Acest angajament de mobilizare a 100 miliarde USD a contribuit la intensificarea semnificativă a finanțării combaterii schimbărilor climatice în contextul cooperării pentru dezvoltare și prin intermediul băncilor multilaterale și de dezvoltare. UE și statele membre sunt cei mai mari furnizori de asistență oficială pentru dezvoltare pentru țările în curs de dezvoltare, reprezentând peste 70 de miliarde USD pe an (aproximativ 58 de miliarde EUR în 2014). S-au alocat 7,34 miliarde EUR pentru „finanțarea inițială rapidă” în perioada 2010-2012.

Sprijinul acordat țărilor în curs de dezvoltare joacă un rol esențial în atingerea obiectivului stabilit de limitare a creșterii temperaturii medii globale sub 2 °C peste nivelurile preindustriale, de realizare a transformării în economii cu emisii de GES mai scăzute și de susținere a unei dezvoltări durabile rezistente la schimbările climatice. În cadrul Conferinței privind schimbările climatice din 2009 de la Copenhaga, țările dezvoltate s-au angajat să mobilizeze în comun 30 miliarde USD din fondurile publice suplimentare alocate combaterii schimbărilor climatice pentru perioada 2010-2012 („finanțare inițială rapidă”). Acestea s-au angajat, de asemenea, ca până în 2020, să mobilizeze în comun 100 de miliarde USD pe an („finanțare pe termen lung”) în contextul unor acțiuni semnificative de atenuare și al transparenței punerii în aplicare. Această finanțare va proveni din surse extrem de variate, publice și private, bilaterale și multilaterale, inclusiv din surse alternative de finanțare.

Cel puțin 35 % din bugetul alocat programului Orizont 2020 în valoare de 79 miliarde EUR este prevăzut a fi investit în proiecte în domeniul schimbărilor climatice. La momentul redactării prezentului raport, 80 % din bugetul pentru 2014 au fost monitorizate și 22 % din cheltuielile legate de schimbările climatice au fost înregistrate. Programarea pentru domenii tematice se apropie de atingerea obiectivului legat de schimbările climatice de 35 %. Cu toate acestea, acțiunile ascendente nu prezintă un număr ridicat de proiecte în domeniul schimbărilor climatice, doar ele reprezentând 25 % din bugetul total alocat programului Orizont 2020. Prin urmare, este nevoie de măsuri corective urgente pentru a atinge obiectivul de integrare de 35 % și pentru a evita înregistrarea altor rezultate slabe în 2015 și în anii următori. În plus, Planul strategic privind tehnologiile energetice (SET) este primul document privind cercetarea și inovarea din cadrul uniunii energetice, care dă un nou impuls dezvoltării și punerii în aplicare a tehnologiilor cu emisii reduse de dioxid de carbon printr-o mai bună coordonare și prioritizare a eforturilor. Acesta se axează pe zece linii principale de acțiune menite să răspundă priorităților în materie de cercetare și inovare ale Uniunii energetice. De asemenea, se propune un nou produs financiar denumit „mecanism de finanțare a proiectelor de demonstrare în domeniul energetic”, dezvoltat împreună cu BEI, care vizează ample proiecte demonstrative comerciale de pionierat.

În concluziile sale din 2014, Consiliului European a invitat Comisia să reînnoiască și să extindă programul NER 300 dincolo de anul 2020. Noul fond de inovare propus în cadrul Directivei EU ETS revizuite ar fi de 400 de milioane de certificate, plus 50 de milioane de certificate nealocate. Acesta se bazează pe programul NER 300 extinzându-i în același timp domeniul de aplicare la inovarea cu emisii reduse de dioxid de carbon în sectoarele industriale.

Regulamentul privind gazele fluorurate cu efect de seră din 2014 se aplică începând cu 1 ianuarie 2015. Acesta consolidează măsurile existente (de exemplu, izolarea gazelor prin detectarea scurgerilor, instalarea de echipamente de către personal calificat, recuperarea gazelor utilizate etc.) și introduce o eliminare treptată a gazelor fluorurate cu efect de seră care va reduce cu două treimi totalul emisiilor de gaze fluorurate cu efect de seră al UE până în 2030, comparativ cu nivelurile din 2014. Acesta interzice, de asemenea, introducerea pe piață a gazelor fluorurate cu efect de seră în anumite circumstanțe în care sunt disponibile alternative [de exemplu, frigidere și congelatoare de uz casnic care conțin hidrofluorocarburi (HFC) cu un potențial de încălzire globală (GWP) mai mare de 150].

În 2014, Consiliul European a convenit asupra unui obiectiv orientativ la nivelul UE de cel puțin 27 % privind îmbunătățirea eficienței energetice până în 2030 în comparație cu scenariul de referință. Acest obiectiv va fi revizuit până în 2020, luând în considerare obiectivul de la nivelul UE de 30 % propus de către Comisie. Astfel cum s-a anunțat în foaia de parcurs privind uniunea energetică, Comisia va revizui Directiva privind eficiența energetică și Directiva privind performanța energetică a clădirilor în 2016. În plus, strategia specifică în sectorul încălzirii și al răcirii este planificată pentru începutul anului 2016. O propunere de revizuire a legislației privind etichetarea energetică a fost deja prezentată și este în prezent în curs de examinare de către colegiuitori. Acțiunile UE includ, de asemenea, măsuri care încurajează utilizarea instrumentelor financiare.

De asemenea, Comisia pune în aplicare inițiativele prevăzute în „strategia-cadru pentru o uniune energetică rezilientă cu o politică prospectivă privind clima”. Există propuneri viitoare privind măsurile referitoare la domenii precum energia din surse regenerabile, eficiența energetică, transporturile și cercetarea și dezvoltarea. În plus, Comisia întreprinde în prezent măsuri pentru punerea în aplicare a uniunii energetice, astfel cum s-a subliniat în Raportul privind starea uniunii energetice pentru 2015.

Conform ultimelor previziuni în condițiile măsurilor existente prezentate de statele membre, totalul emisiilor de GES ale UE în 2030 vor fi cu 27 % sub nivelurile din 1990.

Un obiectiv obligatoriu de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră la nivel intern de cel puțin 40 % până în 2030 comparativ cu 1990. Obiectivul va fi atins prin reducerea emisiilor reglementate de EU-ETS până la 43 % comparativ cu 2005 și prin reducerea emisiilor în sectoarele neincluse în schema ETS până la 30 % față de nivelul din 2005, procente care urmează să fie distribuite între statele membre sub formă de obiective naționale obligatorii.

În Belgia, se preconizează că emisiile de GES vor scădea cu 6 puncte procentuale sub obiectivul stabilit pentru 2020. Autoritățile federale și cele regionale nu au ajuns încă la un acord privind distribuția eforturilor necesare în vederea atingerii obiectivului său pentru 2020. În plus, unele caracteristici ale sistemului fiscal sunt nocive pentru mediu, inclusiv continuarea unui tratament fiscal favorabil pentru autoturismele de serviciu.

Pentru toate statele membre, emisiile din 2013 și estimările pentru 2014 se preconizează a fi sub obiectivele corespunzătoare prevăzute pentru 2013 și 2014 în Decizia ESD. În 2016, conformitatea va fi verificată în temeiul Deciziei ESD.

Conform previziunilor în condițiile măsurilor existente prezentate de statele membre, se așteaptă ca UE să își atingă obiectivul stabilit pentru 2020, întrucât se preconizează ca nivelul total al emisiilor (inclusiv cele reglementate de ETS și cele care nu sunt reglementate de ETS) să fie cu 24 % mai mic în 2020 comparativ cu nivelurile din 1990. Se preconizează ca 24 de state membre să își atingă obiectivele pentru 2020 în sectoarele neincluse în schema ETS cu ajutorul politicilor și măsurilor existente. Cu toate acestea, patru state membre — Luxemburg, Irlanda, Belgia și Austria — vor trebui fie să pună în aplicare măsuri suplimentare pentru a-și atinge obiectivele pentru 2020 în sectoarele neincluse în schema ETS, fie să utilizeze mecanismele flexibile prevăzute în Decizia ESD. Acest lucru include transferurile de cote de emisii neutilizate de la un an la altul, utilizarea creditelor pentru proiectele internaționale și transferurile de cote de emisii neutilizate între statele membre.

Conform previziunilor în condițiile măsurilor existente prezentate de statele membre, totalul emisiilor de GES ale UE pentru 2030 sunt estimate a fi cu 27 % sub nivelurile din 1990. Sunt necesare măsuri suplimentare pentru ca UE să îndeplinească obiectivul de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră la nivel intern de cel puțin 40 % până în 2030 comparativ cu 1990. Pentru a aborda acest aspect, Comisia a propus o revizuire a schemei UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU ETS) în iulie 2015. În prima jumătate a anului 2016, Comisia va prezenta, de asemenea, propuneri privind punerea în aplicare a obiectivului de reducere a emisiilor care nu sunt reglementate de ETS cu 30 % comparativ cu 2005.

Pentru toate statele membre, cu excepția a patru dintre ele (Luxemburg, Irlanda, Belgia și Austria), emisiile prevăzute pentru 2020 se situează sub obiectivele naționale stabilite în temeiul Deciziei privind partajarea eforturilor.

Conform celor mai recente estimări, în 2014, totalul emisiilor de gaze cu efect de seră ale UE (GES), care fac obiectul pachetului privind clima și energia pentru 2020, au fost cu 23 % sub nivelul din 1990 și au scăzut cu 4 % în comparație cu 2013.

COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 18.11.2015 COM(2015) 576 final ANEXĂ

Raport privind funcționarea pieței europene a carbonului Document de însoțire pentru RAPORTUL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Raport privind progresele înregistrate în domeniul combaterii schimbărilor climatice, inclusiv raportul privind funcționarea pieței europene a carbonului și raportul privind revizuirea Directivei 2009/31/CE privind stocarea geologică a dioxidului de carbon {SWD(2015) 246 final}



Cuprins 1. INTRODUCERE 2. EU ETS ÎN A TREIA FAZĂ DE COMERCIALIZARE 3. INFRASTRUCTURA EU ETS 3.1. Acoperirea activităților, a instalațiilor și a operatorilor de aeronave 3.2. Registrul Uniunii 4. FUNCȚIONAREA PIEȚEI CARBONULUI ÎN 2013 ȘI 2014 4.1. Ofertă: certificate puse în circulație 4.1.1. Plafon 4.1.2. Certificate emise 4.1.2.1. Alocarea cu titlu gratuit 4.1.2.2. Programul NER300 4.1.2.3. Licitarea certificatelor 4.1.2.4. Derogare de la licitarea integrală pentru sectorul energiei electrice 4.1.3. Creditele internaționale 4.2. Cererea: certificate scoase din circulație 4.3. Echilibrarea cererii și a ofertei

5. AVIAȚIE 6. SUPRAVEGHEREA PIEȚEI 6.1. Natura juridică a certificatelor de emisii și tratamentul fiscal 7. MONITORIZAREA, RAPORTAREA șI VERIFICAREA EMISIILOR 7.1. Cerințe în faza 3 7.2. Monitorizare aplicată 7.3. Verificare acreditată 8. PREZENTARE GENERALĂ A PROCEDURILOR ADMINISTRATIVE STABILITE ÎN STATELE MEMBRE 9. CONFORMITATE ȘI APLICARE 10. REFORMA STRUCTURALĂ A EU ETS 10.1. Concentrarea volumelor licitate către sfârșitul fazei de tranzacționare („backloading”) și rezerva pentru stabilitatea pieței 10.2. Reforma EU ETS 11. CONCLUZII ȘI PERSPECTIVE ANEXĂ

1.INTRODUCERE

O politică ambițioasă privind schimbările climatice este parte integrantă din inițiativa uniunii energetice, astfel cum se reflectă, de asemenea, în cadrul de politici privind clima și energia pentru 2030 avizat de liderii europeni în octombrie 2014. Lansat în 2005, sistemul UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU ETS) – piatra de temelie a strategiei UE de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră – a împlinit zece ani în 2015. Ca urmare a rezervei pentru stabilitatea pieței și a măsurilor necesare și propuse pentru a atinge obiectivul mai ambițios stabilit în cadrul pentru 2030, schema EU ETS va oferi un preț semnificativ pentru emisiile de carbon, va stimula reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră și își va juca rolul de factor determinant neutru din punct de vedere tehnologic, eficace din punctul de vedere al costurilor și aplicabil la nivelul întregii UE pentru stimularea investițiilor în tehnologii cu emisii reduse de dioxid de carbon. Prin formarea prețurilor la nivelul UE, această schemă nu doar consolidează funcționarea pieței interne a energiei, ci și stimulează adoptarea surselor regenerabile de energie și a altor tehnologii cu emisii reduse de dioxid de carbon și eficiente din punct de vedere energetic. Prezentul raport privind situația pieței europene a carbonului a fost publicat în noiembrie 2012 (Raportul privind piața carbonului 2012). Scopul său a fost de a examina modul de funcționare a pieței carbonului și de a analiza dacă sunt necesare măsuri de reglementare, având în vedere excedentul tot mai mare de certificate. Prezentul raport privind funcționarea pieței europene a carbonului prevăzute la articolul 10 alineatul (5) și la articolul 21 alineatul (2) din Directiva 2003/87/CE (Directiva EU ETS) acoperă doi ani: 2013, primul an al celei de a treia perioade de comercializare, care a adus multe evoluții în schema EU ETS, și 2014. În plus, raportul prezintă, de asemenea, anumite inițiative propuse sau convenite în 2015. Cu excepția cazului în care se indică altfel, datele utilizate pentru acest raport au fost datele publicate și aflate la dispoziția Comisiei până în iunie 2015. Curtea de Conturi Europeană a publicat în iulie 2015 un raport special privind integritatea și punerea în aplicare a schemei EU ETS. În măsura în care aspectele examinate de Curte sunt relevante, prezentul raport face trimitere și la acestea.

Aspectele privind sectorul aviației sunt, în principal, descrise în secțiunea 5 din prezentul raport.

2.EU ETS ÎN A TREIA FAZĂ DE COMERCIALIZARE

Schema EU ETS a fost lansată în 2005, constituind piatra de temelie a strategiei Uniunii Europene de reducere eficace din punctul de vedere al costurilor a emisiilor de dioxid de carbon (CO2) și de alte gaze cu efect de seră. Schema nu este doar prima piață importantă de carbon din lume, însă rămâne și cea mai mare, acoperind peste trei sferturi dintre certificatele de emisii comercializate pe piața internațională a carbonului. EU ETS acoperă în prezent aproximativ 11 000 de centrale electrice și instalații de producție din cele 28 de state membre ale UE, Islanda, Norvegia și Liechtenstein, precum și emisiile provenind de la peste 600 de companii aeriene care operează zboruri între aeroporturile europene. EU ETS funcționează pe principiul de „plafonare și comercializare”. Un „plafon maxim”, sau limită este stabilit(ă) pentru volumul total al anumitor gaze cu efect de seră care poate fi emis de uzine, de centrale electrice și de alte instalații din sistem. Plafonul maxim este redus în timp, astfel încât emisiile totale să scadă. În 2020, emisiile din sectoarele acoperite de EU ETS vor fi cu 21 % mai scăzute decât în 2005. Până în 2030, se prevede că acestea vor fi cu 43 % mai scăzute. În 2013, EU ETS a intrat în cea de a treia fază de comercializare multianuală, care se va desfășura până în 2020. În urma unei revizuiri importante a sistemului convenită în 2009, aceasta funcționează în prezent în baza unor norme mai armonizate. Cea de a treia fază a adus sistemului numeroase îmbunătățiri din punctul de vedere al conceperii sale, inclusiv o serie de îmbunătățiri majore: înlocuirea sistemului de plafoane naționale anterior cu un singur plafon privind certificatele la nivelul UE, scăzând cu 1,74 % pe an, oferind o mai mare previzibilitate și stabilitate;  instituirea licitării ca metodă implicită de alocare a certificatelor, în locul alocării cu titlu gratuit a acestora Licitarea este reglementată de Regulamentul privind licitațiile EU ETS în scopul asigurării unui proces de licitare a certificatelor deschis, transparent, armonizat și nediscriminatoriu;  armonizarea normelor de alocare pentru alocarea cu titlu gratuit a certificatelor, pe baza valorilor de referință privind performanța ex-ante ambițioase la nivelul UE; elaborarea de reglementări privind monitorizarea și raportarea, precum și privind verificarea rapoartelor de emisii și acreditarea și supravegherea verificatorilor; stabilirea de norme și condiții mai stricte de utilizare a creditelor de carbon internaționale în cadrul EU ETS cu limite armonizate pentru utilizarea lor de către operatori; înlocuirea registrelor naționale cu registrul electronic central al Uniunii reglementat prin Regulamentul privind înregistrarea; reglementarea certificatelor de emisii, a instrumentelor financiare derivate sau a produselor licitate în baza acestora prin Directiva și Regulamentul privind piețele instrumentelor financiare în temeiul pachetului legislativ MiFID 2 (începând din ianuarie 2017) și prin Regulamentul privind abuzul de piață (începând din ianuarie 2017). Deși problemele de început din cadrul EU ETS au fost în mare parte soluționate prin această reformă, impactul crizei economice, care a debutat în 2008, a fost fără precedent. Aceasta a dus la acumularea unui excedent de certificate, care a sporit de-a lungul anilor, ajungând la două miliarde de certificate în 2012. Primul raport privind piața carbonului, publicat în 2012, preconiza un excedent de aproape 2 miliarde de certificate până în 2013, o viteză descrescătoare de acumulare a excedentului până în 2014 și nu preconiza nicio scădere a excedentului general până în 2020. Această creștere a dezechilibrului pieței, alături de semnalele de preț de pe piață slabe, au declanșat o dezbatere publică intensă cu privire la opțiunile de politică prezentate în raportul privind piața carbonului din 2012, în vederea abordării problemelor cu care s-a confruntat EU ETS. Schema nu stimulează suficient de bine investițiile în tehnologii cu emisii reduse de dioxid de carbon, ceea ce sporește, de asemenea, probabilitatea introducerii de noi politici naționale. Astfel, în noiembrie 2012, Comisia a propus, ca măsură pe termen scurt, amânarea scoaterii la licitație („back-load”) a 900 de milioane de certificate de emisii, până în 2019 și 2020. În decembrie 2013, Parlamentul European și Consiliul au fost de acord cu această propunere, iar punerea în aplicare a amânării scoaterii la licitație a început din martie 2014. Raportul privind piața de carbon din 2012 a conținut mai multe opțiuni structurale vizând abordarea dezechilibrului semnificativ acumulat în ceea ce privește certificatele. Ulterior, în ianuarie 2014, o propunere legislativă de înființare a unei rezerve pentru stabilitatea pieței a fost prezentată în paralel cu Comunicarea privind un cadru de politici privind clima și energia pentru 2030 (a se vedea secțiunea 10.1.). Parlamentul European și Consiliul și-au exprimat acordul cu privire la propunere în octombrie 2015. În octombrie 2014, șefii de stat și guvern de la nivelul UE au convenit asupra obiectivelor principale și a arhitecturii cadrului UE de politici privind clima și energia pentru 2030. Obiectivele convenite cuprind și o reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră de cel puțin 40 % până în 2030 comparativ cu nivelurile din 1990. Acest obiectiv de reducere a emisiilor la nivel intern cu cel puțin 40 % va fi îndeplinit în mod colectiv de către UE și într-un mod eficace din punct de vedere al costurilor, cu reduceri în sectoarele incluse în schema ETS și în cele neincluse în schema ETS. O bună funcționare a schemei EU ETS reformată, însoțită de un instrument de stabilizare a pieței propus de Comisie, va constitui principalul mecanism pentru atingerea acestui obiectiv, care reprezintă o scădere de 43 %, comparativ cu 2005, a emisiilor din sectoarele incluse în schema EU ETS. La 15 iulie 2015, Comisia a prezentat o propunere legislativă de revizuire a schemei UE de comercializare a certificatelor de emisii în conformitate cu cadrul pentru 2030 (a se vedea secțiunea 10.2.). 3.INFRASTRUCTURA EU ETS

Prezenta secțiune explică infrastructura de bază a schemei EU ETS: inclusiv domeniul său de aplicare (și anume, tipurile de instalații și de gaze acoperite de sistem) și registrul Uniunii care înregistrează deținerea de certificate și tranzacțiile cu acestea. 3.1.Acoperirea activităților, a instalațiilor și a operatorilor de aeronave

Începând cu faza 3, sectoarele cu instalații staționare care fac obiectul schemei EU ETS sunt industriile mari consumatoare de energie, inclusiv centralele electrice și alte instalații de ardere, cu o putere termică instalată ≥ 20 MW (cu excepția instalațiilor pentru deșeuri periculoase sau urbane), rafinăriile de petrol, instalațiile care produc cocs, instalațiile de producere de fier și oțel, clincher de ciment, sticlă, var, cărămizi, ceramică, celuloză, hârtie și carton, aluminiu, produse petrochimice, amoniac, acid azotic, acid adipic, glioxal și acid glioxilic, instalațiile de conducte de captare și de transport al CO2 și instalațiile de stocare geologică a CO2. Domeniul de aplicare a EU ETS în sectorul aviației se limitează la zborurile din interiorul SEE până în 2016. În ceea ce privește emisiile de gaze cu efect de seră, EU ETS acoperă în prezent emisiile de dioxid de carbon (CO2), emisiile de protoxid de azot (N2O) provenite de la toate instalațiile care produc acid azotic, acid adipic, glioxal și acid glioxilic și emisiile de plerfluorocarburi (PFC) rezultate din producția de aluminiu. De la începutul fazei 3, schema acoperă aproximativ jumătate din totalul emisiilor de GES din UE. Statele membre ale UE pot adăuga mai multe sectoare și emisii de gaze cu efect de sferă schemei EU ETS (procedura „opt-in”). În rapoartele lor din 2015 corespunzătoare anului de raportare 2014, statele membre au raportat că un număr total de aproape 11 200 de instalații au fost incluse în EU ETS, comparativ cu aproape 11 400 în cursul anului de raportare anterior, și anume 2013. Întrucât aceste instalații sunt foarte diverse din punctul de vedere al caracteristicilor lor, Regulamentul privind monitorizarea și raportarea definește 4 categorii de instalații, pe baza emisiilor lor anuale medii. În conformitate cu rapoartele prevăzute la articolul 21, pentru 2014, la fel ca pentru 2013, 72 % dintre instalații au fost de categorie A, 21 % de categorie B și numai 7 % (868 de instalații) au fost de categorie C. În 2014, peste 5 700 de instalații (51 % din total) au fost calificate drept „instalații cu emisii scăzute”, comparativ cu cele 5 600 de instalații, 49 % din total, din anul de raportare 2013. Procentajul ridicat de instalații cu emisii scăzute și de categorie A confirmă relevanța arhitecturii graduale a sistemului de monitorizare, raportare și verificare conceput având în vedere principiul proporționalității. Deși din punctul de vedere al categoriile de instalații, imaginea este destul de omogenă la nivelul statelor membre, situația este diferită din punctul de vedere al sectoarelor sau activităților acoperite. Instalații EU ETS care implică activități de ardere se găsesc în toate statele membre. Alte activități raportate de majoritatea statelor membre sunt rafinarea petrolului, producția de oțel, ciment, var, sticlă, ceramică și producția de celuloză și hârtie. Doar două țări (FR și NO) au raportat în 2014 că activitățile de captare și stocare de CO2 au avut autorizațiile emise. În ceea ce privește noile gaze (cele adăugate la anexa I la Directiva privind EU ETS pentru a fi incluse în schemă de la începutul fazei 3), activitățile care produc emisii de PFC au avut autorizații emise în 13 țări, în timp ce activitatea de „producție de acid azotic” a avut autorizații eliberate în 20 de state membre. Celelalte sectoare implicând N2O sunt prezente doar în trei state membre (DE, FR, IT). Doar un număr mic de state membre au recurs la posibilitatea de a exclude emițătorii de talie redusă din EU ETS în conformitate cu articolul 27 din Directiva privind EU ETS. Această posibilitate este oferită de directivă, cu scopul de a reduce costurile administrative ale emițătorilor de talie redusă și este permisă acolo unde sunt instituite măsuri echivalente de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră. În conformitate cu rapoartele transmise în 2015, 8 țări (DE, ES, FR, HR, IS, IT, SI, UK) recurg la această posibilitate, în special pentru instalațiile cu activități de ardere și producție de ceramică. Cantitatea de emisii excluse este de aproximativ 3,9 milioane de tone de CO2, adică 0,2 % din totalul emisiilor verificate în 2014, comparativ cu cele 4,7 milioane de tone de CO2 în 2013. În ceea ce privește aria de acoperire a operatorilor de aeronave, numărul de operatori de aeronave care fac în mod efectiv obiectul EU ETS a fost estimat la aproape 600 în 2014. 3.2.Registrul Uniunii Registrul Uniunii, care înregistrează deținerea de certificate și tranzacțiile cu aceste certificate, a centralizat aceste operațiuni începând din 2012. Acest registru unic este exploatat și menținut de Comisie, în timp ce administratorii registrelor naționale din toate cele 31 de țări participante la EU ETS rămân punctul de contact pentru reprezentanții a peste 20 000 de conturi (întreprinderi sau persoane fizice). În 2013, Regulamentul privind înregistrarea a fost revizuit cu scopul de a finaliza funcționalitățile necesare pentru cea de a 3-a fază a EU ETS și de a include contabilizarea tranzacțiilor în cadrul Deciziei privind partajarea eforturilor. În legătură cu EU ETS, Regulamentul privind înregistrarea revizuit prevede, de asemenea, mecanismul de punere în aplicare a dispozițiilor articolului 11a din Directiva privind EU ETS, prin care operatorii pot face schimb de credite internaționale pentru certificate (a se vedea, de asemenea, punctul 4.1.3.). În conformitate cu Directiva privind EU ETS și a Regulamentului privind înregistrarea, procesele de alocare în faza 3 a EU ETS sunt efectuate la nivel central, în registrul uniunii, atât pentru alocarea de certificate cu titlu gratuit pentru operatorii de instalații staționare și operatorii de aeronave (a se vedea, de asemenea, punctele 4.1.2.1. și 4.1.2.4.), cât și pentru licitarea certificatelor de emisii prin intermediul platformei comune de licitație și al celor două platforme separate de licitare (a se vedea, de asemenea, punctul 4.1.2.3.). Comisia, în calitatea sa de administrator central al registrului uniunii, caută, de asemenea, să îmbunătățească în mod continuu funcționalitățile, securitatea și ușurința în utilizare a registrului, în consultare cu administratorii registrelor naționale. 4.FUNCȚIONAREA PIEȚEI CARBONULUI ÎN 2013 ȘI 2014

Prezentul capitol se referă la principalele caracteristicile ale EU ETS, atât din perspectiva ofertei, cât și a cererii. Capitolul conține informații privind plafonul, alocarea cu titlu gratuit, licitarea și derogarea de la licitarea integrală pentru sectorul energiei electrice în anumite state membre. În plus, acesta acoperă utilizarea creditelor internaționale. Din punctul de vedere al cererii, capitolul oferă informații privind emisiile verificate și privind echilibrarea cererii și a ofertei. 4.1.Ofertă: certificate puse în circulație 4.1.1.Plafon EU ETS funcționează pe principiul de „plafonare și comercializare”. Plafonul este cantitatea totală a emisiilor de gaze cu efect de seră care poate fi emisă în sistem pentru a se asigura respectarea obiectivului de reducere a emisiilor și corespunde numărului de certificate puse în circulație pe parcursul unei faze de comercializare. Începând cu faza 3, la nivelul UE este determinat, prin Directiva EU ETS, un plafon maxim. Plafonul se va scădea în fiecare an cu o cantitate echivalentă cu 1,74% din suma certificatelor din 2010. Această rată de scădere este cunoscută sub denumirea de factor linear de reducere. În valoare absolută, aceasta înseamnă că numărul de certificate va fi redus anual cu un număr determinat de aproximativ 38 de milioane de certificate. Acest factor linear de reducere a fost decis în contextul obiectivului general de scădere cu 20 % și are ca rezultat o scădere de 21 % comparativ cu emisiile reglementate de EU ETS în 2005. În fazele 1 și 2, plafonul maxim la nivelul UE a fost stabilit, printr-o abordare de la bază spre vârf, pe baza cantității agregate totale de certificate prevăzute de statele membre în cadrul planurilor naționale de alocare (NAP).

Cantitatea totală de certificate emise în 2013 se ridică la 2 084 301 856 de certificate. Tabelul 1 prezintă cifrele cu privire la plafonul pentru fiecare an din cursul perioadei 2013­2020. Tabel 1: Plafonul EU ETS pentru 2013-2020

Anul

Plafonul anual (cu excepția aviației)

2013

2 084 301 856

2014

2 046 037 610

2015

2 007 773 364

2016

1 969 509 118

2017

1 931 244 873

2018

1 892 980 627

2019

1 854 716 381

2020

1 816 452 135 4.1.2.Certificate emise 4.1.2.1.Alocarea cu titlu gratuit Faza 3 a EU ETS a introdus modificări semnificative în ceea ce privește alocarea cu titlu gratuit a certificatelor: în principiu, producția de energie electrică nu mai beneficiază de certificate cu titlu gratuit (a se vedea următorul punct 4.1.2.4) și licitarea a devenit regulă standard. Principiile care stau la baza alocării cu titlu gratuit pentru sectoarele din cadrul schemei EU ETS s-au schimbat în mod fundamental comparativ cu cele două faze anterioare. În primul rând, certificatele sunt distribuite gratuit, în conformitate cu norme armonizate la nivelul UE, ceea ce înseamnă că instalațiilor de același tip li se aplică aceleași norme în toate statele membre. În al doilea rând, alocarea cu titlu gratuit se bazează pe criterii de performanță având ca scop consolidarea stimulentelor pentru reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră și recompensarea instalațiilor cele mai eficiente. În al treilea rând, se prevede o rezervă comunitară pentru instalațiile nou-intrare (NER) echivalentă cu 5 % din numărul total de certificate pentru faza 3. Programul NER300 a pus la dispoziție 300 de milioane de certificate din această rezervă pentru a stimula construirea și exploatarea de proiecte demonstrative de mare anvergură pentru captarea și stocarea dioxidului de carbon (CSC), precum și tehnologiile inovatoare în domeniul energiei din surse regenerabile. S-a propus (a se vedea punctul 10.2.) folosirea certificatelor rămase în NER pentru alocarea cu titlu gratuit pentru instalațiile noi și în curs de dezvoltare în cadrul EU ETS începând cu 2021. Alocarea cu titlu gratuit este prevăzută în cazul instalațiilor industriale pentru a se elimina riscul potențial de relocare a emisiilor de carbon (transferarea producției de către industrii în țări terțe cu constrângeri mai puțin riguroase în ceea ce privește emisiile de gaze cu efect de seră, ceea ce a dus la o creștere a emisiilor la nivel global) pentru industriile mari consumatoare de energie. Furnizarea de certificate gratuite limitează în mod semnificativ costurile pentru industriile din UE expuse concurenței internaționale. Sectoare și subsectoare care se confruntă cu concurența din partea industriilor din afara UE sunt considerate a fi expuse riscului de relocare a emisiilor de carbon și, prin urmare, primesc o cotă mai mare de certificate gratuite decât acele industrii care nu sunt considerate a fi expuse unui astfel de risc. Prima listă care stabilește sectoarele și subsectoarele considerate a fi expuse unui risc semnificativ de relocare a emisiilor de carbon (lista referitoare la riscul de relocare a emisiilor de dioxid de carbon) a fost adoptată de Comisie în 2009 și aplicată în cadrul alocării cu titlu gratuit a certificatelor în 2013 și 2014. În 2011, 2012 și 2013, la această listă au fost adăugate noi sectoare și subsectoare acestei liste. Întrucât prima listă referitoare la riscul de relocare a emisiilor de dioxid de carbon a expirat în 2014, după o consultare extinsă cu părțile interesate, inclusiv cu statele membre, industria, ONG-urile și cu mediul academic, Comisia a adoptat decizia de a prelungi valabilitatea listei existente pentru perioada 2015-2019. Pe parcursul fazei 3, se estimează că aproximativ 43 % din plafonul total al fazei 3 (ce corespunde unui număr de 6,6 miliarde de certificate) vor fi alocate cu titlu gratuit instalațiilor industriale. Alocarea cu titlu gratuit din NER este în continuare la dispoziția instalațiilor nou-intrate. 2013 2014 2015



Alocarea cu titlu gratuit

(UE28+statele SEE/AELS) 903,0 874,8 847,6



Alocările din rezerva pentru instalațiile nou-intrate (investiții de tip greenfield și creșteri ale capacității) 10,7 12,4 12,3



Certificatele gratuite rămase nealocate din cauza închiderii instalațiilor industriale sau a modificării producției sau capacității de producție 40,7 59,4 65,3 În faza 3, noile instalații care fac obiectul EU ETS și instalațiile care măresc capacitatea sunt eligibile pentru alocarea cu titlu gratuit de certificate suplimentare din cadrul rezervei pentru instalațiile nou-intrate. Rezerva pentru instalațiile nou-intrate inițială, după scăderea a 300 de milioane de certificate în cadrul programului NER300, deținea 480,2 milioane de certificate. Până în iulie 2015, 91,3 milioane de certificate au fost rezervate pentru 369 de instalații, pentru întreaga fază 3. Certificatele rămase în rezerva pentru instalațiile nou-intrate pot să fie distribuite în viitor în cazul în care există instalații noi sau în cazul în care instalațiile existente își măresc capacitatea. Se estimează că un număr semnificativ din aceste certificate vor rămâne, totuși, nealocate. Până în iulie 2015, alocarea a fost redusă cu aproximativ 165,4 milioane de certificate din cauza unor instalații care s-au închis sau care și-au redus producția sau capacitatea de producție în comparație cu cea utilizată inițial pentru a calcula alocarea în faza 3. 4.1.2.2.Programul NER 300 Programul NER 300 este unul dintre cele mai mari programe din lume de finanțare a unor proiecte demonstrative inovatoare cu emisii reduse de dioxid de carbon. Acesta este finanțat prin vânzarea a 300 de milioane de certificate de emisii din rezerva pentru instalațiile nou-intrate (NER) instituită pentru a treia fază a schemei UE de comercializare a certificatelor de emisii. Fondurile rezultate din vânzare sunt distribuite proiectelor selectate prin intermediul a două runde de cereri de propuneri. În cadrul primei cereri, în decembrie 2012 au fost atribuite granturi bazate pe performanță, alocându-se 1,1 miliarde EUR pentru 20 de proiecte în domeniul surselor de energie regenerabile (SRE). În iulie 2014, Comisia a acordat o finanțare de 1 miliard EUR pentru 1 proiect pentru captarea și stocarea dioxidului de carbon (CSC) și pentru 18 proiecte în domeniul surselor de energie regenerabile (SRE) în cadrul celei de a doua cereri. Obiectivul programului este de a realiza cu succes o demonstrație a siguranței CSC și tehnologiilor inovatoare SRE din punct de vedere ecologic la scară comercială în vederea creșterii producției de tehnologii cu emisii reduse de dioxid de carbon în UE. Programul are rezultate de succes și trei proiecte, atribuite în cadrul primei cereri de propuneri pentru NER 300, produc deja energie curată:

Proiectul italian în domeniul bioenergiei, BEST, transformă culturile energetice selectate în biocarburanți de a doua generație într-o instalație de demonstrare din Crescentino, lângă Torino. Instalația de producție a biocarburanților cu potențial inovator mare integrat utilizează trestia de zahăr gigant, o cultură energetică nouă cu creștere rapidă și rezistentă la secetă, precum și paie de grâu pentru a produce etanol. Instalația are o capacitate anuală de producție de 51 de milioane de litri. Proiectul BEST, gestionat de Bio Product S.p.A. din Italia, a intrat în funcțiune la 1 iunie 2013 și a beneficiat de o cofinanțare în valoare de 28,4 milioane EUR prin programul NER300. Verbiostraw este un proiect german în domeniul bioenergiei care transformă reziduurile agricole în biogaz, prin intermediul primei instalații de acest tip. Proiectul are o capacitate de 16,5 MW și va furniza biogaz cu capacitatea de 136 de gigawatt/oră pe an, utilizând aproximativ 40 000 de tone de paie anual. Materia primă o constituie numai reziduurile agricole și, drept urmare, stația nu va avea nevoie de terenuri agricole pentru cultivarea culturilor energetice. Biogazul condiționat fie va fi alimentat în rețeaua de gaze naturale, fie va fi utilizat ca biocarburant avansat în sectorul transporturilor. Proiectul Verbiostraw este desfășurat de VERBIO Ethanol Schwedt GmbH & Co și este situat în Schwedt/Oder, Germania. Acesta a devenit operațional la 3 ianuarie 2014 și a fost primit, în cadrul programului NER300, o cofinanțare de 22,3 milioane EUR. Proiectul suedez în domeniul energiei eoliene,Windpark Blaiken, se referă la dezvoltarea unui parc eolian de 225 MW în climatul arctic din nordul Suediei. Atunci când va deveni pe deplin operațional, acesta va cuprinde 90 de turbine eoliene, echipate cu un sistem de dezghețare inovator compus din lame cu elemente de încălzire în vârful basculant. Proiectul, care este construit în 3 loturi de 30 de turbine fiecare, pe o perioadă de trei ani, este conectat la rețeaua națională. Primele două loturi de turbine sunt deja funcționale și cel de al treilea va fi dat în exploatare în 2015. Proiectul este desfășurat de Blaiken Vind AB, a intrat în funcțiune la 1 ianuarie 2015 și a fost atribuit în cadrul programului NER300, beneficiind de o cofinanțare de 15 milioane EUR. 4.1.2.3.Licitarea certificatelor În faza 3, licitarea pe piața primară a devenit metoda standard de alocare a certificatelor. În conformitate cu Directiva privind EU ETS, Comisiei i s-a solicitat să adopte un regulament privind calendarul, administrarea și alte aspecte ale licitării certificatelor, astfel încât acestea să se desfășoare în mod deschis, transparent, armonizat și nediscriminatoriu. În consecință, Regulamentul privind licitațiile a fost adoptat în noiembrie 2010. Acesta prevede ca statele membre participante și Comisia să prezinte împreună o platformă comună de licitație a certificatelor în numele statelor membre, dar prevede, de asemenea, posibilitatea ca statele membre să opteze pentru o platformă proprie separată. Germania, Polonia și Regatul Unit au decis să aplice această opțiune și să își desemneze propria platformă de licitație. O astfel de desemnare este condiționată de includerea în lista din anexa III la Regulamentul privind licitațiile. Regulamentul privind licitațiile prevede desemnarea platformelor de licitație pe baza unor proceduri de licitație competitivă; pentru desemnarea platformei comune de licitație, s-a semnat un acord de achiziție comună între statele membre participante la acțiunea comună și Comisie, care a intrat în vigoare. În august 2012, European Energy Exchange (EEX) a fost desemnată ca primă platformă comună de licitație. Regulamentul privind licitațiile prevede, în plus, o autoritate de monitorizare a licitațiilor care să fie numită, de asemenea, în conformitate cu un acord de achiziție comună între statele membre și Comisie și opțiunile pentru aceasta sunt în prezent în curs de evaluare. Fiecare platformă de licitație trebuie să stabilească și să publice volumele și datele fiecărei licitații individuale (așa-numitul calendar de licitație), înainte de începutul fiecărui an calendaristic. Până la 30 iunie 2015, s-au efectuat mai mult de 650 de licitații pentru faza 3. Tabelul următor oferă o imagine de ansamblu a volumelor de certificate scoase la licitație în faza 3 de EEX și ICE în 2012 (așa-numitele „licitații timpurii”), 2013, 2014 și 2015. EEX, care licitează în contul a 27 de state membre (25 de state membre care colaborează pe o platformă comună de licitație, Germania și Polonia), a scos la licitație 88 % din volumul total scos la licitație în perioada 2012-2014, în timp ce ICE, a scos la licitație 12 % din volumul total, în numele Regatului Unit. Licitațiile s-au desfășurat, în general, fără dificultăți și prețurile de închidere a licitațiilor au fost, în general, conforme cu prețurile predominante de pe piața secundară, fără apariția unor probleme sau incidente semnificative. În 2013, licitațiile pe EEX au fost anulate, în temeiul articolului 7 alineatul (6) din Regulamentul privind licitațiile, de trei ori, la puțin timp după începerea licitațiilor. Volumele urmând a fi scoase la licitație în 2014 au fost revizuite începând cu 12 martie 2014 (ICE) și 17 martie 2014 (EEX), în conformitate cu decizia de a amâna scoaterea la licitație a 900 milioane de certificate din 2014, 2015 și 2016 până în 2019 și 2020, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 176/2014 al Comisiei. Licitarea certificatelor de emisii pentru aviație a fost suspendată în 2012, ca urmare a „Deciziei de a opri ceasul”, și a fost reluată în 2014. Croația a început să scoată la licitație cota proprie de certificate începând din ianuarie 2015. Islanda, Liechtenstein și Norvegia nu au început încă să își scoată la licitație certificatele. Anul



Volumul de certificate generale licitate



Volumul de certificate pentru aviație licitate 2012 89 701 500 2 500 000 2013 808 146 500 0 2014 528 399 500 9 278 000 2015 632 725 500 16 390 500 Totalul veniturilor obținute din licitații între 2012 și iunie 2015 a depășit 8,9 de miliarde EUR. Directiva privind EU ETS prevede că cel puțin 50 % din veniturile rezultate din licitații sau din echivalentul valorii financiare a acestor venituri, inclusiv toate veniturile generate din certificatele distribuite în scopul solidarității și al creșterii, trebuie să fie utilizate de statele membre pentru scopuri legate de climă și energie. În medie, în 2014, statele membre au utilizat sau intenționează să utilizeze aproximativ 87 % din aceste venituri sau din echivalentul valorii lor financiare în scopuri legate de climă și energie, în special pentru a sprijini investițiile interne în scopuri legate de climă și energie (a se vedea punctul 6.1.1 din „Politici climatice” – raport privind progresele înregistrate). Platformele de licitație publică rezultatele detaliate ale fiecărei licitații pe site-urile de internet special create în acest scop. În plus, Germania, Polonia și Regatul Unit, precum și Comisia în numele statelor membre care utilizează platforma comună de licitație, publică rapoarte lunare privind licitațiile. 4.1.2.4.Derogare de la licitarea integrală pentru sectorul energiei electrice O derogare de la regula generală de scoatere la licitație a fost prevăzută la articolul 10c din Directiva privind EU ETS pentru a facilita investițiile în modernizarea sectorului energiei electrice în anumite state membre. Opt din zece state membre eligibile recurg la această derogare și alocă producătorilor de energie electrică un număr de certificate cu titlu gratuit, cu condiția ca aceștia să efectueze investițiile corespunzătoare. Certificatele alocate cu titlu gratuit în temeiul articolului 10c se scad din volumul de certificate pe care respectivul stat membru l-ar licita în mod normal. În funcție de normele naționale de aplicare a derogării, producătorii de energie electrică pot să beneficieze de certificate de emisii cu titlu gratuit cu o valoare echivalentă cu investițiile pe care le efectuează sau pe care le-au efectuat din investițiile menționate în planul național de investiții, sau cu plățile efectuate la un fond național prin intermediul căruia astfel de investiții pot fi finanțate. Numărul de astfel de certificate alocate cu titlu gratuit pentru producătorii de energie electrică, pentru 2013 și 2014 sunt indicate în Tabelul 4 . În cazul în care numărul de certificate alocate este mai mic decât valoarea maximă permisă, certificatele „neutilizate” pot fi alocate cu titlu gratuit în anul următor (anii următori), în funcție de normele naționale ale statului membru în cauză. În cele din urmă, certificatele care nu sunt alocate cu titlu gratuit în baza derogării vor fi scoase la licitație. În primul an, pot fi raportate investițiile din planul național care au fost efectuate din iunie 2009 până în prezent. Pentru anii 2013 și 2014, au fost raportate costuri pentru 500 de investiții, din care 135 au fost finalizate și 22 investiții au fost raportate ca urmând a fi anulate, iar restul sunt în curs de desfășurare, însă nu au fost încă finalizate. Valoarea totală a costurilor de investiție raportate pentru perioada 2009-2013 se ridică la 5,9 miliarde EUR și la 1,9 miliarde EUR pentru 2014. Aproximativ 80 % din această sumă a fost dedicată actualizării și adaptării infrastructurii, în timp ce restul, investițiilor sunt legate de tehnologiile curate și de diversificarea aprovizionării cu energie. Exemplele de investiții includ o turbină cu abur de condensare pentru cogenerare nouă în Estonia (modernizarea infrastructurii), reabilitarea infrastructurii rețelelor de termoficare din Bulgaria (adaptarea infrastructurii), înlocuirea cărbunelui cu surse regenerabile de energie prin utilizarea deșeurilor în Republica Cehă (tehnologii curate) și construcția unei conducte de interconectare pentru gaze naturale în Ungaria (diversificarea aprovizionării cu energie).

Numărul de certificate cu titlu gratuit solicitate de statele membre Numărul maxim de certificate pe an SM 2013 2014 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 Total BG 11 009 416 9 779 243 13 542 000 11 607 428 9 672 857 7 738 286 5 803 714 3 869 143 1 934 571 54 167 999 CY 2 519 077 2 195 195 2 519 077 2 195 195 1 907 302 1 583 420 1 259 538 935 657 575 789 10 975 978 CZ 25 285 353 22 383 398 26 916 667 23 071 429 19 226 191 15 380 953 11 535 714 7 690 476 3 845 238 107 666 668 EE 5 135 166 4 401 568 5 288 827 4 533 280 3 777 733 3 022 187 2 266 640 1 511 093 755 547 21 155 307 HU 7 047 255 0 7 047 255 0 0 0 0 0 0 7 047 255 LT 322 449 297 113 582 373 536 615 486 698 428 460 361 903 287 027 170 552 2 853 628 PL 65 992 703 52 920 889 77 816 756 72 258 416 66 700 076 60 030 069 52 248 393 43 355 049 32 238 370 404 647 129 RO 15 748 011 8 591 461 17 852 479 15 302 125 12 751 771 10 201 417 7 651 063 5 100 708 2 550 354 71 409 917 Total 133 059 430 100 568 867 151 565 434 129 504 488 114 522 628 98 384 792 81 126 965 62 749 153 42 070 421 679 923 881



Directiva privind EU ETS obligă statele membre care recurg la derogare să publice rapoarte anuale cu privire la punerea în aplicare a investițiilor prevăzute în planurile lor naționale. Cererile ar trebui, de asemenea, publicate. Experiența arată că rapoartele existente, care au fost publicate, variază în ceea ce privește forma și conținutul lor. În unele cazuri, statele membre restricționează sau reunesc informațiile furnizate cu privire la costurile de investiție, având în vedere confidențialitatea în afaceri. În general, rapoartele sunt publicate pe site-ul ministerului de resort, cum ar fi Ministerul Energiei (Bulgaria, România, Lituania) sau Ministerul Mediului (Republica Cehă, Cipru, Estonia, Ungaria, Polonia). 4.1.3.Creditele internaționale Până în 2020, schema EU ETS permite participanților să utilizeze credite din cadrul mecanismului de dezvoltare curată (CDM) și al mecanismului de implementare în comun (JI) — două programe de creditare organizate de Națiunile Unite — în vederea îndeplinirii părții care le revine din obligațiile în cadrul schemei EU ETS, cu excepția proiectelor nucleare și de împădurire/reîmpădurire. În conformitate cu Regulamentul nr. 550/2011 al Comisiei, creditele generate de proiectele care presupun distrugerea unor gaze industriale (HFC23 și N2O din acidul adipic) nu mai sunt permise odată cu începerea fazei 3. În plus, în faza 3 au intrat în vigoare restricții suplimentare în ceea ce privește creditele care rezultă din proiectele înregistrate după anul 2013 în țări diferite de țările cel mai puțin dezvoltate. În plus, începând cu 31 martie 2015, în conformitate cu articolul 11a alineatele (3) și (4) din Directiva privind EU ETS, creditele eliberate pentru reduceri de emisii realizate în cadrul primei perioade de angajament a Protocolului de la Kyoto (2008-2012) nu mai sunt eligibile pentru schimbul cu certificatele din schema EU ETS. Articolul 11a alineatul (8) din Directiva privind EU ETS include, de asemenea, dispoziții referitoare la nivelurile de utilizare a creditelor internaționale pentru fiecare categorie de operator și operator de aeronave și, de asemenea, stabilește drepturile minime în această privință. Regulamentul (UE) nr. 1123/2013 al Comisiei stabilește norme pentru stabilirea drepturilor individuale ale operatorilor și ale operatorilor de aeronave până în 2020. Cu toate că valoarea exactă a drepturilor la credite pe parcursul fazelor 2 și 3 va depinde parțial de volumul de emisii verificate viitoare, analiștii de piață estimează că acestea se vor ridica la aproximativ 1,6 miliarde de credite. În faza 3, creditele nu mai sunt predate în mod direct, dar se pot schimba, în orice moment pe parcursul anului calendaristic, în certificate. Începând cu 30 aprilie 2015, numărul total de credite internaționale utilizate sau schimbate se ridică la 1 445 de milioane EUR.



MT % CDM 195,62 50,59% China 150,21 76,79% India 12,61 6,45% Brazilia 4,52 2,31% Uzbekistan 3,72 1,90% Chile 3,12 1,59% Coreea 2,93 1,50% Mexic 2,63 1,34% Altele 15,88 8,12% Procedura Track 1 Procedura Track 2 JI 191,05 49,41% Milioane Procente Milioane Procente Ucraina 146,66 76,77% 144,92 75,85% 1,74 0,91% Rusia 32,06 16,78% 32,06 16,78% 0 0,00% Lituania 3,54 1,85% 0 0,00% 3,54 1,85% Polonia 2,82 1,48% 2,82 1,48% 0 0,00% Germania 1,65 0,86% 1,65 0,86% 0 0,00% Franța 1,24 0,65% 1,24 0,65% 0 0,00% Altele 3,08 1,61% 2,26 1,18% 0,81 0,42% Total 386,67 100,00% 184,95 96,81% 6,09 3,19% 4.2.Cererea: certificate scoase din circulație În conformitate cu informațiile înregistrate în registrul uniunii, în 2014, emisiile de gaze cu efect de seră provenite de la instalațiile staționare care participă la EU ETS sunt estimate să scadă cu aproximativ 4,5 % comparativ cu nivelul din 2013, ceea ce reprezintă o scădere mai rapidă decât în anii precedenți. În 2013, emisiile verificate de gaze cu efect de seră erau estimate să scadă cu cel puțin 3 % comparativ cu anul 2012. Trebuie remarcat că, datorită extinderii domeniului de aplicare a schemei EU ETS de la faza 2 la faza 3, există anumite modificări de natură metodologică în evaluarea certitudinii modificării emisiilor comparativ cu 2012. Cu toate acestea, emisiile estimate pentru 2013 pe bază de similaritate erau cu cel puțin 3 % mai reduse decât nivelul din 2012 pentru instalațiile din sectoarele incluse atât în faza 2 cât și în faza 3. Întrucât emisiile verificate de gaze cu efect de seră de la instalațiile staționare s-au ridicat la 1 895 milioane tone de CO2-echivalent în 2013, emisiile suplimentare reglementate de schema EU ETS datorită extinderii domeniului său de aplicare sunt estimate 79-100 de milioane tone. În concluzie, recesiunea economică din 2008 a avut un impact profund asupra emisiilor, dar în pofida corecției în favoarea extinderii domeniului de aplicare între faza 2 și faza 3, emisiile din 2014 sunt sub nivelurile din perioada anterioară crizei. Volatilitatea emisiilor anuale nu pot fi explicate doar de factorii economici, aceasta fiind cauzată și de creșterile eficienței energetice și de combinația de surse de energie mai curate.

Anul

2008

2009

2010

2011

2012

2013

2014



Emisii verificate (în milioane tone CO2 echivalente)

2100

1860

1919

1886

1867

1895

1812



Modificare la anul x-1



-11,4%



3,2%



-1,8%



-2%



-3%



-4,5%



PIB (rata de creștere economică reală în UE-27 sau UE-28)



0,4%



-4,5%



2,0%



1,7%



-0,4%



0,1%



1,3% Sursa: Site-ul public al Registrului de tranzacții al Uniunii Europene (EUTL) http://ec.europa.eu/environment/ets/) Date referitoare la PIB, astfel cum au fost raportate la adresa http://epp.eurostat.ec.europa.eu/tgm/table.do?tab=table&init=1&plugin=1&language=en&pcode=tec00115 Numărul de certificate anulate (neutilizate pentru conformitate) pe bază de voluntariat se ridică la 13 219 de certificate în 2013 și la 47 278 de certificate în 2014.

4.3.Echilibrarea cererii și a ofertei Astfel cum este indicat în raportul privind piața carbonului din 2012, la începutul fazei 3, EU ETS a fost caracterizată de un mare dezechilibru între cererea și oferta de certificate, fapt ce a avut ca rezultat un surplus de aproximativ 2 miliarde de certificate. Pentru 2013, surplusul a continuat să crească la peste 2,1 de miliarde. În 2014, acesta a fost ușor redus la aproximativ 2,07 miliarde. În 2014, volumele scoase la licitație au fost reduse cu 400 de milioane de certificate de emisii din cauza începerii punerii în aplicare a măsurii de amânare a licitării, care amână scoaterea la licitație a acestor certificate. În absența măsurii de amânare a licitării, surplusul din 2014 s-ar fi ridicat la aproape 2,5 miliarde de certificate. Motivele acestui dezechilibru au fost subliniate în raportul privind piața carbonului din 2012. În primul rând, există o necorelare între oferta de certificate de emisii scoase la licitație, care este fixă ca o consecință a plafonului de emisii, și cererea de certificate, care este flexibilă și influențată de ciclurile economice, de prețurile combustibilului fosil, precum și de alți factori determinanți, cum ar fi politicile complementare și evoluțiile în materie de tehnologie. Afluxul de credite internaționale a afectat, de asemenea, oferta de certificate de emisii, ceea ce a dus la o creștere semnificativă a acesteia. Pentru a remedia această situație, Comisia a prezentat o propunere legislativă în scopul de a constitui o rezervă pentru stabilitatea pieței și de a face ofertarea de certificate de emisii prin licitație mai flexibilă. Rezerva pentru stabilitatea pieței are scopul de a stabiliza piața prin abordarea dezechilibrului dintre cerere și ofertă (a se vedea punctul 10.1.). O noțiune-cheie pentru funcționarea rezervei pentru stabilitatea pieței este numărul total de certificate aflate în circulație (TNAC). Se vor adăuga certificate la rezervă, dacă numărul total de certificate aflate în circulație depășește un prag superior predefinit (833 de milioane de certificate) și se vor elibera certificate din rezervă, dacă numărul total de certificate aflate în circulație se situează sub un prag predefinit mai scăzut (sub 400 de milioane de certificate sau în cazul în care se adoptă măsuri în temeiul articolul 29a din Directiva privind EU ETS). Prin urmare, rezerva pentru stabilitatea pieței absoarbe sau eliberează certificate, dacă numărul total de certificate aflate în circulație se situează în afara unui interval predefinit. Rezerva va fi, de asemenea, alimentată prin certificatele amânate la licitare și nealocate. Oferta de certificate de emisii se compune din certificatele reportate din faza 2, certificatele scoase la licitație, certificatele alocate cu titlu gratuit și certificatele din rezerva comunitară pentru instalațiile nou-intrate, în timp ce cererea este stabilită de emisiile instalațiilor și certificatele anulate. Pentru mai multe detalii, a se vedea tabelul din anexă. Punctul de pornire pentru a stabili numărul total de certificate aflate în circulație este numărul total de certificate rămase după faza 2 a EU ETS (2008-2012), care nu au fost restituite sau anulate. Aceste certificate au fost înlocuite cu certificatele fazei 3 la sfârșitul celei de a doua perioade de comercializare. Niciun fel de alte certificate anterioare celei de-a treia faze de comercializare nu contribuie la numărul total de certificate aflate în circulație. Acest „total de report” reprezintă, prin urmare, numărul exact de certificate ETS aflate în circulație la începutul celei de-a treia perioade de comercializare a EU ETS. Totalul de report este de 1 749 540 826 de certificate (acest număr nu include certificatele fazei 3 scoase la licitație în cadrul licitațiilor timpurii desfășurate în 2012, dar reflectă utilizarea de credite internaționale anterioară începutului fazei 3. Volumul total al creditelor internaționale utilizate începând din 2008 este cel menționat la punctul 4.1.3.). Numărul total de certificate aflate în circulație relevant pentru alimentările și eliberările cu/de certificate a/din rezerva pentru stabilitatea pieței se calculează cu ajutorul formulei următoare: TNAC = Ofertă – (Cerere + certificate în rezerva pentru stabilitatea pieței) Raportul anual privind piața carbonului permite consolidarea cifrelor cererii și ofertei care sunt publicate în conformitate cu calendarul obligațiilor de raportare care decurg din Directiva privind EU ETS și cu dispozițiile de punere în aplicare a acesteia. Acest calendar, datele relevante și domeniul de aplicare sunt prezentate în tabelul 7. Calendar Date Domeniul de aplicare 1 ianuarie-30 aprilie din anul x Actualizări în cadrul alocării cu titlu gratuit către sectorul energetic (articolul 10c) Anul x-1 1 aprilie din anul x Emisii verificate Alocarea cu titlu gratuit [articolul 10a alineatul (5) — NIM] Anul x-1 1 mai din anul x Termen-limită pentru conformitate: emisii verificate și certificate restituite Anul x-1 Mai/octombrie anul x Credite internaționale schimbate Până la 1 mai/1 octombrie din anul x Octombrie/noiembrie anul x Raport privind piața carbonului Anul x-1 Ianuarie/iulie anul x Starea rezervei pentru instalațiile nou-intrate (tabelul privind NER) Nepublicată la nivelul UE Alocarea cu titlu gratuit pentru aviație publicată la nivelul statelor membre Întrucât rezerva pentru stabilitatea pieței devine operațională în 2019, Comisia va publica în mod regulat la jumătatea lunii mai, numărul total de certificate aflate în circulație pentru anul precedent, începând din 2017. Figura 1 prezintă cifrele cumulate ale ofertei și, respectiv, ale cererii, până la sfârșitul anului 2014. Oferta totală în 2013 era de aproximativ 2,18 miliarde de certificate, iar cererea totală a fost de aproximativ 1,96 miliarde de certificate. În 2014, atât valoarea totală a ofertei, cât și cea a cererii, a scăzut la aproximativ 1,87 miliarde de certificate. Prin urmare, surplusul a crescut în 2013 cu aproximativ 220 milioane de certificate, ajungând la peste 2 miliarde de certificate, rămânând însă stabil în 2014. Oferta și cererea reduse din anul 2014 au reflectat o licitare mai redusă datorită concentrării volumelor licitate către sfârșitul fazei de comercializare a certificatelor, precum și scăderii continue a emisiilor. Atunci când se examinează aceste cifre referitoare la exercițiile 2013 și 2014, trebuie să se constate că acestea se bazează pe cele mai recente date privind acești ani, după cum se pot deduce din registrul de tranzacții al Uniunii Europene (EUTL). Aceasta înseamnă că ele pot include date recente referitoare la anii 2013 și 2014. Ofertă (cumulativ, în milioane) Cerere (cumulativ, în milioane) Alocări cu titlu gratuit Anulări Credite internaționale schimbate Emisii verificate Alocări cu titlu gratuit (NER) Alocări cu titlu gratuit (10c) Monetizare NER 300 de către BEI Licitații Licitații timpurii Constituire de rezerve 5.AVIAȚIE Activitățile de aviație au fost incluse în schema UE de comercializare a certificatelor de emisii prin Directiva nr. 2008/101/CE. Directiva stabilește că, de la începutul anului 2012, emisiile provenind de la toate zborurile de pe aeroporturile din Spațiul Economic European (SEE), de la zborurile care pleacă de pe aeroporturile din SEE către țări terțe, precum și, în cazul în care nu sunt exceptate prin intermediul unor acte delegate, de la zborurile către aeroporturile din SEE din țări terțe, sunt incluse în EU ETS.

În septembrie 2013, Adunarea OACI a aprobat elaborarea, până în 2016, măsurile bazate pe piață (MBP) care urmează să fie puse în aplicare începând din 2020 pentru a aborda emisiile generate de aviația internațională. Acest rezultat a fost salutat de către UE, și ca răspuns la acesta, legislația UE a fost modificată. În această privință, Regulamentul (UE) nr. 421/2014 ar diminua temporar domeniul de aplicare al EU ETS la emisiile provenite de la zborurile în interiorul SEE în perioada 2013-2016. În conformitate cu rapoartele prevăzute la articolul 21 prezentate în 2015, 611 de operatori de aeronave au un plan de monitorizare. Dintre aceștia, 50 % (305) au fost operatori de aeronave comerciale și alți 50 % (306) nu au fost operatori de aeronave necomerciale. Un total de 329 (53,8 % din total) au fost clasificați ca emițători de talie redusă. În conformitate cu site-ul public al EUTL, emisiile verificate de CO2 din activitățile de aviație efectuate între aeroporturile situate în SEE s-au ridicat la 53,4 milioane tone de CO2 în 2013 și la 54,9 milioane tone de CO2 în 2014, ceea ce reprezintă o creștere de 2,8 % în 2014 comparativ cu 2013. Alocarea inițială către operatorii de aeronave a fost, de asemenea, ajustată la domeniul de aplicare redus la zborurile intra-SEE. Alocarea cu titlu gratuit ajustată s-a ridicat la 32,4 de milioane de certificate de emisii în 2013 și la 32,3 de milioane de certificate în 2014. Volumele de certificate care urmează a fi licitate în anii 2013 și 2014 au fost calculate pe baza unui volum anual preconizat de 5,7 milioane EUR, în urma ajustărilor efectuate asupra volumelor care vor fi scoase la licitație, în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 421/2014. Aceste certificate au fost scoase la licitație în perioada 1 ianuarie-30 aprilie 2015. Aceste cifre arată reduceri de emisii de aproximativ 32 de milioane de tone, în 2013 și în 2014. 6.SUPRAVEGHEREA PIEȚEI Cea mai mare parte a tranzacțiilor cu certificate de emisii este sub formă de instrumente financiare derivate (contracte „futures”, „forward”, pe opțiuni, de swapuri), care fac deja obiectul reglementării piețelor financiare ale UE [inclusiv Directiva privind piețele instrumentelor financiare (MiFID) aplicabilă în prezent]. Aceasta este înlocuită de pachetul legislativ MiFID 2, care va fi aplicabil începând cu ianuarie 2017 și care impune adoptarea mai multor măsuri de punere în aplicare. În temeiul MiFID 2, certificatele de emisii vor fi clasificate, și ele, ca instrumente financiare. Aceasta înseamnă că normele pachetului legislativ MiFID 2 aplicabile piețelor financiare tradiționale (acelea care includ comercializarea de instrumente financiare derivate aferente emisiilor de dioxid de carbon pe platformele principale) se vor aplica, de asemenea, segmentului la vedere al pieței secundare a dioxidului de carbon (tranzacții cu certificate de emisii pentru livrări imediate pe piața secundară, nereglementate în prezent la nivelul UE), punându-l pe poziție de egalitate cu piața instrumentelor financiare derivate în ceea ce privește transparența, protecția și integritatea investitorilor. În plus, în temeiul referințelor încrucișate la definițiile instrumentelor financiare din MiFID 2, li se vor aplica și alte acte legislative privind piața financiară. Acest lucru este valabil în special în cazul Regulamentului privind abuzul de piață (MAR), care va reglementa tranzacțiile și conduita care implică certificate de emisii, atât pe piețele secundare, cât și în licitațiile EU ETS pe piața primară. În mod similar, o trimitere la MiFID 2 în Directiva privind combaterea spălării banilor va declanșa o aplicare obligatorie a controalelor, de către comercianții emisiilor de dioxid de carbon autorizați conform MiFID, măsurilor de precauție privind clientela lor de pe piața la vedere secundară a certificatelor de emisii. MiFID 2 și MAR, ambele adoptate în 2014, au în vedere anumite adaptări ale regimului general la particularitățile pieței carbonului, inclusiv: derogări specifice de la dispozițiile MiFID 2 pentru participanții pe piața carbonului (inclusiv în temeiul caracterului auxiliar al acestei activități în raport cu activitatea de bază, destinat în principal conformității cumpărătorilor și entităților care tranzacționează în contul altor persoane, la o scară limitată); sarcina de publicare de informații privilegiate numai pentru participanții/emițătorii de talia cea mai mare; raportarea poziției mai detaliată (dar nu și limitele pozițiilor) în funcție de locurile de tranzacționare; tratarea certificate de emisii drept o categorie separată în conformitate cu obligațiile de transparență pre-tranzacționare și post-tranzacționare (pentru a facilita elaborarea normelor de punere în aplicare adaptate); reglementarea completă a instrumentelor derivate pe certificate de emisie (în mod similar cu aceea a instrumentelor derivate cu elemente subiacente „financiare” și în mod deosebit de reglementarea instrumentelor derivate pe mărfuri). În cursul anilor 2014 și 2015, mai multe măsuri de nivelul 2 pentru detalii privind dispozițiile în temeiul MiFID 2 și MAR și au fost elaborate și urmează să fie adoptate, inclusiv stabilirea pragurilor care urmează a fi utilizate pentru a determina auxiliaritatea în temeiul MiFID 2, pragurile de aplicare a obligației de publicare a informațiilor privilegiate în temeiul MAR și cerințele în materie de transparență pentru piețele secundare, în ceea ce privește certificatele de emisii și instrumentele derivate pe aceste certificate, inclusiv praguri care să permită determinarea acestor piețe ca piețe lichide în temeiul MiFID 2. 6.1.Natura juridică a certificatelor de emisii și tratamentul fiscal

În ceea ce privește multe alte cazuri, natura juridică a certificatelor de emisii și tratamentul lor fiscal nu sunt definite la nivelul UE. Cu toate acestea, în ciuda lipsei de armonizare, o piață foarte lichidă și matură s-a dezvoltat de-a lungul ultimului deceniu. Cadrul actual de reglementare prevede bazele juridice necesare pentru o piață transparentă și lichidă a carbonului, asigurând în același timp stabilitatea și integritatea pieței. Deși părțile interesate nu au exprimat nevoia de mai multă claritate în ceea ce privește definiția juridică a certificatelor de emisii, Comisia intenționează să analizeze beneficiile clarificării statutului lor juridic în urma recomandării Curții de Conturi Europene. În temeiul rapoartelor prevăzute la articolul 21, 23 de state membre au prezentat detaliat natura juridică a unui certificat de emisii în cadrul sistemului lor juridic. Certificatele de emisii sunt prezentate, în mod variabil, ca instrumente financiare, active necorporale, drepturi de proprietate și mărfuri. O singură țară (DE) recunoaște necesitatea de revizuire a legislației. Alte state membre tratează certificatele de emisii ca instrumente financiare, le definesc ca drepturi de proprietate, sau le consideră ca fiind proprietate de stat. În ceea ce privește tratamentul fiscal al certificatelor de emisii, în temeiul rapoartelor prevăzute la articolul 21, un număr redus de state membre au raportat că taxa pe valoarea adăugată (TVA) se aplică la emiterea cotelor de emisii, TVA fiind datorată pentru tranzacționarea certificatelor de emisii pe piața secundară din 24 de state membre. Majoritatea statelor membre au raportat cu privire la aplicarea mecanismului de taxare inversă la tranzacțiile care implică certificate de emisii. Certificatele de emisii pentru societăți pot fi impozitate suplimentar. Șaisprezece state membre au raportat că nu există impozitare pentru certificatele de emisii sau cotele de emisii colective. 7.MONITORIZAREA, RAPORTAREA ȘI VERIFICAREA EMISIILOR 7.1.Cerințe în faza 3 Acuratețea monitorizării, raportării și verificării (MRV) reprezintă piatra de temelie a EU ETS. Această cerință este completată de un sistem de acreditare eficient pentru asigurarea unei calități adecvate a verificatorilor terți. Pentru a îmbunătăți și a armoniza cerințele MRV în faza 3, au fost adoptate Regulamentul privind monitorizarea și raportarea (RMR) și Regulamentul privind acreditarea și verificarea (AVR) (a se vedea punctul 2). Comisia a furnizat, de asemenea, un set cuprinzător de documente de orientare și modele electronice de raportare, care au fost utilizate la scară largă de către statele membre. Eficiența sistemului de asigurare a conformității a fost, de asemenea, îmbunătățită întrucât RMR permite statelor membre să facă obligatorie raportarea electronică. În 2015, zece state membre au raportat că dispun de un sistem informatic special de raportare EU ETS. Sistemul de monitorizare în cadrul EU ETS este conceput ca un „sistem-piatră de temelie”, care permite un grad ridicat de flexibilitate pentru operatori în vederea garantării eficienței din punctul de vedere al costurilor și, în același timp, atingerea unui grad ridicat de fiabilitate a datelor privind emisiile monitorizate. În acest scop, sunt permise mai multe metode de monitorizare (bazate pe calcul sau pe „măsurare”, precum și, în mod excepțional, pe „abordări alternative”). Metodele pot fi combinate pentru părți ale instalației. Existența unui plan de monitorizare, aprobat de către autoritatea competentă pe baza RMR, cu privire la cerința referitoare la operatorii de instalații și de aeronave împiedică selecția arbitrară a metodelor de monitorizare. 7.2.Monitorizare aplicată În conformitate cu rapoartele prevăzute la articolul 21 prezentate de statele membre Comisiei, care vizează punerea în aplicare a directivei ETS în 2014, cele mai multe instalații utilizează metoda bazată pe calcul. Numai aproximativ 140 de instalații (în 22 state membre) au fost raportate că utilizează sisteme de măsurare continuă a emisiilor. Numai 13 state membre au raportat utilizarea de metode alternative de către 32 de instalații în total, care vizează 6,1 de milioane de tone de CO2e. Flexibilitatea în alegerea metodelor de monitorizare permite eficacitatea din punctul de vedere al costurilor în cadrul MRV. Un alt element important conceput în acest scop este abordarea pe niveluri. Pentru toți parametrii necesari pentru determinarea datelor privind emisiile, așa-numitele „niveluri” sunt definite astfel încât să facă eforturile sau cerințele privind nivelul de incertitudine să fie proporționale cu dimensiunea instalației. RMR impune tuturor operatorilor să îndeplinească anumite niveluri minime, având cele mai mari surse de emisii obligate să respecte niveluri mai înalte (anume, implicarea unor date mai fiabile în materie de calitate), în timp ce, pentru motive de rentabilitate, surselor de talie redusă li se aplică cerințe mai puțin stricte Cerințele privind nivelurile minime sunt de obicei respectate de instalații. Numai 118 instalații de categoria C (14 % din total) au fost raportate că s-au abătut, în ceea ce privește cel puțin un parametru, de la obligația de a aplica cele mai înalte niveluri pentru fluxurile de surse majore (în 2013, au existat 137 instalații, reprezentând 16 % din total). Cu toate acestea, numărul real poate fi mai mare, deoarece nu toate statele membre au raportat date în acest sens. Aceste abateri sunt permise numai în cazul în care operatorul demonstrează că cel mai înalt nivel nu este fezabil din punct de vedere tehnic sau atrage costuri nerezonabile. În cazul în care aceste condiții nu mai sunt aplicabile, operatorii trebuie să își îmbunătățească sistemele de monitorizare. În mod similar, statele membre au trebuit să raporteze numărul de instalații de categoria B care nu îndeplinesc cerințele privind cele mai înalte niveluri pentru sursele de emisii sau fluxurile de surse majore. Numai 22 state membre au prezentat rapoarte cu privire la această chestiune, care arată că în medie 28 % din instalațiile de categoria B se abat de la cerințe în anumite privințe (pentru 2013, 24 state membre au raportat, indicând o medie de 28 % din instalațiile de categoria B afectată). Cele de mai sus confirmă faptul că dispozițiile din RMR în ceea ce privește aceste abateri (ținând cont de faptul că acestea trebuie să fie justificate în mod corespunzător de către operator și aprobate de autoritatea competentă) se aplică în practică și că respectarea de către operatori este bună la nivel general. Pentru operatorii de aeronave, există mai puține opțiuni aplicabile pentru monitorizarea emisiilor. Numai metodele bazate pe calcul sunt fezabile, consumul de combustibil fiind un parametru central care urmează să fie stabilit pentru zborurile care fac obiectul EU ETS. 7.3.Verificare acreditată În ceea ce privește Regulamentul privind acreditarea și verificarea pentru faza 3 și ulterior, s­a introdus o abordare armonizată la nivelul UE în ceea ce privește acreditarea verificatorilor. Verificatorii, care sunt o persoană juridică sau o entitate juridică, trebuie să fie acreditați de un organism național de acreditare (ONA) pentru a efectua verificări în conformitate cu RAV. Numai în cazul unei persoane fizice, un stat membru poate permite certificarea ca o alternativă la acreditare. Noul sistem unitar de acreditare are avantajul de a permite verificatorilor să funcționeze cu recunoașterea reciprocă la nivelul tuturor statelor membre, prin valorificarea deplină a pieței interne și pentru a contribui la asigurarea unei disponibilități suficiente în ansamblu. În conformitate cu articolul 21 din Directiva privind EU ETS, statele membre au raportat numărul de verificatori acreditați pentru fiecare domeniu de acreditare. Acest număr însumează 1044 verificatori acreditați în toate domeniile (verificatorii operează în mai multe domenii astfel încât numărul de domenii nu este egal cu numărul total de verificatori). Recunoașterea reciprocă a verificatorilor la nivelul statelor membre funcționează în mod eficient: majoritatea statelor membre (28) au raportat că cel puțin un verificator străin își desfășoară activitatea pe teritoriul lor. Disponibilitatea verificatorilor nu constituie un obstacol în sistem în primul an sau al doilea an de punere în aplicare a RAV. Conformitatea verificatorilor cu AVR s-a constatat a fi ridicată, întrucât au fost raportate puține măsuri administrative impuse de statele membre, excepțiile fiind o suspendare a unui verificator, o retragere a unei acreditări și șase reduceri ale domeniului de aplicare a acreditării. Șapte state membre au raportat cazuri de plângeri împotriva unui verificator, dar acestea au fost rezolvate în 99 % din cazuri. Opt state membre au raportat unele neconformități în ceea ce privește schimbul de informații necesare între autoritățile competente și ONA. 8.PREZENTARE GENERALĂ A PROCEDURILOR ADMINISTRATIVE STABILITE ÎN STATELE MEMBRE

EU ETS este pusă în aplicare în statele membre, utilizând abordări diferite cu privire la autoritățile competente responsabile. Majoritatea statelor membre au utilizat structuri existente, în timp ce câteva au creat noi organisme speciale de punere în aplicare a EU ETS. Astfel, în unele state membre sunt implicate mai multe autorități locale, în timp ce în alte state membre, această abordare a fost centralizată. Rapoartele prevăzute la articolul 21 oferă detalii cu privire la structura organizatorică din fiecare stat membru. În medie, 4 autorități competente diferite sunt implicate în punerea în aplicare a EU ETS. 15 state membre au raportat că autoritățile locale sunt implicate, de obicei în ceea ce privește eliberarea autorizațiilor și chestiunile din MRV. Coordonarea între autorități reprezintă una din problemele importante în vederea asigurării unei aplicări corecte și uniforme a cerințelor legale în cadrul fiecărui stat membru. Acest lucru este garantat prin dispozițiile corespunzătoare din RMR. În ceea ce privește coordonarea dintre autoritățile competente, statele membre au raportat, când a fost cazul, că acestea utilizează instrumente diferite. Pentru 2014, 10 state membre au raportat că dispun de instrumentele legislative în vigoare pentru gestionarea la nivel central a planurilor de monitorizare sau a rapoartelor de emisii și, în 8 cazuri, că un organism central oferă instrucțiuni obligatorii și orientări. Douăsprezece state membre au raportat că organizează periodic ateliere destinate autorităților, dar numai 8 au raportat cursuri de formare comună pentru autoritățile competente. Utilizarea unei platforme IT comune a fost raportată de 8 state membre ca mijloc de coordonare. Privind taxele administrative impuse de statele membre (în ceea ce privește procedura de autorizare și cea de aprobare a planurilor de monitorizare) de monitorizare aprobat (e), 14 țări au raportat că nu percep nicio taxă de la operatori. Operatorii de aeronave nu plătesc taxe în 16 țări. Șase state membre au raportat că percep o taxă de subzistență anuală de la operatorii de instalații sau de aeronave. Aceste taxe sunt în intervalul 671-5 250 EUR pe an per operator. În două cazuri raportate, acestea sunt exprimate ca o sumă (între 0,02 și 0,07 EUR) per certificat. Șaptesprezece state membre au raportat că percep taxe pentru diferite servicii specifice, cum ar fi aprobarea planurilor de monitorizare sau a actualizărilor planurilor de monitorizare sau a autorizațiilor. Aceste taxe variază foarte mult, de la mai puțin de 100 EUR la peste 3 000 EUR pentru o nouă aprobare a planului de monitorizare. În ansamblu, se poate deduce că sistemele statelor membre sunt, în mare măsură, eficace, întrucât sunt aliniate organizării administrative a țării. Principiul subsidiarității este aplicat. Comunicarea între autoritățile locale și schimbul de cele mai bune practici între autoritățile competente din statele membre ar trebui să fie consolidate în continuare. 9.CONFORMITATE ȘI APLICARE

Autoritățile competente din statele membre contribuie în mod semnificativ la nivelul înalt de conformitate al operatorilor, prin efectuarea de diverse controale de conformitate asupra rapoartelor anuale privind emisiile. În conformitate cu informațiile prezentate în rapoartele prevăzute la articolul 21 în 2015, toate statele membre (cu excepția SE) au verificat între 95 și 100% din rapoartele anuale privind emisiile, în ceea ce privește caracterul complet și coerența internă. În plus, aproximativ 80 % din rapoarte au fost verificate în ceea ce privește coerența cu planurile de monitorizare și aproximativ 72 %, în medie, au fost verificate în raport cu datele de alocare. Douăzeci și patru de state membre au declarat că au efectuat controale încrucișate față de alte date/detalii. Toate controalele menționate mai sus au ca obiect completarea activităților verificatorului și asigurarea unui nivel calitativ ridicat al sistemului MRV. După verificare, autoritățile competente au depistat erori în doar 0,2 % din rapoarte în 2014 (și 2013). Numărul de cazuri raportate de către statele membre, în care autoritatea competentă a trebuit să facă estimări prudente privind emisiile generate de instalații este un alt indicator care arată că sistemul de conformitate în schema EU ETS funcționează bine. Paisprezece state membre au raportat în total 37 astfel de cazuri (0,3 % din instalații), având emisii de CO2 de 9,1 milioane tone implicate (0,5 % din totalul emisiilor verificate raportate pentru 2014). Acest rezultat se compară cu cel al celor douăsprezece state membre care au raportat în 2013 un total de 70 de astfel de cazuri (0,6 % din instalații), având emisii de CO2 de 2,7 milioane de tone implicate (0,14 % din totalul emisiilor verificate raportate pentru 2013). Cifrele de mai sus demonstrează faptul că verificările efectuate de autoritatea competentă sunt importante, în ciuda verificării de către terți. Cu toate acestea, constatările demonstrează, de asemenea, faptul că 99,5 % din instalații sunt în conformitate cu cerințele de raportare ale EU ETS. Directiva privind EU ETS prevede o sancțiune financiară sub forma unei „sancțiuni pentru emisiile în exces” de 100 EUR pentru fiecare tonă de CO2 emisă, pentru care niciun certificat nu a fost restituit în timp util. După cum se menționează de către Curtea de Conturi Europeană, EU ETS are o rată mare de conformare: în fiecare an, aproximativ 99% din emisii sunt acoperite efectiv de numărul dispus de certificate. Nivelul de conformitate cu normele EU ETS a fost, de asemenea, foarte ridicat în sectorul aviației: operatorii de aeronave responsabili pentru peste 99,5 % din emisiile cauzate de sectorul aviației care fac obiectul EU ETS au respectat normele. Acest procent include, de asemenea, peste 100 de societăți comerciale de transport aerian cu sediul în afara UE, care au operat zboruri în interiorul SEE. Pentru 2014, aplicarea „sancțiunii pentru emisiile în exces” a fost raportată într-un număr redus de cazuri (aprox. 0,1% din instalații) în 6 state membre (DE, ES, PL, PT, RO, UK). În conformitate cu directiva, statele membre ar trebui să crească nivelul de penalizare în conformitate cu indicele european al prețurilor de consum. Alte sancțiuni posibile în statele membre sunt foarte diferite în ceea ce privește tipurile de încălcări vizate și intervalul sancțiunilor. Numeroase state membre au semnalat faptul că sancțiunile vor fi stabilite de instanță pe baza cazului respectiv. Majoritatea statelor membre au raportat o limită inferioară și/sau superioară a sancțiunii (după caz), cu limita minimă variind de la câteva sute de euro la 75 000 EUR și limita maximă variind de la 5 000 EUR la 15 000 000 EUR. Șapte state membre au raportat sancțiuni posibile sub formă de privare de libertate. Pentru 2014, precum și pentru 2013, peste 99 % din instalații au respectat obligația de prezentare a unui raport de emisii anual verificat în timp util. De asemenea, este important ca operatorii să își respecte autorizația privind emisiile de gaze cu efect de seră și planul de monitorizare aprobat. În conformitate cu articolul 21, statele membre au raportat cu privire la măsurile aplicate pentru asigurarea celor mai înalte niveluri de conformitate posibil. Pentru anul de raportare 2014, 25 dintre cele 31 de țări care au prezentat rapoarte au menționat că au asigurat întâlniri regulate cu reprezentanți ai industriei și/sau cu verificatorii. Inspecții la fața locului și controale la fața locului efectuate de autoritățile competente sunt raportate de 23 de state membre. Douăzeci și două de state membre au declarat că interzic vânzarea de certificate atât timp cât instalațiile sunt neconforme. Numai 11 state membre au raportat faptul că au publicat numele operatorilor neconformi cu RMR/AVR. Aceste măsuri par să fie destul de eficiente. În 2014, doar 10 state membre au raportat că au fost aplicate amenzi. Nu s-au raportat arestări. Cele mai frecvente motive pentru amenzi au fost nerespectarea obligației de a transmite la timp un raport verificat (în 7 state membre - ES, HU, PL, PT, RO, SK, UK) și deficiențe în ceea ce privește respectarea condițiilor de autorizare (5 de state membre — ES, GR, HU, NL, UK). Forumul privind conformitatea cu EU ETS continuă să ofere un mecanism eficient pentru schimbul de informații privind monitorizarea, raportarea și verificarea emisiilor între statele membre și autoritățile competente și pentru identificarea celor mai bune practici pentru punerea în aplicare eficientă. O conferință privind conformitatea anuală este, de regulă, ținută pentru a se asigura un grad cât mai mare de conștientizare a activităților Forumului privind conformitatea, în special în ceea ce privește cele cinci grupuri operative ale sale pentru monitorizarea și raportarea emisiilor, verificare și acreditare, aviație, raportare electronică și captarea și stocarea dioxidului de carbon. În același timp, detalii cu privire la reuniunile și lucrările în desfășurare în cadrul grupurilor operative sunt puse la dispoziția tuturor autorităților competente în EU ETS. Grupul de lucru al administratorilor de registru este un forum de cooperare între statele membre și Comisie, în calitate de administrator central cu privire la aspectele și procedurile legate de funcționarea registrului Uniunii și punerea în aplicare a Regulamentul privind înregistrarea. 10.REFORMA STRUCTURALĂ A EU ETS 10.1.Concentrarea volumelor licitate către sfârșitul fazei de tranzacționare („backloading”) și rezerva pentru stabilitatea pieței Piața europeană a carbonului este în prezent caracterizată de un dezechilibru tot mai mare dintre oferta și cererea de certificate (a se vedea punctul 4.3.).

Ca măsură pe termen scurt pentru atenuarea efectelor excedentului s-a decis amânarea („back-load”) a scoaterii la licitație a 900 milioane de certificate de emisii în primii ani ai fazei 3. În același timp, având în vedere excedentul structural și de lungă durată, Comisia a desfășurat o consultare publică privind opțiunile de reformă structurală a schemei EU ETS prevăzute în raportul privind piața carbonului din 2012. Conceptul de rezervă pentru stabilitatea pieței, care ar putea să facă mai flexibilă oferta de certificate de emisii scoase la licitație și să sporească rezistența la șocuri, a reieșit din această dezbatere ca fiind opțiunea preferată. Comisia a făcut o propunere legislativă corespunzătoare de înființare a unei rezerve pentru stabilitatea pieței în ianuarie 2014. Decizia (UE) 2015/1814 a Parlamentului European și al Consiliului din 6 octombrie 2015 creează o astfel de rezervă pentru stabilitatea pieței. Scopul rezervei pentru stabilitatea pieței este dublu: în primul rând, să remedieze acest dezechilibru existent între cererea și oferta de certificate de emisii din cadrul EU ETS și, în al doilea rând, să facă schema EU ETS mai rezistentă la șocurile mari în materie de cerere și ofertă, din viitor. Rezerva va începe să funcționeze în ianuarie 2019. Se vor adăuga certificate la rezervă, dacă numărul total al certificatelor în circulație este mai mare de 833 milioane de certificate. Certificatele de emisii în valoare de 900 milioane EUR amânate la licitare până spre sfârșitul perioadei de tranzacționare și cele nealocate, cu o valoare necunoscută momentan, vor fi, de asemenea, transferate în rezervă. Certificate vor fi eliberate din rezerva pentru stabilitatea pieței, în cazul în care numărul total de certificate aflate în circulație este mai mic de 400 de milioane de certificate de emisii sau în cazul în care se adoptă măsuri în temeiul articolul 29a din Directiva privind EU ETS. Rezerva este integrată pe deplin în cadrul existent al EU ETS. Pentru mai multe explicații tehnice privind funcționarea acesteia, a se vedea punctul 4.3. 10.2.Reforma EU ETS În octombrie 2014, șefii de stat și de guvern au decis - în cadrul pentru 2030 pentru politici în domeniul climei și al energiei - că schema EU ETS reformată și operațională, împreună cu rezerva pentru stabilitatea pieței, va constitui principalul mecanism de realizare a reducerii emisiilor din schema EU EZS cu 43% comparativ cu anul 2005. În iulie 2015, Comisia a prezentat o propunere legislativă privind revizuirea schemei EU ETS începând din faza 4 (2021-2030). Principalele modificări sunt: Numărul total de certificate de emisii va scădea cu o rată anuală de 2,2 % începând cu anul 2021, comparativ cu 1,74% în prezent. În plus, propunerea elaborează norme echitabile, solide și previzibile pentru a soluționa problema riscului de relocare a emisiilor de dioxid de carbon. Sistemul de alocare cu titlu gratuit este revizuit în vederea distribuirii certificatelor disponibile în modul cel mai eficient și eficace către sectoarele cu cel mai mare risc de delocalizare a producției în afara UE (aproximativ 50 de sectoare în total). Un fond pentru inovare va fi instituit pentru a extinde sprijinul acordat în prezent pentru demonstrația tehnologiilor inovatoare în vederea inovării revoluționare în industrie. Cote de emisie gratuite vor continua să fie disponibile pentru modernizarea sectorului energetic în statele membre cu venituri mai scăzute. În plus, un fond de modernizare va fi instituit cu scopul de a facilita investițiile în modernizarea sectorului energetic și a sistemelor energetice integrate și de a spori eficiența energetică în aceste state membre. Propunerea a fost înaintată Parlamentului European și Consiliului spre adoptare și către Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor în vederea emiterii unui aviz.



11.CONCLUZII ȘI PERSPECTIVE În ultimul deceniu, EU ETS a asigurat reducerea emisiilor în UE și a animat alți parteneri internaționali să folosească stabilirea prețului carbonului ca pe un factor de rentabilitate pentru o decarbonizare progresivă, dar durabilă, a economiilor lor în beneficiul generațiilor viitoare. Din 2005, schema a oferit un semnal referitor la prețul carbonului pentru uzinele, centralele electrice și alte instalații care intră sub incidența schemei, pentru a promova investiții în tehnologii curate, cu emisii reduse de dioxid de carbon. Schema a dovedit că stabilirea unui preț al carbonului reprezintă o modalitate eficientă de a obține reduceri ale emisiilor eficiente din punctul de vedere al costurilor, de a motiva întreprinderile și a le ajuta să introducă tehnologii inovatoare pe piață. Problemele de început pe care le-a înregistrat schema EU ETS la început au fost în mare parte soluționate. De exemplu, eliminarea treptată a cotelor gratuite pentru centralele electrice în 2013 a soluționat cu succes problema profiturilor excepționale ale centralele electrice, cărora le-a fost ușor să transfere prețul carbonului în prețurile energiei. Primii doi ani din faza 3 au indicat că arhitectura sistemului este solidă și că EU ETS a creat o infrastructură a pieței funcțională și o piață lichidă. Deși problemele inițiale au fost soluționate, circumstanțele macroeconomice la scară largă în urma crizei financiare din 2008 au avut un impact determinant asupra echilibrului între cerere și ofertă în cadrul schemei EU ETS care a dus, în termen de 24 de luni, la apariția unui surplus de peste 2 miliarde de certificate de emisii pe piață, care se va mări în continuare în anii următori și se va situa încă aproximativ la un nivel predominant până în 2030. Dezbaterile intense din ultimii ani cu privire la modul de reacție la fenomene neprevăzute și bruște au dus inițial la decizia privind concentrarea volumelor licitate către sfârșitul fazei de tranzacționare a certificatelor, care este deja pusă în aplicare, precum și la decizia privind rezerva pentru stabilitatea pieței, care se va pune în aplicare începând cu 2019. Aceste decizii au repus schema EU ETS pe direcția corespunzătoare pentru a își recâștiga importanța în anii viitori. Împreună cu propunerea de revizuire a schemei care se va aplica începând din faza 4 (2021­2030), aceste măsuri vor garanta că EU ETS — piatra de temelie a politicii UE în domeniul schimbărilor climatice — rămâne o modalitate eficientă de reducere a emisiilor în deceniul următor. Măsuri ambițioase privind clima creează oportunități de afaceri și deschid noi piețe pentru inovare și utilizarea de tehnologii cu emisii reduse de carbon. Comisia va continua să monitorizeze piața carbonului și să prezinte următorul raport la sfârșitul anului 2016.



ANEXĂ