[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 7.10.2010

COM(2010) 549 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR

Impozitarea sectorului financiar

{SEC(2010) 1166 final}

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR

Impozitarea sectorului financiar

CONTEXT

Recenta criză financiară a subliniat nevoia unui sistem financiar mai solid, având în vedere costul instabilității financiare pentru economia reală. În plus, există mai multe provocări-cheie în ce privește dezvoltarea, eficiența resurselor și schimbările climatice, cu implicații bugetare semnificative. În acest context, taxele suplimentare pentru sectorul financiar ar putea reprezenta o posibilă soluție generatoare de venituri?

Consiliul European a concluzionat la 17 iunie 2010, în vederea pregătirii summitului G20 de la Toronto, că „UE ar trebui să coordoneze eforturile de stabilire a unei abordări globale pentru introducerea sistemelor de taxe și impozite asupra instituțiilor financiare în vederea menținerii unor condiții de concurență echitabile la nivel mondial și își va apăra cu fermitate poziția la reuniunea cu partenerii din cadrul G20. Introducerea unei taxe pe tranzacțiile financiare la nivel mondial ar trebui examinată și dezvoltată în continuare în acest context”.

De asemenea, Parlamentul European a dezbătut unele chestiuni legate de sectorul financiar și de impozitare. Mai precis, prin Rezoluția din 10 martie 2010, acesta adresează Comisiei și Consiliului invitația de a analiza modalitățile prin care o taxă pe tranzacțiile financiare ar putea fi utilizată pentru a finanța cooperarea pentru dezvoltare, a sprijini țările în curs de dezvoltare în efortul lor de a combate schimbările climatice și a contribui la bugetul UE. Unele state membre au luat deja măsuri privind impozitarea băncilor.

Dezbaterile de acest tip nu se limitează la Uniunea Europeană. Aceste chestiuni reflectă, într-adevăr, natura globală și sistemică a crizei financiare și a consecințelor acesteia. În cadrul G20 s-au purtat discuții cu privire la noi forme de impozitare. Cu toate acestea, nu s-a ajuns la un consens global cu privire la instrumentele suplimentare de taxare[1]. Mai recent, chestiunea impozitării tranzacțiilor financiare a fost una dintre temele principale abordate în cursul Reuniunii plenare la nivel înalt a ONU privind Obiectivele de dezvoltare ale mileniului. În plus, Grupul la nivel înalt pentru finanțarea măsurilor din domeniul schimbărilor climatice instituit de Secretarul General al ONU a analizat și potențialul de creștere a veniturilor pe care îl prezintă sectoarele-cheie active la scară globală, printre care și sectorul financiar, dar și transportul internațional aerian și maritim.

Prezenta comunicare contribuie la dezbatere prin abordarea a două instrumente, și anume taxa pe tranzacțiile financiare (TTF) și taxa pe activitățile financiare (TAF).

OBIECTIVELE șI JUSTIFICAREA INSTITUIRII DE TAXE SUPLIMENTARE ASUPRA SECTORULUI FINANCIAR

Indiferent de instrumentul fiscal avut în vedere, există o justificare a adaptării sistemului de impozitare pentru ca sectorul financiar să contribuie în mod echitabil și substanțial la bugetele publice? Comisia enumeră trei argumente principale în acest sens.

În primul rând, pentru a completa reformele ample ale sectorului financiar aflate în curs de desfășurare, taxele ar putea contribui la creșterea eficienței și stabilității piețelor financiare și la reducerea volatilității acestora și a efectelor nocive ale asumării de riscuri excesive. Mai precis, sectorul financiar și-ar putea asuma prea multe riscuri datorită mai multor factori, mergând de la sprijinul real sau preconizat din partea statului (care duce la hazardul moral) și de la asimetriile în ce privește informațiile până la structurile de remunerare, care, împreună cu evoluțiile macroeconomice, au contribuit la recenta criză. Astfel, comportamentul sectorului financiar creează efecte externe negative pentru tot restul economiei. Prin urmare, se justifică existența unei taxe corective instituite în vederea menținerii în interiorul sistemului a respectivelor efecte externe, cu condiția ca obiectivul ei să fie bine precizat.

Criza financiară și economică a scos la iveală o serie de stimulente disproporționate existente în sectorul financiar, precum și o serie de deficiențe ale cadrului de reglementare și supraveghere a sistemului financiar. Ca urmare, importante reforme legislative au fost adoptate sau sunt în curs de adoptare[2]. Există un consens larg cu privire la faptul că reformele în materie de reglementare și supraveghere sunt esențiale în vederea creșterii rezistenței și stabilității sistemului financiar.

Comisia a propus noi mecanisme de gestionare a crizelor menite să amelioreze capacitatea autorităților publice de a gestiona deficiențele apărute în interiorul sectorului bancar[3]. Printre acestea se numără implementarea unei rețele de fonduri naționale de soluționare a problemelor bancare, finanțate printr-o taxă impusă băncilor. Comisia și-a exprimat opinia cu privire la această chestiune într-o comunicare recentă [COM(2010) 254 final] și va oferi detalii suplimentare despre propunerile sale în viitorul apropiat.

Pe lângă rolul de reglementare pe care îl au, taxele suplimentare ar putea contribui indirect la obiectivul de îmbunătățire a stabilității sectorului financiar descurajând operatorii care ar dori să realizeze unele activități riscante și ar putea constitui în același timp o sursă de venit.

În al doilea rând, sectorul financiar este considerat ca fiind într-o mare măsură responsabil pentru apariția și amploarea crizei, precum și pentru efectele negative ale acesteia asupra nivelului datoriilor publice din întreaga lume. Taxele suplimentare se pot justifica, de asemenea, prin faptul că unele guverne au oferit un sprijin considerabil sectorului în timpul crizei, acesta trebuind la rândul său să contribuie în aceeași măsură. Contribuind la consolidarea fiscală și la resursele suplimentare, precum și la eficiența economică, noile taxe impuse sectorului financiar ar putea sprijini crearea de condiții pentru creșterea mai sustenabilă preconizată de Strategia Europa 2020.

În al treilea rând, majoritatea serviciilor financiare sunt scutite de plata taxei pe valoarea adăugată în UE. Acest lucru se explică prin faptul că cea mai mare parte a veniturilor obținute prin serviciile financiare se bazează pe marje și prin urmare nu pot fi ușor taxate prin actualul regim de TVA.

Prin urmare, există argumente conform cărora sectorul financiar ar putea contribui în mod mai echitabil și substanțial la finanțele publice. Această dezbatere are loc în contextul general al consolidării fiscale din interiorul și din afara UE, într-un moment în care întreaga lume se confruntă cu cel puțin două provocări politice globale urgente cu implicații bugetare semnificative. UE și-a luat angajamente considerabile în direcția combaterii schimbărilor climatice și a dezvoltării[4]. Pentru ca aceste angajamente să poată fi respectate, noi surse de venit trebuie explorate în continuare[5].

Statele membre ale UE încep să instituie instrumente fiscale naționale pentru a răspunde acestor provocări. Este important ca aceste evoluții să aibă loc într-un cadru coordonat. În caz contrar, diversele sisteme naționale de taxare pe baze de impozitare divergente ar putea crea un cadru propice arbitrajului fiscal și ar putea duce la diferențe legate de repartizarea veniturilor între piețele financiare din UE. Apariția unor soluții naționale necoordonate ar putea, de asemenea, duce la dubla impunere și la fragmentarea sectorului financiar, împiedicând buna funcționare a pieței unice.

Toate măsurile fiscale posibile trebuie, de asemenea, plasate în contextul mai larg al actualelor eforturi în direcția reformei sectorului financiar în materie de reglementare, care presupun în special probabilitatea unor cerințe de capital mai ridicate, precum și în contextul discuțiilor privind posibila introducere a taxelor pentru bănci. Impactul cumulativ al acestor măsuri trebuie avut în vedere (mai ales dacă ele nu sunt coordonate și implementate cu atenție), astfel încât să nu se pericliteze viabilitatea unui sector financiar capabil să finanțeze în mod corect și eficient economia în general.

TAXA PE TRANZACțIILE FINANCIARE (TTF)

TTF este menită să taxeze valoarea tranzacțiilor individuale. Pentru o acoperire largă, aceasta trebuie să se aplice unei game vaste de instrumente financiare (cum ar fi acțiunile, obligațiunile, valutele și instrumentele derivate), chiar dacă unele dintre actualele propuneri au în vedere limitarea domeniului de aplicare la o singură subcategorie (de exemplu, o taxă pe tranzacțiile valutare)[6].

Aspecte privind veniturile

Potențialul de creștere a veniturilor și intensitatea impactului economic al unei TTF variază considerabil în funcție de dimensiunea și acoperirea produsului (la nivel mondial, la nivelul UE sau național), precum și în funcție de amploarea tranzacțiilor într-o anumită jurisdicție. În lipsa unui consens internațional cu privire la aplicarea unei astfel de taxe, veniturile ar depinde de delocalizarea activităților de tranzacționare mobile. De asemenea, ele sunt afectate de posibilitatea de eludare prin reajustarea produselor financiare și a ratelor fiscale alese.

Per ansamblu, veniturile fiscale estimate s-ar fi ridicat la aproximativ 60 miliarde EUR pentru 2006 pentru tranzacțiile cu acțiuni și obligațiuni, în cazul unei taxe de 0,1%. Unele studii ajung la o sumă de zece ori mai mare dacă se includ și instrumentele derivate. Cu toate acestea, există probleme tehnice în ce privește instrumentele derivate, cum ar fi determinarea bazelor de impozitare[7], precum și îndoieli cu privire la exactitatea estimărilor veniturilor. Experiențele anterioare arată o diferență substanțială între veniturile preconizate și cele realizate. Există, de asemenea, aspecte nesoluționate în ce privește tranzacțiile valutare, în cazul în care acestea ar fi taxate doar la nivel național[8]. Dacă în baza de impozitare s-ar include doar acțiunile și obligațiunile tranzacționate pe piețele bursiere, rezultatul s-ar ridica la aproximativ 20 miliarde EUR în UE-27[9]. În cazul în care sunt incluse și produsele derivate, estimările privind veniturile ar fi mult mai ridicate, ajungându-se până la 150 miliarde EUR conform unor estimări. Prin taxarea doar a tranzacțiilor valutare și aplicarea unei taxe de 0,005% pe valutele mondiale cele mai tranzacționate s-ar putea obține, pe baza datelor din 2007, 24 miliarde EUR pe an.

Veniturile generate ar fi colectate în special într-un număr limitat de țări în care sunt concentrate activitățile de tranzacționare. Această distribuție inegală ar fi și mai accentuată dacă se includ și instrumentele derivate. Pe de o parte, acest fapt ar putea duce la obținerea mai dificilă a unui acord privind taxa, având în vedere că toate țările ar trebui să implementeze taxa, în timp ce doar câteva dintre ele ar avea de câștigat de pe urma ei. Pe de altă parte, există argumentul conform căruia investitorii din întreaga lume utilizează piețe centrale. Prin urmare, toți utilizatorii contribuie la veniturile fiscale, ceea ce le conferă o dimensiune globală. Din acest motiv, TTF este o bună sursă potențială de venituri la nivel global.

Este totuși important să se analizeze sarcina economică a taxei. În general, taxele pe sectorul financiar pot presupune o oarecare redistribuire a veniturilor dinspre acționarii băncilor, manageri sau participanți la piață înspre populație. Sarcina fiscală poate fi transmisă parțial clienților și utilizatorilor medii, însă aceasta depinde de abilitatea persoanelor impozabile de a evita taxa. În mod indirect, taxa ar crește și costul capitalului pentru guverne și companii. Nu există probe empirice disponibile cu privire la incidența reală a acesteia.

Efectele asupra eficienței pieței și stabilității economice

Unul dintre argumentele înaintate în favoarea TTF este faptul că taxa ar putea pune în practică principiul „poluatorul plătește” și, prin urmare, ar putea contribui și la menținerea în interiorul sistemului a efectelor externe negative potențiale ale activității sectorului financiar. S-a afirmat că TTF generală ar putea contribui la stabilizarea piețelor financiare prin reducerea tranzacțiilor speculative pe termen scurt prin penalizarea tranzacțiilor indezirabile de pe piețele financiare, printre care mai ales operațiunile cu frecvență ridicată.

Mai multe aspecte trebuie luate în considerare. În primul rând, câștigurile în ce privește eficiența sunt nesigure, dat fiind că taxa ar putea crește volatilitatea prețurilor prin reducerea lichidităților, de exemplu pe piețele utilizate pentru acoperirea riscului. În al doilea rând, în timp ce valoarea pentru economie a tranzacțiilor rapide ( high-speed trading ) este pusă sub semnul îndoielii, măsura în care această activitate ar fi reprezentat motorul principal al efectelor negative externe din timpul crizei trebuie încă analizată. În al treilea rând, TTF taxează valorile brute ale tranzacțiilor. Dat fiind că TTF se percepe mai degrabă pe tranzacții decât pe valoarea adăugată, ea este o taxă cumulativă. Produsele cel mai frecvent tranzacționate vor suporta o sarcină fiscală mai importantă.

În mod ideal, pentru a îmbunătăți eficiența, TTF ar trebui percepută pentru tranzacțiile „nocive” sau extrem de speculative. În practică nu este însă posibil să se facă distincția între aceste tranzacții și cele „normale”. De aceea, TTF va trebui să fie percepută pe o bază cât mai largă pentru a-și putea atinge ținta de eficiență. O TTF cu o sferă de aplicare mai restrânsă ar putea diminua riscul delocalizării geografice, în cazul în care taxa ar fi concepută în mod adecvat[10]. Dacă însă doar unele tranzacții sunt taxate, taxa ar denatura intermedierea financiară favorizând anumite activități pentru care nu s-ar percepe TTF. În plus, în funcție de modul în care TTF ar fi concepută, aceasta ar putea crea posibilități de evaziune prin activități de reajustare și substituire.

Pentru a reduce eficient activitățile care ar putea avea efecte externe negative la nivel global și pentru a evita delocalizarea tranzacțiilor, taxa ar trebui să se aplice în toate centrele financiare. Aceste centre globale sunt interconectate la scară largă și companiile au costuri reduse atunci când trec de la una la alta pentru tranzacții. În plus, numeroase companii financiare operează cu filiale stabilite în întreaga lume. Prin urmare, faptul că TTF are nevoie de o bază largă pentru a-și putea atinge obiectivele privind eficiența și veniturile implică, de asemenea, necesitatea unei coordonări globale considerabile în vederea reducerii riscului de delocalizare și de evaziune.

Evaluare

Per ansamblu, mai ales prin capacitatea sa de a crește veniturile, o TTF ar putea constitui o opțiune adecvată de finanțare a obiectivelor globale de politică. Pentru ca ea să fie eficientă și echitabilă, țările participante la acest regim de taxe trebuie să ajungă la un acord privind instrumentele de finanțare globale acceptabile pentru toți. Comisia se angajează să continue colaborarea cu partenerii săi internaționali, în special în cadrul G20, în vederea obținerii unui astfel de acord.

O taxă pe tranzacțiile financiare ar putea fi avută în vedere doar la nivelul UE. Trebuie însă luat în considerare faptul că industria financiară este una globală și interconectată. Activitățile financiare sunt concentrate într-un număr redus de centre financiare, atât în interiorul, cât și în afara UE, care se află în concurență pe scena mondială. Finanțele reprezintă, de asemenea, un domeniu complex și în continuă schimbare, iar actorii principali au o capacitate dezvoltată de căutare a unor modalități noi și inovatoare de a face afaceri și de a structura tranzacțiile financiare.

TAXA PE ACTIVITățILE FINANCIARE

Un alt instrument care ar putea îmbunătăți impozitarea sectorului financiar și reduce efectele externe negative potențiale este taxa pe activitățile financiare (TAF) care a fost propusă de FMI. În forma sa cea mai completă (TAF stabilită prin metoda însumării, addition method ), TAF se aplică la profitul și remunerația totale. Ea poate fi concepută pentru a viza în mod specific rentele economice și/sau riscul[11]. Spre deosebire de TTF, prin care fiecare participant la piețele financiare este taxat în funcție de tranzacțiile sale, TAF taxează companiile. Accentul este pus în cele ce urmează pe TAF stabilită prin metoda însumării.

Aspecte privind veniturile

Pentru cele 22 de economii dezvoltate avute în vedere în raportul FMI în cadrul reuniunii G20, o rată de 5 % a TAF calculate prin metoda însumării ar crea venituri echivalente unui procent mediu de 0,28 % din PIB[12]. Utilizând estimările naționale referitoare la partea din PIB a fiecărei țări pentru a calcula cifrele absolute, acest procent s-ar traduce prin venituri totale pentru cele 22 de țări de aproximativ 75 miliarde EUR pentru TAF stabilită prin metoda însumării. Pentru UE-27, dacă s-ar aplica TAF stabilită prin metoda însumării, s-ar putea colecta până la 25 miliarde EUR.

Distribuția geografică a veniturilor ar reflecta în mare distribuția reală a sectorului financiar în UE. Cu toate acestea, veniturile nu ar fi la fel de concentrate ca în cazul aplicării unei TTF. Acest lucru se explică prin aceea că baza nu este o activitate de tranzacționare, care are loc în principal în câteva centre financiare, ci mai degrabă remunerația și profitul, care sunt distribuite mai omogen. În acest sens, TAF ar fi mai adaptată colectării de venituri în vederea consolidării naționale, care reprezintă o sarcină urgentă în numeroase state membre.

În ce privește sarcina economică, efectele depind de modul concret în care taxa este concepută. În practică nu există probe empirice disponibile cu privire la incidența reală a TAF. Dacă taxa ar fi transmisă clientului și dat fiind că nu există nicio deducere pentru consumatorii persoane juridice, sarcina taxei ar putea să cadă parțial pe utilizatorii de servicii financiare.

Efectele asupra eficienței pieței și stabilității economice

Efectele asupra activităților financiare depind de modul în care taxa este concepută. O TAF stabilită prin metoda însumării nu ar modifica direct structurile piețelor în care instituțiile financiare își desfășoară activitatea, dat fiind că ea taxează veniturile independent de modul în care acestea sunt generate. În acest sens, ea nu face distincție între produse și nici nu depinde de nivelul cifrei de afaceri. Ea reprezintă un concept interesant la nivelul UE, dat fiind că prezintă un potențial de colectare de venituri și soluționează unele probleme nerezolvate în prezent legate de taxarea serviciilor financiare.

TAF taxează câștigurile totale obținute din activitatea economică a instituțiilor financiare. În acest sens, ea se percepe pentru toate activitățile, nu doar cele de tranzacționare. Taxa nu modifică prețurile instrumentelor financiare, lăsând astfel structurile pieței neafectate. Aceasta înseamnă, de asemenea, că taxa nu afectează în mod direct existența tranzacțiilor rapide.

O TAF s-ar putea adăuga la factorii existenți de stimulare a transferului profitului prin delocalizarea veniturilor sau a remunerațiilor în afara UE. Cu toate acestea, dată fiind natura bazei de impozitare și nevoia societăților financiare de a-și desfășura în general activitățile de bază acolo unde se află consumatorii, factorii care stimulează delocalizarea geografică ar putea fi atenuați. Acest aspect este compensat de faptul că evoluțiile tehnice pot crește mobilitatea sectorului financiar. În sfârșit, introducerea unei TAF de către un stat membru în mod izolat ar putea crea denaturări ale pieței interne care ar putea fi incompatibile cu necesitatea de a garanta condiții de concurență echitabile între statele membre.

Evaluare

TAF stabilită prin metoda adunării poate fi interpretată drept o taxă pe un substitut al valorii adăugate totale generate de o societate activă în sectorul financiar[13]. Cu toate acestea, dacă această taxă este concepută ca un element complementar actualei TVA, o serie de aspecte tehnice trebuie soluționate pentru a putea alinia cele două taxe. Comisia este de părere că opțiunea TAF merită explorată în contextul UE. Acest demers ar include o evaluare a implicațiilor posibile ale acesteia pe planul concurenței și a măsurii în care aceste implicații ar putea fi contracarate de oferirea de stimulente societăților pentru a evita delocalizarea acestora.

CONCLUZII GENERALE șI PERSPECTIVE

Întreaga lume se confruntă cu provocări majore într-un moment în care bugetele publice suportă o presiune crescândă în ansamblul UE. Provocările sunt numeroase și variate. Printre ele se numără necesitatea de a îmbunătăți stabilitatea și funcționarea sectorului financiar pentru a reduce efectele negative asupra restului economiei, necesitatea de a consolida finanțele publice care au suferit de pe urma crizei financiare, respectând în același timp angajamentele luate în favoarea țărilor în curs de dezvoltare, și de a combate schimbările climatice și diminuarea resurselor globale.

Pentru a răspunde provocărilor sus-menționate, există o serie de argumente în favoarea reexaminării impozitării activităților din sectorul financiar. Sectorul financiar trebuie să contribuie în mod echitabil și substanțial la bugetele publice și se poate afirma, cu argumente, că această contribuție trebuie să fie mai importantă decât în prezent. Motivele acestei abordări sunt poziția specială pe care sectorul financiar o ocupă în cadrul economiei, care a devenit atât de evidentă în timpul crizei financiare, precum și faptul că unele dintre serviciile din sector sunt scutite de plata TVA.

În momentul adoptării pe viitor a oricărei măsuri privind impozitarea sectorului financiar, Comisia va ține seama de necesitatea de a crea condiții pentru o impozitare echitabilă și echilibrată a sectorului financiar contribuind la instituirea unor condiții de concurență mai echitabile pentru sectorul financiar în cadrul pieței interne, atât față de sectoarele nefinanciare, cât și în interiorul sectorului, pentru a contribui la minimizarea actualelor situații de denaturare a concurenței datorată scutirii de TVA a serviciilor financiare și pentru a reduce posibilele cazuri de dublă impunere în cazul activităților transfrontaliere. De asemenea, Comisia va promova principiile unei mai bune reglementări și va contribui la un mediu fiscal mai raționalizat și simplificat pentru serviciile financiare, pe baza unei analize complete a cadrelor naționale existente și emergente și a consecințelor acestora asupra funcționării pieței interne. În plus, Comisia va ține seama de impactul cumulativ al reformei globale privind reglementarea acestui sector.

Mecanismele de finanțate inovatoare în general și noile taxe în sectorul financiar în special ar putea constitui un element important de răspuns la actualele provocări mondiale și europene. După cum s-a afirmat în concluzia de mai sus, TTF este instrumentul cel mai potrivit pentru colectarea de venituri la nivel global. Provocarea constă în elaborarea unei taxe globale pe tranzacțiile financiare care ar genera suficiente venituri, minimizând în același timp efectele economice negative ale acesteia. Comisia va sprijini explorarea și elaborarea în continuare a TTF și a variantelor acesteia la nivelul G20 și se va strădui să promoveze un acord cu partenerii internaționali cei mai relevanți. În lumina analizei efectuate până în prezent, TTF pare a fi mai puțin potrivită pentru introducerea unilaterală la nivelul UE, dat fiind că riscul de delocalizare este ridicat și ar submina capacitatea de colectare de venituri.

În acest stadiu, Comisia consideră că o taxă UE pe activitățile financiare prezintă un potențial mai ridicat. Această opțiune ar putea soluționa problema actualei scutiri de la plata TVA a sectorului financiar și ar putea genera venituri substanțiale. Dată fiind natura inovatoare a taxei, sunt necesare analize tehnice suplimentare cu privire la modalitățile de implementare a acesteia.

Prin urmare, în lumina concluziilor de mai sus, Comisia va lansa în cel mai scurt timp o evaluare cuprinzătoare a impactului care va examina mai în detaliu fiecare dintre aceste opțiuni, pentru a fi în măsură să elaboreze, până în vara anului 2011, propuneri adecvate privind acțiunile de politică.

[1] Concluziile summitului G20 de la Toronto precizează următoarele: „Am convenit că sectorul financiar trebuie să contribuie în mod echitabil și substanțial la plata tuturor sarcinilor asociate cu intervențiile guvernelor, atunci când acestea au loc, care au drept scop repararea deficiențelor sistemului financiar sau finanțarea procesului de soluționare a problemelor bancare și reducerea riscurilor din sistemul financiar. Am recunoscut că există o serie de abordări strategice în acest sens. Unele țări au în vedere o taxă financiară. Altele au abordări diferite.”

[2] Comisia a formulat unele inițiative în Comunicarea sa COM(2010) 301 final.

[3] COM(2009) 561 final.

[4] Țările dezvoltate au convenit, de asemenea, în Acordul de la Copenhaga, asupra obiectivului de a concentra 100 miliarde USD pe an până în 2020 pentru a răspunde necesităților țărilor în curs de dezvoltare în combaterea schimbărilor climatice. Pentru a atinge Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului (ODM), EU s-a angajat să crească ajutorul său oficial pentru dezvoltare la 0,7% din venitul său național brut până în 2015, ceea ce ar putea duce la o dublare a ODA stabilite de UE de la aproape 50 miliarde EUR în 2008 la o sumă estimată la 100 miliarde EUR în 2015.

[5] Comisia a publicat un document de lucru al serviciilor Comisiei cu titlul „Finanțare inovatoare la nivel mondial” [SEC(2010) 409 final], care evaluează potențialul finanțării inovatoare la nivel mondial în vederea creșterii veniturilor pentru a răspunde la provocările identificate mai sus.

[6] Documentul de lucru al serviciilor Comisiei discută pe scurt taxa pe tranzacțiile valutare. În scopul prezentei comunicări, TTF generală acoperă tranzacțiile bursiere cu obligațiuni și cu produse derivate și instrumentele extrabursiere, printre care și tranzacțiile cu produse derivate și operațiunile de schimb valutar la vedere.

[7] Pentru o TTF generală, colectarea ar trebui să fie ușor de realizat pentru produsele tranzacționate la bursă. Pentru produsele tranzacționate pe piețele extrabursiere, administrarea taxelor ar fi mai complexă, însă ar fi fezabilă, având în vedere tendința către sporirea obligațiilor de înregistrare și propunerea Comisiei pentru un regulament privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapartidele centrale și registrele centrale de tranzacții, COM (2010) 484/5.

[8] Experții din cadrul echipei de acțiune a Grupului de inițiativă privind tranzacțiile financiare internaționale pentru dezvoltare au recomandat, din mai multe motive, aplicarea globală a taxei pe tranzacțiile valutare. http://www.leadinggroup.org/article668.html.

[9] În ipoteza unei proporții de 30% a tranzacțiilor cu obligațiuni și de 20% a celor cu acțiuni în volumele tranzacționate.

[10] Modul în care aceasta va fi concepută va depinde de baza exactă. Exemple ar putea fi tranzacțiile valutare sau acțiunile și obligațiunile.

[11] Ultimele două versiuni sunt discutate în detaliu în documentul de lucru al serviciilor Comisiei atașat.

[12] FMI (2010), Impozitarea sectorului financiar – Raportul FMI în cadrul reuniunii G20 și informații generale.

[13] Dat fiind că ea se aplică salariilor și remunerațiilor, substitut pentru valoarea adăugată, taxa ar putea fi o soluție posibilă a problemei scutirii de TVA a sectorului financiar. Totuși, o serie de probleme ar trebui soluționate pentru ca această taxă să fie compatibilă cu actualul sistem al TVA.