P9_TA(2021)0260

Noile căi de migrare legală a forței de muncă

Rezoluția Parlamentului European din 20 mai 2021 privind noile căi de migrare legală a forței de muncă (2020/2010(INI))

(2022/C 15/21)

Parlamentul European,

— având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană, în special articolul 3 alineatul (2), precum și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), în special articolul 79,

— având în vedere Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, în special articolul 2 din Protocolul 4,

— având în vedere Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special articolul 45,

— având în vedere Declarația universală a drepturilor omului din 1948, în special articolul 13,

— având în vedere Pilonul european al drepturilor sociale, în special principiile 5, 6, 10, 12 și 16,

— având în vedere standardele internaționale în domeniul muncii în domeniul migrației forței de muncă adoptate de Conferința Internațională a Muncii a Organizației Internaționale a Muncii, precum și Convenția internațională privind protecția drepturilor tuturor lucrătorilor migranți și a membrilor familiilor acestora, adoptată de Adunarea Generală a ONU la 18 decembrie 1990,

— având în vedere comunicarea Comisiei din 13 mai 2015, intitulată „O Agendă europeană privind migrația” (COM(2015)0240),

— având în vedere comunicarea Comisiei din 6 aprilie 2016 intitulată „Posibilități de reformare a sistemului european comun de azil și de îmbunătățire a căilor legale de migrație” (COM(2016)0197) și din 12 septembrie 2018 intitulată „Îmbunătățirea căilor legale către Europa: o parte indispensabilă a unei politici echilibrate și globale privind migrația” (COM(2018)0635),

— având în vedere comunicarea Comisiei din 23 septembrie 2020 intitulată „Un nou Pact privind migrația și azilul” (COM(2020)0609),

— având în vedere planul de acțiune și declarația politică adoptate în cadrul reuniunii la nivel înalt dintre UE și Africa pe tema migrației, desfășurată la Valetta la 11-12 noiembrie 2015, în special părțile acestora tratând probleme de migrație și mobilitate,

— având în vedere Pactul mondial pentru asigurarea unei migrații legale, desfășurate în condiții de siguranță și de ordine din 10 decembrie 2018,

— având în vedere Fondul fiduciar de urgență pentru Africa al UE,

— având în vedere rezoluția sa din 12 aprilie 2016 referitoare la situația din Mediterana și la necesitatea unei abordări globale a migrației de către UE (1),

— având în vedere documentul său de lucru din 15 ianuarie 2016 privind crearea unor canale legale adecvate de migrație economică (2),

— având în vedere comunicarea Comisiei din 24 noiembrie 2020 intitulată „Plan de acțiune privind integrarea și incluziunea pentru perioada 2021-2027”, (COM(2020)0758),

— având în vedere rezoluția sa din 19 iunie 2020 referitoare la protecția europeană a lucrătorilor transfrontalieri și sezonieri în contextul crizei provocate de COVID-19 (3),

— având în vedere Regulamentul (UE) 2019/1149 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2019 de instituire a unei Autorități Europene a Muncii (4),

— având în vedere studiile Departamentului tematic pentru drepturile cetățenilor și afaceri constituționale din cadrul Direcției Generale Politici Interne din septembrie 2015, intitulat „Explorarea unor noi căi legislative pentru migrația forței de muncă către Uniunea Europeană” și din octombrie 2015, intitulat „Cooperarea UE cu țările terțe în domeniul migrației”, precum și studiul EPRS din martie 2019 intitulat „Costul non-Europei în domeniul migrației legale”,

— având în vedere exercițiul de verificare a adecvării legislației UE referitoare la migrația legală din 29 martie 2019 („exercițiul de verificare a adecvării”),

— având în vedere studiul Centrului Comun de Cercetare al Comisiei din 23 aprilie 2020 intitulat „imigranți care asigură servicii esențiale: contribuția lor la răspunsul Europei la COVID-19” și raportul său tehnic din 19 mai 2020 intitulat „O forță de muncă vulnerabilă: lucrătorii migranți în timpul pandemiei de COVID-19”,

— având în vedere studiile Rețelei europene de migrație,

— având în vedere studiile Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică,

— având în vedere activitatea și rapoartele Raportorului Special al ONU privind drepturile omului în cazul migranților,

— având în vedere activitatea, rapoartele și rezoluțiile Consiliului Europei,

— având în vedere activitatea și rapoartele Înaltului Comisar al ONU pentru migrație,

— având în vedere acquis-ul UE în domeniul migrației forței de muncă elaborat în perioada 2004-2016, care reglementează condițiile de intrare și de ședere și drepturile lucrătorilor resortisanți ai țărilor terțe, care include:

— Directiva 2009/50/CE a Consiliului din 25 mai 2009 privind condițiile de intrare și de ședere a resortisanților din țările terțe pentru ocuparea unor locuri de muncă înalt calificate (5) (Directiva privind Cartea Albastră),

— Directiva 2011/98/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 2011 privind o procedură unică de solicitare a unui permis unic pentru resortisanții țărilor terțe în vederea șederii și ocupării unui loc de muncă pe teritoriul statelor membre și un set comun de drepturi pentru lucrătorii din țările terțe cu ședere legală pe teritoriul unui stat membru (6) (Directiva privind permisul unic de ședere),

— Directiva 2014/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind condițiile de intrare și de ședere a resortisanților țărilor terțe în scopul ocupării unui loc de muncă în calitate de lucrători sezonieri (7) (Directiva privind lucrătorii sezonieri),

— Directiva 2014/66/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind condițiile de intrare și de ședere a resortisanților țărilor terțe în contextul unui transfer în cadrul aceleiași companii (8) (Directiva privind transferurile în cadrul aceleiași companii),

— Directiva (UE) 2016/801 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2016 privind condițiile de intrare și de ședere a resortisanților țărilor terțe pentru cercetare, studii, formare profesională, servicii de voluntariat, programe de schimb de elevi sau proiecte educaționale și muncă au pair (9),

— având în vedere propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind condițiile de intrare și de ședere a resortisanților țărilor terțe în vederea ocupării unor locuri de muncă înalt calificate înaintată de Comisie la 7 iunie 2016 (COM(2016)0378) și pozițiile adoptate de Parlamentul European, respectiv de Consiliu în 2017,

— având în vedere directivele care reglementează condițiile de intrare și de ședere și drepturile altor categorii generale de resortisanți ai țărilor terțe, cum ar fi directivele privind dreptul la reîntregirea familiei (10) și statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (11),

— având în vedere directivele care reglementează condițiile de intrare și de ședere pentru categoriile de resortisanți ai unor țări terțe care nu intră în UE pentru a lucra, dar cărora li se permite acest lucru, cum ar fi directivele care acordă beneficiarilor de protecție internațională dreptul de acces la un loc de muncă și la activități independente ca urmare a recunoașterii statutului lor sau care acordă solicitanților de protecție internațională accesul la piața muncii în termen de cel mult nouă luni de la depunerea cererii lor,

— având în vedere articolul 54 din Regulamentul său de procedură,

— având în vedere avizul Comisiei pentru ocuparea forței de muncă și afaceri sociale,

— având în vedere raportul Comisiei pentru libertăți civile, justiție și afaceri interne (A9-0143/2021),

A. întrucât actualul cadru legislativ al Uniunii privind migrația legală a forței de este fragmentat, cuprinzând directive sectoriale care stabilesc condițiile de intrare și de ședere pentru anumite categorii de resortisanți ai țărilor terțe;

B. întrucât un mozaic de reguli bazat pe 27 de abordări naționale transformă Uniunea și statele sale membre într-o destinație neatractivă pentru migrația legală;

C. întrucât, în ciuda intenției Agendei europene privind migrația de a urmări o abordare cuprinzătoare, migrația legală a fost integrată în mică măsură în dezvoltarea politicii UE privind migrația începând cu 2015;

D. întrucât noul Pact privind migrația și azilul nu include nicio propunere specifică privind migrația legală a forței de muncă, în ciuda faptului că migrația legală a forței de muncă este indispensabilă pentru o politică cuprinzătoare în materie de migrație și azil;

E. întrucât actualul cadru legislativ vizează în mare parte ocuparea forței de muncă fie din cadrul corporațiilor multinaționale (Directiva privind transferurile în cadrul aceleiași companii), fie spre cea din sectoarele cu înaltă calificare sau foarte bine plătite de pe piețele muncii din Uniune (cartea albastră), o singură directivă vizând migrația slab remunerată (Directiva privind lucrătorii sezonieri);

F. întrucât în UE există un deficit de forță de muncă pentru anumite niveluri de calificare, sectoare și ocupații, inclusiv pentru ocupații cu calificare scăzută (12); întrucât comunicarea Comisiei din 2018 intitulată „Îmbunătățirea căilor legale către Europa” recunoaște deficitele în ceea ce privește „lucrătorii calificați” și „profesiile care necesită competențe mai puțin formale”;

G. întrucât pandemia de COVID-19 a evidențiat dependența noastră puternică de lucrătorii din prima linie și rolul esențial pe care îl joacă lucrătorii migranți în furnizarea de servicii de primă linie în UE, unde populația îmbătrânește rapid și unde, în medie,13 % dintre lucrătorii esențiali sunt imigranți (13); întrucât pandemia de COVID-19 a afectat în mod semnificativ migranții, familiile acestora, comunitățile-gazdă și țările de origine și, pe lângă aceasta, a agravat vulnerabilitățile existente cu care se confruntă lucrătorii migranți și familiile lor în întreaga UE, împiedicându-le mobilitatea, accesul pe piața muncii, dreptul la condiții de muncă decente și accesul la asistența socială și medicală;

H. întrucât Pactul mondial pentru asigurarea unei migrații legale, desfășurate în condiții de siguranță și de ordine îmbunătățește cooperarea în materie de migrație și recunoaște responsabilitățile comune ale tuturor statelor de a răspunde nevoilor și preocupărilor reciproce legate de migrație și obligația generală de a respecta, proteja și asigura exercitarea drepturilor omului în cazul tuturor migranților, indiferent de statutul lor, promovând în același timp securitatea și prosperitatea tuturor comunităților;

1. pornește de la principiul că migrația este normală și că oamenii se află în permanență în mișcare; recunoaște contribuția resortisanților țărilor terțe la societățile, economiile și culturile noastre și că migrația trebuie gestionată într-o manieră legală, în condiții de siguranță și de ordine; consideră că, pentru a stabili noi căi de migrație legală a forței de muncă, UE ar trebui să instituie obiective ambițioase și adaptate la exigențele viitorului, utilizând și îmbunătățind în același timp cadrul juridic și politic existent;

Cadrul legislativ actual al UE

2. constată că articolul 79 din TFUE prevede gestionarea migrației legale la nivelul Uniunii și obligă statele membre să elaboreze o politică comună în domeniul imigrației, inclusiv norme comune privind condițiile de intrare și de ședere ale resortisanților țărilor terțe și definirea drepturilor de care se bucură odată cu șederea legală în Uniune, inclusiv condițiile care reglementează libertatea de circulație și de ședere în alte state membre; ia act de faptul că articolul 79 alineatul (5) din TFUE rezervă statelor membre dreptul de a stabili volumul de admitere pe teritoriul acestora a resortisanților unor țări terțe aflați în căutarea unui loc de muncă;

3. subliniază efectele pozitive ale cadrului UE privind migrația forței de muncă, identificate de Comisie în cadrul exercițiului său de verificare a adecvării; constată o anumită armonizare a condițiilor, a procedurilor și a drepturilor, precum și o mai mare securitate juridică pentru resortisanții țărilor terțe, angajatori și autoritățile și administrațiile locale, regionale și naționale; constată, de asemenea, beneficiile acestei armonizări pentru concurența de pe piețele forței de muncă din UE;

4. subliniază că o abordare a UE în ceea ce privește migrația legală a forței de muncă nu exclude în mod automat necesitatea unor cadre legislative naționale; reamintește că actualul cadru care reglementează migrația legală către Uniune este fragmentat, se concentrează pe anumite categorii de lucrători, în primul rând pe lucrătorii angajați în sectoare cu salarii mari, nu tratează aceste categorii uniform, prevede seturi diferite de drepturi pentru diferite categorii și permite existența unor cadre legislative naționale paralele; subliniază că actualul mozaic asimetric de legi naționale și europene, deși reflectă diferențele dintre piețele naționale ale muncii, pune aceste cadre legislative naționale în concurență cu cadrul Uniunii, implicând, prin extensie, proceduri birocratice atât pentru potențialii lucrători, cât și pentru angajatori;

5. consideră că o astfel de abordare servește doar pentru a răspunde nevoilor pe termen scurt și nu este în concordanță cu obiectivul Uniunii de a avea o abordare globală în politica din domeniul migrației; consideră că, dacă este bine concepută și bine gestionată, migrația forței de muncă poate constitui o sursă de prosperitate, inovare și creștere, atât pentru țările de origine, cât și pentru cele de destinație;

6. subliniază că în cadrul exercițiului de verificare a adecvării Comisia a ajuns la o concluzie similară și a identificat necesitatea de a elimina inconsecvențele, lacunele și deficiențele printr-o gamă largă de măsuri, inclusiv măsuri legislative; constată, de asemenea, efectele favorabile ale noilor căi de migrație legală a forței de muncă în ceea ce privește reducerea migrației neregulamentare, care este periculoasă pentru resortisanții țărilor terțe în căutarea unui loc de muncă în Uniune și care poate avea efecte negative asupra piețelor forței de muncă din statele membre;

7. este conștient de faptul că actualul cadru al Uniunii care reglementează migrația legală a fost elaborat, parțial, pentru a preveni exploatarea prin muncă și a proteja drepturile lucrătorilor din țările terțe; constată totuși că directivele existente au avut un impact limitat asupra prevenirii exploatării forței de muncă și că lucrătorii migranți continuă să fie supuși unui tratament inechitabil și exploatării forței de muncă; invită Uniunea să ia măsuri concertate pentru a combate acest tratament inechitabil și exploatarea; consideră că utilizarea permiselor cu durată limitată în cazuri de exploatare este o bună practică la nivel național care ar trebui promovată în întreaga Uniune; subliniază că este nevoie de măsuri de îmbunătățire a accesibilității și a eficienței monitorizării locului de muncă; subliniază că ar trebui să existe mecanisme eficace de depunere a plângerilor pentru a proteja toți lucrătorii migranți de exploatare, în conformitate cu Directiva din 2009 privind sancțiunile împotriva angajatorilor ( 14 ) , care ar trebui, în special, să garanteze accesul efectiv la justiție și la căi de atac, asigurând astfel condiții de concurență echitabile;

Adoptarea unei abordări simplificate

8. subliniază că actualul cadru juridic și punerea în aplicare divergentă a directivelor existente de către statele membre au condus la numeroase inconsecvențe pentru resortisanții țărilor terțe în ceea ce privește egalitatea de tratament, condițiile de intrare și de reintrare, autorizația de muncă, statutul de rezident, mobilitatea în interiorul UE, securitatea socială, recunoașterea calificărilor și reîntregirea familiei; constată că aceste inconsecvențe pot împiedica integrarea; subliniază, în plus, că aceste inconsecvențe creează dificultăți și pentru întreprinderile care angajează resortisanți ai țărilor terțe ( 15 ) și pentru autoritățile locale care asigură servicii de integrare; solicită diseminarea la nivel național a informațiilor relevante pentru întreprinderi;

9. subliniază valoarea adăugată a existenței unui cadru cuprinzător al Uniunii pentru migrația legală, ca parte a unei abordări globale a migrației, deoarece oferă posibilități legale și sigure pentru migrația în scopuri de ocupare a unui loc de muncă, îmbunătățește accesul resortisanților țărilor terțe la piața europeană a muncii, încurajează o migrație mai ordonată, atrage lucrătorii, studenții și companiile de care au nevoie piața forței de muncă din UE și piețele naționale, contribuie la combaterea activităților criminale ale contrabandiștilor și ale traficanților de ființe umane și garantează că lucrătorii din țările terțe sunt tratați cu respectarea drepturilor fundamentale din UE, îmbunătățește accesul la condiții de muncă decente și favorizează integrarea în condiții de egalitate între femei și bărbați; consideră că o astfel de abordare globală aduce beneficii lucrătorilor din țările terțe și familiilor acestora, comunităților-gazdă și țărilor de origine;

10. reiterează faptul că punerea în aplicare mai bună și mai consecventă a cadrului legislativ actual și o mai bună asigurare a respectării drepturilor prevăzute în directivele existente și o mai bună diseminare a informațiilor pentru a face cunoscute procedurile aplicabile reprezintă primii pași concreți care trebuie urmați;

11. recomandă să se simplifice și să se armonizeze cadrul legislativ prin alinierea dispozițiilor directivelor privind migrația legală referitoare la procedurile de depunere a cererilor, motivele de intrare pe teritoriu și de refuz al acesteia, garanțiile procedurale, egalitatea de tratament, accesul la piața muncii, inclusiv dreptul de a schimba angajatorul, reîntregirea familiei în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene și mobilitatea în interiorul UE;

12. solicită revizuirea planificată de către Comisia Europeană a Directivei privind permisul unic de ședere; sugerează că domeniul de aplicare și aplicarea directivei ar trebui extins, pentru a cuprinde o categorie mai largă de lucrători; salută, de asemenea, revizuirea planificată de către Comisia a Directivei privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung, care oferă o oportunitate de a crește mobilitatea și de a simplifica și armoniza procedurile; așteaptă cu interes viitorul raport al Comisiei privind punerea în aplicare a Directivei privind lucrătorii sezonieri, care ar trebui să examineze în detaliu dispozițiile privind statutul de rezident, egalitatea de tratament și perioada maximă de ședere; invită Comisia să ia în considerare revizuirea legislativă a directivei menționate mai sus în urma evaluării acesteia; invită Comisia să propună măsuri legislative adecvate pentru a îmbunătăți directivele existente, aliniindu-le la cele mai favorabile dispoziții;

Îmbunătățirea mobilității în interiorul UE

13. subliniază că mobilitatea în interiorul UE a resortisanților țărilor terțe este o componentă esențială a politicii UE privind migrația legală, deoarece oferă o valoare adăugată clară care nu poate fi obținută la nivelul statelor membre; reamintește că libera circulație a lucrătorilor contribuie la corelarea cererii cu oferta pe piețele forței de muncă din UE, iar în perioade de criză poate contribui, de asemenea, la ajustările pieței muncii și la creșterea economică generală în perioade de criză;

14. invită statele membre să consolideze coordonarea dintre autoritățile naționale în ceea ce privește sistemele de mobilitate în interiorul UE a resortisanților țărilor terțe; insistă asupra necesității de a facilita colectarea de date, statistici și probe, de a îmbunătăți schimbul de informații, coordonarea și cooperarea dintre autoritățile naționale pentru a îmbunătăți eficiența și eficacitatea acquis-ului și de a exploata la maximum valoarea adăugată a UE;

15. subliniază că armonizarea și flexibilizarea normelor care facilitează mobilitatea în interiorul UE ar fi un stimulent pentru resortisanții țărilor terțe, ar reprezenta o măsură pozitivă pentru angajatori și ar ajuta statele membre să elimine lacunele de pe piața muncii și să-și stimuleze economiile; subliniază, în plus, că o mobilitate mai mare în interiorul UE ar permite resortisanților țărilor terțe deja din UE să își îmbunătățească perspectivele de integrare;

16. ia act de faptul că directivele mai recent adoptate privind studenții, cercetătorii și persoanele transferate în cadrul aceleiași companii acordă resortisanților țărilor terțe drepturi de mobilitate mai extinse decât directivele privind migrația legală adoptate anterior, cum ar fi Directiva privind cartea albastră inițială și Directiva privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung;

17. ca prim pas în direcția simplificării, recomandă extinderea drepturilor la mobilitate în interiorul UE în cadrul directivelor existente privind migrația legală; reiterează faptul că Comisia ar trebui să propună măsuri legislative adecvate;

Crearea unei rezerve de talente

18. subliniază că sunt necesare noi instrumente care să contribuie la corelarea între angajatori și persoane care caută un loc de muncă, să abordeze deficitele de pe piața forței de muncă și să faciliteze recunoașterea și portabilitatea calificărilor și a competențelor formale din țări terțe la nivelul UE; subliniază că este necesară o mai bună informare a angajatorilor și a resortisanților țărilor terțe în legătură cu migrația legală către UE și că trebuie intensificat dialogul structurat și semnificativ cu țările terțe relevante privind migrația legală;

19. recomandă dezvoltarea unei rezerve de talente și a unei platforme de punere în legătură ale UE care să servească drept punct de contact unic pentru lucrătorii din țările terțe, angajatorii din UE și administrațiile naționale; ia act de planul Comisiei de a explora dezvoltarea unei astfel de rezerve; recomandă ca aceasta să acopere toate sectoarele ocupării forței de muncă pentru lucrătorii cu un nivel scăzut, mediu și înalt de calificare, precum și pentru lucrătorii salariați și lucrătorii independenți, inclusiv în întreprinderile mici și mijlocii și în întreprinderile nou-înființate; observă că implicarea serviciilor publice de ocupare a forței de muncă, inclusiv la nivel local, într-o astfel de platformă atât în UE, cât și în țările de origine ar putea contribui la îmbunătățirea parteneriatelor și la construirea încrederii între statele membre și țările terțe, la crearea unui climat de investiții și la o reacție mai adaptată la nevoile în materie de ocupare a forței de muncă sau la deficitele de pe piața forței de muncă; recomandă facilitarea participării țărilor terțe la o astfel de rezervă de talente, de exemplu online sau prin intermediul reprezentanțelor diplomatice ale UE și ale statelor membre;

20. subliniază că o astfel de rezervă de talente a UE ar putea servi ca un nou instrument important de corelare și gestionare a ofertei de competențe cu piețele naționale ale forței de muncă și că UE ar putea juca un rol important în crearea, monitorizarea și supravegherea unui astfel de instrument, inclusiv prin finanțare și schimb de cunoștințe; recomandă ca platforma să fie utilizată pentru a clarifica și a armoniza mai bine cerințele de educare și de formare între statele membre participante și țările terțe; consideră că un cadru de aplicare european armonizat, bazat pe o această rezervă de talente, ar contribui la reducerea birocrației la nivelul statelor membre; consideră că UE poate juca un rol important în examinarea în prealabil a calificărilor, a cunoștințelor de limbă și a competențelor candidaților; subliniază importanța diseminării unor informații specifice pentru promovarea rezervei de talente și a platformei de punere în legătură în țările terțe și în statele membre participante;

21. recomandă ca evaluarea, recunoașterea reciprocă și certificarea diplomelor, a certificatelor și a altor calificări profesionale, inclusiv dobândirea formală și non-formală de competențe în țările terțe să devină mai simple, mai rapide, mai echitabile și mai uniformizate în toate statele membre prin implementarea unor proceduri accelerate și facilitarea accesului la informații; consideră că acest lucru ar consolida mobilitatea în interiorul UE; subliniază că cadrul european al calificărilor oferă o bază solidă pentru a corela sistemele de calificare din țările terțe cu un cadru de referință comun al UE;

22. insistă ca statele membre să creeze fără întârziere mecanisme și măsuri pentru validarea experienței profesionale și a învățării non-formale și informale în conformitate cu recomandarea Consiliului din 2012 ( 16 ) ; subliniază că este necesar ca autoritățile naționale să facă schimb de bune practici; insistă asupra importanței implicării organizațiilor relevante ale societății civile, a partenerilor sociali și a rețelelor din diaspora și a lucrătorilor din țările terțe, precum și a autorităților locale și a organizațiilor internaționale [în special Organizația Internațională pentru Migrație (OIM), Organizația Internațională a Muncii (OIM) și Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE)], în discuțiile privind definirea competențelor, care ar trebui să includă formarea la locul de muncă, calificările informale și experiența profesională;

Întărirea legăturilor cu țările terțe și consolidarea căilor legale

23. subliniază că, având în vedere îmbătrânirea populației UE și reducerea forței de muncă, sistemele de mobilitate a forței de muncă au potențialul de a stimula piețele europene ale muncii și de a contribui la creșterea economică;

24. sprijină cooperarea globală și regională în materie de migrație ca o cale de a întări disponibilitatea și flexibilitatea căilor de migrație legală; este în continuare convins că îmbunătățirea canalelor de migrație legală ar contribui la reducerea migrației neregulamentare, la subminarea activității persoanelor care introduc ilegal migranți, la reducerea traficului de ființe umane și a exploatării prin muncă, la creșterea egalității de șanse pentru toți lucrătorii și ar oferi o cale legală pentru cei care plănuiesc să migreze în Uniune; solicită, în această privință, Comisiei să reglementeze funcționarea tuturor agențiilor de recrutare, eventual prin intermediul Autorității Europene a Muncii;

25. consideră că un dialog mai amplu privind migrația, de exemplu prin summituri periodice între UE și mai multe țări terțe, ar putea facilita satisfacerea nevoilor piețelor de muncă din UE și dezvoltarea unor parteneriate echilibrate, inclusiv la inițiativa întreprinderilor și a societății civile, care pot contribui la pregătirea integrării resortisanților țărilor terțe pe piața forței de muncă din țara de destinație și pot îmbunătăți transferul durabil de competențe dobândite între țările de origine și de destinație; subliniază că o sursă de inspirație ar pute a fi acordurile existente bazate pe competențe privind dezvoltarea de parteneriate pentru atragerea talentelor care să permită țării de destinație să fie direct implicată în formarea seturilor de competențe ale resortisanților țărilor terțe potențial interesați să migreze în UE, inclusiv prin crearea de facilități și programe de formare pentru țările terțe, și să abordeze nevoia de transparență a parteneriatelor cu țările terțe, inclusiv prin necesitatea de a implica partenerii sociali;

26. subliniază rolul important al remiterilor de bani și beneficiile pe care migrația sigură și legală le are atât pentru țările de origine, cât și pentru țările gazdă; sprijină eforturile de soluționare a problemei „exodului de creiere” și a „câștigului de inteligență” prin dezvoltarea în viitor a unor instrumente care să permită migrația circulară; invită Comisia, în acest sens, să analizeze beneficiile și dezavantajele modelelor existente aplicate de alte țări, cum ar fi un sistem bazat pe puncte și modele bazate pe exprimarea interesului; recomandă, în vederea facilitării migrației circulare, introducerea mobilității preferate și accesul la permise de reînnoire, dreptul de reintrare și prelungirea perioadei permise de absență pentru resortisanții țărilor terțe, pentru a le permite să se întoarcă în țările lor de origine;

Dezvoltarea cadrului legislativ al UE

27. reamintește că UE a rămas în urmă în competiția globală pentru talente; ia act de faptul că singura propunere privind migrația legală a forței de muncă prezentată de Comisia anterioară a fost o revizuire a Directivei privind cartea albastră; își menține angajamentul de a solicita o revizuire semnificativă și solidă a Directivei privind cartea albastră pentru a aduce valoare adăugată în armonizare, recunoașterea competențelor, simplificarea procedurilor și îmbunătățirea mobilității în interiorul UE;

28. subliniază necesitatea unui dialog structurat și a consultării părților interesate, inclusiv a organizațiilor relevante ale societății civile, a partenerilor sociali și a rețelelor diasporei, a lucrătorilor din țările terțe, precum și a autorităților locale și a organizațiilor internaționale (în special OIM, OIM și OCDE), atunci când se analizează evoluția viitoare a cadrului legislativ al UE;

29. consideră că politicile UE și naționale privind migrația legală ar trebui să se axeze pe remedierea deficitelor de forță de muncă și de competențe; solicită Comisiei, în acest scop, să analizeze ineficiențele testelor piețelor forței de muncă și ale sistemelor de migrație a forței de muncă care nu răspund nevoilor reale ale pieței forței de muncă; recomandă Uniunii să își dezvolte cadrul legislativ pentru a acoperi, într-o măsură mai mare, resortisanții țărilor terțe care doresc să ocupe locuri de muncă cu un nivel de calificare scăzut sau mediu ( 17 )

30. observă, în acest context, că resortisanții țărilor terțe sunt adesea angajați în sectorul casnic și al îngrijirilor la domiciliu ( 18 ) ; constată că acesta este un sector în care majoritatea angajaților sunt femei; solicită UE și statelor membre să ratifice Convenția nr. 189 a OIM privind personalul casnic și să asigure aplicarea integrală a standardelor de ocupare a forței de muncă; invită, de asemenea, Comisia să ia în considerare măsuri legislative în acest domeniu;

31. invită Comisia să elaboreze un sistem la nivelul UE pentru a atrage și a facilita activitățile transfrontaliere ale persoanelor care desfășoară activități independente, ale antreprenorilor și ale întreprinderilor nou-înființate, pentru a consolida inovarea, precum și ale resortisanților țărilor terțe mai tineri care nu dețin calificări formale, de exemplu, prin intermediul vizelor pentru căutarea unui loc de muncă și al vizelor de formare, ținând seama de serviciile platformei Europass în conformitate cu Decizia (UE) 2018/646 a Parlamentului European și a Consiliului ( 19 )

32. recunoaște că directivele sectoriale nu sunt un panaceu nici pentru nevoile pieței forței de muncă a UE, nici pentru problema migrației legale în general, recunoscând în același timp că statele membre au sisteme naționale de atragere a migrației forței de muncă; consideră că, pe termen mediu, UE trebuie să renunțe la o abordare sectorială și să adopte un cod al imigrației care să stabilească norme generale de reglementare a intrării și șederii resortisanților din țări terțe aflați în căutarea unui loc de muncă în Uniune, armonizând drepturile de care beneficiază acești resortisanți și familiile lor;

33. subliniază că un astfel de instrument legislativ cuprinzător ar aborda actualul mozaic de proceduri, ar elimina diferitele cerințe prevăzute în statele membre și ar asigura simplificarea și armonizarea necesară a normelor, fără a discrimina niciun sector al ocupării forței de muncă și niciun tip de angajat; consideră, de asemenea, că un astfel de instrument ar facilita cooperarea dintre statele membre și dintre UE și țările terțe;

o

o o

34. încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului și Comisiei.

(1) JO C 58, 15.2.2018, p. 9.

(2) PE573.223v01-00.

(3) Texte adoptate, P9_TA(2020)0176.

(4) JO L 186, 11.7.2019, p. 21.

(5) JO L 155, 18.6.2009, p. 17.

(6) JO L 343, 23.12.2011, p. 1.

(7) JO L 94, 28.3.2014, p. 375.

(8) JO L 157, 27.5.2014, p. 1. Persoanele transferate în cadrul aceleiași companii sunt detașate de la o întreprindere stabilită în afara teritoriului UE la o altă entitate care face parte din același grup de întreprinderi cu sediul în UE.

(9) JO L 132, 21.5.2016, p. 21.

(10) Directiva 2003/86/CE a Consiliului din 22 septembrie 2003 privind dreptul la reîntregirea familiei (JO L 251, 3.10.2003, p. 12).

(11) Directiva 2003/109/CE a Consiliului din 25 noiembrie 2003 privind statutul resortisanților țărilor terțe care sunt rezidenți pe termen lung (JO L 16, 23.1.2004, p. 44).

(12) Studii elaborate de Departamentul tematic C privind explorarea unor noi căi legislative pentru migrația forței de muncă către Uniunea Europeană și cooperarea UE cu țările terțe în domeniul migrației.

(13) Fasani, F. and Mazza, J., Immigrant Key Workers: Their Contribution to Europe's COVID-19 Response, (Lucrătorii esențiali migranți: Contribuția lor la răspunsul Europei la pandemia de COVID-19), Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene, Luxemburg, 2020.

(14) Directiva 2009/52/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 iunie 2009 de stabilire a standardelor minime privind sancțiunile și măsurile la adresa angajatorilor de resortisanți din țări terțe aflați în situație de ședere ilegală (JO L 168, 30.6.2009, p. 24).

(15) Exercițiul de verificare a adecvării a identificat următoarele domenii principale ca având cele mai mari probleme de coerență internă: procedurile de solicitare, condițiile de admisie și de ședere (inclusiv motivele respingerii și retragerii), egalitatea de tratament, mobilitatea în interiorul UE și reîntregirea familiei.

(16) Recomandarea Consiliului din 20 decembrie 2012 privind validarea învățării non-formale și informale (JO C 398, 22.12.2012, p. 1).

(17) A se vedea, de exemplu, Rețeaua europeană de migrație, „Determining labour shortages and the need for labour migration from third countries in the EU”, Comisia Europeană, Bruxelles, 2015.

(18) A se consulta, de asemenea: EPRS, The cost of non-Europe in the area of legal migration (Costul lipsei de acțiuni europene în domeniul migrației legale), Parlamentul European, Bruxelles, 2019, p. 21-22.

(19) Decizia (UE) 2018/646 a Parlamentului European și a Consiliului din 18 aprilie 2018 privind un cadru comun pentru furnizarea unor servicii mai bune pentru aptitudini și calificări (Europass) (JO L 112, 2.5.2018, p. 42).