe privind mediul marin.................................................................... 6 3.1........ Industria......................................................................................................................... 6 3.2........ Autoritățile publice........................................................................................................ 7 3.3........ Științele........................................................................................................................ 8 3.4........ Societatea civilă.............................................................................................................. 8 4........... Disponibilitate și interoperabilitate.................................................................................. 9 4.1........ Blocaje........................................................................................................................... 9 4.2........ Utilizarea multiplă a datelor privind mediul marin.............................................................. 9 4.3........ Competitivitate și inovare............................................................................................... 9 5........... Progresele înregistrate până la ora actuală...................................................................... 10 5.1........ Eforturile naționale...................................................................................................... 10 5.2........ Rețeaua europeană de observare și date privind mediul marin (EMODnet)................. 11 5.3........ Serviciul maritim al GMES............................................................................................ 13 5.4........ Cadrul pentru colectarea datelor în sectorul pescuitului................................................... 14 5.5........ Cercetarea................................................................................................................... 15 5.6........ Raportarea informațiilor despre mediu......................................................................... 16 5.7........ Adaptarea la schimbările climatice................................................................................. 16 5.8........ Inițiative internaționale............................................................................................... 17 6........... Guvernanță................................................................................................................. 17 6.1........ Echilibrul între eforturile depuse de UE și cele depuse de statele membre...................... 17 6.2........ Sprijinul UE în favoarea compilării și prelucrării datelor privind mediul marin................. 18 6.3........ Participarea vecinilor..................................................................................................... 19 6.4........ Alegerea priorităților................................................................................................... 19 7........... Participarea sectorului privat......................................................................................... 20 8........... Răspunsuri la Cartea verde........................................................................................... 21 CARTE VERDE Cunoașterea mediului marin 2020: de la cartografierea fundului mării la prognoza oceanografică (Text cu relevanță pentru SEE) 1. Viziune Oceanele și mările care înconjoară Europa oferă noi oportunități pentru a îndeplini obiectivele inițiativei Europa 2020[1]. Pentru a exploata acest potențial, trebuie facilitat accesul întreprinderilor la investiții. Costurile și riscurile trebuie reduse, iar inovarea trebuie stimulată. Totodată trebuie să ne asigurăm că această extindere a „economiei albastre” este sustenabilă. Resursele sunt numeroase, dar nu infinite. Pentru a garanta extinderea și sustenabilitatea „economiei albastre”, precum și realizarea obiectivului unei stări ecologice bune a mărilor europene[2], trebuie să aflăm care este starea actuală a mării, care a fost starea sa anterioară și care va fi evoluția sa pe viitor. Comisia își propune să coopereze cu statele membre în vederea reunirii resurselor și mecanismelor disponibile în scopul difuzării acestor cunoștințe în beneficiul industriei, al autorităților publice, al cercetătorilor și al societății. Această inițiativă va include un proiect emblematic care vizează elaborarea, până în 2020, a unei hărți digitale multi-rezoluție continue a fundului mării apelor europene. Această hartă ar trebui să aibă rezoluția cea mai ridicată și să acopere topografia, geologia, habitatele și ecosistemele. Ea ar trebui să fie însoțită de accesul la observații și informații actualizate privind starea fizică, chimică și biologică actuală și anterioară a coloanei de apă superioare și de date privind activitățile umane, impactul acestora asupra mării, precum și de prognoze oceanografice. Toate aceste informații ar trebui să fie ușor accesibile, interoperabile și să nu prezinte restricții privind utilizarea. Harta ar trebui îmbunătățită printr-un proces continuu care să îi sporească în mod treptat adecvarea la scop și care să ajute statele membre să crească potențialul programelor lor de observare, eșantionare și supraveghere a mediului marin. Chiar dacă UE poate acorda sprijin prin intermediul cadrului strategic comun pentru fonduri structurale, inclusiv prin Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, este necesar un angajament din partea statelor membre și a sectorului privat în vederea atingerii acestui obiectiv. 2. Prezenta Carte verde Comunicarea Comisiei „Cunoașterea mediului marin 2020” din septembrie 2010[3] a explicat motivele pentru care este necesar să exploatăm potențialul economic al nenumăratelor observări ale fundului mării efectuate în Europa. Aceasta a arătat că inițiativa în cauză ar contribui la îndeplinirea obiectivelor strategiei „Europa 2020”[4] privind ocuparea forței de muncă, inovarea, educația, incluziunea socială și combaterea schimbărilor climatice. Ea ar furniza baza de cunoștințe necesare pentru a facilita dezvoltarea unei „economii albastre” sustenabile și generatoare de locuri de muncă în sectoarele marin și maritim prin creșterea competitivității și eficienței industriei, a autorităților publice și a cercetătorilor. Aceasta ar stimula inovarea și o mai bună înțelegere a comportamentului mării. În continuare, comunicarea a expus principiile de bază ale unei strategii care ar permite investițiilor în observarea marină ale UE și ale statelor membre să își valorifice potențialul în ceea ce privește generarea de creștere și de locuri de muncă durabile. Această strategie se bazează, în principal, pe conceptul unei rețele europene de observare şi date privind mediul marin (EMODnet[5]), o rețea de organizații maritime care va constitui un ghișeu unic pentru accesarea și extragerea datelor privind mediul marin obținute prin observări, studii sau eșantioane din sutele de baze de date administrate în numele agențiilor, al autorităților publice, al institutelor de cercetare și al universităților din UE. Această rețea ar oferi, de asemenea, straturi de parametri pentru hărți digitale obținuți din aceste date primare pentru bazine maritime întregi din Europa. Dar inițiativa „Cunoașterea mediului marin 2020” nu se limitează la EMODnet. Aceasta oferă un cadru care unește toate activitățile privind observarea marină aflate în desfășurare în UE. Ea cuprinde ciclul complet, de la observarea inițială până la interpretare, prelucrare și difuzare. Inițiativa enunță principii fundamentale, cum ar fi colectarea unică a datelor și utilizarea acestora în scopuri multiple și necesitatea ca datele să fie interoperabile, accesibile și fără restricții de utilizare. Aceste principii, norme și standarde comune garantează că programele statelor membre, precum și alte eforturi importante ale UE pot contribui, împreună cu EMODnet, la crearea unei capacități mult mai mari decât suma părților sale. Acestea includ serviciul maritim al Programului european de monitorizare a Pământului (GMES)[6], cadrul pentru colectarea datelor în sectorul pescuitului și noile infrastructuri paneuropene de cercetare identificate de Forumul strategic european pentru infrastructuri de cercetare (FSEIC). De la adoptarea inițiativei „Cunoașterea mediului marin 2020”, s-au înregistrat progrese semnificative. Acțiunile pregătitoare din cadrul politicii maritime integrate au permis crearea unor prototipuri de portaluri tematice pentru EMODnet consacrate unor bazine maritime selecționate. O evaluare intermediară[7], bazată pe informațiile comunicate de utilizatori, a confirmat, în general, pertinența opțiunilor tehnologice și a proceselor de compilare a seturilor de date disparate. Pe această bază, a început o a doua fază a EMODnet, finanțată de Regulamentul financiar al politicii maritime integrate[8]. Aceasta va permite, până la sfârșitul anului 2014, accesul la o hartă digitală a tuturor apelor europene. Sistemul va arăta, prin intermediul unui ghișeu unic, adâncimea apei, natura sedimentelor, locația mineralelor, zonele de activitate umană și tipul de habitat. Vor exista de asemenea observații privind parametrii fizici, chimici și biologici, cum ar fi temperatura, salinitatea, aciditatea, poluarea chimică și viața marină. Sistemul va fi strâns legat de serviciul maritim al GMES, care va continua să producă observații și previziuni din ce în ce mai precise privind starea oceanelor. Cu toate acestea, există o serie de noi provocări care trebuie înfruntate: (1) inițiativele principale ale UE, în special EMODnet și GMES, au fost puse în aplicare, până în prezent, prin intermediul unor proiecte cu durată limitată care se vor încheia până în 2014; (2) criza financiară prelungită a concentrat atenția asupra cheltuielilor publice. Este absolut necesar să se garanteze faptul că cei 1,5 miliarde de euro cheltuiți anual de statele membre ale UE pentru rețeaua europeană de supraveghere marină sunt rentabili; (3) accesul la date în domeniul pescuitului nu a fost facilitat; (4) tragedia din Japonia din martie 2011 cauzată de cutremur și tsunami și urmată de accidentul nuclear de la Fukushima a evidențiat avantajele punerii la dispoziția publicului de informații în timp aproape real privind starea mediului marin; (5) nesiguranța în ceea ce privește efectele prezente și viitoare ale schimbărilor climatice asupra mărilor și zonelor de coastă ale Europei paralizează eforturile de adaptare ale autorităților locale și regionale, însă există și noi oportunități: (1) un studiu[9] a arătat că societățile private colectează chiar mai multe date decât autoritățile publice, dar acestea nu au fost incluse în cadrul inițiativelor UE până în prezent; (2) sistemul oferit de EMODnet în 2014 reprezintă o îmbunătățire față de cel existent și va permite furnizarea unor servicii utile organismelor publice și private. Cu toate acestea, el nu exploatează pe deplin capacitățile tehnologiei actuale. Modelul digital de teren al fundului marin european va fi furnizat la o rezoluție de aproximativ 250 de metri, de patru ori mai mare decât cea a sistemului precedent pus la dispoziția publicului la scară paneuropeană. Instrumentele topografice au o precizie de centimetri, care ar permite crearea și distribuția, cel puțin în anumite regiuni, a produsului cu o mai mare rezoluție dorit de utilizatori; (3) cadrul financiar al UE pentru perioada 2014-2020 oferă posibilitatea de a dezvolta o structură de guvernanță mai sustenabilă în care colectarea, reunirea și difuzarea datelor privind mediul marin încetează să mai fie un ansamblu de proiecte definite de Comisie pentru a deveni un proces continuu și integrat cu priorități bazate pe nevoile utilizatorilor din cadrul industriei, al autorităților publice și al comunității cercetătorilor; (4) expansiunea rapidă a energiei eoliene offshore va transforma, va stimula și va face să crească economia maritimă globală. Avantajele unui acces mai facil la datele privind mediul marin, calculate pe baza economiei din 2010, vor fi mai mari decât se așteaptă; (5) noul program de cercetare „Orizont 2020” permite îmbunătățirea tehnologiilor de culegere și prelucrare a observațiilor privind mediul marin; (6) statele membre și țările asociate au convenit să utilizeze resursele în comun în cadrul unei inițiative de programare în comun, „Mări și oceane productive și sănătoase”, care poate oferi un cadru de coordonare a programelor de observare[10]. Prezenta Carte Verde face un bilanț al progreselor înregistrate. În continuare, aceasta lansează o dezbatere privind cea mai bună strategie pentru avansarea la o nouă etapă care să răspundă provocărilor definite în prezentul document și care să exploateze oportunitățile pentru a elabora o hartă digitală accesibilă și sustenabilă a fundului mărilor europene până în 2020. De asemenea, ar urma să fie oferite informații actualizate privind starea fizică, chimică și biologică actuală și anterioară a coloanei de apă superioare și previziuni, împreună cu un proces care să permită statelor membre să îmbunătățească potențialul programelor lor de observare, eșantionare și supraveghere a mediului marin. 3. Nevoia de cunoștințe privind mediul marin 3.1. Industria Mările și oceanele noastre pot să dea impulsul necesar pentru a relansa economiile statelor membre. Ele pot genera locuri de muncă motivante și aducătoare de satisfacții care să răspundă așteptărilor tinerilor, pot furniza energia nepoluantă necesară evitării unei catastrofe climatice, pot oferi proteine pentru o alimentație sănătoasă și pot oferi produse farmaceutice sau enzime provenite din organisme care trăiesc în cele mai extreme condiții de temperatură, lumină și presiune. În plus, nevoia de materii prime, din ce în ce mai mare la nivel mondial, sporește atractivitatea economică a mineritului marin. Aceste noi oportunități de creștere economică și de ocupare a forței de muncă „albastre” sunt generate de două evoluții. În primul rând, penuria de terenuri și ape dulci încurajează umanitatea să se reîntoarcă către cei 71% din suprafața planetei acoperiți de apă sărată. În al doilea rând, progresele tehnologice rapide înregistrate în observarea submarină, manevrarea la distanță și în construcții, dezvoltate în principal în industria petrolieră, permit, acum, efectuarea unor operațiuni în condiții de siguranță în ape mai adânci și în condiții oceanografice și meteorologice mai variate. În unele sectoare, creșterea economică se face deja simțită. De exemplu, energia eoliană este forma de producție de electricitate care cunoaște cea mai rapidă creștere în termeni de capacitate instalată. 10% din instalațiile eoliene se află deja în larg, iar această proporție este în creștere. Asociația europeană pentru energia eoliană estimează că, până în 2020, 30% din noile construcții vor fi în larg, iar până în 2030, această proporție va crește la 60%. Succesul atrage succes. Investiții precum rețelele de electricitate pentru aceste platforme eoliene offshore vor favoriza creșterea altor sectoare. Cu toate acestea, activitățile desfășurate la această nouă frontieră vor fi în mod inevitabil mai costisitoare și mai riscante decât operațiunile pe uscat, dacă fiecare instalație din larg trebuie să își construiască propriile servicii auxiliare, cum ar fi rețelele de cabluri sau de aprovizionare, sau dacă aceste instalații sunt obligate să realizeze studii separate ale fundului mării, să măsoare mareea și curenții, să evalueze viața marină care ar putea fi perturbată prin activitatea lor și să monitorizeze riscurile de tsunami, de furtuni sau prezența vietăților marine ostile. De exemplu, operatorii din sectorul acvaculturii au nevoie de avertismente privind proliferarea unor alge toxice sau invaziile iminente de meduze. Societățile miniere trebuie să cunoască topografia și geologia fundului mării. Societățile de asigurare și investitorii în porturi și turism au nevoie de date privind fenomenele extreme anterioare pentru a estima probabilitatea unor daune viitoare și pentru a dezvolta infrastructuri în zona de coastă rezistente la schimbările climatice. Societățile biotehnologice aflate în căutare de produse farmaceutice sau de enzime noi pentru a cataliza procese industriale trebuie să știe unde pot găsi aceste forme de viață stranii care pot trăi fără lumină sau pot să suporte temperaturi extreme. Cunoștințele privind mediul marin sunt necesare pentru acordarea licențelor, dar și pentru proiectarea, construcția și operarea instalațiilor din largul mării. Unul dintre cei mai importanți deținători de licențe în domeniul energiei eoliene offshore a susținut[11] că datele privind mediul marin ar trebui să fie un bun public, că întreprinderile ar putea fi mai competitive, iar costul de producție al energiei offshore ar putea fi redus dacă ar exista politici publice mai clare privind dreptul de proprietate asupra datelor, prețuri de amortizare mai mici ale organismelor publice și standarde comune pentru diferite jurisdicții și discipline. În plus, având în vedere că „nicio societate, niciun popor, nici măcar toate societățile existente în mod simultan puse laolaltă nu sunt proprietarele Pământului. Aceștia sunt doar posesorii, beneficiarii și trebuie să îl lase într-o stare îmbunătățită pentru generațiile viitoare”[12], această nouă economie maritimă trebuie să fie sustenabilă. Operatorii din largul mării au nevoie de cunoștințe privind mediul marin pentru a evalua și a limita impactul asupra mediului al oricărei activități propuse. 3.2. Autoritățile publice Autoritățile de coastă au nevoie de cunoștințe privind ratele de eroziune, transportul de sedimente și topografia pentru a stabili dacă strategia cea mai adecvată pentru linia de țărm o reprezintă protecția, adaptarea sau retragerea. Autoritățile din domeniul pescuitului au nevoie de date privind eforturile de pescuit și componența capturilor anterioare pentru a stabili cotele pentru anul următor. Autoritățile din domeniul sănătății publice trebuie să evalueze dacă marea este sigură pentru scăldat și dacă fructele de mare pot fi mâncate în siguranță. Autoritățile de protecție civilă trebuie să poată determina locul de pe coastă care va fi afectat de o deversare de țiței. Paza de coastă trebuie să știe cât timp pot supraviețui în apă victimele unui accident. Autoritățile de mediu trebuie să evalueze starea ecologică a mărilor și oceanelor și să se asigure că acestea rămân sigure și curate[13]. Realizarea obiectivelor UE privind gestionarea integrată a zonelor de coastă[14] și amenajarea spațiului maritim[15] necesită o cunoaștere a activităților umane și a habitatelor sensibile. Supravegherea maritimă prin radar sau sonar este îmbunătățită de cunoștințele privind condițiile, temperatura și salinitatea de la suprafața mării. 3.3. Științele Cunoștințele științifice stau la baza inovării industriale și a protecției mediului. Științele marine depind de observări. Nu putem efectua experimente controlate cu două planete Pământ. Doar uitându-ne spre trecut putem înțelege ceea ce ar putea să se întâmple în viitor. Lacunele care există în faptele înregistrate nu pot fi îndreptate mai târziu. Un editorial pe această temă, apărut în revista științifică „Nature”, a afirmat că „o înregistrare exactă și fiabilă a evenimentelor poate fi mai utilă decât orice strategie specifică elaborată pentru înțelegerea lor”[16]. Datorită acestor observații, oamenii de știință pot începe să reducă incertitudinile cu privire la comportamentul din trecut și cel actual al unor procese, cum ar fi circulația oceanică, topirea gheții, creșterea nivelului mării, absorbția de carbon, schimbările ecosistemelor sau acidifierea oceanelor – toate acestea au un impact semnificativ asupra bunăstării umane și a ecosistemelor naturale. O monitorizare mai bună a mărilor și a oceanelor nu este suficientă pentru a reduce această incertitudine, dar este, în mod evident, necesară. Revista „The Economist”[17] a sugerat că guvernele nu consacră fonduri suficiente pentru observațiile prin satelit. Reducerea incertitudinilor privind trecutul și prezentul poate îmbunătăți previziunile privind climatul din Europa care sunt luate în considerare în cadrul procesului de revizuire si evaluare al Grupului interguvernamental privind schimbările climatice (IPCC). O largă participare internațională și o evaluare inter pares atentă garantează faptul că evaluările grupului reprezintă principalul instrument pentru informarea funcționarilor guvernamentali responsabili cu introducerea măsurilor de adaptare. 3.4. Societatea civilă Într-o democrație, cetățenii au nevoie de informații pentru a-i trage la răspundere pe reprezentanții lor aleși în ceea ce privește problemele care afectează zonele în care locuiesc, mijloacele de subzistență, sănătatea sau planeta Pământ pe care doresc să o lase moștenire copiilor lor. Experiența a demonstrat că este greșit să se presupună că este de preferat ca toate aspectele tehnice ale acestor chestiuni să fie lăsate în seama autorităților competente. Un editorial din revista „Nature”[18] a utilizat exemplul accidentului de la Fukushima pentru a pleda în favoarea unui acces mai bun al cetățenilor la date, deoarece acesta ar contribui la o mai bună evaluare a riscurilor: „Acest lucru ar da liber curs creativității cercetătorilor din mediul academic, a jurnaliștilor, a împătimiților de software și a cartografilor”. 4. Disponibilitate și interoperabilitate 4.1. Blocaje Comisia Europeană, în comunicarea sa din 2010 intitulată „Cunoașterea mediului marin 2020”[19], a subliniat existența unor blocaje care împiedică realizarea avantajelor potențiale ale investițiilor în datele privind mediul marin. Datele sunt deținute de sute de instituții diferite din UE – servicii hidrologice, institute geologice, autorități locale, agenții de mediu, institute de cercetare, universități. Găsirea deținătorului datelor reprezintă o provocare majoră. Obținerea acestora poate să necesite săptămâni întregi de negocieri, iar compilarea acestora pentru a furniza o imagine completă poate fi un proces complex și de lungă durată. Multe date nu sunt, în general, nici interoperabile, nici accesibile. 4.2. Utilizarea multiplă a datelor privind mediul marin Aceleași observații privind mediul marin referitoare la parametri fizici, chimici și biologici pot răspunde necesităților unei multitudini de utilizatori finali. De exemplu, datele privind temperatura și salinitatea oceanului sunt utilizate pentru evaluarea schimbărilor climatice, alegerea locațiilor pentru acvacultură sau pentru determinarea limitelor sonarului pentru detectarea submarinelor. Datele privind substraturile de pe fundul mării sunt necesare pentru a planifica extracția de agregate sau de hidrocarburi, pentru a garanta soliditatea fundațiilor pentru platformele cu turbine eoliene sau pentru a evalua impactul pescuitului. Aceleași date privind habitatele marine pot fi folosite pentru a evalua impactul unei noi instalații sau pentru a informa cu privire la starea mediului. Această diversitate a funcțiilor datelor privind mediul marin între mai multe discipline și sectoare face ca o politică de acces liber să fie soluția cea mai adecvată. Pentru ca o astfel de politică să fie eficientă și eficace, datele trebuie să fie disponibile publicului și interoperabile. Politica Comisiei este ca datele privind mediul marin să fie relevante, accesibile, gratuite și să nu existe restricții privind utilizarea lor. 4.3. Competitivitate și inovare În mod evident, există un cost pentru fragmentarea și inaccesibilitatea datelor privind mediul marin. Evaluarea impactului[20] care însoțește comunicarea Comisiei a estimat că utilizatorii existenți ar putea economisi 300 de milioane de euro pe an, dacă datele ar fi integrate și gestionate în mod corespunzător. Aceste estimări nu iau în considerare inevitabila creștere viitoare a economiei maritime și, în consecință, creșterea cererii de date. Primul obiectiv specific al comunicării „Cunoașterea mediului marin 2020” este reducerea costurilor pentru industrie, autoritățile publice și cercetători. În absența unei accesibilități mai mari a datelor privind mediul marin, servicii cu valoare adăugată, cum ar fi evaluarea stocurilor de pește sau a vulnerabilității infrastructurii din zona de coastă în fața mareelor de furtună, pot fi furnizate doar de către organizațiile care dețin datele. Acest lucru este ineficient și anticoncurențial. Furnizarea accesului la aceste resurse permite intrarea pe piață a unor noi operatori. Interoperabilitatea permite micilor întreprinderi sau cadrelor universitare să dezvolte produse și servicii noi bazate pe diferite tipuri de date care provin din surse diverse. Valoarea acestei inițiative pentru economia UE este greu de estimat, dar evaluarea impactului sugerează că aceasta ar putea fi de ordinul a 200 de milioane EUR pe an. Al doilea obiectiv specific al inițiativei „Cunoașterea mediului marin 2020” îl reprezintă stimularea inovării. Această estimare nu ia în considerare o raționalizare a sistemelor actuale de observare a mediului marin care ar reduce incertitudinile actuale cu privire la înțelegerea comportamentului mării. Valoarea economică a acestei inițiative este și mai greu de stabilit, dar ar putea fi chiar mai mare. Într-adevăr, incertitudinile reprezintă un impediment important pentru persoanele responsabile de proiectarea de structuri offshore care să poată rezista capriciilor mării, de gestionarea stocurilor de pește sau de crearea unor zone marine protejate. Conform estimărilor[21], o reducere cu 25% a nivelului de incertitudine privind creșterea nivelului mării pe viitor ar permite autorităților publice responsabile de gestionarea zonelor de coastă să economisească aproximativ 100 milioane EUR pe an. Un sistem de observare a mediului marin optimizat, accesibil și interoperabil care să le permită oamenilor de știință să reducă incertitudinile ar reprezenta o contribuție majoră pentru adaptarea la schimbările climatice. Acidifierea oceanelor sau modificarea salinității oceanelor și a oxigenului dizolvat vor avea cu siguranță un impact asupra ecosistemelor marine și asupra capacității noastre de a le exploata. Obținerea de informații la un stadiu mai precoce va oferi industriilor, cum ar fi acvacultura de crustacee, timpul necesar pentru a se adapta. Și, chiar dacă este cert că planeta se încălzește, nu este clar ce urmează să se întâmple în ceea ce privește clima la nivel local în Europa în următoarele decenii[22]. Cu toate acestea, se știe că schimbările în circulația oceanică determină severitatea sau blândețea anotimpurilor în Europa. Dacă ar exista o mai mare certitudine, s-ar putea face previziuni mai bune cu privire la cererea de energie sau la producția agricolă. Investițiile pentru adaptare se pot face cu încredere. Al treilea obiectiv specific al inițiativei „Cunoașterea mediului marin 2020” îl reprezintă reducerea incertitudinilor în ceea ce privește înțelegerea comportamentului mării. Aceste obiective specifice au fost aprobate de Consiliu în decembrie 2011[23]. 1. Există motive, altele decât cele legate de caracterul personal al datelor, pentru care ar trebui să se prevadă excepții de la politica Comisiei de a pune la dispoziția publicului în mod gratuit datele privind mediul marin și a le face interoperabile? 5. Progresele înregistrate până la ora actuală 5.1. Eforturile naționale Datele privind mediul marin constituie un atu prețios. Tendințele pe termen lung pot fi distinse de modificările sezoniere și de variațiile naturale decenale doar dacă observațiile din trecut, inclusiv datele colectate înainte de apariția dispozitivelor de stocare digitală, ar putea fi comparate cu datele actuale. Dacă aceste date sunt pierdute, ele nu vor mai putea fi recuperate niciodată. Observațiile nu pot fi repetate. În plus, datele trebuie să poată fi utilizate imediat pentru a putea face față unor amenințări cum sunt mareele negre. În consecință, o serie de state membre creează mecanisme naționale pentru o gestionare adecvată a datelor, care să asigure o arhivare sigură și o catalogare prin utilizarea unor standarde și tehnologii care să permită recuperarea rapidă a datelor prin intermediul unor procese automatizate. Aceste sisteme naționale reprezintă baza proceselor descentralizate care sunt în curs de elaborare la nivelul UE cu norme bazate pe INSPIRE[24]. Printre exemple se numără MEDIN în Regatul Unit, geoportalul francez Ifremer-Sextant și programul german de coordonare a datelor cercetării MaNIDA și inițiativa germană MDI-DE destinată agențiilor. Inițiativele regionale, cum ar fi sistemul spaniol de observare a zonelor de coastă și de previziuni al Insulelor Baleare[25] pot, de asemenea, să-și aducă contribuția. 2. Care sunt mijloacele prin care statele membre se pot asigura că datele pe care le dețin sunt stocate în condiții de siguranță, sunt disponibile și interoperabile? 5.2. Rețeaua europeană de observare și date privind mediul marin (EMODnet) Conceptul unei rețele europene de observare și date privind mediul marin (EMODnet) care ar permite deblocarea unor resurse de date privind mediul marin dispersate și ascunse a fost evocat pentru prima dată în Cartea verde privind politica maritimă[26] din 2006. EMODnet este o rețea de organizații finanțată prin politica maritimă integrată a Uniunii Europene. Aceste organizații lucrează împreună pentru a observa marea, pentru a pune la dispoziție gratuit datele privind mediul marin care au fost colectate și pentru a le face interoperabile, pentru a crea straturi de date continue pentru diferitele bazine maritime și pentru a disemina datele și produsele de date prin intermediul internetului. O primă serie de acțiuni pregătitoare a fost lansată în 2009 în scopul elaborării unor prototipuri de platforme de date. Șase grupuri tematice – hidrografie, geologie, fizică, chimie, biologie și habitate fizice – au reunit o rețea de 53 de organizații. Era vorba, în principal, de organisme publice – servicii hidrologice, institute geologice, institute oceanografice – care gestionează deja date privind mediul marin. Acestea au fost susținute de societăți private specializate în prelucrarea și diseminarea datelor. Aceste grupuri au construit portaluri internet care permit consultarea arhivelor de date gestionate de către statele membre și organizațiile internaționale. Acestea se inspiră din eforturile continue depuse de statele membre, precum cele enumerate în secțiunea 5.1, și le consolidează. Prin intermediul acestor șase portaluri, utilizatorii publici sau privați de date privind mediul marin pot avea acces, de acum, nu doar la observații standardizate, împreună cu indicatori de calitate a datelor, ci și la produse de date, cum ar fi hărți ale sedimentelor sau ale habitatelor fizice pentru bazine maritime întregi. Aceste produse de date nu fac obiectul niciunei restricții privind accesul sau utilizarea. Această activitate are la bază și consolidează Directiva INSPIRE[27], Directiva privind informațiile despre mediu[28] și Directiva privind reutilizarea informațiilor din sectorul public[29]. Mediul comun pentru schimbul de informații (CISE)[30] va fi capabil să importe date EMODnet, furnizând astfel autorităților maritime informații privind mediul, pescuitul, transportul, controlul la frontiere, vămile și aplicarea legii, în general, precum și apărarea. Activitățile au fost ghidate și monitorizate de către un grup de experți independenți, iar o evaluare intermediară[31] a confirmat că abordarea este corectă. În consecință, domeniul de activitate este extins în temeiul regulamentului din 2011 care vizează sprijinirea politicii maritime integrate[32] în vederea acoperirii tuturor bazinelor maritime europene. Va fi instituit un grup tematic privind activitățile umane pentru a le completa pe celelalte șase. Până în 2014, obiectivul este de a oferi o cartografiere de rezoluție medie[33] a mărilor europene pentru aceste șapte teme. Regulamentul sprijină, de asemenea, pentru prima dată, crearea unor prototipuri de „puncte de control ale bazinelor maritime”. Aceste mecanisme pot stabili dacă actuala infrastructură de observare este cea mai eficientă posibil și dacă îndeplinește nevoile utilizatorilor publici sau privați. Primele două vor acoperi Marea Nordului și Marea Mediterană. Propunerea Comisiei pentru un nou Fond european pentru pescuit și afaceri maritime în contextul cadrului financiar pentru perioada 2014-2020[34] vizează acordarea de sprijin financiar pentru ca EMODnet să devină complet operațională. Având un buget garantat, rețeaua poate să se transforme dintr-un ansamblu de proiecte cu durată determinată definite de Comisie într-un proces continuu și sustenabil cu priorități determinate de nevoile industriei, ale autorităților publice și ale comunității cercetătorilor. Opțiunile pentru structura de guvernanță a acestui proces sunt prezentate în secțiunea 6 din acest document. Grupurile tematice le permit experților competenți să definească o structură comună pentru toate datele în cadrul fiecărei teme. De exemplu, observațiile speciilor biologice necesită cel puțin descrieri comune privind data, locul și metoda de eșantionare, denumirea speciei și gradul de precizie al metodei de măsurare. Evaluarea intermediară a EMODnet[35] a considerat că domeniile propuse pentru grupurile tematice erau adecvate, dar a sugerat luarea în considerare a regrupării hidrografiei și geologiei. Aproape toate națiunile au servicii hidrologice și institute geologice separate cu misiuni distincte, dar, în prezent, există unele suprapuneri. Ambele au acum sarcini legate de protecția mediului și unele dintre instrumentele și metodele utilizate pentru studii sunt aceleași. Ambele dobândesc cunoștințe privind fundul mării prin intermediul unor studii cu ecosonde cu sistem multifascicol. 3. Sunt cele șapte grupuri tematice ale rețelei europene de observare și date privind mediul marin cele mai adecvate? Ar fi indicată combinarea unora dintre acestea? (de exemplu, geologia și hidrografia) sau divizarea lor? 4. În cadrul EMODnet, care ar trebui să fie echilibrul între furnizarea accesului la datele primare și elaborarea de straturi de hărți digitale derivate din datele primare privind bazinele maritime? 5.3. Serviciul maritim al GMES Programul european de monitorizare a Pământului (GMES)[36] este o inițiativă emblematică a politicii spațiale a Uniunii Europene[37]. Obiectivul principal al serviciului său maritim este de a furniza produse și servicii care pot servi drept bază furnizorilor de servicii cu valoare adăugată pentru a presta servicii utilizatorilor publici și privați. Scopul este de a se asigura că produsele sunt elaborate prin intermediul tehnologiilor celor mai avansate, al observațiilor prin satelit, al puterii de calcul și al capacității de previziune disponibile în Europa. În cadrul programului GMES, 60 de organizații au elaborat și pus în aplicare în mod treptat un serviciu maritim. Acesta prelucrează și analizează informațiile provenite din măsurări in situ sau spațiale pentru a furniza două categorii de informații: 1) observații ale oceanului și (2) monitorizare și prognoză. Sunt utilizate modele tridimensionale ale oceanelor pentru a prezenta situația[38] din trecut, din prezent și din viitor la nivelul bazinelor maritime mondiale și europene în funcție de parametri diferiți, cum ar fi temperatura mării, curenții, salinitatea, gheața marină, nivelul mării, vântul și biogeochimia. Până în prezent, acest serviciu maritim a fost finanțat prin bugetul de cercetare al UE. Începând cu 2014, GMES va intra în faza sa operațională deplină și va trebui să fie finanțat prin intermediul unui buget operațional. Pe lângă serviciul maritim care s-a axat, până în prezent, pe observarea și furnizarea de informații și previziuni privind oceanele în timp aproape real, se propune și înființarea unui serviciu climatic al GMES. Modelele de simulare ale actualului serviciu maritim trebuie să fie calibrate și validate în raport cu observațiile din trecut, astfel încât serviciul maritim să aibă deja capacitatea de a stoca și prelucra aceste serii cronologice de observații privind oceanul. Această investiție va fi utilă pentru a determina modificările caracteristicilor oceanului pentru Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin, precum și pentru a furniza o bază solidă pentru noul serviciu climatic propus. Se elaborează standarde astfel încât atât serviciul maritim al GMES, cât și EMODnet să poată avea acces la aceleași date in situ. 5. Este necesară crearea unei platforme comune pentru a furniza produse provenite de la GMES și EMODnet? 6. Este oportună adaptarea produselor și serviciilor maritime ale GMES astfel încât să poată fi folosite atât de către cei care studiază schimbările climatice și protecția mediului, cât și de către cei care au nevoie de un serviciu operațional în timp aproape real? 5.4. Cadrul pentru colectarea datelor în sectorul pescuitului Începând cu 2001[39], UE a finanțat colectarea și diseminarea, de către autoritățile naționale, a datelor privind pescuitul în UE. Datele provenind din studii, eșantioane și declarații privind capturile, eforturile de pescuit și aruncarea înapoi în mare a capturilor permit evaluarea impactului asupra stocurilor de pește. Parametri cum ar fi capacitatea flotei, ocuparea forței de muncă și rentabilitatea permit, de asemenea, analiza sănătății socio-economice a comunităților de pescari. Scopul principal este sprijinirea gestionării politicii comune în domeniul pescuitului, chiar dacă o revizuire din 2008[40] a inclus datele sectorului acvaculturii și al prelucrării și a lărgit accesul în scopuri științifice sau de sensibilizare a publicului. Articolul 37 din propunerea de reformă a politicii comune în domeniul pescuitului[41] merge și mai departe. Acesta obligă statele membre să colecteze date biologice, tehnice, de mediu și socioeconomice și să coopereze la nivel regional. Aceste dispoziții din regulamentul de bază vor înlocui regulamentul din 2008. Ele vor fi explicate în detaliu într-un nou program multianual al UE pentru perioada 2014-2020. Propunerea Comisiei pentru un nou Fond european pentru pescuit și afaceri maritime[42] în contextul cadrului financiar pentru perioada 2014-2020 prevede trecerea cadrului pentru colectarea datelor în sectorul pescuitului de la gestionarea centralizată la cea descentralizată, astfel încât statele membre să preia de la Comisie responsabilitatea gestionării finanțării și monitorizării punerii în aplicare. În general, avizele în domeniul pescuitului necesită date din toate țările care pescuiesc o anumită specie sau într-o anumită zonă. După ce datele sunt compilate pentru un scop specific, datele agregate pot fi publicate într-un raport. Cu toate acestea, datele primare furnizate de statele membre nu pot fi, în prezent, distribuite în alte scopuri fără consimțământul celor care le-au furnizat. În practică, această procedură este atât de greoaie încât nu este aplicată niciodată. Acest lucru duce la o lipsă a controalelor independente, fapt ce reduce drastic încrederea în rezultate și frânează inovarea. Comisia consideră că problemele legate de confidențialitatea datelor cu caracter personal și comercial pot fi rezolvate ușor. Este perfect posibil să se distribuie informații în domeniul pescuitului care îndeplinesc toate cerințele pentru înțelegerea ecosistemelor fără a dezvălui activitatea navelor individuale. Noul program multianual pentru perioada 2014-2020 a fost elaborat în consecință. În prezent, EMODnet nu oferă acces la datele colectate în temeiul cadrului pentru colectarea datelor. 7. Ar fi oportun ca datele compilate în temeiul cadrului de colectare a datelor pentru un scop precis, cum ar fi o evaluare a stocurilor de pește, să fie disponibile în vederea reutilizării fără obligația obținerii unei autorizații din partea persoanelor care au furnizat aceste date inițial? 8. Ar fi oportună crearea unui portal de internet similar celor pentru EMODnet pentru a furniza accesul la date deținute de statele membre, precum și la datele compilate privind anumite stocuri, segmente ale flotei sau zone de pescuit? În caz afirmativ, care ar trebui să fie relația sa cu EMODnet? 9. Ar fi oportun ca datele de control, cum ar fi cele provenite de la sistemul de monitorizare prin satelit a navelor de pescuit, să fie mai accesibile? În caz afirmativ, în ce fel ar putea fi soluționate problemele legate de confidențialitate? 5.5. Cercetarea Statele membre ale UE cheltuiesc aproximativ 1,85 miliarde de euro pe an pentru cercetarea marină. Aproape jumătate din aceste fonduri sunt destinate infrastructurilor pentru facilitarea observației. Acestea includ nave, observatoare subacvatice, geamanduri plutitoare, dispozitive plutitoare sau vehicule subacvatice telecomandate sau autonome, toate dotate cu o serie de senzori și capacității analitice. Forumul strategic european pentru infrastructuri de cercetare (FSEIC) a identificat până în prezent șase infrastructuri paneuropene care vor avea un rol esențial în cadrul comunității europene de cercetare marină. Comunicarea Comisiei din 2010 privind „O Uniune a inovării” propune ca 60% din infrastructurile identificate de FSEIC să fie lansate sau construite până în 2015. Contribuția UE la acțiunile legate de cercetarea marină și maritimă în contextul celui de-al șaptelea program-cadru s-a ridicat la 350 de milioane EUR[43] anual. Între 25 și 30 de milioane EUR sunt consacrate anual infrastructurilor de cercetare marină și cercetării privind tehnologiile de observare marină (senzori și sisteme de observare marină). Programul-cadru a susținut, de asemenea, proiectul SeaDataNet, care a fost esențial pentru armonizarea standardelor aplicabile datelor privind mediul marin și pentru interoperabilitatea între bazele de date privind mediul marin. Tehnologia SeaDataNet este fundamentală pentru platforma EMODnet. Alte proiecte ale UE efectuează observații pentru a îmbunătăți cunoștințele despre mare. Propunerea Comisiei „Orizont 2020” privind un program de cercetare și inovare pentru perioada 2014-2020 include un buget mai mare și proceduri mai simple decât programul în curs. Acest program de cercetare poate contribui la obiectivele inițiativei „Cunoașterea mediului marin 2020” prin (1) sprijinirea dezvoltării și a integrării infrastructurilor de cercetare marină la nivelul UE, (2) dezvoltarea de tehnologii de observare marină adaptate utilizatorilor și rentabile, (3) punerea în aplicare a unor proiecte de cercetare care vor furniza date privind mediul marin și interacțiunile sale cu activitățile umane, inclusiv pentru Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin. În vederea încurajării dezvoltării proprietății intelectuale, ideile dezvoltate în programele de cercetare ale UE devin proprietatea cercetătorilor. Astfel, noii senzori sau noile platforme de observare marină nu numai că vor contribui la îmbunătățirea eficacității și eficienței supravegherii mărilor și oceanelor, dar vor constitui totodată baza posibilităților de export într-un sector de înaltă tehnologie care dispune de o piață mondială. Cu toate acestea, observațiile oceanice în sine nu pot fi brevetate și vor aduce cele mai multe beneficii economiei dacă sunt puse la dispoziția publicului în mod gratuit. În prezent, multe dintre aceste observații nu sunt diseminate după încheierea proiectului de cercetare. Acest lucru se datorează parțial faptului că cercetătorii doresc să publice rezultatele înainte de punerea lor la dispoziția publicului, dar și faptului că nu există stimulente sau cerințe pentru ca ei să procedeze astfel. 10. Care ar trebui să fie prioritatea sprijinului UE pentru noile tehnologii de observare marină? Cum poate fi extinsă monitorizarea oceanelor și cum poate fi crescută rentabilitatea acesteia? În ce mod își poate consolida UE poziția științifică și industrială în acest domeniu? 11. Ar trebui să existe obligația ca proiectele de cercetare să includă o prevedere care să asigure arhivarea și accesul la observațiile colectate în cursul proiectului de cercetare? 5.6. Raportarea informațiilor despre mediu Statele membre colectează o gamă largă de date pentru a pune în aplicare directive ale UE, cum ar fi Directiva-cadru privind apa, Directiva privind apele pentru scăldat, Directiva privind habitatele și, mai recent, Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin. De asemenea, statele membre raportează indicatori de mediu în cadrul convențiilor maritime regionale, cum ar fi OSPAR, HELCOM, Convenția de la Barcelona și Convenția de la București. Ca parte a obligațiilor prevăzute în Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin, statele membre au obligația legală de a raporta Comisiei și Agenției Europene de Mediu date care stau la baza evaluărilor inițiale și care provin din programele de monitorizare. Cerințele de raportare ale Directivei-cadru Strategia pentru mediul marin reprezintă baza componentei marine a sistemului european de informații privind apa, WISE-marine. În temeiul articolului 19 din Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin, statele membre au obligația să ofere acces la datele care rezultă din evaluări și monitorizări. Rețeaua EMODnet va fi utilizată pentru a face posibil acest acces. Agenția Europeană de Mediu s-a implicat pe deplin în dezvoltarea rețelei EMODnet. Prototipurile de portaluri deja construite în prima fază a proiectului și portalurile mai avansate din a doua etapă au fost concepute special pentru a furniza parametri care pot fi utilizați pentru elaborarea de indicatori care vor fi necesari pentru evaluarea stării mediului în conformitate cu Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin. Protocoalele de raportare utilizate pentru mecanisme de raportare diferite nu sunt în mod necesar aceleași, dar se așteaptă o mai mare convergență în contextul Directivei-cadru Strategia pentru mediul marin. În plus, în timp ce unele dintre datele utilizate pentru a elabora indicatorii raportați autorității competente sau Comisiei sunt puse la dispoziția publicului, multe dintre acestea nu sunt. 12. Ar fi oportună înlocuirea în mod treptat a mecanismului „push”, în cadrul căruia sunt prezentate rapoartele privind mediul marin, cu un mecanism „pull” prin care datele sunt puse la dispoziția publicului prin intermediul internetului și sunt culese de autoritățile competente, folosind tehnologia dezvoltată prin EMODnet? 5.7. Adaptarea la schimbările climatice În scopul sprijinirii elaborării și difuzării bazei de cunoștințe privind adaptarea, Comisia a lansat, în martie 2012, Platforma europeană pentru adaptarea la schimbările climatice, CLIMATE-ADAPT[44], un site internet accesibil publicului care vizează sprijinirea factorilor de decizie politică în ceea ce privește elaborarea de măsuri și politici de adaptare la schimbările climatice la nivelul UE, național, regional și local. CLIMATE-ADAPT cuprinde o secțiune pentru politicile UE privind mediul marin și pescuitul, indicatori ai schimbărilor climatice și o bază de date cu studii de caz privind adaptarea, în special cele care provin din OURCOAST[45]. Comisia elaborează, la momentul actual, o propunere pentru o strategie de adaptare a UE, care urmează să fie adoptată în 2013. O abordare mai structurată a observațiilor privind mediul marin poate furniza platformei CLIMATE-ADAPT indicatori mai preciși privind modificările locale ale parametrilor climatici, cum ar fi creșterea nivelului mării și acidifierea oceanelor și, în consecință, poate contribui la procesul de adaptare. 13. Care informații privind comportamentul mărilor și al zonelor de coastă sunt cele mai utile pentru adaptarea întreprinderilor și a autorităților publice la schimbările climatice? 5.8. Inițiative internaționale Pentru a compune un tablou complet al mediului marin și al evoluției sale, sunt necesare observații și date din partea organizațiilor din afara Europei și din partea celor europene. Un acces mai structurat și mai liber la datele și observațiile privind mediul marin european, așa cum este descris în prezenta Carte verde, va permite Europei să aducă o contribuție concretă la eforturile internaționale în vederea furnizării unei acoperiri mondiale, cum ar fi Sistemul global de observare a oceanelor (GOOS), Sistemul de sisteme globale de observare a pământului (GEOSS) și mecanismul Națiunilor Unite pentru raportarea și evaluarea la nivel mondial a mediului marin. 14. Sunt necesare măsuri suplimentare, în plus față de inițiativele existente (de exemplu, EMODnet și GMES), pentru a permite Europei să susțină inițiativele internaționale referitoare la datele privind oceanele, cum ar fi GOOS și GEOSS? 6. Guvernanță Construirea unei infrastructuri sustenabile de date privind mediul marin necesită un proces prin care să se decidă ce observații trebuie efectuate, ce produse de date trebuie create și prin care să se acorde sprijin financiar pentru procesul de colectare, compilare, prelucrare și diseminare. 6.1. Echilibrul între eforturile depuse de UE și cele depuse de statele membre Statele membre au responsabilitatea legală de a monitoriza propriile ape și propriile flote de pescuit. Cu toate acestea, în anumite cazuri, conjugarea eforturilor prezintă avantaje clare. Un exemplu evident îl constituie observarea prin intermediul sateliților de pe orbita Pământului. Ar fi, în mod evident, ineficient ca fiecare stat membru să lanseze o constelație de sateliți pentru a determina culoarea oceanelor, temperatura de la suprafața mării, nivelul mării și întinderea gheții. Într-adevăr, UE a sprijinit dezvoltarea și funcționarea inițială a sateliților prin intermediul programului GMES36. De asemenea, UE sprijină programele de studiu și de eșantionare din domeniul pescuitului, atunci când rezultatele îi sunt necesare în scopuri proprii. Cu toate acestea, există și alte cazuri în care ar putea fi justificat un efort la nivelul UE. De exemplu, reducerea incertitudinii privind amploarea și impactul schimbărilor climatice în Europa este imposibilă în absența unei monitorizări a curenților subterani ai oceanului Atlantic în zonele situate în afara apelor teritoriale sau jurisdicționale. Statul membru care efectuează monitorizarea nu va avea beneficii mai mari decât oricare alt stat membru. Aceasta este în beneficiul tuturor țările europene, chiar și al celor fără ieșire la mare. Oceanul Arctic este un alt exemplu pentru o posibilă contribuție a UE în favoarea programelor în curs de monitorizare și cartografiere în vederea acordării de sprijin pentru locuitorii și lucrătorii din acea regiune. 15. Care sunt criteriile care ar trebui utilizate pentru a determina sprijinul financiar al UE în favoarea programelor de observare, altele decât cele pe care aceasta le sprijină deja? Puteți oferi exemple? Inițiativa de programare în comun pentru mările și oceanele europene ar putea avea și ea un rol? 6.2. Sprijinul UE în favoarea compilării și prelucrării datelor privind mediul marin Până în prezent, serviciile fiecărui grup tematic al EMODnet au fost furnizate de consorții prin contracte de achiziții publice, cele șase consorții fiind selectate prin licitații separate pentru fiecare grup. În total, 53 de organizații diferite au participat în calitate de parteneri în consorții și multe altele și-au adus contribuția. În urma cererilor deschise de propuneri, au fost acordate granturi pentru serviciul maritim al GMES. Din nou, au participat aproximativ 60 de organizații. Bugetul UE finanțează furnizarea rezultatelor definite în cadrul achizițiilor publice și contribuie prin granturi la costurile eligibile convenite. Parteneriatele din cadrul EMODnet și GMES sunt eterogene. Acestea includ institute de cercetare, servicii meteorologice sau hidrografice și universități. O serie de societăți private furnizează servicii informatice specializate. Comisia nu are nicio influență asupra alcătuirii acestor parteneriate, care se formează în mod spontan. Parteneriatele de anvergură constituie un indiciu al faptului că agențiile sau institutele implicate preferă să fie asociate unei întreprinderi comune, mai degrabă decât să fie furnizorii unui contractant principal unic. În ambele cazuri, cererile deschise de propuneri asigură transparența, iar rezultatele au fost foarte satisfăcătoare. Cu toate acestea, pe măsură ce inițiativele ajung la final, este necesar să se asigure continuitatea pe termen lung a operațiunilor și a infrastructurii. Întrucât o mare parte a activităților EMODnet implică reorganizarea arhivelor naționale de date, niciun parteneriat nu poate fi complet fără participarea principalelor centre naționale de date privind mediul marin. Aceasta ar putea indica că ar fi de dorit să se treacă la o procedură de acordare de granturi sau o procedură negociată, care ar putea fi mai simplă în cazul în care parteneriatele EMODnet ar avea un statut juridic. Chestiunile privind guvernanța legate de serviciul maritim al GMES includ crearea unei entități juridice de coordonare și a unui mecanism financiar adecvat. 16. În ce mod ar putea evolua guvernanța GMES și a EMODnet pentru a răspunde mai bine nevoii de sustenabilitate pe termen lung? 17. Care ar putea fi rolul Centrului Comun de Cercetare și al Agenției Europene de Mediu? 6.3. Participarea vecinilor Mările Europei nu scaldă doar țărmurile statelor membre ale UE. Înțelegerea sănătății ecologice a Mării Negre sau planificarea unui cablu transmediteranean necesită cooperarea cu țările învecinate care împart aceste bazine maritime. Din acest motiv, institutele din aceste țări au luat parte în prima fază a elaborării EMODnet. Și aceste țări se confruntă cu rate ale șomajului inacceptabile și pot beneficia, la rândul lor, de cunoștințe care le vor ajuta să înțeleagă cum să profite de oportunitățile oferite de sectorul offshore. 6.4 Alegerea priorităților Din motivele exprimate mai sus, cartografierea și monitorizarea mării sunt esențiale pentru o creștere economică sustenabilă, pentru protecția mediului și pentru înțelegerea schimbărilor climatice. Cu toate acestea, bugetele publice sunt limitate și trebuie stabilite priorități. Având în vedere faptul că trecem de la un sistem de culegere a datelor în scopuri specifice la un sistem de culegere unică a datelor care vor fi utilizate în scopuri diverse, este necesar să se răspundă la două întrebări: (1) care sunt infrastructura de observare și strategia de eșantionare necesare pentru un bazin maritim specific? și (2) în ce mod poate contribuția financiară a UE să optimizeze valoarea adăugată? Cadrul de colectare a datelor este satisfăcător în ambele cazuri. Un proces pentru definirea datelor care trebuie colectate se află deja în curs de derulare. Având în vedere că unul dintre obiectivele politicii comune în domeniul pescuitului este de a limita daunele cauzate mediului de către pescuit[46], strategia de eșantionare nu se limitează la interesul maximizării randamentului pescuitului. Procesul pentru selectarea sateliților de observare a Pământului necesari pentru monitorizarea oceanelor este, de asemenea, satisfăcător. Acesta a fost definit prin intermediul procesului GMES, determinând parametrii pe care sateliții aflați pe orbita terestră îi pot observa efectiv de la o înălțime de aproximativ 800 de kilometri deasupra oceanului. Progresul tehnologic și o mai bună înțelegere științifică permit îmbunătățirea treptată a exactității și adăugarea mai multor parametri. De exemplu, monitorizarea operațională a grosimii stratului de gheață din mare va deveni fezabilă odată cu lansarea Sentinel-3. Agenția Europeană de Mediu studiază ce alte măsurători (care nu sunt efectuate prin satelit) sunt necesare pentru a calibra și a valida modelele de previziune ale GMES[47]. Pentru alte observații, trebuie depuse eforturi suplimentare. Întrucât curenții marini, speciile migratoare și multe activități economice nu respectă granițele naționale, întrebării privind infrastructura optimă pentru observare și eșantionare trebuie să i se răspundă la nivel de bazine maritime. În cadrul regulamentului privind o politică maritimă integrată[48], a fost creat un prototip de mecanism pentru a ajuta statele membre să-și perfecționeze infrastructura pentru observare și monitorizare. „Punctele de control ale bazinelor maritime” pentru Marea Nordului și Marea Mediterană vor evalua până în 2014 în ce măsură rețeaua actuală de monitorizare și compilare răspunde nevoilor utilizatorilor privați, publici și a celor din mediul academic. Acestea vor determina avantajele relative ale diferitelor sisteme de monitorizare – sisteme Ferrybox, geamanduri fixe, flotoare – atunci când măsoară același parametru. Vor fi luate în considerare toate sursele de informații publice și private. Aceste informații vor ajuta statele membre să se orienteze pentru efectuarea investițiilor. De exemplu, ar fi oportună accelerarea explorării cu multifascicol a fundului mării sau ar trebui să dispunem de informații mai precise privind modificările nivelului mării? Alegeri similare trebuie făcute și la nivelul UE. În cadrul capitolului privind cunoștințele despre mediul marin al Fondului european pentru pescuit și afaceri maritime, este mai urgent să ne concentrăm asupra compilării datelor privind resursele minerale sau asupra mamiferelor marine? UE ar trebui să sprijine studiul sau eșantionarea în apele internaționale? În cele din urmă, statele membre trebuie să ia aceste decizii în cadrul Consiliului, însă ele trebuie să dispună de o evaluare corectă a opțiunilor care să le ghideze. Răspunsurile la aceste întrebări vor depinde de estimarea costurilor și a beneficiilor. 18. Este necesar un proces regulat pentru evaluarea eficacității strategiei de observare și eșantionare pentru fiecare bazin maritim? 19. Ce tip de mecanism ar putea fi avut în vedere pentru a gestiona evaluările și analizele necesare pentru a informa Comisia, statele membre și Parlamentul cu privire la prioritățile pentru sprijinul UE? 7. Participarea sectorului privat Industriile maritime vor beneficia în mod sigur de pe urma măsurilor expuse în prezentul document, dar aceste beneficii pot fi sporite prin încurajarea implicării sectorului privat. Conform unui studiu din 2009[49], societățile europene colectează mai multe date privind mediul marin decât sectorul public. Dacă o societate privată colectează date în scopuri proprii, în principiu, nu există niciun motiv pentru ca autoritățile publice să intervină. Legislația europeană privind accesul și reutilizarea acestor date nu se aplică în acest caz. Cu toate acestea, societățile private au deja obligația de a culege date ca parte din evaluarea impactului pe care trebuie să o efectueze în vederea obținerii unei licențe pentru anumite activități din largul mării. Acestea pot fi, de asemenea, obligate să continue monitorizarea după începerea operațiunilor. În multe cazuri, ele sunt obligate să comunice datele colectate autorității care a emis licența. Cu toate acestea, odată ce licența a fost acordată, nu există niciun dezavantaj concurențial vizibil în punerea la dispoziția publicului a acestor date. Comisia este conștientă că impunerea unor obligații de raportare întreprinderilor private, în condiții normale, creează o povară administrativă care ar trebui evitată. Cu toate acestea, înlocuirea unui amalgam de obligații diferite cu un mecanism de raportare unic însoțit de standarde comune bazate pe INSPIRE ar putea reduce povara actuală. A fost lansat un studiu pentru evaluarea costurilor și beneficiilor. De asemenea, ar putea fi necesară extinderea obligațiilor de raportare după acordarea licenței. Costul echipării platformelor din largul mării cu materialul necesar pentru a furniza informații în mod continuu privind starea mării ar determina o creștere aproape neglijabilă a costului total al instalației. Obiectivul ar fi să se colecteze date provenite de la toate platformele UE, precum și de la alte platforme de observare și să fie puse la dispoziția publicului. Costurile ar putea fi mai mici decât beneficiile potențiale pentru întreaga industrie offshore pe care le-ar putea constitui obținerea mai multor cunoștințe privind amenințările potențiale, cum ar fi valurile enorme[50], algele toxice sau scurgerile radioactive. Creșterea competitivității întreprinderilor maritime reprezintă una dintre motivațiile principale ale inițiativei „Cunoașterea mediului marin 2020”. Un parteneriat public-privat, în cadrul căruia societățile private împart cheltuielile de funcționare ale rețelei europene de observare și date privind mediul marin în schimbul posibilității de a influența stabilirea priorităților, ar putea accelera acest proces. 20. În ce circumstanțe ar trebui puse la dispoziția publicului datele furnizate de societățile private în scopul acordării unei licențe? 21. Ar fi oportun ca actorii sectorului privat offshore care dețin o licență să fie obligați să contribuie la o monitorizare mai vastă a mării, în cazul în care acest lucru ar fi posibil? 22. Ce modele de parteneriate public-privat pot stimula în mod optim industria să împartă datele și investițiile în acestea și pot maximiza beneficiile pentru toate părțile implicate? 8. Răspunsuri la Cartea verde Prezenta Carte verde lansează o dezbatere asupra celei mai bune strategii pentru a obține o cartografiere digitală accesibilă și sustenabilă a fundului mării, precum și informații actualizate privind starea fizică, chimică și biologică actuală și anterioară a coloanei de apă superioare și previziuni pentru viitor, împreună cu un proces care să permită statelor membre să maximizeze potențialul programelor lor de observare, eșantionare și de studiu al mediului marin. Comisia a creat un site internet pentru trimiterea răspunsurilor. http://ec.europa.eu/dgs/maritimeaffairs_fisheries/consultations/marine-knowledge-2020/index_en.htm Acest site internet va fi accesibil până la 15 decembrie 2012. Răspunsurile pot fi trimise cu titlu oficial sau personal. Rezultatul consultării va fi publicat pe site-ul internet al Direcției Generale Afaceri Maritime și Pescuit a Comisiei. Afilierea și numele participanților care răspund cu titlu personal nu vor fi publicate fără o autorizație expresă din partea acestora. [1] Europa 2020 O strategie pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii, Bruxelles, 3.3.2010 COM (2010) 2020. [2] În conformitate cu Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin (2008/56/CE), până în 2020. [3] Cunoașterea mediului marin 2020: date și observații privind mediul marin pentru o creștere inteligentă și durabilă, 8.9.2010, COM (2010) 461. [4] A se vedea nota de subsol 1. [5] În prezenta Carte verde ne vom strădui să limităm utilizarea acronimelor, dar rugăm cititorul să fie înțelegător în ceea ce privește acest acronim, care va reapărea în tot textul. [6] Comunicarea Comisiei privind programul european de monitorizare a Pământului (GMES), 30.11.2011, COM (2011) 831 final. [7] Anexată la prezenta Carte verde. [8] Regulamentul (UE) nr. 1255/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 noiembrie 2011 de instituire a unui program de susținere a continuării dezvoltării unei politici maritime integrate. [9] Infrastructura de date privind mediul marin, raport final transmis DG Afaceri Maritime şi Pescuit, noiembrie 2009. [10] Recomandarea Comisiei din 16 septembrie 2011 privind inițiativa de programare în comun a cercetării „Mări și oceane productive și sănătoase” (2011/C 276/01). [11] A douăsprezecea reuniune a grupului de experți pentru observare și date privind mediul marin, 10 martie 2011 https://webgate.ec.europa.eu/maritimeforum/node/1709. [12] Karl Marx, Capitalul Vol. III partea VI Transformarea supraprofitului în rentă funciară. [13] Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 2008 de instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii privind mediul marin (Directiva-cadru Strategia pentru mediul marin). [14] Recomandarea Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 2002 privind punerea în aplicare a gestionării integrate a zonelor de coastă din Europa, JO L 148, 6.6.2002, p. 24 - 27. [15] Amenajarea spațiului maritim în UE – realizări și evoluții viitoare, COM/2010/0771 final. [16] Editorial al revistei „Nature” 450, 761 (6 decembrie 2007). [17] Editorial al revistei „The Economist” intitulat „ Something to watch over us”, 12 mai 2012. [18] Articol intitulat „A little knowledge”, Nature 472, 135 (14 aprilie 2011). [19] A se vedea nota de subsol 3. [20] Rețeaua europeană de observare și date privind mediul marin - Evaluarea impactului, 8.9.2010, SEC (2010) 998. [21] A se vedea nota de subsol 20. [22] Articol intitulat „The real holes in climate science ”, Nature vol 463, 21 ianuarie 2010. [23] A 3139-a ședință a Consiliului Mediu, Bruxelles, 19 decembrie 2011. [24] Directiva 2007/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2007 de instituire a unei infrastructuri pentru informații spațiale în Comunitatea Europeană (INSPIRE). [25] Aceasta nu este o listă exhaustivă a eforturilor naționale. [26] Cartea verde „Către o viitoare politică maritimă a Uniunii: O viziune europeană asupra oceanelor și mărilor”, 7.6.2006, COM (2006) 275. [27] A se vedea nota de subsol 24. [28] Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu. [29] Directiva 2003/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 noiembrie 2003 privind reutilizarea informațiilor din sectorul public. [30] Comunicare referitoare la un proiect de foaie de parcurs privind crearea mediului comun de realizare a schimbului de informații în vederea supravegherii domeniului maritim al UE, 20.10.2010, COM/2010/0584. [31] A se vedea nota de subsol 7. [32] Regulamentul (UE) nr. 1255/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 30 noiembrie 2011 de instituire a unui program de susținere a continuării dezvoltării unei politici maritime integrate. [33] De exemplu, o optime de minut de longitudine și latitudine pentru modelul digital de teren și 1: 250 000 pentru sedimentele de pe fundul mării. [34] Propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, 2.12.2011, COM (2011) 804 final. [35] A se vedea nota de subsol 7. [36] A se vedea nota de subsol 6. [37] Comunicarea intitulată „Către o strategie spațială a Uniunii Europene în serviciul cetățeanului”, 4.4.2011, COM (2011) 152. [38] Echivalentul oceanografic al unei previziuni meteorologice. [39] Regulamentul (CE) nr. 1543/2000 al Consiliului din 29 iunie 2000 privind instituirea unui cadru comunitar pentru colectarea și gestionarea datelor necesare conducerii politicii comune a pescuitului. [40] Regulamentul (CE) nr. 199/2008 al Consiliului din 25 februarie 2008 privind instituirea unui cadru comunitar pentru colectarea, gestionarea și utilizarea datelor din sectorul pescuitului și sprijinirea consultanței științifice cu privire la politica comună în domeniul pescuitului. [41] Propunere de Regulament privind politica comună în domeniul pescuitului [de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 199/2008 al Consiliului], COM (2011) 425. [42] Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime, 2.12.2011, COM (2011) 804 final. [43] Dintr-un total de 5,4 miliarde de euro în medie. [44] http://climate-adapt.eea.europa.eu. [45] http://ec.europa.eu/ourcoast/. [46] Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 al Consiliului din 20 decembrie 2002 privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului. [47] În cadrul proiectului GISC din cel de-al șaptelea program-cadru (coordonarea in situ a GMES). [48] A se vedea nota de subsol 8. [49] Infrastructura de date privind mediul marin, raport final transmis DG Afaceri Maritime şi Pescuit, noiembrie 2009. [50] Cunoscute, de asemenea, sub denumirea de valuri ucigașe, valuri extreme sau valuri anormale.