Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii în ceea ce privește o recomandare privind completarea Convenției nr. 29 din 1930 a Organizației Internaționale a Muncii privind munca forțată /* COM/2014/0239 final - 2014/0131 (NLE) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII În contextul obiectivului de continuare și consolidare a actualelor practici de succes din domeniul cooperării dintre Uniune și statele ei membre, ținând cont de normele prevăzute de tratate, prezenta propunere vizează definirea poziției Uniunii Europene în cadrul celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii, în ceea ce privește o recomandare privind completarea Convenției nr. 29 din 1930 a Organizației Internaționale a Muncii (OIM) privind munca forțată. Convenția nr. 29 din 1930 a Organizației Internaționale a Muncii (OIM) privind munca forțată, denumită în continuare „convenția”, este una dintre cele opt convenții fundamentale ale OIM care definesc standardele de muncă internaționale fundamentale și este considerată un instrument de protecție a drepturilor omului. La adoptarea convenției în 1930, Conferința internațională a muncii a făcut apel la statele membre să elimine recurgerea la munca forțată în cel mai scurt timp posibil și să considere orice astfel de faptă drept infracțiune. Totuși, 80 de ani mai târziu, în ciuda ratificării aproape universale a convenției, această practică încă există, deși în forme diferite de cele care au provocat această preocupare la începutul secolului al XX-lea; OIM estimează că cel puțin 20,9 de milioane de persoane sunt victime ale muncii forțate la nivel mondial. Obiectivul recomandării OIM care urmează să fie examinată în cadrul celei de a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii, denumită în continuare „conferința”, constă în soluționarea deficiențelor de implementare în vederea promovării măsurilor de prevenire a traficului de persoane în scopul exploatării prin muncă, precum și protecția victimelor muncii forțate și despăgubiri acordate acestora. Adoptarea unui protocol privind același subiect se află, de asemenea, pe ordinea de zi a conferinței și face obiectul unei recomandări distincte privind o decizie a Consiliului de autorizare a deschiderii negocierilor. 1.1. Examinarea și posibila adoptare a unei recomandări care să vină în completarea Convenției nr. 29 din 1930 a OIM privind munca forțată, în cadrul celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii care va avea loc în perioada 28 mai – 12 iunie 2014 Pe ordinea de zi a Conferinței Internaționale a Muncii din 2014 se află o chestiune normativă intitulată „completarea convenției nr. 29 din 1930 privind munca forțată”, în vederea adoptării unui protocol și/sau a unei recomandări. Consiliul de administrație al OIM a selectat această chestiune în cadrul celei de a 317-a sesiuni (martie 2013) în vederea includerii pe ordinea de zi a conferinței, ca o chestiune normativă care urmează să fie examinată într-o singură sesiune, în cadrul celei de a 103-a sesiuni a Conferinței.[1] Această decizie a fost luată în urma recomandărilor reuniunii din februarie 2013 a experților privind munca forțată și traficul de persoane în scopul exploatării prin muncă, reuniune convocată de consiliul de administrație al OIM „pentru a identifica lacunele din actuala sferă de aplicare a standardelor OIM, cu scopul de a determina dacă este necesară o acțiune normativă pentru: (i) a completa convențiile OIM privind munca forțată în ceea ce privește prevenirea și protecția victimelor, inclusiv despăgubirea acestora și (ii) a combate traficul de persoane în scopul exploatării prin muncă”[2]. Acest proces face parte din cadrul de acțiune al OIM în ceea ce privește respectul, promovarea și aplicarea efective și universale ale principiilor și drepturilor fundamentale la locul de muncă pentru perioada 2012-2016.[3] Forma instrumentului (instrumentelor) prezentat (prezentate) – protocol și/sau recomandare – urmează să fie decisă de conferința în sine, pe baza propunerilor formulate de Biroul internațional al muncii în raportul său din martie 2014 prezentat conferinței, după consultarea constituenților tripartiți ai OIM la sfârșitul anului 2013.[4] Anumiți constituenți sunt în favoarea unei recomandări care să însoțească un protocol, iar alții preferă doar o recomandare; rezultatul deciziei conferinței în acest sens este incert[5]. O recomandare va completa convenția și eventual protocolul, oferind orientări mai detaliate privind modul în care principiile fundamentale ale convenției și, eventual, ale protocolului urmează să fie aplicate. Prezenta propunere se concentrează asupra conținutului acestei recomandări în ambele cazuri, pe baza raportului prezentat conferinței. 1.2. Conținutul propunerii de recomandare Scopul standardului (standardelor) luat (luate) în discuție este „să soluționeze deficiențele de implementare pentru a promova prevenirea, protecția și măsurile compensatorii, în vederea asigurării eliminării muncii forțate”. Propunerea de recomandare, care figurează în raportul IV (2B) prezentat celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii[6], abordează următoarele aspecte: · politicile naționale, inclusiv planurile de acțiune, organismele de coordonare și de monitorizare, precum și culegerea datelor; · prevenirea: strategii pentru a soluționa cauzele profunde ale muncii forțate, inclusiv sporirea capacității de acțiune a anumitor grupuri de populație vulnerabile, sfera de cuprindere a legislației muncii și asigurarea aplicării acesteia, sensibilizarea, programele de formare și de orientare înaintea plecării pentru migranți, utilizarea limbilor/a traducerilor, politici coerente în materie de migrație și cooperarea internațională privind migrația, nivelurile minime de protecție socială, reducerea comerțului cu bunuri și servicii obținute prin utilizarea muncii forțate și reducerea cererii de astfel de bunuri și servicii; · protecția victimelor, pe baza consimțământului acestora în cunoștință de cauză și necondiționat de disponibilitatea lor de a coopera în cadrul unor proceduri penale: asistență imediată în vederea refacerii și a reabilitării pe termen lung a tuturor victimelor, asistență medicală, adăpostire, ajutor material, social și economic, educație și formare profesională, protecție împotriva actelor de intimidare, a represaliilor și a pedepselor pentru infracțiuni pe care au fost obligați să le comită, protecție specifică pentru copii cu prezumpția de statut de minor, protecția lucrătorilor migranți cu acordarea unei perioade de reflecție și de refacere, permis de ședere temporară sau permanentă, după caz, precum și repatrierea în condiții de siguranță și preferabil voluntară; măsuri împotriva practicilor frauduloase ale serviciilor de plasament; · compensare și accesul la justiție: accesul la căile legale corespunzătoare pentru toate victimele, dreptul de a obține compensații și despăgubiri, informații și sfaturi, eventual reprezentare a victimelor, accesul la căile de atac, indiferent de naționalitatea victimelor și de statutul lor juridic pe teritoriul respectiv, fonduri pentru acordarea de compensații victimelor; · asigurarea aplicării normelor: inspecția muncii, confiscarea profiturilor obținute utilizând munca forțată, răspunderea persoanelor juridice, pedepsirea infractorilor, indicatori pentru identificarea victimelor; · cooperarea internațională: cooperare tehnică, asistența judiciară reciprocă, schimbul de informații și bune practici. Propunerea de recomandare va constitui baza negocierilor în vederea adoptării unei recomandări în cadrul celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii. 1.3. Repartizarea competențelor în domeniul convenției și al propunerii de recomandare Dispozițiile propunerii de recomandare sunt acoperite parțial de competențele conferite Uniunii prin tratate. De asemenea, numeroase dispoziții vizează domenii ale legislației Uniunii în care gradul de reglementare la nivelul Uniunii a atins deja un stadiu avansat. Recomandarea se referă la aspectele legate de combaterea traficului de persoane, precum și de protecția victimelor, care reprezintă aspecte referitoare, în principal, la cooperarea judiciară în materie penală[7], domeniu în care sunt stabilite norme prin Directiva 2011/36/UE privind prevenirea și combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor acestuia („combaterea traficului de persoane”) și Directiva 2012/29/UE de stabilire a unor norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității („drepturile victimelor”). Aceste aspecte sunt tratate și de Protocolul privind prevenirea, reprimarea și pedepsirea traficului de persoane, în special de femei și copii, adițional la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate („Protocolul privind traficul de persoane” semnat în anul 2000), la care UE este parte. Recomandarea urmează să abordeze aspecte legate de politica socială[8], domeniu în care cerințele sunt, în special, stabilite prin Directiva 91/533/CEE privind obligația angajatorului de a informa lucrătorii asupra condițiilor aplicabile contractului sau raportului de muncă („declarație scrisă”) și Directiva 2008/104/CE privind munca prin agent de muncă temporară, precum și prin directivele privind sănătatea și securitate la locul de muncă, timpul de lucru, protecția tinerilor la locul de muncă sau protecția maternității[9]. Recomandarea urmează să abordeze aspecte privind azilul și imigrația[10], domeniu în care cerințele sunt, în special, stabilite prin Directiva 2004/81/CE privind permisul de ședere eliberat resortisanților țărilor terțe care sunt victime ale traficului de persoane sau care au făcut obiectul unei facilitări a imigrației ilegale și care cooperează cu autoritățile competente și prin Directiva 2009/52/CE privind sancțiunile împotriva angajatorilor care angajează în mod conștient lucrători din țări terțe aflați în situație de ședere ilegală („sancțiuni împotriva angajatorilor”) care prevede sancțiuni, inclusiv penale, împotriva angajatorilor care exploatează migranți ilegali și care prevăd măsuri de compensare pentru victimele unei asemenea exploatări. În ceea ce privește protecția lucrătorilor migranți, recomandarea poate avea un impact asupra liberei circulații a lucrătorilor garantate prin articolul 45 din TFUE și prin Regulamentul nr. 492/2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii. Recomandarea urmează, de asemenea, să aibă un impact asupra acordurilor internaționale semnate de UE, asupra cooperării pentru dezvoltare și a instrumentelor comerciale care fac trimitere la standardele fundamentale de muncă, cât și asupra ratificării și a punerii efective în aplicare a convențiilor fundamentale ale OIM de către țările terțe, țările implicate în procesul de extindere și UE. În același timp, recomandarea va aborda, de asemenea, aspecte care nu intră în domeniul competențelor care îi sunt conferite UE prin tratate. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI Nu se aplică. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII A 103-a sesiune a Conferinței internaționale a muncii va examina și va adopta propunerea de recomandare care urmează să completeze Convenția nr. 29 din 1930 a OIM privind munca forțată. O recomandare nu are caracter obligatoriu și nu este supusă ratificării de către membrii OIM. Cu toate acestea, organismele de supraveghere a standardelor OIM utilizează recomandările pentru a evalua aplicarea standardelor de muncă aferente și pentru a formula orientările în ceea ce privește politicile, legislația și practicile naționale. În conformitate cu articolul 19 alineatul (6) literele (b) și (c) din Constituția OIM, adoptarea unei recomandări implică anumite obligații pentru părți. În această privință, fiecare parte trebuie să lanseze proceduri legislative sau administrative într-o anumită perioadă în vederea punerii în aplicare a recomandării în ordinea juridică internă, trebuie să informeze OIM cu privire la măsurile adoptate pentru ca ordinea sa juridică să fie conformă cu recomandarea și, în cazul în care partea respectivă decide să nu aplice recomandarea, trebuie să raporteze periodic OIM situația actuală a dreptului și a practicilor interne în ceea ce privește aspectele abordate de aceasta. Rezultă că recomandarea preconizată este un act al unui organism creat printr-un acord internațional care va produce efecte juridice în sensul articolul 218 alineatul (9) din TFUE. Membrii OIM sunt numai statele, care pot propune amendamente și pot vota adoptarea recomandării în cadrul Conferinței internaționale a muncii. Uniunea este invitată la conferință cu statut de observator. Cu toate acestea, având în vedere faptul că recomandarea se referă la aspecte reglementate atât de competențe conferite Uniunii prin tratate, cât și de competențe naționale, Uniunea și statele membre trebuie să acționeze împreună în spiritul cooperării loiale, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (3) din TFUE. În acest sens, atunci când acționează în cadrul OIM, statele membre trebuie să acționeze împreună și în interesul Uniunii. În stadiul actual se constată că recomandarea propusă este conformă cu orientări ale legislației și politicilor Uniunii în acest domeniu. Nu există nicio contradicție între principiile generale urmărite de recomandarea propusă și legislația și politicile Uniunii și nu există, prima facie, nicio incompatibilitate între recomandarea propusă și acquis-ul Uniunii. Cu toate acestea, amendamentele la textul propus în cadrul conferinței ar trebui să fie propuse sau acceptate numai în cazul în care acestea sunt compatibile cu legislația existentă a Uniunii. 4. ASPECTE PRACTICE În cadrul organismelor OIM, statele membre ar trebui să acționeze împreună în interesul Uniunii, într-un mod coordonat. Având în vedere cadrul juridic al OIM, numai statele membre pot propune amendamente și pot vota pe parcursul procesului de negociere. Prin urmare, statele membre, acționând atât pe baza competențelor naționale, cât și împreună în interesul Uniunii, precum și Comisia ar trebui să acționeze împreună în spiritul cooperării loiale. În acest scop, statele membre și Comisia ar trebui să se sprijine reciproc în îndeplinirea misiunilor pentru a asigura cea mai bună protecție a intereselor Uniunii și a statelor sale membre și ar trebui să fie sprijinite în exercitarea misiunilor lor de către cei mai buni experți disponibili atât ai statelor membre, cât și ai Comisiei. Datorită legăturilor dintre protocolul și recomandarea care vor face obiectul discuțiilor și al negocierilor în cadrul conferinței în același comitet, poziția detaliată a Uniunii ar trebui adoptată ținând cont de poziția de negociere stabilită în ceea ce privește protocolul. 2014/0131 (NLE) Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii în ceea ce privește o recomandare privind completarea Convenției nr. 29 din 1930 a Organizației Internaționale a Muncii privind munca forțată CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 82 alineatul (2), articolul 83 alineatul (1), articolul 153 și articolul 218 alineatul (9), având în vedere propunerea Comisiei Europene, întrucât: (1) Convenția nr. 29 din 1930 a Organizației Internaționale a Muncii (OIM), denumită în continuare „convenția”, le impune părților să elimine recurgerea la munca forțată în cel mai scurt timp posibil și să considere orice astfel de faptă drept infracțiune. (2) Pe ordinea de zi a celei de a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii care va avea loc în perioada 28 mai – 12 iunie 2014 (denumită în continuare „conferința”) se află dezbaterea unei propuneri pentru o recomandare care să completeze convenția (denumită în continuare „proiectul de recomandare”) și adoptarea unei astfel de recomandări. (3) Obiectivul proiectului de recomandare constă în soluționarea deficiențelor de implementare în vederea promovării măsurilor de prevenire a traficului de persoane în scopul exploatării prin muncă, precum și protecția victimelor muncii forțate și despăgubiri acordate acestora. (4) Normele prevăzute în convenție și dispozițiile proiectului de recomandare sunt parțial acoperite de competențele conferite Uniunii prin tratate. În plus, proiectul de recomandare va interacțiunea cu acquis-ul existent în domeniul politicii sociale[11], al azilului și al imigrației[12], al liberei circulații a lucrătorilor[13] și al drepturilor fundamentale[14]. Mai precis, cea mai mare parte a dispozițiilor proiectului de recomandare au făcut obiectul Directivei 2011/36/UE privind prevenirea și combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor acestuia („combaterea traficului de persoane”), după caz, precum și al Directivei 2012/29/UE de stabilire a unor norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității („drepturile victimelor”). Aceste aspecte sunt tratate și de Protocolul privind prevenirea, reprimarea și pedepsirea traficului de persoane, în special de femei și copii, adițional la Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva criminalității transnaționale organizate („Protocolul privind traficul de persoane” semnat în anul 2000), la care UE este parte. Proiectul de recomandare urmează, de asemenea, să aibă un impact asupra acordurilor internaționale, asupra cooperării pentru dezvoltare și a instrumentelor comerciale care fac trimitere la standardele fundamentale de muncă, cât și asupra ratificării și a punerii efective în aplicare a convențiilor fundamentale ale OIM de către țările terțe, țările candidate și UE. (5) În conformitate cu articolul 19 alineatul (6) literele (b) și (c) din Constituția OIM, adoptarea unei recomandări implică anumite obligații pentru părți. O recomandare oferă orientări suplimentare în ceea ce privește politicile, legislația și practicile naționale și este utilizată de către organismele de supraveghere a standardelor OIM pentru a evalua aplicarea standardelor de muncă aferente. Rezultă că proiectul de recomandare este un act al unui organism creat printr-un acord internațional care va produce efecte juridice. (6) Având în vedere cele menționate anterior, în conformitate cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE, este necesară adoptarea de către Consiliu a unei decizii de stabilire a poziției care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în ceea ce privește aspecte care sunt de competența Uniunii. Statele membre vor acționa împreună în interesul Uniunii, aceasta nefiind membru al OIM.[15] (7) Având în vedere că anumite schimbări pot fi aduse proiectului de recomandare înainte de adoptarea acestuia de către Conferința internațională a muncii, este necesar să se prevadă că statele membre, acționând împreună în interesul Uniunii, pot propune modificări sau pot conveni asupra modificărilor în cursul conferinței în ceea ce privește aspecte care țin de competența Uniunii, în măsura în care acestea sunt compatibile cu legislația UE în vigoare. ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articol unic 1. Poziția Uniunii în cadrul celei de a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii constă în susținerea aprobării proiectului de recomandare preconizat. Textul proiectului de recomandare figurează în raportul IV (2B), prezentat celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii.[16] 2. Poziția Uniunii, astfel cum este stabilită la alineatul (1), este adoptată de către statele membre, care acționează împreună în interesul Uniunii, atunci când adoptă prevederile recomandării în cadrul celei de-a 103-a sesiuni a Conferinței internaționale a muncii. 3. Modificările neesențiale ale acestei poziții pot fi convenite în cadrul organismelor OIM de către statele membre care acționează împreună în interesul Uniunii, fără o altă decizie a Consiliului. Adoptată la Bruxelles, Pentru Consiliu Președintele [1] Documentul GB.317/INS/2(Rev.) și consemnarea deciziilor, 25 martie 2013. [2] Reuniunea tripartită a experților privind munca forțată și traficul de persoane în scopul exploatării prin muncă (Geneva, 11–15 februarie 2013), Raport pentru reuniunea tripartită a experților privind posibila adoptare a unui instrument al OMI în vederea completării Convenției nr. 29 din 1930 privind munca forțată, (TMELE/2013); Raport final (TMELE/2013/7); Concluzii adoptate în cadrul reuniunii (TMELE/2013/6). [3] OIM: Rezoluție privind dezbaterea recurentă referitoare la principiile și drepturile fundamentale la locul de muncă, Conferința internațională a muncii, a 101-a sesiune, Geneva, 2012, punctele 8-31 [4] http://www.ilo.org/ilc/ILCSessions/103/reports/reports-to-the-conference/lang--en/index.htm [5] A se vedea răspunsurile primite în cadrul consultării în raportul IV (2A) prezentat conferinței http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocument/wcms_239813.pdf [6] La dispoziția publicului pe site-ul internet al OMI, la adresa http://www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocument/wcms_239814.pdf [7] Articolul 82 alineatul (2) și articolul 83 alineatul (1) din TFUE [8] Articolul 153 din TFUE. [9] Directiva 89/391/CE, Directiva 94/33/CEE, Directiva 2003/88/CE, Directiva 92/85/CEE. [10] Articolul 79 din TFUE. [11] Inclusiv Directiva 91/533/CEE privind obligația angajatorului de a informa lucrătorii asupra condițiilor aplicabile contractului sau raportului de muncă („declarație scrisă”), Directiva 2008/104/CE privind munca prin agent de muncă temporară, precum și directivele privind sănătatea și securitatea la locul de muncă, inclusiv Directiva-cadru 89/391/CEE, Directiva 2003/88/CE privind timpul de lucru, Directiva 94/33/CEE privind protecția tinerilor la locul de muncă și Directiva 92/85/CEE privind protecția maternității. [12] Mai precis, Directiva 2004/81/CE privind permisul de ședere eliberat resortisanților țărilor terțe care sunt victime ale traficului de persoane sau care au făcut obiectul unei facilitări a imigrației ilegale și care cooperează cu autoritățile competente, precum și Directiva 2009/52/CE privind sancțiunile împotriva angajatorilor. [13] Articolul 45 din TFUE și Regulamentul nr. 492/2011 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Uniunii. [14] Carta drepturilor fundamentale a UE, articolul 4 (interzicerea torturii și a pedepselor sau tratamentelor inumane sau degradante), articolul 5 (interzicerea sclaviei și a muncii forțate), articolul 15 (libertatea de alegere a ocupației și dreptul la muncă), articolul 24 (drepturile copilului), articolul 31 (condiții de muncă echitabile și corecte) și articolul 32 (interzicerea muncii copiilor și protecția tinerilor la locul de muncă). [15] Avizul 2/91 al Curții Europene de Justiție din 19 martie 1993, Rec. 1993-I, p. 1061, punctul 26. [16] Aflat la dispoziția publicului pe site-ul internet al OIM http//www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---ed_norm/---relconf/documents/meetingdocuments/wcms_239814.pdf