[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 27.2.2008

COM(2008) 122 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CĂTRE CONSILIU

Sistemul financiar european: adaptarea la schimbare Contribuţie a Comisiei către Consiliul European

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CĂTRE CONSILIU

Sistemul financiar european: adaptarea la schimbare Contribuţie a Comisiei către Consiliul European (Text cu relevanţă pentru SEE)

Introducere

Consiliul European de primăvară se întruneşte într-un moment în care dificultăţile din sectorul financiar internaţional continuă să îşi facă resimţite efectele. În condiţiile globalizării şi ale interconectării în timp real a pieţelor financiare, problemele apărute într-o parte a lumii au un impact rapid asupra altor regiuni. Evenimentele recente au avut un impact asupra băncilor internaţionale, societăţilor multinaţionale şi persoanelor fizice care încep să se confrunte cu condiţii din ce în ce mai stricte de creditare, cu consecinţe care merg de la capacitatea societăţilor de a investi şi de a se dezvolta, până la proprietatea asupra unei locuinţe şi venitul disponibil în cadrul gospodăriilor. Numeroşi europeni sunt îngrijoraţi cu privire la consecinţele acestui fenomen asupra economiilor ţărilor lor şi asupra siguranţei locurilor de muncă şi resurselor financiare proprii. Aceste preocupări necesită explicaţii despre ceea ce se întreprinde la nivel naţional, la nivelul UE şi la nivel internaţional pentru a dovedi europenilor că pot avea încredere în modul în care funcţionează pieţele financiare şi în cadrul economic al UE. Experienţa recentă a arătat că există deficienţe importante în cadrul sistemului financiar internaţional, care trebuie remediate, în special prin îmbunătăţirea calităţii informaţiilor disponibile pentru toţi investitorii şi, în paralel, prin consolidarea controlului prudenţial şi gestionării riscurilor. Discuţiile din cadrul Consiliului European de primăvară ar trebui valorificate pentru a determina etapele următoare ale acţiunilor întreprinse de UE ca răspuns la aceste provocări.

Climatul economic actual

Situaţia şi previziunile economice mondiale rămân deosebit de incerte la începutul anului 2008, din cauza tulburărilor de pe pieţele financiare, a încetinirii economiei americane şi a creşterii marcate a preţurilor materiilor prime. În aceste împrejurări, gradul ridicat de stabilitate oferit de euro este foarte binevenit.

Până acum, economia europeană a reacţionat relativ bine la această provocare. Indicatorii principali, precum ratele dobânzilor la economii şi contul curent, au oferit o protecţie reală împotriva consecinţelor tulburărilor financiare. Cu toate acestea, nivelul încrederii a cunoscut un maxim în vara trecută şi, conform previziunilor, creşterea PIB-ului a cunoscut o încetinire în ultimul trimestru al anului 2007.

Ultimele previziuni ale Comisiei arată o reducere a ratei de creştere anuală a PIB-ului, corespunzând, conform estimărilor, unei valori a PIB-ului de 2,0% pentru UE şi 1,8% pentru zona euro. În acelaşi timp, preţurile ridicate ale materiilor prime au contribuit la creşterea inflaţiei, până la 2,9% în UE şi 2,6% în zona euro. Totuşi, cu o bază care pare solidă în UE şi guverne care gestionează atent finanţele publice, în 2008, creşterea are în continuare şanse de a se apropia destul de mult de potenţialul UE.

Reforme care protejează cetă ţENII

În linii generale, modalităţile prin care UE poate face faţă şocurilor actuale cu care se confruntă economia mondială sunt menţinerea unor politici macroeconomice solide şi stabile, în sprijinul unui ansamblu echilibrat de politici, şi continuarea reformelor structurale. Prin Strategia de la Lisabona pentru creştere şi locuri de muncă, UE dispune de politicile şi instrumentele potrivite pentru a depăşi dificultăţile actuale şi pentru a continua să genereze creştere şi locuri de muncă. O strategie concentrată pe creşterea pe termen lung este cel mai bun mod de a limita efectele unei încetiniri temporare. Eforturile din trecut de realizare a unui echilibru sau a unui excedent bugetar în conformitate cu partea preventivă a Pactului de stabilitate şi creştere îşi arată acum meritele, funcţionând ca elemente automate de stabilizare şi putând, în prezent, să-şi joace pe deplin rolul în majoritatea cazurilor. Mai multe state membre prevăd, de asemenea reduceri ale impozitelor în bugetele pe 2008. O economie cu o bază solidă, orientată spre creştere, este cea mai bună apărare împotriva unei recesiuni. Toate statele membre au programe naţionale de reformă care sunt supuse unei evaluări la nivelul UE. Statele membre au adoptat recomandări naţionale specifice care nu sunt încă pe deplin puse în aplicare. La nivel UE există o convergenţă puternică privind domeniile în care sunt necesare reforme suplimentare. Comisia le-a grupat în patru domenii prioritare şi a stabilit, în programul comunitar de la Lisabona, acţiuni care trebuie luate la nivelul UE:

- investirea în oameni şi modernizarea pieţelor forţei de muncă;

- valorificarea potenţialului întreprinderilor;

- investirea în cunoaştere şi inovaţie;

- sprijinirea UE astfel încât aceasta să devină o economie cu emisii scăzute de carbon.

Un efort concertat de accelerare a ritmului reformelor şi de punere deplină în aplicare a acestor politici va demonstra cetăţenilor că factorii de decizie nu sunt nici neputincioşi, nici inactivi. În programul Consiliului European de primăvară este inclusă adoptarea următorului ciclu de trei ani al Strategiei de la Lisabona, asigurându-se astfel că procesul de reformă şi de modernizare va continua să producă rezultate în UE şi oferind o protecţie suplimentară împotriva tulburărilor de pe pieţele internaţionale.

Reglementarea pie ţELOR FINANCIARE EUROPENE

Pieţele financiare sunt reglementate adecvat în UE. Cu mult timp înainte de tulburările actuale de pe pieţele financiare, UE depunea eforturi pentru promovarea stabilităţii financiare, propunând reguli de consolidare a mecanismelor prudenţiale ale sistemului financiar al UE prin intermediul unei combinaţii de norme, instrumente juridice fără caracter obligatoriu şi iniţiative de auto-reglementare ale industriei. Deşi supravegherea şi reglementarea zilnică a pieţelor financiare are loc la nivel naţional, dezvoltarea reglementărilor-cadru ale UE pentru o piaţă unică de capital a dus la apariţia unor noi produse şi servicii financiare transfrontaliere, având drept corolar necesitatea unui cadru de supraveghere mai unitar la nivelul UE.

Piaţa europeană de capital este în prezent cea mai mare din lume, ea înregistrând o creştere puternică în ultimii zece ani, stimulată şi de moneda euro. Cadrul european este compus dintr-o serie de reguli generale care acoperă sectoarele valorilor mobiliare, băncilor, legislaţiei societăţilor de asigurări, auditului şi contabilităţii. Aceste reguli stabilesc standarde ridicate de control prudenţial şi de protecţie a investitorilor, încurajând totodată concurenţa şi inovaţia. Regulile necesită cooperarea autorităţilor de reglementare şi supraveghere între diferitele sectoare şi state membre. Datorită dezvoltării acestor politici, autorităţile de supraveghere din statele membre colaborează strâns în vederea consolidării cooperării privind prevenirea, gestionarea şi soluţionarea crizelor[1]. Această cooperare este activă şi la nivel mondial, unde dialogul şi cooperarea în domeniul reglementării, de exemplu în cadrul comitetului Basel, precum şi între autorităţile din UE şi din SUA, demonstrează că există modalităţi eficiente de a identifica provocările de pe pieţele financiare şi de a le face faţă.

REACţIILE INIţIALE ALE EUROPEI

Cu toate acestea, inovaţia şi evoluţia permanentă sunt o constantă a pieţelor financiare mondiale; factorii de decizie trebuie să fie vigilenţi dacă doresc ca reglementarea să producă rezultatele scontate. Imediat după criza creditelor ipotecare cu risc ridicat („ sub-prime ”) din SUA, BCE şi alte bănci centrale au reacţionat eficient pentru a face faţă presiunilor de lichiditate generate de dezechilibrele apărute pe numeroase pieţe financiare importante. Tulburările financiare recente au dezvăluit lacune ale cadrului de reglementare care guvernează sistemul financiar internaţional, în special cu privire la transparenţa operaţiunilor, previzibilitatea regulilor şi calitatea gestionării riscurilor. Astfel, în octombrie 2007, consiliul ECOFIN a adoptat un plan de acţiune care stabilea măsuri foarte precise pentru lunile următoare, menite să consolideze cadrul de reglementare. Planul se concentrează pe patru domenii esenţiale de acţiune: îmbunătăţirea transparenţei; evaluarea produselor financiare; consolidarea cerinţelor prudenţiale; ameliorarea funcţionării pieţelor (de exemplu, printr-o mai bună politică de evaluare financiară). Aceste priorităţi rămân pe deplin valabile. În cadrul diferitelor foruri se depun în continuare eforturi susţinute. Miniştrii ECOFIN vor avea în vedere, la reuniunea lor din martie, un raport intermediar către Consiliul European de prezentare a progreselor realizate în diferitele domenii.

FONDURI SUVERANE

Situaţia financiară internaţională actuală a ilustrat modul în care fondurile suverane pot contribui la stabilizarea pieţelor prin furnizarea unor surse foarte necesare de lichiditate şi investiţii. Cu toate acestea, au fost exprimate şi motive de preocupare privind motivaţia şi lipsa de transparenţă a unora dintre aceste fonduri. În cadrul comunicării ce însoţeşte prezentul document, Comisia îşi prezintă analiza cu privire la fondurile suverane, propune principii pentru o abordare europeană comună şi stabileşte orientări care ar putea fi reflectate într-un cod de conduită adoptat la nivel internaţional de operatorii fondurilor.

Ajutoare de stat

Atunci când societăţile sau băncile ajung în situaţii financiare dificile, acest lucru este în general rezultatul asumării unor riscuri excesive sau al unor greşeli de gestionare. Subvenţiile necontrolate către societăţile sau băncile aflate în această situaţie denaturează piaţa, subminând sistemul de recompensă şi pedeapsă care stă la baza funcţionării acesteia. Aceste subvenţii pot, de asemenea, să lase toată greutatea ajustării structurale pe umerii celor care funcţionează fără a primi ajutoare. Din acest motiv, este necesar controlul ajutoarelor de stat pentru a garanta reducerea la minimum a ajutorului acordat întreprinderilor aflate în dificultate, precum şi a denaturărilor concurenţei care rezultă din acestea.

O vigilenţă deosebită este necesară în cazul băncilor, în contextul în care problemele dintr-o anumită bancă se pot extinde rapid la sectorul bancar în particular, precum şi la sistemul financiar în general. În astfel de cazuri, sunt esenţiale acţiunea hotărâtă, precum şi cooperarea strânsă a statului membru în cauză cu Comisia Europeană, pentru a atinge obiectivul de îmbunătăţire a stabilităţii financiare. Procedurile privind ajutorul de stat s-au dovedit a fi adecvate în vederea unei intervenţii eficiente.

Etapele următoare pentru Uniunea Europeană

În pofida dimensiunii sale şi a importanţei pieţelor sale financiare, UE nu poate rezolva, singură, toate problemele pieţelor financiare. Există măsuri care pot fi adoptate de UE pentru a consolida şi a proteja pieţele financiare proprii, însă UE are nevoie să lucreze şi în parteneriat cu alţi interlocutori internaţionali, în vederea construirii unui mediu internaţional mai sigur şi mai transparent, atât pentru investitorii mari, cât şi pentru cei mici. Rolul important ce revine UE în elaborarea unei reacţii coordonate la nivel mondial reflectă şi impunerea monedei euro ca valută de prim rang. Ponderea monedei euro în cadrul sistemului financiar internaţional implică o responsabilitate deosebită pentru UE, în special pentru statele membre din zona euro, care au astfel un rol central de jucat în cadrul eforturilor de rezolvare a deficienţelor dezvăluite de tulburările recente.

Într-un context de intensificare a globalizării, UE şi partenerii săi au nevoie de un cadru care să ofere stimulente adecvate pentru eficienţă şi stabilitate financiară pe termen lung. Acest cadru trebuie să fie unul deschis, în care deciziile de investiţii să fie adoptate pe baza încrederii în sistemele de reglementare. Această încredere presupune ca aceste sisteme să fie dotate în mod adecvat pentru îndeplinirea rolului lor de supraveghere, lucrând împreună în strânsă cooperare, reflectând natura cu adevărat internaţională a pieţelor financiare, şi să poată preveni şi/sau gestiona viitoarele crize transfrontaliere.

Planul de acţiune ECOFIN identifică un set de acţiuni concrete pe care UE le poate adopta. Consiliul European de primăvară le poate dezvolta şi extinde. Planul oferă tuturor statelor membre posibilitatea de a confirma principiile care vor călăuzi UE în activitatea sa internă şi în foruri internaţionale precum G8, OCDE şi Forumul pentru stabilitate financiară. Aceste principii ar trebui să cuprindă:

- responsabilitatea principală pentru gestionarea riscurilor revine instituţiilor financiare şi investitorilor individuali;

- cadrele naţionale de reglementare şi de supraveghere trebuie să fie capabile să facă faţă creşterii gradului de complexitate şi de inovaţie al sistemelor financiare;

- cooperarea dintre autorităţile de reglementare din UE şi de la nivel internaţional pentru prevenirea şi gestionarea riscurilor trebuie să răspundă cerinţelor unui sistem financiar de ce în ce mai globalizat.

UE ar trebui să convină asupra unei colaborări cu alţi parteneri internaţionali în scopurile următoare:

- îmbunătăţirea informaţiilor furnizate de agenţiile de evaluare financiară astfel încât să asigure faptul că investitorii înţeleg riscurile asociate produselor financiare complexe şi că evaluările sunt acordate pe o bază solidă. Agenţiile de evaluare financiară trebuie să îşi îmbunătăţească guvernanţa pentru a arăta că se pot apăra împotriva conflictelor de interese. În cazul în care aceste agenţii se dovedesc incapabile sau reticente să acţioneze pentru a îşi remedia deficienţele, UE şi alte autorităţi vor propune măsuri de reglementare;

- actualizarea regulilor contabile şi de evaluare astfel încât să se obţină informaţii coerente despre expunerea băncilor şi a altor instituţii financiare la elemente din afara bilanţului, precum şi asigurarea disponibilităţii unor instrucţiuni clare şi unitare privind evaluarea şi divulgarea acestor riscuri;

- încurajarea divulgării prompte şi integrale a pierderilor de către instituţiile financiare;

- îmbunătăţirea sistemelor de alertă rapidă ale UE privind stabilitatea financiară, prin raportări periodice de la comitetele de nivel 3;

- îmbunătăţirea eficienţei reţelelor UE de controlori financiari şi asigurarea supravegherii stricte şi eficace a grupurilor transfrontaliere;

- elaborarea unui cadru practic comun pentru evaluarea implicaţiilor sistemice ale unei crize potenţiale, inclusiv a unor orientări comune pentru gestionarea crizelor, precum şi ameliorarea schimbului de informaţii;

- urmărirea realizării unui acord politic între Comisie, Consiliul de Miniştri şi Parlamentul European pentru efectuarea modificărilor legislative necesare (de exemplu, modificarea directivei privind cerinţele de capital) înainte de aprilie 2009 şi convenirea asupra punerii în aplicare rapide a acesteia.

*******

Presiunile economice actuale reprezintă o provocare pentru creşterea economică şi locurile de muncă – atât în Europa, cât şi în întreaga lume. Factorii de decizie şi autorităţile de reglementare trebuie să rămână atenţi la evoluţia situaţiei, să fie pregătiţi să se adapteze şi să reacţioneze în mod adecvat la momentul oportun. Uniunea Europeană şi-a dovedit capacitatea de a elabora regulile prudenţiale necesare şi de a supraveghea piaţa financiară dinamică a Europei. Ea a consolidat baza economiei şi se află într-o poziţie mai bună pentru a face faţă tulburărilor financiare şi pentru a limita efectele acestora asupra creşterii economice. Pentru UE, cel mai bun mod de a reţine încrederea operatorilor de pe piaţă şi a consumatorilor este de a rămâne vigilentă şi hotărâtă într-o perioadă de tensiune ridicată pe pieţele financiare, colaborând cu partenerii internaţionali pentru identificarea deficienţelor şi remedierea rapidă şi eficace a acestora. Comisia va continua să joace rolul care îi revine în promovarea stabilităţii financiare, prezentând propuneri atunci când acest lucru este necesar.

[1] Această activitate se desfăşoară în cadrul comitetelor Lamfalussy L3.