RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 228/1

Avizul Comitetului Economic și Social European privind rolul pădurilor și al sectorului forestier în îndeplinirea angajamentelor UE în materie de schimbări climatice (aviz exploratoriu)

2009/C 228/01

Prin scrisoarea din 20 iunie 2008 adresată președintelui Comitetului Economic și Social European, dl Dimitris DIMITRIADIS, în conformitate cu articolul 262 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, dna Margot WALLSTRÖM, vicepreședinte al Comisiei Europene, a solicitat Comitetului Economic și Social European elaborarea unui aviz exploratoriu cu privire la

„Rolul pădurilor și al sectorului forestier în îndeplinirea angajamentelor UE în materie de schimbări climatice” (aviz exploratoriu).

Secțiunea pentru agricultură, dezvoltare rurală și protecția mediului, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 3 martie 2009. Raportor: dl KALLIO.

În cea de-a 452-a sesiune plenară, care a avut loc la 24 și 25 martie 2009 (ședința din 25 martie), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 145 de voturi pentru, 8 voturi împotrivă și 14 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 CESE consideră că pădurile și materialul lemnos regenerabil pe care acestea îl produc au un rol important în exercitarea unui control asupra schimbărilor climatice deoarece: — pe măsură ce cresc, pădurile absorb dioxidul de carbon din atmosferă și îl stochează în biomasă și în sol; — produsele din lemn reprezintă un depozit de dioxid de carbon - pe parcursul duratei de viață a acestora, dioxidul de carbon pe care îl conțin nu circulă în atmosferă; — utilizarea energiei pe bază de lemn reduce dependența de combustibilii fosili, diminuând astfel emisiile de gaze cu efect de seră; — utilizarea produselor din lemn în construcții și la fabricarea mobilierului reduce în mod indirect emisiile generate de combustibilii fosili deoarece ele înlocuiesc alte materiale, cum ar fi betonul, a căror producție consumă mai multă energie și produce mai multe emisii decât utilizarea lemnului.

1.2 CESE remarcă faptul că, în Europa, lemnul este utilizat în principal ca material deconstrucții, ca sursă de energie, la fabricarea mobilierului și la producerea hârtiei. Datorită efectelor colaterale ale lanțului de prelucrare, produsele din lemn aduc o valoare adăugată semnificativă în ceea ce privește ocuparea forței de muncă, veniturile proprietarilor de păduri și activitatea economică a acestora, în special în zonele rurale.

1.3 CESE subliniază faptul că, de mai multe decenii, pădurile din Europa funcționează ca depozite de dioxid de carbon deoarece rata lor de creștere anuală a depășit rata de tăiere, iar aceasta a contribuit la încetinirea acumulării de dioxid de carbon în atmosferă. Importanța pădurilor naturale ca depozite de dioxid de carbon, precum și în ceea ce privește conservarea biodiversității trebuie recunoscută. Gestionarea durabilă a pădurilor în țările europene este monitorizată cu ajutorul criteriilor și indicatorilor MCPFE (1), care sunt dezvoltați în permanență.

1.4 CESE propune ca UE să ia următoarele măsuri: — să caute să utilizeze lemnul în diferite moduri și în scopuri variate promovând, de exemplu, utilizarea energiei regenerabile produse prin exploatarea durabilă a pădurilor, intensificarea informării cu privire la utilizarea lemnului în construcții, pe baza calculelor legate de ciclul de viață și a standardelor comune în construcții și prin integrarea construcțiilor având la bază lemnul în politica națională a statelor membre în domeniul achizițiilor de masă lemnoasă; — să fie mai activă decât este în prezent în politica la nivel internațional în domeniul pădurilor și să-și asume un rol de lider în promovarea gestionării durabile a pădurilor la nivel mondial; — să înființeze un comitet la nivel european, alcătuit din experți renumiți din industria forestieră, factorii de decizie pentru politica în domeniul forestier, cercetători, proprietari de păduri și alți actori-cheie din domeniul forestier, al protecției mediului și al protecției climei. Obiectivul său ar fi intensificarea și extinderea dialogului cu privire la chestiunile legate de silvicultură și îmbunătățirea transferului de cunoștințe și a procesului decizional; — să depună toate eforturile pentru îndeplinirea cerințelor legate de raportarea cu privire la emisiile de gaze cu efect de seră în perioada post-Kyoto prin: a) acceptarea și includerea dioxidului de carbon stocat în produsele din lemn fabricate în mod durabil, ca instrument obligatoriu pentru calcularea bilanțului dioxidului de carbon; b) dezvoltarea REDD (2) ca instrument eficient de comercializare a cotelor de emisii de dioxid de carbon și utilizarea acestuia în calcularea bilanțului dioxidului de carbon rezultat din modificarea utilizării terenurilor, în special cu scopul de a preveni pierderile de păduri în țările în curs de dezvoltare. — să sprijine cercetarea, inventarierea rezervelor forestiere, determinarea zonelor de risc vulnerabile în fața efectelor schimbărilor climatice, precum și dezvoltarea de sisteme de monitorizare a stării pădurilor și asigurarea finanțării pentru acestea.

1.5 CESE subliniază faptul că, având în vederea potențialele efecte negative ale schimbărilor climatice, statele membre ale UE ar trebui să elaboreze planuri de urgență pentru gestionarea pădurilor, cu scopul de a preveni distrugerile cauzate de fenomenele extreme (furtuni, secetă, incendii forestiere, daune cauzate de insecte), de a remedia efectele acestor distrugeri și de a spori gradul de informare cu privire la importanța gestionării pădurilor.

1.6 CESE recomandă ca statele membre ale UE să dezvolte producția dispersată de bioenergie cu ajutorul tarifelor garantate (feed-in tariffs).

1.7 CESE subliniază faptul că, pe lângă importanța pe care o prezintă pentru schimbările climatice, pădurile îndeplinesc multe alte funcții importante de natură ecologică, socială și economică, care trebuie protejate. În afară de producția lemnului, printre obiectivele silviculturii se numără și menținerea biodiversității forestiere, gestionarea resurselor de apă subterană, gestionarea peisajului, utilizarea pădurilor în scopuri recreaționale și turistice, rolul de barieră în calea zgomotului generat de traficul rutier, prevenirea avalanșelor și a eroziunii în zonele montane, precum și obținerea de bunuri, altele decât materialul lemnos, cum ar fi fructele de pădure, ciupercile și vânatul. Cu toate că pădurile contribuie în multe feluri la bunăstarea generală, niciuna dintre aceste funcții suplimentare nu se regăsește în calculele de rentabilitate și nici în prețul lemnului.

2. Angajamentele UE în materie de schimbări climatice cu relevanță pentru păduri și silvicultură

2.1 În decembrie 2008, Parlamentul European a adoptat pachetul UE „Clima și energia”. Deciziile legislative care afectează pădurile și silvicultura sunt următoarele: — revizuirea Directivei UE privind comercializarea cotelor de emisie. Directiva stabilește orientări pentru raportarea emisiilor de gaze cu efect de seră și pentru comercializarea cotelor de emisie, orientări referitoare la utilizarea terenurilor, la schimbările aduse utilizării terenurilor și la silvicultură. Dioxidul de carbon stocat în produsele din lemn și în păduri constituie o parte importantă a raportării emisiilor de gaze cu efect de seră; — industria celulozei și hârtiei intră sub incidența sistemului de comercializare a emisiilor, însă acest sector îndeplinește criteriile pentru a fi considerat ca făcând parte din domeniile în care se poate produce „relocarea emisiilor de dioxid de carbon către țări terțe (carbon leakage)”. Deciziile cu privire la acest sector vor fi luate ulterior. Spre deosebire de utilizarea lemnului ca materie primă, producerea majorității celorlalte materiale de construcție (beton, oțel și aluminiu) intră sub incidența sistemului de comercializare a emisiilor astfel încât prețul dioxidului de carbon le afectează competitivitatea. Aceasta conferă un avantaj indirect materialelor din lemn și construcțiilor având la bază lemnul; — directiva-cadru privind sursele regenerabile de energie. Obiectivul de a atinge o pondere a energiei regenerabile de 20 % în consumul total de energie până în 2020 necesită creșterea considerabilă a cantității de bioenergie obținute din surse forestiere (încălzire, energie electrică și biocombustibili). Pentru a accelera exploatarea potențialului biomasei, directiva (articolul 34) stabilește drept obiectiv utilizarea într-o mai mare măsură a resurselor de lemn existente și dezvoltarea unor noi metode de gestionare a pădurilor. Directiva conține numeroase obiective privind biomasa forestieră gestionată în mod durabil și sectorul construcțiilor. Scopul este de a reduce consumul de energie și emisiile în procesul de producție a materialelor; — directiva privind combustibilii utilizați în transport. Directiva stabilește cerințe privind biomasa produsă în mod durabil (incluzând de asemenea, din oficiu, biomasa forestieră) în procesul de producție a biocombustibililor, în conformitate cu cadrul strategic stabilit prin Directiva privind sursele regenerabile de energie.

2.2 Pădurile acoperă 31 % din suprafața Europei și se estimează că aproximativ 10 % din emisiile anuale de dioxid de carbon ale Europei (3) sunt captate de acestea. Cantitatea de dioxid de carbon emisă în atmosferă de pădurile gestionate în mod durabil este mai mică (depozite de dioxid de carbon) sau egală (neutre din punct de vedere al emisiilor de CO2) cu cantitatea de dioxid de carbon pe care o captează din atmosferă.

3. Resursele forestiere (4) și utilizarea acestora în Europa

3.1 În UE-27 există 156 de milioane de hectare de teren împădurit. Cu toate acestea, din cauza condițiilor naturale, nu toată suprafața împădurită este accesibilă pentru recoltarea masei lemnoase și utilizarea în scopuri comerciale. Se estimează că în medie 80-90 % din această suprafață este accesibilă, însă în estul Europei suprafața împădurită accesibilă este adesea de doar 40-50 %. În ultimii 15 ani, suprafața împădurită a crescut pe teritoriul UE-27 cu aproximativ 10 milioane de hectare, ca urmare a împăduririi și reîmpăduririi fostelor terenuri agricole și a reîmpăduririi naturale. Această creștere a suprafeței împădurite este echivalentă cu suprafața totală a Ungariei.

3.2 Aproximativ 60 % din pădurile UE-27 sunt proprietate privată, deținute în principal de familii, iar 40 % sunt proprietate publică, adică sunt deținute de stat, autorități publice, comunități religioase și alte entități. Există un total de peste 15 milioane de proprietari de păduri, iar acest număr este în creștere ca urmare a restructurării regimului proprietății de păduri în țările din estul Europei, precum și a diferitelor regimuri legate de împărțirea moștenirilor.

3.3 De-a lungul secolelor, oamenii au exploatat în diverse moduri pădurile Europei, modificându-le astfel structura. Într-adevăr, pădurile Europei au fost transformate prin acțiunea umană și sunt, prin urmare, descrise ca păduri „semi-naturale”. 85 % din păduri sunt de tip „semi-natural”. În afara acestui tip de pădure, silvicultura se practică și în plantațiile forestiere. Plantațiile forestiere, situate în principal în Europa de Sud-Vest, reprezintă aproximativ 8 % din suprafața împădurită a Europei. Pădurile naturale (5), „neafectate de activitatea umană” (păduri și alte terenuri împădurite care nu fac obiectul activităților forestiere), care se găsesc în principal în Europa de Est, țările baltice și țările nordice, reprezintă în jur de 5 % din suprafața împădurită.

3.4 Pădurile naturale și zonele forestiere protejate reprezintă cea mai importantă categorie de păduri din perspectiva conservării biodiversității. Pădurile naturale sunt, de asemenea, ecosisteme stabile care contribuie la combaterea efectelor schimbărilor climatice. Aproximativ 8 % din suprafața împădurită a Europei este protejată în scopul conservării biodiversității, iar aproximativ 10 % este protejată din motive legate de conservarea peisajului, ceea ce reprezintă un total de 18 % (sau 34 de milioane de hectare). Numărul suprafețelor protejate prin lege sau prin alte reglementări a crescut în ultimii ani. Pădurile cele mai rare și valoroase, a căror protecție este indicată, sunt, în cea mai mare parte, deja protejate în Europa. Pădurile protejate sunt adesea situate în zone montane sau departe de zonele locuite, într-unele dintre cele mai prețioase teritorii, neatinse de activitatea umană, în ceea ce privește diversitatea speciilor care se găsesc aici. În plus, aproximativ 10 % dintre păduri sunt protejate sau fac obiectul unor restricții în ceea ce privește utilizarea lemnului pentru a proteja sistemele de apă, resursele subterane de apă și solul, precum și pentru a preveni apariția avalanșelor sau eroziunea. Biodiversitatea este, de asemenea, promovată în contextul gestionării pădurilor comerciale, lăsând în pădure arborii putreziți și habitate de microorganisme pentru conservarea speciilor rare.

3.5 Creșterea în scopuri comerciale a pădurilor depășește în mod semnificativ volumul pădurilor tăiate în Europa. Stocul de masă lemnoasă pe picior a crescut cu 687 de milioane m3 net în UE-27 în anul 2005 (în pădurile în care condițiile naturale permit recoltarea lemnului). În același timp, cantitatea de lemn tăiat s-a ridicat la 442 de milioane m3. Acest lucru înseamnă că rata de utilizare a pădurii sau raportul între tăiere și creștere a fost în medie de 60 % (variind între 30 și 80 %). Rata de utilizare a pădurii a depășit 50 % în statele membre din nordul și centrul Europei, însă s-a situat sub 50 % în sudul și sud-estul Europei. Rata de utilizare a pădurii a crescut în ultimii 10 ani, însă nu a atins încă nivelul înregistrat în 1990. Acțiunile de tăiere au crescut într-o oarecare măsură din cauza furtunilor puternice din primul deceniu a noului mileniu, ceea ce a însemnat că în unele zone lemnul a fost recoltat într-un timp scurt, iar tăierile au atins niveluri comparabile cu cele înregistrate pentru mai mulți ani obișnuiți. În 2006, importurile de lemn brut, tocătură de lemn și deșeuri de lemn în Europa (UE-27) s-au ridicat la 83 de milioane m3 (fără a include hârtia și celuloza), în timp ce exporturile către țări din afara Europei au însumat 54 de milioane m3 (6).

3.6 Aproape 40 % (sau aproximativ 250 de milioane m3) din creșterea forestieră a pădurilor comerciale existente nu se utilizează din cauza tăierilor, care sunt mai puține decât arborii crescuți. De asemenea, stocul forestier al UE-27 a crescut în mod constant în ultimii 50 de ani. Volumul total de masă lemnoasă pe picior este de aproximativ 30 de miliarde m3, care reprezintă echivalentul a 9,8 miliarde de tone de dioxid de carbon. O parte din dioxidul de carbon captat de arbori este stocat în sol, însă, din cauza lipsei cercetărilor în domeniu, în prezent nu există o estimare la scară europeană a gradului de captare în sol a dioxidului de carbon captat în sol. În termeni de captare a dioxidului de carbon, există o diferență importantă între pădurile comerciale și pădurile naturale: din perspectiva protecției climei, în „starea lor finală”, pădurile naturale sunt cuve perfecte, în care captarea dioxidului de carbon (prin creșterea biomasei) și degajarea acestuia (prin descompunerea biomasei) se află în echilibru, în timp ce pădurile comerciale, ca urmare a exploatării lemnului, creează constant noi capacități de captare a dioxidului de carbon. CESE dorește să precizeze cu claritate că nu consideră că, din acest motiv, pădurile comerciale ar fi mai valoroase decât pădurile naturale.

3.7 Este important să se examineze potențialul pădurilor Europei în materie de recoltare a masei lemnoase și alte utilizări (astfel încât să se înțeleagă și să se evalueze gradul de captare a dioxidului de carbon), producerea de bioenergie prin utilizarea biomasei forestiere și ciclul dioxidului de carbon legat de produsele din masă lemnoasă. În prezent nu există o imagine coerentă asupra potențialului de tăiere pentru UE-27 în ansamblul său. Mai multe țări dispun de programe forestiere naționale care prevăd diferite posibilități de tăiere, luând în considerare necesitățile de protecție a pădurilor, biodiversitatea și alte necesități multifuncționale.

4. Impactul schimbărilor climatice asupra pădurilor

4.1 Pădurile absorb dioxidul de carbon (CO2) din atmosferă prin asimilare și îl transformă în biomasă, în principal sub formă de lemn, eliberând totodată oxigen, care este vital pentru supraviețuirea animalelor și a oamenilor. Schimbările climatice, în special creșterea cantității de gaze cu efect de seră din atmosferă și creșterea temperaturilor, dar și cantitatea de ozon de pe suprafața pământului, acumulările de oxizi de azot și acidificarea solului reprezintă – fie imediat, fie după un interval de timp – un pericol pentru sănătatea, creșterea și structura pădurilor.

4.2 Schimbările climatice afectează pădurile în două feluri. În cazul în care climatul devine treptat mai umed sau mai uscat, spre exemplu, arborii trebuie să se adapteze la schimbare. Această adaptare este treptată, iar progresul său și măsurile care o influențează pot fi planificate. Cele mai grave amenințări imediate pentru dezvoltarea pădurilor vin de la fenomenele meteorologice extreme. Informații centralizate începând cu anul 1850 indică o creștere a prejudiciilor generate de furtuni în ultimii 20 de ani în Europa. În mod similar, incendiile forestiere au fost numeroase în cursul ultimului deceniu în țările mediteraneene. Este imposibil să se prevadă cu precizie producerea fenomenelor meteorologice extreme, însă este posibilă pregătirea pentru acestea, utilizând planificarea de perspectivă.

4.3 Dacă pădurile comerciale existente nu se adaptează suficient la schimbarea treptată a climatului, rezultatele vor fi, printre altele, slăbirea vitalității arborilor, scăderea productivității, moartea unor arbori individuali, capacitatea redusă a arborilor de a concura pentru supraviețuire și creșterea în consecință a frecvenței bolilor și dăunătorilor, precum și modificarea distribuției speciilor de arbori în păduri. De asemenea, există riscul ca, în regiunile nordice, arborii să nu se adapteze, deoarece rata lor de creștere se schimbă ca urmare a prelungirii duratei sezonului de creștere și a faptului că nu se adaptează suficient la sezonul de repaus vegetativ (sau hibernal). În caz de fenomene meteorologice extreme cum ar fi seceta, incendiile forestiere, furtunile sau daunele cauzate de ninsoare, arborii pot muri în zone extinse, reîmpădurirea poate fi împiedicată, iar arborii morți pot cauza propagarea în masă a dăunătorilor forestieri, chiar și în pădurile sănătoase înconjurătoare.

4.4 Schimbările climatice afectează diversele zone de vegetație în moduri diferite. Se prevede că principalele efecte asupra diferitelor zone de vegetație (zone nordice, zona temperată, zona de vegetație mediteraneeană și zonele alpine) și țări vor fi următoarele: — în regiunea mediteraneeană este probabil ca perioadele uscate și calde să se extindă, cauzând un deficit de apă dulce și mărind riscul incendiilor forestiere și al deșertificării; — în Europa centrală sezonul de creștere va deveni mai lung; creșterea pădurilor s-ar putea accelera; de asemenea, este probabil să crească proporția arborilor cu frunza lată; ar putea scădea cantitatea de precipitații și ar putea apărea fenomenul secetei; vor deveni mai răspândite fenomenele meteorologice extreme și daunele cauzate de furtuni; — în zona nordică, zonă de conifere, este probabil să sporească durata sezonului de creștere; creșterea pădurilor s-ar putea accelera; vor deveni mai răspândite daunele cauzate de furtuni; în zona temperată, se prevede că insectele dăunătoare se vor răspândi către nord, putând cauza daune extinse; — consecință a schimbărilor climatice ar putea fi o deplasare către zone mai înalte sau către nord a zonelor de lizieră și dispariția treptată a anumitor specii din pădurile din zonele alpine și din zonele de lizieră din regiunile nordice și polare.

5. Rolul gestionării pădurilor în adaptarea la schimbările climatice

5.1 Buna gestionare a pădurilor este principala cale de a îmbunătăți capacitatea pădurilor de adaptare la schimbările climatice. Măsurile preventive, cum ar fi identificarea din timp și îndepărtarea arborilor bolnavi și reducerea la minimum a materialelor care ar putea cauza incendii forestiere, fac parte integrantă din gestionarea pădurilor. Trebuie sporit gradul de sensibilizare a publicului larg, a proprietarilor de păduri și a responsabililor cu gestionarea pădurilor cu privire la importanța acestei gestionări pentru adaptarea la schimbările climatice. Majoritatea pădurilor UE au un regim de gestionare permanentă, motiv pentru care, în general, prezintă un nivel ridicat de productivitate și viabilitate. Măsurile de adaptare potențiale trebuie luate în acest moment și în mod continuu, deoarece în silvicultură este necesară gândirea pe termen lung, dat fiind că durata ciclurilor de viață variază între 15 și 150 de ani.

5.2 În ceea ce privește regenerarea pădurilor, speciile de arbori cele mai adecvate pentru o anumită zonă trebuie plantate în zona respectivă. Speciile autohtone ar trebui să aibă prioritate deoarece speciile de arbori provenind dintr-o anumită zonă sunt cele mai apte să se adapteze schimbărilor climatului pe plan local, datorită caracteristicilor lor genetice. Ar trebui să se dea prioritate, de asemenea, pădurilor mixte, întrucât prezența diferitelor tipuri de arbori având caracteristici diferite reduce riscul pentru păduri.

5.3 În cazul pădurilor de conifere alcătuite dintr-o singură specie, plantate în afara zonei lor naturale de creștere, ar trebui făcute eforturi pentru a modifica structura pădurii, astfel încât să se reproducă distribuția originală a speciilor de arbori. Pădurile plantate cu specii unice prezintă adesea o rezistență mai scăzută decât pădurile mixte în fața furtunilor și a atacurilor insectelor, care le succedă frecvent.

5.4 Planurile de urgență pentru gestionarea pădurilor, opțiunile de finanțare pentru acoperirea oricăror daune și modelele operaționale trebuie elaborate astfel încât acest sector să fie pregătit pentru efectele negative ale condițiilor meteorologice imprevizibile și extreme cauzate de schimbările climatice și pentru daunele pe care acestea le cauzează pădurilor. Zonele care sunt expuse în special la risc, din cauza acestor condiții meteorologice extreme, trebuie cartografiate. De asemenea, trebuie elaborate modele operaționale de gestionare a creșterilor bruște ale tăierilor de masă lemnoasă și de asigurare a bunei funcționări a piețelor lemnului.

5.5 Schimbările climatice și comerțul internațional cu materiale vegetale sporesc răspândirea speciilor alogene și a dăunătorilor vegetali. Directiva UE privind protecția plantelor cuprinde dispoziții privind controlul dăunătorilor vegetali, prevenirea răspândirii paraziților și cerințele privind comerțul internațional de cherestea și răsaduri. Pentru a se preveni răspândirea celor mai agresivi dăunători ai lemnului (de exemplu nematodul lemnului de pin) și pentru a se menține sănătatea pădurilor, zona UE necesită reglementări privind protecția plantelor care să fie suficient de stricte, precum și monitorizare eficientă. Sunt necesare strategii și programe naționale pentru combaterea speciilor alogene invazive.

5.6 Gestionarea pădurilor nu trebuie să contravină obiectivelor biodiversității. Biodiversitatea ar trebui luată în considerare în gestionarea pădurilor comerciale semi-naturale, prin lăsarea lemnului putrezit și a microbiotopurilor intacte în arboreturile comerciale, pentru protejarea organismelor vii. Mai multe state membre UE acordă sprijin financiar proprietarilor privați de păduri care se angajează să le protejeze în mod voluntar, ca o măsură de promovare a biodiversității. De asemenea, sistemele de certificare forestieră impun ca criteriile de biodiversitate a pădurilor să fie luate în considerare în gestionarea pădurilor.

5.7 În prezent, pădurile comerciale din Europa conțin o mare cantitate de material lemnos putrezit pe picior sau căzut la pământ care acționează ca un depozit de dioxid de carbon și care asigură, de asemenea, mediul de viață necesar pentru organisme vii. Volumul mediu de material lemnos putrezit este de 10 m3/ha. Prezența unor cantități mari poate provoca răspândirea în masă a dăunătorilor forestieri sau incendii forestiere de amploare. Beneficiile în ceea ce privește biodiversitatea sunt, cu toate acestea, majore și, de aceea, este important ca lemnul aflat deja în putrefacție în păduri să nu fie îndepărtat din spațiul în care a crescut, pentru a fi, de exemplu, ars drept combustibil.

5.8 Pădurile naturale și zonele protejate sunt necesare pentru conservarea biodiversității. În ceea ce privește captarea dioxidului de carbon, rolul pădurii naturale se schimbă în timpul ciclului său de viață, de la cel de captare a dioxidului de carbonului la cel de stocare a acestuia. Astfel, trecerea de la gestionarea adecvată a pădurilor la o protecție deplină a acestora reduce suprafața disponibilă pentru arboreturile aflate în faza de creștere, care pot spori cantitatea de dioxid de carbon stocată în păduri și, în special, pot oferi o sursă de produse din lemn care compensează alte forme de energie și alte materiale.

5.9 Protecția integrată (material lemnos putrezit și biotopuri mici) în contextul gestionării pădurilor comerciale este mai eficientă în combaterea schimbărilor climatice decât o protecție deplină a pădurilor.

6. Rolul produselor din lemn în combaterea schimbărilor climatice

6.1 Pădurile influențează schimbările climatice pe parcursul creșterii și de-a lungul lanțului de prelucrare în patru moduri: — pe măsură ce cresc, pădurile absorb dioxidul de carbon din atmosferă și îl stochează atât în biomasă cât și în sol; — produsele din lemn reprezintă un depozit de dioxid de carbon; — utilizarea lemnului pentru producerea de energie reduce dependența de combustibilii fosili, diminuând astfel emisiile de gaze cu efect de seră; — utilizarea produselor din lemn în construcții și la fabricarea mobilierului reduce, printre altele, în mod indirect emisiile determinate de arderea combustibililor fosili atunci când lemnul înlocuiește alte materiale cum ar fi betonul, a cărui producere consumă mai multă energie și produce mai multe emisii decât utilizarea lemnului.

6.2 De mai multe decenii, pădurile europene absorb dioxidul de carbon și, datorită tăierilor reduse în raport cu creșterea anuală netă, au contribuit la încetinirea acumulării de dioxid de carbon în atmosferă. Acest fenomen nu poate continua pe termen nedeterminat în pădurile comerciale deoarece, pe măsură ce arborii ating punctul culminant al creșterii, pădurea încetează să mai stocheze dioxid de carbon. Din acest motiv, pădurile comerciale trebuie să fie gestionate în mod permanent.

6.3 Efectele compensatorii ale utilizării produselor lemnoase recoltate (7) sunt importante pentru combaterea schimbărilor climatice. Dioxidul de carbon este captat din atmosferă în lemnul pădurii, fiind ulterior transferat și captat în produse pe bază de lemn cum ar fi hârtia, mobilierul, panourile și clădirile din lemn și este eliminat din atmosferă, de exemplu, sub forma unei case din lemn, pentru o perioadă de până la câteva secole. La sfârșitul ciclului de viață, produsele din lemn pot fi reciclate și incinerate pentru producerea de energie. Raportarea în materie de dioxid de carbon privitoare la produsele lemnoase rămâne voluntară în calculul emisiilor de gaze cu efect de seră stabilit prin Protocolul de la Kyoto și, până în prezent, este incompletă, parțial datorită faptului că se ține seama de comerțul internațional.

6.4 Bazele de date actuale, atât cele naționale, cât și cele internaționale, permit calcularea capacității produselor din lemn de captare a dioxidului de carbon. În prezent, sunt în curs de elaborare reguli privind modul de calcul, în scopul utilizării lor în calcularea bilanțului dioxidului de carbon în domeniul forestier. În cadrul Conferinței privind clima, care va avea loc la Copenhaga în 2009, UE ar trebui să propună ca raportarea cu privire la cantitatea de dioxid de carbon stocată în produsele din lemn să fie inclusă ca parte obligatorie a calcularea bilanțului dioxidului de carbon în perioada post-Kyoto, începând cu anul 2012.

6.5 Includerea capacității produselor din lemn de a capta dioxid de carbon a în calcularea bilanțului ar putea furniza sectorului forestier un stimulent pentru gestionarea pădurilor în mod mai ecologic și mai eficient. Gestionarea permanentă a pădurilor prezintă o importanță deosebită pentru păstrarea viabilității pădurilor în fața efectelor negative ale schimbărilor climatice.

7. Utilizarea lemnului în construcții

7.1 Sectorul construcțiilor joacă un rol foarte important în combaterea schimbărilor climatice, dat fiind că 40-50 % din energia primară a lumii este utilizată la încălzirea și răcirea clădirilor (8). Se estimează că aproape 40 % din emisiile de CO2 provin din fabricarea materialelor de construcție, din activitățile de construcție și din utilizarea clădirilor. În anul 2005, în UE-27 s-au consumat în total 1 170,2 Mtep. 28 % dintre acestea i-au revenit industriei, 30,9 % transporturilor și 41,1 % gospodăriilor. Încălzirea și răcirea clădirilor sunt răspunzătoare pentru 8 % din emisiile de CO2. Un procent însemnat din aceste emisii poate fi eliminat prin realizarea de construcții profesioniste și prin utilizarea de tehnici noi, precum și prin creșterea cantității de lemn utilizat în construcții.

7.2 Lemnul este un material de construcție cu nivel energetic scăzut, regenerabil și neutru din punct de vedere al emisiilor de dioxid de carbon pe tot parcursul ciclului său de viață. Niciun alt material de construcție obișnuit nu se produce cu atât de puțină energie ca lemnul. Utilizarea unui metru cub de lemn ca substitut al altui material de construcție reduce emisiile de CO2 în atmosferă cu 1,1 tone în medie.

7.3 Răspândirea pe scară mai largă a construcțiilor din lemn în lume și utilizarea lemnului în construcții sunt limitate de absența unor standarde, norme și criterii de certificare uniforme. Sectorul construcțiilor ar trebui să aibă la dispoziție analize privind ciclul de viață și emisiile de gaze cu efect de seră ale produselor, bazate pe calcule științifice, astfel încât să poată compara diferite materiale, în mod imparțial. Guvernele statelor membre ar trebui să încorporeze materialele lemnoase pentru „construcțiile ecologice” în politicile de aprovizionare cu lemn și să aplice pe scară mai largă cerințele de certificare forestieră compatibile cu conceptul internațional de durabilitate.

8. Bioenergia din surse forestiere

8.1 Biomasa forestieră este cea mai importantă sursă regenerabilă de energie imediat accesibilă din Europa și este folosită ca energie în trei moduri: — pentru producția de căldură și abur de uz industrial; — pentru generarea energiei electrice; — ca biocombustibil pentru transport. Producția de căldură și energie electrică și producția combinată de căldură și energie electrică din biomasă forestieră au crescut rapid în ultimii ani în Europa. Căldura și energia electrică sunt produse pentru locuințe individuale izolate și în instalații de încălzire sau centralele combinate, termice și electrice, de diferite dimensiuni, în școli, servicii publice, spitale, comunități sătești sau orașe. Tehnologiile de producție a biocombustibililor din biomasă forestieră și materii prime lemnoase sunt încă în faza experimentală și necesită investiții suplimentare. Piroliza biomasei, care produce cărbune ce poate fi folosit ca produs de ameliorare a solului, reprezintă o nouă posibilitate de îmbunătățire a valorii energetice ale lemnului și a capacității solului de a capta dioxid de carbon.

8.2 În 2006, energia produsă în UE-25 din surse regenerabile atingea 110 Mtep, ceea ce reprezintă aproximativ 14 % din consumul total de energie (Eurostat 2008). Cea mai mare parte (65 %) din această energie regenerabilă a fost obținută din biomasă, în principal de origine forestieră (60 %). Ponderea energiei din surse forestiere în consumul total de energie variază considerabil în țările UE-27.

8.3 Biocombustibilii pe bază de lemn din surse forestiere cuprind: tocătură de lemn de diferite tipuri, bușteni, pelete, brichete, buturugi și rădăcini, cărbune de lemn, gaz produs din lemn și specii de arbori cu creștere rapidă utilizați în scopuri energetice, precum salcia. Produsele secundare ale industriei forestiere (soluții reziduale și deșeuri lemnoase industriale precum leșia neagră, scoarța, rumegușul, deșeurile de prelucrare și lemnul reciclat) prezintă un ridicat potențial energetic și sunt utilizate în producerea căldurii și a energiei electrice, în special în industria forestieră integrată. Utilizarea în scopuri energetice a produselor secundare și a lemnului reciclat ar putea atinge un procent de 30-50 % din utilizarea lemnului brut.

8.4 În Europa există potențial pentru extinderea considerabilă a utilizării bioenergiei din surse forestiere față de nivelul actual. Estimările preliminare situează potențialul de recoltare a biomasei forestiere din pădurile Europei la valoarea de 100-200 milioane m3 pe an, în condițiile în care recoltarea nu reprezintă o amenințare pentru mediu, biodiversitatea pădurilor și zonele protejate. În prezent, cantitatea de biomasă forestieră recoltată separat sau odată cu lemnul comercializabil este estimată la aproximativ 10-15 % din potențialul de recoltare.

8.5 Creșterea utilizării biomasei forestiere creează noi posibilități, nu numai pentru proprietarii de păduri, prin deschiderea drumului către extinderea pieței lemnului și intensificarea concurenței în materie de prețuri, ci și pentru industria producătoare de cherestea, care va avea la dispoziție o piață mai mare pentru produsele sale secundare. O cerere importantă de biomasă forestieră ar putea cauza schimbări pe piața lemnului brut, conducând la creșterea concurenței pentru materiile prime lemnoase între sectorul bioenergiei și industriile care utilizează lemn comercializabil. Sprijinul acordat la utilizarea finală, cum ar fi tarifele garantate (feed-in tariffs) pentru producția energiei ecologice, reprezintă un instrument important pentru dezvoltarea diferitelor tipuri de strategii în domeniul bioenergiei, atât la nivel local, cât și regional. Susținerea dezvoltării regionale în UE ar trebui să rămână în continuare un element esențial în extinderea utilizării bioenergiei.

8.6 Piețele combustibililor pe bază de lemn, în special cea a lemnului de foc, sunt locale, însă extinderea utilizării lemnului în scopuri energetice în UE ar stimula semnificativ schimburile comerciale și crearea de locuri de muncă pe piața mașinilor și echipamentelor. Pentru producerea peletelor, brichetelor și a altor combustibili lemnoși prelucrați sunt necesare mașini și echipamente speciale. Producția energiei necesită un număr ridicat de boilere și alte echipamente cu valoare economică mare, care oferă un potențial de creștere considerabil. De asemenea, utilizarea extinsă a energiei pe bază de lemn ar crea importante posibilități de export de tehnologie pe piețele din exteriorul UE.

8.7 Lucrările de elaborare a normelor pentru producția durabilă de biomasă sunt în curs de desfășurare, în corelație cu Directiva-cadru privind sursele regenerabile de energie. Aceste norme sunt importante pentru asigurarea achiziționării și producției durabile de bioenergie din surse forestiere și pentru garantarea procedurilor comune. Este esențial ca standardele pentru producția durabilă de biomasă forestieră să fie corelate cu criteriile MCPFE stabilite la nivel european, pentru a se evita eforturile inutile și suprapunerea.

9. Aspecte ale politicii forestiere

9.1 Crearea de păduri noi prin plantare reprezintă una dintre cele mai eficiente modalități de eliminare a dioxidului de carbon din atmosferă. UE ar trebui să susțină proiectele de plantare a unor păduri în țările în curs de dezvoltare, ca parte integrantă a politicii sale de dezvoltare, având în vedere că, după toate probabilitățile, schimbările climatice vor determina accentuarea disparităților economice dintre țările industriale și cele în curs de dezvoltare. Proiectele de plantare ar trebui însoțite de strategii de adaptare care să sprijine consolidarea capacităților, utilizarea în scopuri diverse a pădurilor și buna guvernare în țările în curs de dezvoltare. De asemenea, UE ar trebui să facă eforturi pentru stoparea defrișărilor ilegale din țările în curs de dezvoltare, pentru promovarea silviculturii durabile și pentru sprijinirea țărilor în curs de dezvoltare în elaborarea programelor lor naționale în domeniul silviculturii, ținând seama de alte sectoare.

9.2 Calcularea bilanțului dioxidului de carbon prevăzut de Protocolul de la Kyoto, care reflectă schimbarea utilizării terenurilor, nu conține dispoziții pentru țările în curs de dezvoltare care să permită luarea în considerare a reducerii emisiilor de dioxid de carbon rezultată în urma prevenirii pierderilor de păduri. Având în vedere că pierderile de păduri sporesc emisiile de dioxid de carbon, UE ar trebui să sprijine elaborarea și adoptarea așa-numitului instrument REDD, care să poată fi utilizat la calcularea emisiilor de gaze cu efect de seră rezultate în urma utilizării terenurilor în perioada post-Kyoto, începând cu anul 2012. Pentru aceasta, este necesară fixarea unui preț care să reflecte valoarea dioxidului de carbon acumulat, astfel încât statele membre să poată utiliza comercializarea cotelor de emisie pentru a exercita o anumită influență asupra prevenirii pierderilor de păduri tropicale.

9.3 UE a elaborat așa-numita procedură FLEGT (9), cu scopul de a combate comercializarea pe piețele UE a lemnului tăiat ilegal și a produselor derivate. Prin intermediul unui sistem de parteneriat specific fiecărei țări, sistemul de licențe FLEGT promovează și sprijină gestionarea durabilă a pădurilor în țările în curs de dezvoltare și încurajează statele membre și țările în curs de dezvoltare să colaboreze mai îndeaproape. UE ar trebui să sprijine dezvoltarea ulterioară a sistemului FLEGT și extinderea acestuia la nivel mondial. Combaterea exploatării forestiere ilegale ar încetini pierderile de păduri tropicale și creșterea cantității de emisii de dioxid de carbon cauzată de acest fenomen. Sistemele de certificare voluntară din domeniul silviculturii, cum ar fi PEFC (10) și FSC (11), contribuie, de asemenea, la reducerea defrișărilor ilegale.

9.4 Prin intermediul acordurilor și organizațiilor internaționale cum sunt Comitetul pentru cherestea al Comisiei Economice pentru Europa a ONU, Comisia europeană pentru silvicultură a Organizației pentru Alimentație și Agricultură a Națiunilor Unite (FAO), EUROSTAT și MCPFE se colectează deja date cu privire la resursele forestiere europene, dioxidul de carbon stocat de acestea, ciclul dioxidului de carbon, diversitatea pădurilor, produsele acestora și efectele lor de protecție. Cu toate acestea, este nevoie urgentă de cercetare și de cunoștințe suplimentare. În dezvoltarea sistemelor comunitare de monitorizare, precum și în cadrul noului proiect FutMon, trebuie utilizate sistemele de monitorizare naționale, paneuropene și mondiale existente sau în curs de dezvoltare, iar proprietarilor de terenuri trebuie să li se garanteze protecția deplină a datelor la prelucrarea sau publicarea informațiilor. UE trebuie să-și utilizeze programele-cadru de cercetare pentru a sprijini în continuare cercetarea în aceste domenii și pentru a facilita transferul de date prin proiecte de cercetare (atât fundamentală, cât și aplicată) și dezvoltare.

Bruxelles, 25 martie 2009 Președintele Comitetului Economic și Social European Mario SEPI

(1) MCPFE - Conferința ministerială privind protecția pădurilor în Europa, organizată pentru prima oară în 1990.

(2) REDD - Reduction Emissions from Deforestation and Forest Degradation („Reducerea emisiilor generate prin despăduriri și degradarea pădurilor”).

(3) Nabuurs, G.J. et al. 2003. Temporal evolution of the European Forest sector carbon sink 1950-1999 (Evoluția în timp a captării dioxidului de carbon în sectorul forestier european în perioada 1950-1999). Global Change Biology 9.

(4) Situația pădurilor Europei 2007. Raportul MCPFE privind gestionarea durabilă a pădurilor în Europa. MCPFE, UNECE and FAO. Warsaw 2007, 247p.

(5) Definiții: pădurile naturale, clasificate ca „neafectate de activitatea umană”, prezintă caracteristici ale ciclului natural de dezvoltare a pădurilor, precum componență naturală a speciilor de arbori, structură de vârstă și componența de ramuri uscate naturale, precum și lipsa semnelor vizibile de activitate umană. Plantațiile cuprind specii neindigene de arbori sau arboreturi cu vârstă egală, ce conțin una sau două specii indigene care au fost introduse artificial. Pădurile semi-naturale sunt acele păduri care nu sunt nici neafectate de activitatea umană, nici plantații. Această definiție este aplicată în Directiva UE privind sursele de energie regenerabile (punctul 72) pentru a determina zonele forestiere în care biomasa forestieră poate fi recoltată în mod durabil (recoltarea este permisă în toate zonele forestiere, cu excepția pădurilor primare neafectate de activitatea umană).

(6) Sursă: ForeSTAT, FAO 2007.

(7) Produsele lemnoase recoltate cuprind toate materialele lemnoase (inclusiv scoarța) ridicate de pe locurile de recoltare. Rumegușul și alte materiale rămase pe locurile de recoltare sunt considerate materie organică moartă și nu produse lemnoase recoltate (orientările IPCC 2006).

(8) Sursa: UNECE/FAO Forest Products Annual Market Review 2007-2008 (Analiza anuală a pieței produselor forestiere 2007-2008), http://www.unece.org:tarde/timber/docs/fpama/2008 și http://www.iisd.ca/ymb/efw/20october.html

(9) Comunicarea Comisiei către Consiliu și Parlamentul European - Aplicarea legislației, guvernanța și schimburile comerciale în domeniul forestier (FLEGT) - Propunere pentru un plan de acțiune al UE - COM(2003) 251 final; Regulamentul (CE) nr. 1024/2008 al Comisiei din 17 octombrie 2008 de stabilire a măsurilor detaliate de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 2173/2005 al Consiliului privind instituirea unui regim de licențe FLEGT pentru importurile de lemn în Comunitatea Europeană - JO L 277, 18.10.2008, p. 23-29.

(10) PEFC - Programme for the endorsement of Forest Certification schemes (Programul pentru aprobarea sistemelor de certificare în domeniul forestier); www.pefc.org

(11) FCS - Forest Stewardship Council.