EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

1.1 Contextul general

În Programul de la Stockholm din 2009, al cărui obiectiv este să ofere cetățenilor justiție, libertate și securitate[1], se subliniază că spațiul judiciar european ar trebui să contribuie la sprijinirea activității economice din cadrul pieței unice, iar Comisia este invitată să înainteze propuneri adecvate, prin altele, pentru îmbunătățirea eficienței în materie de executare a hotărârilor judecătorești în UE în ceea ce privește conturile bancare și activele debitorului. Planul de acțiune al Comisiei de punere în aplicare a Programului de la Stockholm[2] confirmă acest mandat politic, prevăzând adoptarea unui regulament privind creșterea eficacității în materie de executare a hotărârilor judecătorești în Uniunea Europeană: poprirea conturilor bancare.

În comunicarea din 1998 „Spre o creștere a eficienței în obținerea și executarea hotărârilor judecătorești în Uniunea Europeană”[3], Comisia a observat deja dificultățile recuperării transfrontaliere a debitelor și a subliniat necesitatea de a îmbunătăți executarea hotărârilor și de a adopta măsuri de protecție împotriva activelor debitorului la nivelul UE. Această abordare a fost aprobată de Consiliu în cadrul Programul privind recunoașterea reciprocă[4] din 2000. Deși până în prezent s-au realizat progrese numeroase în crearea unui veritabil spațiu european de justiție civilă, aceste aspecte nu au fost încă abordate de legiuitorul european. Instrumentele existente în materie de justiție civilă, de exemplu, Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială (denumit în continuare „Regulamentul Bruxelles I")[5] asigură doar faptul că o hotărâre pronunțată într-un stat membru este recunoscută și executorie într-un alt stat membru, însă nu conține dispoziții referitoare la modul în care o hotărâre este executată în fapt. În prezent, modalitățile procedurale de executare a unei hotărâri judecătorești sau a unui alt titlu executoriu sunt reglementate exclusiv de legislația națională. Această abordare nu se schimbă odată cu propunerea de revizuire a Regulamentului Bruxelles I[6].

Necesitatea îmbunătățirii recuperării transfrontaliere a debitelor a fost subliniată cel mai recent de Parlamentul European, care a adoptat, în mai 2011, un raport din proprie inițiativă prin care invita Comisia să prezinte o propunere privind măsurile provizorii pentru înghețarea și divulgarea activelor debitorilor în cazurile transfrontaliere[7].

1.2 Motivele și obiectivele propunerii

În prezent, un creditor care dorește să își recupereze un debit într-un alt stat membru se confruntă cu dificultăți deosebite. În special, este mai dificil, îndelungat și costisitor să se obțină măsuri provizorii de indisponibilizare a activelor unui debitor situate în străinătate. Aceasta reprezintă o problemă deoarece accesul rapid și ușor la aceste măsuri provizorii este deseori crucial pentru a se garanta faptul că debitorul nu și-a înstrăinat sau disipat activele până la obținerea și executarea unei hotărâri pe fond de către creditor. Acest lucru este deosebit de important în ceea ce privește activele aflate în conturi bancare. În prezent, debitorii pot scăpa cu ușurință de măsurile de executare, transferându-și rapid banii dintr-un cont bancar aflat într-un stat membru în altul. Iar creditorul are puține șanse de a bloca conturile bancare ale debitorului aflate în străinătate pentru a garanta plata creanței sale. Ca urmare, mulți creditori fie nu sunt în măsură să își recupereze creanțele în străinătate sau nu consideră că merită să inițieze proceduri în acest sens și renunță la creanțe.

În esență, pot fi identificate patru mari deficiențe ale situației actuale:

· condițiile de emitere a ordonanțelor asiguratorii privind activele din conturile bancare în conformitate cu legislațiile naționale variază în mod semnificativ în UE. Acest lucru înseamnă că, în unele state membre, creditorii care doresc să obțină o ordonanță asiguratorie de indisponibilizare a conturilor bancare (sau să obțină o astfel de ordonanță fără audierea prealabilă a debitorului) întâmpină mai multe dificultăți decât în alte state membre și că se încurajează căutarea instanței celei mai favorabile. În situația actuală a legislației europene, o problemă suplimentară rezultă din faptul că măsurile provizorii emise fără audierea prealabilă a debitorului nu sunt recunoscute și executate în alt stat membru în temeiul Regulamentului Bruxelles I, în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene[8]. Această problemă a fost însă deja abordată în propunerea Comisiei de revizuire a Regulamentului Bruxelles I;

· o a doua problemă constă în faptul că, în multe state membre, este dificil, dacă nu chiar imposibil, ca un creditor să obțină informații cu privire la coordonatele contului bancar al debitorului său, fără a recurge la serviciile agențiilor private de investigații. Această lipsă de transparență împiedică adesea un creditor să aibă acces la acest tip de măsuri provizorii;

· în al treilea rând, costurile obținerii și executării unei ordonanțe asiguratorii de indisponibilizare a conturilor bancare într-o situație transfrontalieră sunt în general mai ridicate decât în cazuri interne, ceea ce descurajează încercarea creditorilor de a-și recupera creanțele în străinătate cu ajutorul sistemului judiciar;

· în cele din urmă, discrepanțele dintre sistemele naționale de aplicare a legii, precum și durata procedurilor constituie o problemă importantă pentru creditorii care doresc să execute o decizie judiciară. Aceasta pune în pericol eficacitatea măsurilor provizorii, cum ar fi ordonanțele asiguratorii de indisponibilizare a conturilor bancare, care, prin definiție, depind de o executare rapidă.

În evaluarea impactului care însoțește prezenta propunere este prezentată o analiză detaliată a problemelor din sistemul actual, precum și impacturile diferitelor opțiuni avute în vedere pentru soluționarea acestora.

Obiectivele generale ale prezentei propuneri sunt să contribuie la dezvoltarea pieței interne a UE, astfel cum s-a subliniat în Strategia Europa 2020 pentru creștere economică[9] și la crearea unui veritabil spațiu european de justiție civilă în domeniul aplicării legii. Obiectivele generale ale prezentei propuneri sunt facilitarea recuperării creanțelor transfrontaliere pentru cetățeni și întreprinderi, în special pentru IMM-uri și îmbunătățirea eficacității executării hotărârilor judecătorești în materie civilă și comercială privind litigiile transfrontaliere, reducând astfel riscurile implicate în comerțul transfrontalier, sporind încrederea comercianților, ameliorând comportamentul în ceea ce privește plata al debitorilor în situațiile transfrontaliere și încurajând intensificarea activității comerciale transfrontaliere.

Mai exact, prezenta propunere vizează:

· să permită creditorilor să obțină ordonanțe asiguratorii de indisponibilizare a conturilor bancare în aceleași condiții, indiferent de țara în care este situată instanța competentă;

· să permită creditorilor să obțină informații cu privire la localizarea conturilor bancare ale debitorilor lor, precum și

· să reducă costurile și întârzierile cu care se confruntă creditorii care doresc să obțină și să execute o ordonanță asiguratorie de indisponibilizare a conturilor bancare în situații transfrontaliere.

2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

Prezenta propunere a fost precedată de o largă consultare a publicului interesat, a statelor membre, a celorlalte instituții și a experților cu privire la problemele existente ale sistemului actual și la posibilele soluții pentru acestea. La 24 octombrie 2006, Comisia Europeană a adoptat o carte verde privind creșterea eficacității executării hotărârilor judecătorești în UE: poprirea conturilor bancare[10] în care a sugerat adoptarea unei măsuri provizorii europene pentru indisponibilizarea conturilor bancare; în legătură cu acest subiect au fost primite un total de 68 de răspunsuri. În elaborarea acestor sugestii, Comisia a luat în considerare rezultatele unui studiu juridic comparativ, prezentat de prof. Burkhard Hess de la Universitatea din Heidelberg, în februarie 2004 (și cuprinzând cele 15 state membre la momentul respectiv)[11]. Date empirice privind impactul diferitelor opțiuni pentru această propunere au fost colectate prin intermediul unui alt studiu extern, finalizat în ianuarie 2011[12], precum și al unui studiu al societăților europene lansat prin intermediul Grupului de consultare a întreprinderilor europene (European Business Test Panel – EBPT), ale cărui rezultate au fost publicate în august 2010[13]. O dezbatere publică a avut loc în iunie 2010. Pentru a asista Comisia în elaborarea prezentei propuneri a fost instituit un grup de experți din mediul privat, care s-a reunit de patru ori între februarie și aprilie 2011. Experții statelor membre au fost consultați cu privire la un proiect preliminar de propunere în cadrul unei reuniuni în martie 2011.

Din procesul de consultare a rezultat că există un sprijin important din partea părților interesate și a statelor membre pentru instituirea unei proceduri europene de sine-stătătoare de indisponibilizare a conturilor bancare. Cele câteva părți interesate care au contestat necesitatea inițiativei, susțin, în general, că procedurile naționale proprii funcționează corespunzător. Cu toate acestea, alte state membre recunosc faptul că, deși nu ar fi nevoie de o nouă procedură europeană pentru a îmbunătăți procedurile în propriul stat membru, aceasta ar avea valoare adăugată pentru cererile depuse și soluționate în alte țări, dintre care unele sunt considerate ca având proceduri foarte ineficiente în materie de ordonanțe asiguratorii de indisponibilizare a conturilor bancare. În ceea ce privește caracteristicile principale ale propunerii avute în vedere, o mare majoritate a părților interesate și Parlamentul European susțin că preconizata ordonanță asiguratorie de indisponibilizare a conturilor bancare ar trebui să aibă doar un caracter provizoriu. Există, de asemenea, un sprijin covârșitor pentru ca ordonanța să poată fi emisă fără audierea prealabilă a debitorului, în scopul de a conserva „efectul de surpriză” al acesteia. Elementele cele mai controversate ale inițiativei se referă la aspectele legate de protecția debitorului, mai exact ce instanță ar trebui să fie competentă pentru situația în care se contestă ordonanța și modalitățile de executare transfrontalieră a acesteia.

Comisia a analizat costurile și beneficiile principalelor aspecte ale reformei propuse în evaluarea impactului care însoțește prezenta propunere.

3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

3.1. Rezumatul acțiunii propuse

Regulamentul propus va institui o procedură europeană nouă și de sine stătătoare pentru indisponibilizarea conturilor bancare, care va permite unui creditor să împiedice transferul sau retragerea activelor debitorului în orice cont bancar situat în Uniunea Europeană. Procedura europeană va fi disponibilă cetățenilor și întreprinderilor ca o alternativă la procedurile prevăzute de dreptul intern. Regulamentul propus va reglementa procedura de emitere a unei ordonanțe asiguratorii de indisponibilizare a conturilor bancare, precum și executarea sa de către banca la care este deschis contul vizat. Ordonanța europeană de indisponibilizare a conturilor bancare ar urma să aibă doar un caracter de protecție, adică nu ar face decât să blocheze contul debitorului, fără să permită efectuarea de plăți către creditor. În conformitate cu tradițiile juridice a marii majorități a statelor membre, ordonanța europeană va avea un efect in rem, adică va fi îndreptat împotriva anumitor conturi specifice și nu împotriva persoanei debitorului.

Caracteristicile principale ale propunerii pot fi rezumate după cum urmează:

3.1.1. Domeniul de aplicare ( articolele 2 și 3)

Regulamentul propus se aplică în materie civilă și comercială. Excluderile din domeniul de aplicare corespund, în mare măsură, celor din Regulamentul Bruxelles I. Ca și în cazul Regulamentului Bruxelles I, insolvabilitatea și securitatea socială sunt excluse din domeniul de aplicare. Arbitrajul este, de asemenea, exclus din domeniul de aplicare. Chiar dacă ar putea exista argumente pentru a permite părților la un arbitraj să recurgă la procedura europeană, includerea arbitrajului ar presupune chestiuni complexe care nu au fost încă abordate de legislația UE, de exemplu, circumstanțele în care deciziile arbitrale pot fi asimilate hotărârilor judecătorești și nu a fost considerată potrivită abordarea acestor chestiuni pentru prima dată în acest instrument.

Spre deosebire de Regulamentul Bruxelles I, regulamentul propus se va aplica în materie de regimuri de proprietate matrimonială și de consecințe ale parteneriatelor înregistrate precum și în materie de succesiuni, de îndată ce instrumentele juridice propuse de Comisie în aceste două domenii vor fi adoptate și vor intra în vigoare.

Instrumentul este limitat la situațiile care au implicații transfrontaliere. Alegerea de a defini aceste situații într-un mod „negativ” a fost inspirată de articolul 1 al Convenției de la Haga privind acordurile de alegere a forului.

3.1.2. Condițiile și procedura de emitere

· Cazuri în care poate fi folosită procedura europeană (articolul 5)

Propunerea preconizează ca procedura europeană să poată fi folosită în două tipuri de cazuri: înainte și după obținerea unui titlu executoriu în statul membru în care este deschis contul. În practică, acest lucru înseamnă că un creditor poate solicita emiterea ordonanței (1) înainte de inițierea procedurii judiciare privind fondul cauzei sau în cursul acesteia ori după ce a obținut în statul membru de origine un titlu executoriu care nu este încă executoriu în statul membru de executare și (2) după obținerea titlului executoriu în statul membru de executare. Deși Comisia se așteaptă ca instrumentul să fie mai relevant în primul caz, acesta poate avea o valoare adăugată și în al doilea caz, prin maximizarea eficacității executării. Având în vedere că în acest caz creditorul are deja un titlu executoriu, condițiile de emitere sunt mai puțin stricte decât în primul caz.

· Competența în materie de emitere a ordonanței (articolele 6 și 14)

Ca regulă generală, instanțele judecătorești dintr-un stat membru care sunt competente pentru soluționarea fondului, în temeiul instrumentelor europene sau a legislației naționale, sunt competente și pentru emiterea unei ordonanțe asiguratorii de indisponibilizare a conturilor bancare. În mod alternativ, ordonanța poate fi emisă de instanța judecătorească din statul membru în care este deschis contul. Cu toate acestea, în acest caz, pentru a se evita căutarea instanței celei mai favorabile, efectele ordonanței sunt limitate la statul membru în care ordonanța a fost emisă, aceasta nefiind recunoscută și executată în celelalte state membre, în conformitate cu propunerea de regulament. În cazul în care creditorul a obținut deja un titlu executoriu, acesta poate obține ordonanța asiguratorie europeană de indisponibilizare a conturilor bancare fie de la instanța care a eliberat titlul executoriu, fie de la autoritatea de executare din statul membru în care este deschis contul bancar.

Normele privind competența din acest regulament nu împiedică reclamantul să solicite măsuri de protecție în temeiul legislației naționale pe baza articolului 31 din Regulamentul Bruxelles I.

· Condiții de emitere (articolele 7 și 12)

În conformitate cu abordarea generală adoptată în marea majoritate a statelor membre, regulamentul propus impune creditorului să demonstreze că are șanse mari să câștige procesul pe fond, respectiv că cererea sa este prima facie bine întemeiată și că există riscul ca executarea hotărârii să fie împiedicată, în cazul în care măsura nu se acordă, întrucât există riscul ca debitorul să își retragă sau să își îndepărteze activele. În plus, instanța poate solicita creditorului să aducă garanții prin care să asigure despăgubiri pentru orice prejudiciu suferit de către debitor în cazul în care ordonanța ar fi ulterior anulată ca fiind nejustificată, deoarece de exemplu, cererea creditorului nu era valabilă pe fond.

· Aspecte procedurale (articolele 10, 11 și 44)

Ordonanța asiguratorie europeană de indisponibilizare a conturilor bancare va fi emisă în cadrul unei proceduri ex parte, adică fără audierea prealabilă a debitorului. Acest lucru va permite conservarea „efectului de surpriză” al măsurii. În situațiile în care „efectul surpriză” nu este necesar, de exemplu, deoarece contul bancar este indisponibilizat în același timp de către alt creditor, reclamantul poate totuși solicita ca procedura să fie inter partes. Întrucât rapiditatea procedurii are o importanță primordială în cazul măsurilor provizorii, regulamentul nu permite admiterea probelor orale decât în circumstanțe excepționale. Instanțele sunt abilitate să accepte ca probe declarații scrise din partea martorilor sau a experților. De asemenea, regulamentul stabilește termene specifice pentru emiterea și executarea ordonanței europene. În cazul în care, în circumstanțe excepționale, instanța judecătorească sau autoritatea de executare nu este în măsură să respecte aceste termene, trebuie să justifice motivele pentru care este necesar un termen suplimentar.

· Obținerea de informații privind contul (conturile) bancar(e) a(le) debitorului (articolul 17)

Date fiind dificultățile cu care s-ar putea confrunta creditorul pentru a obține informații despre contul (conturile) debitorului, regulamentul propus impune statelor membre obligația de a prevedea un mecanism pentru a facilita această sarcină. Regulamentul oferă statelor membre posibilitatea de a alege între două mecanisme diferite: statele membre pot prevedea fie un ordin de divulgare prin care să oblige toate băncile de pe teritoriul lor să ofere informații dacă debitorul deține un cont bancar la acestea, fie pot acorda acces autorităților lor de executare la informațiile deținute de autoritățile publice în registre sau pe alte suporturi. Acest ultim mecanism este prevăzut și la articolul 61 din Regulamentul privind obligațiile de întreținere. Considerentele legate de protecția datelor impun ca datele cu caracter personal schimbate în temeiul prezentei dispoziții să se limiteze la informațiile necesare pentru executarea și punerea în aplicare a ordonanței.

3.1.3. Forța executorie și executarea ordonanței

· Eliminarea procedurii de exequatur (articolul 23)

În mod similar procedurilor europene existente[14], ordonanțele asiguratorii emise într-un stat membru în temeiul procedurii propuse vor fi automat recunoscute și executate într-un alt stat membru, fără a fi necesară recurgerea la vreo procedură specială.

· Notificarea sau comunicarea ordonanței către bancă și pârât (articolele 24 și 25)

Dispozițiile privind executarea efectivă a ordonanței europene care urmează a fi emisă în conformitate cu noua procedură constituie principala noutate a regulamentului propus. O ordonanță asiguratorie de indisponibilizare a conturilor bancare cu efect in rem este executată prin notificarea băncii sau băncilor la care sunt deschise conturile vizate, acestea având obligația de a executa ordonanța. Dispozițiile privind notificarea sau comunicarea băncii prevăzute în regulamentul propus fac distincție între două situații: în cazul în care instanța și banca sunt situate în același stat membru, notificarea sau comunicarea este reglementată de legislația națională. În cazul în care notificarea sau comunicarea trebuie efectuată la nivel transfrontalier, acesta trebuie să respecte Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 cu o modificare importantă în ceea ce privește metoda: documentele care trebuie să fie comunicate sau notificate sunt transmise de la instanța de origine sau de la reclamant în mod direct autorității competente din statul membru de executare, care, la rândul său, notifică sau comunică banca sau pârâtul. În comparație cu alte metode de notificare sau comunicare sau cu libera alegere între diferite metode, această metodă de notificare sau comunicare are avantajul important de a implica autoritățile competente din statul membru de executare. Prin aceasta, nu numai că se va asigura faptul că băncile vor primi ordonanța prin canale cu care acestea sunt familiarizate, dar se va permite și autorității competente să țină seama ex officio de sumele scutite de executare, în cazul în care acest lucru este posibil în conformitate cu legislația națională.

Debitorul trebuie să fie notificat imediat după ce măsura a intrat în vigoare pentru a-și putea pregăti apărarea. Regulamentul propus garantează că notificarea sau comunicarea se efectuează cât mai curând posibil după executarea ordonanței.

· Aplicarea de către bancă și declarația băncii (articolele 26 și 27)

Banca este obligată să pună în aplicare ordonanța imediat, blocând o sumă corespunzătoare celei prevăzute în aceasta. Dispoziții speciale iau în considerare situația conturilor care conțin instrumente financiare și cea a conturilor într-o altă valută decât cea în care este emisă ordonanța. În termen de 8 zile, banca trebuie să emită o declarație cu privire la faptul dacă prin intermediul ordonanței s-au indisponibilizat fonduri suficiente. În scopul de a garanta un nivel adecvat de protecție a informațiilor cu caracter personal ale debitorului, soldul contului nu poate fi comunicat în cazul în care este posibilă respectarea deplină a ordonanței.

· Indisponibilizarea mai multor conturi, a conturilor comune și a conturilor mandatarului (articolele 28 și 29)

În cazul în care prin ordonanță se dispune indisponibilizarea mai multor conturi, regulamentul propus limitează posibilitatea blocării de către creditor a unei sume mai mari, prin obligarea acestuia de a elibera orice sumă care depășește creanța sa de îndată ce a fost informat cu privire la acesta. Având în vedere divergențele importante existente în legislațiile naționale privind condițiile în care pot fi indisponibilizate conturile comune și ale mandatarilor, regulamentul propus lasă acest aspect în sfera competenței legislației naționale aplicabile.

· Sumele exceptate de la executare (articolul 32)

Atunci când este vorba de sumele exceptate de la executare prin care se asigură debitorului și familiei sale mijloacele de existență sau prin care se permite unei întreprinderi să își continue cursul obișnuit al activității, legislațiile națională variază în mod considerabil în interiorul UE, în special dacă sumele sunt exceptate ex officio sau numai la cererea debitorului. Regulamentul propus permite statelor membre să își mențină sistemul național propriu.

· Clasificarea creditorilor concurenți (articolul 33)

De asemenea, legislația națională este foarte diferită în cadrul UE, atunci când este vorba de efectele unei măsuri provizorii în ceea ce privește clasificarea creditorilor. Acest aspect este foarte complex și legat intrinsec de legislația națională în materie de executare și de insolvență. Având în vedere aceste diferențe, regulamentul propus prevede că ordonanța europeană are rangul unei măsuri echivalente în conformitate cu legislația internă.

3.1.4. Căi de atac împotriva ordonanței asiguratorii europene de indisponibilizare a conturilor bancare (articolele 34, 35 și 36)

Regulamentul propus oferă debitorului dreptul de a contesta ordonanța asiguratorie atât pe fond, cât și din considerente procedurale. În ceea ce privește întrebarea ce instanțe ar trebui să aibă competența de a decide cu privire la cererea de revizuire a debitorului, regulamentul propus urmează abordarea avută în vedere în revizuirea Regulamentului Bruxelles I. În principiu, pârâtul trebuie să ridice obiecțiuni împotriva ordonanței în fața instanței care a emis-o (instanța de origine). Această abordare garantează faptul că aceeași instanță decide în principiu asupra ordonanței și asupra revizuirii acesteia. Ca excepție, obiecțiunile cu privire la anumite aspecte legate de procedura de executare, în special sumele scutite de execuție, trebuie să fie ridicate în fața instanțelor din statul membru de executare, pentru că acesta este statul membru responsabil de procedură. Pentru a facilita sarcina debitorului de a solicita o revizuire a ordonanței în fața instanțelor unui alt stat membru, regulamentul prevede formulare-tip care vor fi disponibile în toate limbile oficiale ale Uniunii, reducând astfel costurile de traducere. O normă de competență diferită se aplică anumitor categorii de debitori, care sunt în general considerați a fi „partea mai vulnerabilă” într-un litigiu – consumatorii, angajații și persoanele asigurate. Aceste tipuri de debitori sunt în măsură să ridice obiecțiuni împotriva ordonanței în fața instanțelor din statul membru în care își au domiciliul. Prin această prevedere se asigură că părțile mai vulnerabile pot contesta întotdeauna o ordonanță europeană în jurisdicția din țara lor, adăugând în acest fel o protecție suplimentară normelor privind competența prevăzute de Regulamentul Bruxelles I.

3.1.5. Alte dispoziții

· Reprezentarea juridică (articolul 41)

În conformitate cu situația juridică din majoritatea statelor membre și pentru a reduce costurile procedurilor, regulamentul propus prevede că reprezentarea juridică nu este obligatorie în cadrul procedurilor de obținere a unei ordonanțe asiguratorii europene de indisponibilizare a conturilor bancare. Acest lucru va permite unui creditor să solicite o ordonanță europeană fără a face deloc apel la un avocat, sau fără a fi obligat să angajeze un avocat autorizat să profeseze în statul membru în care se află instanța. Cu toate acestea, legislația națională poate să solicite părților să fie reprezentate de avocați dacă debitorul contestă ordonanța. Pentru a facilita sarcina creditorului de a solicita o ordonanță europeană, regulamentul propus conține un formular-tip de cerere, cu orientări corespunzătoare pentru completarea acestuia. Formularul va fi disponibil în toate limbile oficiale ale Uniunii, reducând astfel nevoia de traducere la câteva elemente de text liber.

· Aspectele legate de costuri (articolele 30, 31 și 43)

Mai multe dispoziții din regulamentul propus se referă la costuri: băncile pot solicita o taxă pentru executarea unei ordonanțe asiguratorii europene de indisponibilizare a conturilor bancare doar în cazul în care au dreptul să facă acest lucru atunci când aplică măsuri echivalente de drept intern. În vederea creșterii transparenței, statele membre în cauză trebuie să stabilească un comision unic și fix, aplicabil pe teritoriul lor. Un comision unic și fix trebuie să fie stabilit și pentru costurile ocazionate de recurgerea la o autoritate competentă, spre exemplu, un executor judecătoresc. Articolul 43 obligă partea care cade în pretenții să suporte costurile procedurii europene. Deși statele membre rămân libere să perceapă taxele judiciare în cazul procedurii europene, acestea nu trebuie nici să fie mai mari decât cele pentru obținerea unei măsuri echivalente de drept intern și nici să fie disproporționate în raport cu valoarea creanței sau excesiv de ridicate, astfel încât să descurajeze utilizarea procedurii.

3.2. Temeiul juridic

Prezenta propunere se bazează pe articolul 81 alineatul (2) din TFUE, care conferă Parlamentului European și Consiliului, în special atunci când este necesar pentru buna funcționare a pieței interne, competența de a adopta măsuri menite să asigure, printre altele, recunoașterea reciprocă între statele membre a deciziilor judiciare și extrajudiciare și executarea acestora, litera (a), accesul efectiv la justiție, litera (e) și eliminarea obstacolelor din calea bunei desfășurări a procedurilor civile, la nevoie prin favorizarea compatibilității normelor de procedură civilă aplicabile în statele membre, litera (f).

Partea trei titlul V din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene nu este aplicabilă Danemarcei, în temeiul Protocolului privind poziția Danemarcei, anexat la tratate și nici Regatului Unit și Irlandei, cu excepția cazului în care aceste două țări hotărăsc contrariul, în conformitate cu normele relevante ale protocolului privind poziția acestora în ceea ce privește spațiul de libertate, securitate și justiție.

3.3. Subsidiaritate și proporționalitate

Prezenta propunere respectă cerințele subsidiarității și ale proporționalității.

În ceea ce privește principiul subsidiarității, problemele menționate mai sus au o dimensiune transfrontalieră clară și nu pot fi rezolvate de către statele membre în mod individual. Deși teoretic este posibil, este foarte puțin probabil ca statele membre să întreprindă o acțiune concertată pentru a-și alinia legislația în materie de indisponibilizare a conturilor bancare, ceea ce ar face acțiunea UE inutilă. Aspectele legate de executare nu au făcut niciodată obiectul acordurilor internaționale sau al unor modele de legi prezentate de organizații internaționale și nu există niciun indiciu în sensul unei inițiative internaționale care să se concretizeze în viitorul previzibil. Mai mult, chiar și în acest caz, diferențele dintre sistemele actuale de aplicare a legislației în UE fac foarte puțin probabilă ajungerea la un acord asupra unei abordări comune între statele membre, într-un termen rezonabil, în special având în vedere faptul că orice acord în afara procesului legislativ european ar necesita unanimitatea.

Evaluarea impactului care însoțește această propunere demonstrează că beneficiile elementelor principale ale prezentei propuneri sunt mai mari decât costurile acestora și că măsurile propuse sunt, prin urmare, proporționale.

3.4. Impactul asupra drepturilor fundamentale

După cum se descrie în detaliu în evaluarea impactului care însoțește prezenta propunere și în conformitate cu Strategia Uniunii pentru punerea în aplicare efectivă a Cartei drepturilor fundamentale de către Uniunea Europeană[15], toate elementele propunerii respectă drepturile prevăzute în Carta drepturilor fundamentale. Prin crearea unei proceduri europene rapide și cu costuri reduse de indisponibilizare a conturilor bancare, propunerea îmbunătățește dreptul creditorului la o executare eficace a creanțelor sale, ceea ce face parte din dreptul la o cale de atac efectivă astfel cum se prevede la articolul 47 alineatul (1) din cartă. În același timp, propunerea garantează că drepturile debitorului sunt garantate în deplină conformitate cu cerințele dreptului la un proces echitabil [articolul 47 alineatul (2) din cartă] și cu dreptul la respectarea demnității umane și a vieții familiale (articolul 1 și, respectiv, articolul 7 din cartă). Protecția drepturilor debitorului este asigurată în special de următoarele elemente ale propunerii:

· cerința de notificare a debitorului imediat după executarea ordonanței, împreună cu toate documentele pe care creditorul le-a prezentat instanței;

· posibilitatea debitorului de a contesta ordonanța prin introducerea unei cereri de revizuire în fața instanței de origine, a instanței de executare sau - în cazul în care debitorul este un consumator, un angajat sau o persoană asigurată - a instanței de la domiciliul acestuia;

· faptul că sumele necesare pentru a asigura mijloacele de existență ale debitorului și ale familiei sale vor fi exceptate de la executare.

2011/0204 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

de instituire a ordonanței asiguratorii europene de indisponibilizare a conturilor bancare în vederea facilitării recuperării transfrontaliere a debitelor în materie civilă și comercială

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 81 alineatul 2 literele (a), (e) și (f),

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[16],

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,

după consultarea Autorității Europene pentru Protecția Datelor,

întrucât:

(1) Uniunea și-a stabilit obiectivul de a menține și a dezvolta un spațiu de libertate, securitate și justiție, în cadrul căruia se asigură libera circulație a persoanelor. Pentru instituirea progresivă a unui astfel de spațiu, Uniunea adoptă, printre altele, măsuri privind cooperarea judiciară în materie civilă cu implicații transfrontaliere, în special atunci când sunt necesare pentru buna funcționare a pieței interne.

(2) În conformitate cu articolul 81 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”), aceste măsuri trebuie să aibă ca obiectiv asigurarea, printre altele, a recunoașterii reciproce și a executării hotărârilor între statele membre, a accesului efectiv la justiție; eliminarea obstacolelor din calea bunei desfășurări a procedurilor civile, prin promovarea compatibilității normelor de procedură civilă aplicabile în statele membre. Consiliul European reunit la Tampere la 15 și 16 octombrie 1999 a aprobat principiul recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești ca piatră de temelie a cooperării judiciare în materie civilă, specificând că acesta ar trebui să se aplice, inter alia, ordonanțelor asiguratorii care să permită autorităților competente să pună sechestru pe activele care sunt ușor de transferat.

(3) Programul de măsuri pentru punerea în aplicare a principiului recunoașterii reciproce a hotărârilor în materie civilă și comercială, comun Comisiei și Consiliului și adoptat la 30 noiembrie 2000[17], prevede stabilirea de măsuri de protecție la nivel european, precum și îmbunătățirea măsurilor de poprire în sectorul bancar, de exemplu, prin instituirea unui sistem european de poprire asigurătorie a conturilor bancare.

(4) Comisia a adoptat o carte verde privind creșterea eficienței în materie de executare a hotărârilor în Uniunea Europeană: poprirea conturilor bancare, la 24 octombrie 2006[18]. Cartea verde a lansat o consultare referitoare la necesitatea și caracteristicile posibile ale unei proceduri europene uniforme de indisponibilizare a conturilor bancare.

(5) Programul de la Stockholm din decembrie 2009[19], care stabilește prioritățile în materie de justiție, libertate și securitate pentru perioada 2010-2014, a invitat Comisia să prezinte propuneri adecvate pentru îmbunătățirea eficacității executării hotărârilor judecătorești în Uniune, în ceea ce privește conturile bancare și activele debitorilor.

(6) Un creditor ar trebui să poată obține o ordonanță asiguratorie, prin care să împiedice retragerea sau transferul fondurilor deținute de debitor în conturile bancare deschise în Uniune, în cazul în care există riscul ca debitorul să îndepărteze activele de care dispune și astfel să împiedice executarea hotărârii pe fond sau să o îngreuneze în mod substanțial.

(7) Proceduri naționale pentru obținerea unor măsuri de protecție, cum ar fi ordonanțele de indisponibilizare a conturilor bancare, există în toate statele membre, însă condițiile în care se dispune măsura și eficacitatea executării variază considerabil. Mai mult, recursul la măsurile naționale de protecție este dificil, îndelungat și costisitor în cazurile cu implicații transfrontaliere, în special, atunci când creditorul încearcă că indisponibilizeze mai multe conturi bancare situate în state membre diferite. O procedură europeană care să permită unui creditor să indisponibilizeze conturile bancare ale debitorului său în cazurile cu implicații transfrontaliere într-un mod simplu, rapid și necostisitor ar trebui să remedieze lacunele situației existente.

(8) Procedura instituită prin prezentul regulament ar trebui să constituie o modalitate opțională pe care reclamantul să o poată folosi pentru a-și exercita drepturile, care să fie disponibilă ca alternativă la procedurile de obținere a măsurilor de protecție existente în dreptul național.

(9) Domeniul de aplicare al prezentului regulament ar trebui să includă toate aspectele de drept civil și comercial, cu excepția anumitor aspecte bine definite. În special, prezentul regulament nu ar trebui să se aplice în contextul procedurilor de arbitraj sau de insolvență.

(10) Procedura ar trebui să fie disponibilă reclamanților care doresc să garanteze executarea unei hotărâri judecătorești ulterioare pe fond înainte de inițierea acțiunii pe fond și în orice moment pe parcursul acțiunii, precum și reclamanților care au obținut deja o hotărâre judecătorească sau un alt titlu executoriu pe fond. În această din urmă situație, procedura poate avea valoare adăugată în cazul în care executarea titlului este lentă sau atunci când creditorul dorește să se stabilească în ce stat membru debitorul are fonduri suficiente pentru a justifica lansarea procedurii de executare silită.

(11) Pentru a asigura existența unei legături strânse între instanță și măsura de protecție, competența de emitere a ordonanței ar trebui să aparțină instanțelor care sunt competente să soluționeze cauza pe fond. În plus, reclamantul ar trebui să poată solicita emiterea unei ordonanțe asiguratorii în locul în care este deschis contul avut în vedere. În acest caz, totuși, efectele ordonanței ar trebui limitate la teritoriul statului membru în care ordonanța a fost emisă.

(12) Condițiile pentru emiterea ordonanței asiguratorii de indisponibilizare a conturilor bancare ar trebui să găsească un echilibru adecvat între interesul creditorilor de a obține o ordonanță asiguratorie atunci când este necesar și interesele debitorilor de a preveni abuzurile în acest domeniu. Prin urmare, înainte de a obține o hotărâre executorie în statul membru în care este deschis contul, instanța ar trebui să se asigure că pretențiile creditorului asupra debitorului par a fi bine întemeiate și că este posibil ca, în lipsa ordonanței, executarea ulterioară a viitoarei hotărâri judecătorești să fie împiedicată sau îngreunată în mod substanțial.

(13) În scopul de a asigura menținerea efectului de surpriză al ordonanței asiguratorii, debitorul nu ar trebui să fie informat cu privire la cerere, audiat înainte de emitere sau notificat cu privire la ordonanță înainte ca banca să o execute. Debitorul ar trebui, cu toate acestea, să fie în măsură să conteste ordonanța imediat ce acesta a fost executată.

(14) Părțile nu ar trebui să fie obligate să fie reprezentate de către un avocat sau un jurist în cadrul procedurilor inițiate în temeiul prezentului regulament.

(15) Prezentul regulament ar trebui să ofere suficiente garanții pentru a preveni abuzurile în acest domeniu. În special, cu excepția cazului în care creditorul are deja o hotărâre executorie în statul membru de executare, instanța ar trebui să poată impune creditorului să ofere garanții care să asigure despăgubiri pentru eventualele prejudicii suferite de debitor ca urmare a unei ordonanțe nejustificate. Condițiile în care creditorul va fi obligat să despăgubească debitorul pentru un astfel de prejudiciu ar trebui să fie reglementate de dreptul intern. În cazul în care legislația unui stat membru nu prevede răspunderea legală a reclamantului, prezentul regulament nu ar trebui să excludă posibilitatea de a recurge la măsuri cu efect echivalent, cum ar fi obligația reclamantului de a acorda despăgubiri.

(16) Dat fiind că în prezent creditorii se confruntă cu dificultăți de ordin practic în ceea ce privește accesul la informații privind debitorii, din surse publice sau private, în context transfrontalier, prezentul regulament ar trebui să instituie un mecanism prin care autoritatea competentă din statul membru de executare să poată obține informații privind conturile bancare ale debitorului, fie obligând băncile să dezvăluie informații privind coordonatele contului bancar al debitorului deschis în statul membru respectiv, fie prin acordarea accesului la informațiile deținute de către autoritățile publice sau administrative în registre sau pe alte suporturi.

(17) În scopul de a se asigura o executare rapidă a ordonanței asiguratorii, regulamentul ar trebui să prevadă ca transmiterea ordonanței de la instanța emitentă la bancă să fie efectuată prin notificare sau comunicare directă, astfel cum se prevede în Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 privind notificarea sau comunicarea în statele membre a actelor judiciare și extrajudiciare în materie civilă sau comercială[20]. Prezentul regulament ar trebui, de asemenea, să prevadă norme corespunzătoare privind executarea ordonanței de către bancă și să oblige banca să declare dacă prin intermediul ordonanței s-au putut indisponibiliza fonduri ale debitorului.

(18) Dreptul debitorului de la un proces echitabil ar trebui să fie protejat în cadrul procedurii de emitere a unei ordonanțe asiguratorii. Aceasta implică în special obligația de a notifica sau comunica pârâtului ordonanța și toate documentele prezentate de reclamant imediat după executarea ordonanței și dreptul pârâtului de a solicita o revizuire a acesteia. Competența pentru soluționarea căilor de atac ar trebui să aparțină instanței care a emis ordonanța, cu excepția cazurilor în care se contestă aspecte legate de executare. Cu toate acestea, în cazul în care pârâtul are calitatea de consumator, angajat sau asigurat, acesta ar trebui să fie în măsură să solicite o revizuire a ordonanței în fața instanțelor din statul membru unde își are domiciliul. De asemenea, debitorul ar trebui să aibă dreptul de a elibera fondurile din cont dacă oferă garanții alternative.

(19) Pentru a garanta că ordonanța asiguratorie este emisă și executată rapid și fără întârziere, prezentul regulament ar trebui să stabilească termene maxime în care diferitele etape ale procedurii trebuie să fie îndeplinite. În plus, prezentul regulament ar trebui să oblige statele membre să desfășoare procedura europeană într-un termen identic cu cel al procedurii pentru obținerea unei măsuri echivalente în conformitate cu legislația internă. Acest lucru înseamnă, în special, că, în cazul în care legislația națională prevede termene mai scurte decât cele stabilite în prezentul regulament pentru obținerea măsurilor naționale, aceste termene mai scurte ar trebui să se aplice și procedurii europene. Pentru calcularea termenelor stabilite prin prezentul regulament ar trebui să se aplice dispozițiile Regulamentului (CEE, Euratom) nr. 1182/71 al Consiliului din 3 iunie 1971 privind stabilirea regulilor care se aplică termenelor, datelor și expirării termenelor[21].

(20) Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. În special, prezentul regulament vizează garantarea respectării depline a demnității umane și promovarea aplicării articolelor 7, 8, 17 și 47 referitoare la respectarea vieții private și de familie, protecția datelor cu caracter personal, dreptul la proprietate și dreptul la o cale de atac eficientă și, respectiv, la un proces echitabil.

(21) Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date[22] se aplică prelucrării datelor cu caracter personal efectuate în conformitate cu prezentul regulament.

(22) Pentru a ține seama de progresele tehnice, competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind Funcționarea Uniunii Europene ar trebui delegată Comisiei în ceea ce privește modificarea anexelor la prezentul regulament. Este deosebit de important ca, în timpul lucrărilor sale pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți. Comisia, în momentul pregătirii și elaborării actelor delegate, ar trebui să garanteze transmiterea simultană, promptă și adecvată a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu.

(23) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și a Irlandei în ceea ce privește spațiul de libertate, securitate și justiție, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la TFUE, [Regatul Unit și Irlanda și-au notificat dorința de a participa la adoptarea și aplicarea prezentului regulament]/[fără a aduce atingere articolului 4 din protocol, Regatul Unit și Irlanda nu participă la adoptarea prezentului regulament, și, prin urmare, nu le revin obligații în virtutea acestuia și nici nu le sunt aplicabile dispozițiile sale].

(24) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la TFUE, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament și, prin urmare, nu îi revin obligații în virtutea acestuia și nici nu îi sunt aplicabile dispozițiile sale,

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Capitolul 1 Obiect, domeniu de aplicare și definiții

Articolul 1 Obiect

1. Prezentul regulament instituie o procedură europeană cu privire la o măsură de protecție care permite unui creditor să obțină o ordonanță asiguratorie europeană de indisponibilizare a conturilor bancare (denumită în continuare „ordonanță asiguratorie”) prin care să împiedice retragerea sau transferul fondurilor deținute de către debitor într-un cont bancar în interiorul Uniunii.

2. Ordonanța asiguratorie se află la dispoziția creditorului ca alternativă la măsurile de protecție existente în statele membre.

Articolul 2 Domeniu de aplicare

1. Prezentul regulament se aplică creanțelor pecuniare în materie civilă și comercială cu implicații transfrontaliere, astfel cum sunt definite în articolul 3, indiferent de natura instanței. Regulamentul nu se aplică, în special, în materie fiscală, vamală sau administrativă.

2. Prezentul regulament nu se aplică în materie de:

(a) faliment, proceduri privind lichidarea societăților insolvabile sau a altor persoane juridice, acorduri amiabile, proceduri de concordate și alte proceduri similare;

(b) securitate socială;

(c) arbitraj.

3. Prezentul regulament nu se aplică conturilor bancare care, în conformitate cu legea care reglementează imunitatea la executare în statul membru în care este deschis contul, sunt exceptate de la indisponibilizare sau sistemelor de decontare a titlurilor de valoare, desemnate de statele membre în conformitate cu articolul 10 din Directiva 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului[23].

4. Prezentul regulament se aplică în materie de bunuri matrimoniale, de consecințe patrimoniale ale parteneriatelor înregistrate sau de succesiuni în cazul în care legislația Uniunii privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești se aplică acestor materii.

Articolul 3 Aspecte care au implicații transfrontaliere

În sensul prezentului regulament, se consideră că un caz are implicații transfrontaliere, cu excepția cazului în care instanța sesizată cu cererea de emitere a unei ordonanțe asiguratorii, toate conturile bancare ce urmează a fi indisponibilizate prin ordonanță și părțile se află sau își au domiciliul în același stat membru.

Articolul 4 Definiții

În sensul prezentului regulament:

1. „cont bancar” înseamnă orice cont cu numerar sau instrumente financiare care este deținut într-o bancă pe numele pârâtului sau pe numele unui terț în numele pârâtului;

2. „bancă” înseamnă o întreprindere a cărei activitate constă în a primi de la public depozite sau alte fonduri rambursabile și în a acorda credite în cont propriu;

3. „instrumente financiare” înseamnă un instrument financiar în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 17 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului[24];

4. „numerar” înseamnă sume de bani creditate într-un cont, în orice monedă, precum și orice creanțe similare care dau dreptul la rambursarea unor sume, cum ar fi depozitele de pe piața monetară;

5. „fonduri” înseamnă numerar sau instrumente financiare;

6. „stat membru unde este deschis contul” înseamnă

(a) în cazul unui cont bancar care conține numerar, statul membru indicat în codul IBAN al contului;

(b) în cazul unui cont bancar care conține instrumente financiare, statul membru în care banca care deține contul își are reședința obișnuită, astfel cum a fost stabilită în conformitate cu articolul 19 din Regulamentul (CE) nr. 593/2008 al Parlamentului European și al Consiliului[25];

7. „creanță” înseamnă un drept existent asupra unei sume de bani specifice sau determinabile;

8. „hotărâre” înseamnă o hotărâre pronunțată de o instanță dintr-un stat membru, indiferent de denumirea acesteia, inclusiv stabilirea de către un grefier a cheltuielilor de judecată;

9. „instanță” înseamnă o instanță sau orice autoritate desemnată de un stat membru ca fiind competentă în materiile care intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament;

10. „tranzacție judiciară” înseamnă o tranzacție care a fost aprobată de o instanță sau a fost încheiată în fața unei instanțe în cursul unei proceduri;

11. „act autentic” înseamnă un act care a fost întocmit sau înregistrat în mod oficial ca act autentic într-un stat membru și a cărui autenticitate:

(a) se referă la semnătura și la conținutul actului autentic și

(b) a fost întocmit de către o autoritate publică sau de orice altă autoritate împuternicită în acest sens;

12. „stat membru de origine” înseamnă statul membru în care a fost emisă ordonanța asiguratorie;

13. „stat membru de executare” înseamnă statul membru în care este deschis contul bancar care trebuie indisponibilizat;

14. „autoritate competentă” înseamnă autoritatea pe care statul membru de executare a desemnat-o ca fiind competentă pentru obținerea de informații necesare privind contul pârâtului în conformitate cu articolul 17, notificarea sau comunicarea ordonanței asiguratorii în conformitate cu articolele 24 - 28 și stabilirea sumelor exceptate de la executare în conformitate cu articolul 32;

15. „domiciliu” înseamnă domiciliu astfel cum a fost definit în conformitate cu articolele 59 și 60 din Regulamentul (CE) nr. 44/2001 al Consiliului[26] .

Capitolul 2 Procedura de obținere a unei ordonanțe asiguratorii

Articolul 5 Cazuri în care se poate solicita o ordonanță asiguratorie

1. Secțiunea 1 se aplică atunci când:

(a) reclamantul solicită emiterea unei ordonanțe asiguratorii înainte de inițierea acțiunii pe fond împotriva pârâtului sau în orice moment pe durata acesteia;

(b) reclamantul a obținut o hotărâre, o tranzacție judiciară sau un act autentic împotriva pârâtului, care este executoriu în statul membru de origine, dar încă nu a fost declarat executoriu în statul membru de executare, în cazul în care o astfel de declarație este necesară.

2. Secțiunea 2 se aplică situațiilor în care reclamantul solicită emiterea unei ordonanțe asiguratorii după obținerea unei hotărâri, a unei tranzacții judiciare sau a unui act autentic împotriva pârâtului care este executoriu de drept în statul membru de executare sau care a fost declarat executoriu în statul respectiv.

Secțiunea 1 Emiterea unei ordonanțe asiguratorii înainte de obținerea unui titlu executoriu

Articolul 6 Competența

1. Ordonanța de executare se emite de către o instanță.

2. Competența pentru emiterea unei ordonanțe asiguratorii aparține instanțelor din statul membru în care trebuie inițiată acțiunea pe fond, în conformitate cu normele aplicabile în materie de competență. În cazul în care sunt competente mai multe instanțe pentru soluționarea fondului, este competentă instanța din statul membru în care reclamantul a inițiat acțiunea pe fond sau intenționează să inițieze acțiunea pe fond.

3. Fără a aduce atingere alineatului (2), instanțele din statul membru în care este deschis contul bancar sunt competente să emită o ordonanță asiguratorie care urmează a fi executată în statul membru respectiv.

Articolul 7 Condițiile pentru emiterea unei ordonanțe asiguratorii

1. Ordonanța asiguratorie se emite pentru suma solicitată sau pentru o parte a acesteia, în cazul în care reclamantul prezintă fapte relevante, coroborate în mod rezonabil cu elemente de probă, astfel încât să convingă instanța că următoarele două condiții sunt îndeplinite cumulativ:

(a) creanța față de pârât pare să fie întemeiată;

(b) este probabil ca, fără emiterea ordonanței, executarea ulterioară a unui titlu existent sau viitor împotriva pârâtului să fie împiedicată sau îngreunată în mod substanțial, inclusiv deoarece există riscul real ca pârâtul să retragă, să îndepărteze sau să ascundă activele deținute în contul (conturile) banca(e) care urmează să fie indisponibilizate.

2. În cazul în care reclamantul a obținut deja o hotărâre, o tranzacție judiciară sau un act autentic vizând plata unei sume de bani împotriva pârâtului, care este executoriu în statul membru de origine și poate fi recunoscută în statul membru de executare în conformitate cu instrumentele aplicabile dreptului Uniunii, condiția prevăzută la alineatul (1) litera (a) se consideră a fi îndeplinită.

Articolul 8 Cererea de emitere a unei ordonanțe asiguratorii

1. Cererile de emitere a unei ordonanțe asiguratorii se fac utilizându-se formularul din anexa I.

2. Formularul de cerere include toate datele următoare:

(a) numele și adresa reclamantului și, după caz, ale reprezentanților acestuia, precum și denumirea și adresa instanței sesizate;

(b) numele și adresa pârâtului și, dacă este cazul, ale reprezentantului său;

(c) informațiile privind contul (conturile), în conformitate cu articolul 16, cu excepția cazului în care s-a introdus o cerere pentru obținerea de informații privind contul (conturile) în conformitate cu articolul 17;

(d) valoarea creanței, precum și valoarea dobânzilor și taxelor în măsura în care aceste taxe pot fi garantate în conformitate cu articolul 18;

(e) o descriere a tuturor circumstanțelor invocate ca temei al creanței și, după caz, al dobânzilor solicitate;

(f) o descriere a tuturor circumstanțelor relevante care justifică emiterea ordonanței, în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) litera (b);

(g) o descriere a tuturor elementelor relevante care susțin competența instanței sesizate;

(h) o listă a probelor furnizate sau propuse de către reclamant;

(i) în cazul în care se aplică articolul 7 alineatul (2), o copie a hotărârii judecătorești, a tranzacției judiciare sau a actului autentic care să întrunească toate condițiile necesare în vederea stabilirii autenticității sale;

(j) o declarație prin care reclamantul să declare dacă alte instanțe au fost sesizate cu o cerere de emitere a unei ordonanțe asiguratorii sau a unei ordonanțe cu efect echivalent în temeiul legislației naționale, astfel cum se prevede la articolul 19.

3. Cererea este însoțită de orice documente justificative relevante.

4. Cererea poate fi prezentată prin orice mijloc de comunicare, inclusiv mijloace electronice.

Articolul 9 Examinarea cererii

1. Instanța sesizată cu o cerere de emitere a unei ordonanțe asiguratorii examinează dacă cerințele prevăzute la articolele 2, 6, 7 și 8 sunt îndeplinite.

2. În cazul în care nu sunt îndeplinite condițiile menționate la articolul 8, instanța dă reclamantului posibilitatea să completeze sau să rectifice cererea, cu excepția cazului în care aceasta este în mod vădit nefondată sau inadmisibilă.

Articolul 10 Procedura ex parte

Pârâtul nu este notificat în legătură cu cererea și nu este audiat înainte de emiterea ordonanței asiguratorii, cu excepția cazului în care reclamantul solicită contrariul.

Articolul 11 Elemente de probă

1. În cazul în care instanța competentă consideră că nu poate emite ordonanța asiguratorie fără dovezi suplimentare, aceasta poate să admită astfel de dovezi sub formă de declarații scrise ale martorilor sau experților.

2. Instanța admite depozițiile orale doar în cazurile în care consideră necesar acest lucru. În cazul în care reclamantul, un martor sau un expert nu este domiciliat în raza teritorială a instanței competente, instanța acceptă probe prin videoconferință sau prin intermediul altor tehnici de comunicare, dacă acestea sunt disponibile.

Articolul 12 Garanția care trebuie furnizată de reclamant

Înainte de emiterea unei ordonanțe asiguratorii, instanța poate impune reclamantului furnizarea unei sume ca garanție sau o asigurare echivalentă pentru a se asigura despăgubiri pentru orice prejudiciu suferit de către pârât, în măsura în care reclamantul este obligat să compenseze aceste prejudicii în temeiul legislației naționale.

Articolul 13 Inițierea acțiunii pe fond

Atunci când o cerere de emitere a unei ordonanțe asiguratorii se efectuează înainte de inițierea acțiunii pe fond, reclamantul trebuie să inițieze această procedură în termen de 30 de zile de data emiterii ordonanței sau într-un termen mai scurt stabilit de instanța emitentă, în caz contrar ordonanța fiind revocabilă în conformitate cu articolul 34 alineatul (1) litera (b) sau cu articolul 35 alineatul (2).

Secțiunea 2 Emiterea unei ordonanțe asiguratorii după obținerea unui titlu executoriu

Articolul 14 Competența pentru emiterea unei ordonanțe asiguratorii

1. În cazurile menționate la articolul 5 alineatul (2), dacă reclamantul a obținut o hotărâre sau o tranzacție judiciară, acesta poate solicita instanței care a pronunțat hotărârea sau tranzacția judiciară să emită și ordonanța asiguratorie.

2. În cazul în care reclamantul a obținut un act autentic, acesta poate solicita ca autoritatea competentă din statul membru în care s-a întocmit actul autentic și desemnată în acest scop de către fiecare stat membru să emită și ordonanța asiguratorie.

3. Reclamantul poate adresa cererea de emitere a unei ordonanțe asiguratorii direct autorității din statul membru de executare pe care statul membru respectiv a desemnat-o ca fiind competentă pentru emiterea de astfel de ordonanțe și pe care a notificat-o Comisiei în conformitate cu articolul 48 (denumită în continuare „autoritatea emitentă”).

4. În ceea ce privește procedurile de emitere a unei ordonanțe asiguratorii menționate în prezenta secțiune, se aplică articolul 10.

Articolul 15 Cerere de emitere a unei ordonanțe asigurătorii

1. Cererile de emitere a unei ordonanțe asiguratorii se fac utilizându-se formularul de cerere din anexa I.

2. Formularul de cerere include toate datele următoare:

(a) numele și adresa reclamantului și, după caz, ale reprezentantului acestuia, precum și denumirea și adresa instanței sesizate;

(b) numele și adresa pârâtului și, dacă este cazul, ale reprezentantului său;

(c) suma specificată în hotărâre, în tranzacția judiciară sau în actul autentic precum și valoarea dobânzilor și taxelor, în măsura în care acestea pot fi garantate în conformitate cu articolul 18;

(d) informațiile privind contul (conturile), în conformitate cu articolul 16, cu excepția cazului în care s-a introdus o cerere pentru obținerea de informații privind contul (conturile) în conformitate cu articolul 17;

(e) o copie a hotărârii, a tranzacției judiciare sau a actului autentic care să îndeplinească condițiile necesare stabilirii autenticității acestuia;

(f) o declarație în sensul că hotărârea nu a fost respectată;

(g) în cazul în care hotărârea judecătorească, tranzacția judiciară sau actul autentic a fost eliberat într-un alt stat membru

(i) în cazul unei hotărâri, a unei tranzacții judiciare sau a actelor autentice pentru care nu este necesară învestirea cu formulă executorie, certificatul prevăzut în cadrul instrumentului aplicabil în scopul executării în alt stat membru, însoțit, dacă este necesar, de o transcriere sau o traducere în conformitate cu articolul 47 sau

(ii) în cazul unei hotărâri, a unei tranzacții judiciare sau a unui act autentic pentru care este necesară învestirea cu formulă executorie, hotărârea de încuviințare a executării.

(h) o declarație prin care reclamantul să declare dacă alte instanțe au fost sesizate cu o cerere de emitere a unei ordonanțe asiguratorii sau a unei ordonanțe cu efect echivalent în temeiul legislației naționale, astfel cum se prevede la articolul 19.

3. Cererea poate fi prezentată prin orice mijloc de comunicare, inclusiv mijloace electronice.

Secțiunea 3 Dispoziții comune

Articolul 16 Informații privind contul bancar

Cu excepția cazului în care reclamantul solicită ca autoritatea competentă să obțină informațiile în legătură cu contul bancar prevăzute la articolul 17, reclamantul trebuie să furnizeze toate informațiile cu privire la pârât și la contul (conturile) bancar(e) necesare pentru ca banca sau băncile să identifice pârâtul și contul (conturile) acestuia, inclusiv următoarele:

(a) numele complet al pârâtului,

(b) denumirea băncii la care pârâtul deține unul sau mai multe conturi care urmează să fie indisponibilizate, precum și adresa sediului central al băncii, în statul membru în care este deschis contul, și

(c) fie

(i) numărul sau numerele de cont,

(ii) adresa completă a pârâtului,

(iii) în cazul în care pârâtul este o persoană fizică, data nașterii, codul numeric personal național sau numărul de pașaport; fie

(iv) în cazul în care pârâtul este o persoană juridică, numărul de înregistrare a acesteia din registrul comerțului.

Articolul 17 Cerere pentru obținerea de informații privind contul bancar

1. În cazul în care reclamantul nu dispune de toate informațiile privind contul bancar necesare în conformitate cu articolul 16, acesta poate solicita ca autoritatea competentă din statul membru de executare să obțină informațiile necesare. O astfel de solicitare se face în cadrul cererii de emitere a unei ordonanțe asiguratorii.

2. Cererea include toate informațiile de care dispune reclamantul cu privire la pârât și la conturile bancare ale pârâtului.

3. Instanța sau autoritatea emitentă emite ordonanța asiguratorie în conformitate cu articolul 21 și o transmite autorității competente în conformitate cu articolul 24.

4. Autoritatea competentă utilizează toate mijloacele corespunzătoare și rezonabile disponibile în statul membru de executare pentru a obține informațiile menționate la alineatul (1). După obținerea informațiilor, autoritatea competentă notifică sau comunică ordonanța asiguratorie băncii în conformitate cu articolul 24.

5. Metodele de obținere a informațiilor în conformitate cu legislația națională, care trebuie transmise Comisiei în temeiul articolului 48, sunt alese dintre următoarele:

(a) posibilitatea de a obliga toate băncile de pe teritoriul statului să informeze dacă pârâtul deține un cont la acestea;

(b) accesul autorității competente la informațiile menționate la alineatul (1) în cazul în care informațiile sunt deținute de autoritățile publice sau administrația publică în registre sau pe alte suporturi.

6. Informațiile menționate la alineatul (4) trebuie să fie adecvate pentru identificarea contului sau conturilor pârâtului, relevante, neexcesive și să se limiteze la:

(a) adresa pârâtului,

(b) banca sau băncile unde este (sunt) deschis(e) contul sau conturile,

(c) numărul sau numerele de cont ale pârâtului.

Articolul 18 Valoarea ordonanței asiguratorii

1. În cazul în care ordonanța asiguratorie a fost emisă pe baza unei hotărâri, a unei tranzacții judiciare sau a unui act autentic executoriu în statul membru de origine, reclamantul trebuie să fie capabil să garanteze suma stabilită prin ordonanța asiguratorie, precum și orice dobânzi și cheltuieli specificate în aceasta.

2. În toate celelalte cazuri, reclamantul trebuie să fie capabil să garanteze valoarea creanței, precum și orice dobânzi care s-au acumulat.

Articolul 19 Informații cu privire la cererile aflate pe rolul altor instanțe

1. Atunci când se solicită emiterea unei ordonanțe asiguratorii, reclamantul trebuie să declare dacă a mai sesizat altă instanța cu o cerere de emitere a unei ordonanțe asiguratorii sau a unei măsuri de protecție echivalente, în conformitate cu legislația națională, împotriva aceluiași pârât, în vederea garantării aceleiași creanțe.

2. Reclamantul informează instanța sesizată cu cererea de emitere a unei ordonanțe asiguratorii în legătură cu orice altă ordonanță asiguratorie sau măsură de protecție în temeiul legislației naționale, adoptată în conformitate cu cererea menționată la alineatul (1) În acest caz, instanța sau autoritatea emitentă poate să se abțină de la emiterea unei ordonanțe suplimentare în cazul în care consideră că măsurile deja acordate asigură o protecție suficientă a intereselor reclamantului.

Articolul 20 Comunicarea și cooperarea între instanțe

1. Atunci când instanțele unui stat membru sunt sesizate cu o cerere de emitere a unei ordonanțe asiguratorii și instanțele dintr-un alt stat membru sunt sesizate cu acțiunea pe fond, instanțele în cauză pot coopera în scopul de a asigura o bună coordonare între procedura pe fond și procedura referitoare la ordonanța asiguratorie.

2. Instanța sesizată cu cererea de emitere a unei ordonanțe asiguratorii poate cere informații celeilalte instanțe la care se face referire la alineatul (1) cu privire la toate circumstanțele relevante pentru cauza respectivă sau poate impune reclamantului să obțină informațiile respective, cum ar fi riscul de înstrăinare a activelor de către pârât sau orice refuz al instanței sesizate pe fond de a acorda o măsură similară. Aceste informații pot fi căutate direct sau prin intermediul punctelor de contact ale Rețelei Judiciare Europene în materie civilă și comercială instituite prin Decizia 2001/470/CE[27].

Articolul 21 Emiterea, efectele și durata ordonanței asiguratorii

1. Atunci când cerințele la care se face referire în prezentul capitol sunt îndeplinite, instanța sau autoritatea emitentă emite o ordonanță asiguratorie.

2. Atunci când ordonanța trebuie să fie executată într-un alt stat membru, aceasta se emite în conformitate cu formularul prevăzut în anexa II.

3. În cazurile menționate la articolul 5 alineatul (1), instanța emite ordonanța asiguratorie în termen de cel mult 7 zile calendaristice de la data depunerii cererii.

4. În cazul în care, datorită circumstanțelor excepționale, se consideră necesară fixarea unei ședințe de judecată, instanța se întrunește în ședință în termen de cel mult 7 zile calendaristice suplimentare și emite ordonanța în termen de cel mult 7 zile calendaristice după ce a avut loc ședința de judecată.

5. În cazurile menționate la articolul 5 alineatul (2), autoritatea emitentă emite ordonanța asiguratorie cel târziu în termen de cel mult 3 zile calendaristice de la data depunerii cererii.

6. Fără a se aduce atingere dispozițiilor articolului 32, ordonanța asiguratorie împiedică transferarea, retragerea sau cesionarea sumei prevăzute în ordonanță, de către pârât sau de către creditorii săi, din contul sau conturile desemnate.

7. Ordonanța asiguratorie rămâne în vigoare

(a) până când este anulată de către o instanță în conformitate cu articolele 34, 35, 36 sau 40 ori

(b) dacă reclamantul a obținut o hotărâre judecătorească, o tranzacție judiciară sau un act autentic privind fondul, care este executoriu în statul membru de origine, sau în cazurile menționate la articolul 5 alineatul (2), până când efectele ordonanței asiguratorii sunt înlocuite de efectele echivalente ale unei măsuri de executare silită în conformitate cu legislația națională, cu condiția ca, în primul caz, reclamantul să fi lansat procedura de executare în termen de 30 de zile de la data la care hotărârea, tranzacția judiciară sau actul autentic a fost notificat sau a devenit executoriu, luându-se în calcul data cea mai tardivă.

Articolul 22 Căi de atac împotriva refuzului de a emite o ordonanță asiguratorie

1. Reclamantul poate introduce o cale de atac împotriva deciziei instanței sau a autorității emitente de respingere a cererii de emitere a unei ordonanțe asiguratorii la instanța ale cărei coordonate trebuie notificate Comisiei, în conformitate cu articolul 48.

2. Calea de atac trebuie introdusă în termen de 30 de zile de data notificării deciziei menționate la alineatul (1).

Capitolul 3 Caracterul executoriu și executarea ordonanței asiguratorii

Articolul 23 Eliminarea procedurii de exequatur

O ordonanță asiguratorie emisă într-un stat membru în conformitate cu articolul 6 alineatul (2) și cu articolul 14 alineatul (1) este recunoscută și executorie într-un alt stat membru, fără să fie necesară o hotărâre de încuviințare a executării și fără să existe vreo posibilitate de a se opune recunoașterii sale.

Articolul 24 Notificarea sau comunicarea ordonanței asiguratorii către bancă

1. Ordonanța asiguratorie se notifică sau se comunică băncii sau băncilor menționate în ordonanță, în conformitate cu prezentul articol.

2. Atunci când ordonanța asiguratorie a fost emisă de o instanță sau de autoritatea emitentă din statul membru de executare, notificarea sau comunicarea către bancă se efectuează în conformitate cu legislația statului membru respectiv.

3. În cazul în care instanța care emite ordonanța asiguratorie este situată într-un alt stat membru decât statul membru de executare, notificarea sau comunicarea se face în conformitate cu dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1393/2007 al Parlamentului European și al Consiliului[28].

Cu privire la transmiterea ordonanței asiguratorii, se aplică dispozițiile prezentate în cele ce urmează.

(a) Persoana sau autoritatea responsabilă de notificarea sau comunicarea acesteia în statul membru de origine transmite ordonanța asiguratorie direct către autoritatea competentă a statului membru de executare.

(b) Se transmit următoarele documente:

(i) o copie a ordonanței asiguratorii în formatul prevăzut în anexa II, care îndeplinește condițiile necesare pentru stabilirea autenticității acesteia;

(ii) în cazul în care este necesar, o transcriere sau o traducere a formularului în conformitate cu articolul 47;

(iii) formularul de transmitere prevăzut în anexa I la Regulamentul (CE) nr. 1393/2007, însoțit, dacă este necesar, de o transcriere sau o traducere a formularului în conformitate cu articolul 48.

(c) Autoritatea competentă notifică sau comunică ordonanța asiguratorie băncii sau băncilor menționate în ordonanță. Autoritatea competentă ia toate măsurile necesare pentru efectuarea notificării sau comunicării ordonanței în termen de cel mult 3 zile lucrătoare de la data primirii acesteia.

(d) De îndată ce ordonanța este notificată sau comunicată băncii, autoritatea competentă întocmește un certificat de îndeplinire a acestor formalități, în conformitate cu articolul 10 din Regulamentul (CE) nr. 1393/2007 și îl transmite persoanei sau autorității care a solicitat notificarea sau comunicarea.

Articolul 25 Notificarea sau comunicarea ordonanței asiguratorii către pârât

1. Pârâtului i se notifică sau comunică ordonanța asiguratorie și toate documentele depuse la instanță sau la autoritatea competentă în vederea obținerii ordonanței, fără întârzieri nejustificate, după ce s-a efectuat notificarea sau comunicarea către bancă în conformitate cu articolul 24 și banca a emis declarația prevăzută la articolul 27.

2. În cazul în care pârâtul este domiciliat în statul membru de origine, notificarea sau comunicarea se face în conformitate cu normele din legislația națională a statului membru respectiv.

3. În cazul în care pârâtul este domiciliat în statul membru de executare, autoritatea competentă a acelui stat membru căreia i-a fost transmisă ordonanța asiguratorie în conformitate cu articolul 24 alineatul (3) notifică sau comunică ordonanța și documentele sale însoțitoare pârâtului, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1393/2007.

4. În cazul în care pârâtul este domiciliat în alt stat membru decât statul membru de origine sau statul membru de executare, autoritatea competentă din statul membru de executare căreia i-a fost transmisă ordonanța asiguratorie în conformitate cu articolul 24 alineatul (3) transmite ordonanța direct autorității competente din statul membru unde își are domiciliul pârâtul. Autoritatea efectuează notificarea sau comunicarea către pârât în conformitate cu dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1393/2007.

Articolul 26 Executarea ordonanței asiguratorii

1. Imediat după primirea ordonanței asiguratorii, organismul bancar căruia i s-a notificat sau comunicat ordonanța asiguratorie o execută prin asigurarea faptului că suma specificată în aceasta nu este transferată, cedată sau retrasă din contul sau din conturile desemnate în ordonanță sau identificate de către bancă ca fiind deținute de pârât. Orice fonduri care depășesc suma prevăzută în ordonanță trebuie să rămână la dispoziția pârâtului.

2. În cazul în care ordonanța este notificată sau comunicată în afara orelor de program, aceasta va fi executată imediat după începerea următoarei perioade de activitate.

3. În cazul în care fondurile din contul desemnat în ordonanța asiguratorie în conformitate cu alineatul (1) sunt formate din instrumente financiare, valoarea lor se stabilește prin trimitere la cursul pieței relevante aplicabil la data executării.

4. Dacă moneda fondurilor deținute în cont nu este aceeași cu cea în care a fost emisă ordonanța asiguratorie, banca efectuează conversia sumei prin trimitere la cursul de schimb oficial din ziua executării.

5. Răspunderea băncii pentru nerespectarea obligațiilor prevăzute în prezentul articol este reglementată de legislația națională.

Articolul 27 Declarația băncii

1. În termen de 3 zile lucrătoare de la primirea ordonanței asiguratorii, banca informează autoritatea competentă și reclamantul, utilizând formularul prevăzut în anexa III, dacă și în ce măsură au fost indisponibilizate fonduri din contul pârâtului. Autoritatea competentă transmite declarația persoanei sau autorității care a solicitat notificarea sau comunicarea în conformitate cu articolul 24 alineatul (3) litera (a), în termen de o zi lucrătoare.

2. În cazul în care soldul contului este suficient pentru a acoperi suma menționată în ordonanța asiguratorie, banca nu divulgă pârâtului informații despre soldul contului.

3. Banca poate transmite declarația sa prin mijloace de comunicare electronice sigure.

4. Răspunderea băncii pentru nerespectarea acestei obligații este reglementată de legislația națională.

Articolul 28 Indisponibilizarea mai multor conturi bancare

1. În cazul în care ordonanța asiguratorie se referă la mai multe conturi deținute de pârât la una și aceeași bancă, aceasta o va executa doar până la valoarea menționată în ordonanță.

2. În cazul în care au fost emise una sau mai multe ordonanțe asiguratorii sau măsuri echivalente de protecție în temeiul legislației naționale, prin care au ca obiect mai multe conturi deținute de pârât la bănci diferite, în același stat membru sau în state membre diferite, reclamantul are obligația de a elibera orice sume specificate de acestea și care depășesc suma menționată în ordonanța asiguratorie. Eliberarea acestor sume se efectuează în termen de 48 de ore de la primirea primei declarații din partea băncii, în conformitate cu articolul 27, din care reiese existența unei astfel de excedent. Eliberarea se efectuează prin intermediul autorității competente a respectivului stat membru de executare.

Articolul 29 Indisponibilizarea conturilor comune și a conturilor mandatarilor

Conturile care nu sunt deținute în mod exclusiv de pârât sau conturile deținute de un terț în numele pârâtului ori conturile deținute de pârât în numele unui terț, conform evidențelor bancare, pot fi indisponibilizate numai în măsura în care acest lucru este permis de normele legislației interne care reglementează contul și care trebuie notificate Comisiei în conformitate cu articolul 48.

Articolul 30 Costurile înregistrate de bănci

1. O bancă este îndreptățită să pretindă plata sau rambursarea costurilor ocazionate de executarea ordonanței asiguratorii sau a unei ordonanțe în conformitate cu articolul 17 alineatul (4) litera (a), în cazul în care este îndreptățită la astfel de plăți sau la rambursare în cazul măsurilor cu efect echivalent care sunt emise conform legislației interne.

2. Comisioanele percepute pentru executarea ordonanței executorii sau a unei ordonanțe în conformitate cu articolul 17 alineatul (4) litera (a) corespund unui comision unic și fix, stabilit în prealabil de către statul membru în care este deschis contul și care respectă principiile proporționalității și nediscriminării.

3. Statele membre comunică Comisiei, în conformitate cu articolul 48, dacă băncile au dreptul de a-și recupera costurile și, dacă este cazul, cuantumul comisionului prevăzut la alineatul (2).

Articolul 31 Costurile înregistrate de autoritatea competentă

Orice taxe percepute de către o autoritate competentă pentru executarea ordonanței asiguratorii sau pentru soluționarea unei cereri de obținere de informații privind un cont bancar, menționate la articolul 17 alineatul (4), corespund unei taxe unice și fixe, stabilite în prealabilde către statul membru respectiv , cu respectarea principiilor proporționalității și nediscriminării și notificate Comisiei în conformitate cu articolul 48.

Articolul 32 Sume exceptate de la executare

1. În cazul în care legea statului membru de executare prevede acest lucru, sumele necesare pentru a asigura mijloacele de existență ale pârâtului și ale familiei acestuia, în cazul în care pârâtul este o persoană fizică, sau pentru a asigura posibilitatea de a continua în mod normal activitatea, în cazul în care pârâtul este o persoană juridică, sunt exceptate de la executarea ordonanței asiguratorii.

2. Statele membre informează Comisia cu privire la normele aplicabile în temeiul legislației lor naționale în aceste situații, inclusiv ce sume sau tipuri de creanțe deținute într-un cont bancar sunt exceptate.

3. În măsura în care suma menționată la alineatul (1) poate fi stabilită fără furnizarea de informații suplimentare de către pârât, autoritatea competentă din statul membru de executare stabilește această sumă la primirea ordonanței asiguratorii și informează banca că suma respectivă trebuie să fie lăsată la dispoziția pârâtului după executarea ordonanței.

4. Pentru stabilirea sumei menționate la alineatul (1), autoritatea competentă aplică legislația statului membru prin care a fost desemnată, chiar și în cazul în care pârâtul este domiciliat în alt stat membru.

Articolul 33 Ordinea de prioritate a creditorilor concurenți

Ordonanței asiguratorii i se conferă același rang ca unui instrument cu efect echivalent în conformitate cu legislația statului membru în care este deschis contul bancar. Statele membre informează Comisia despre instrumentele echivalente și rangul conferit acestor instrumente în conformitate cu articolul 48.

Capitolul 4 Căi de atac împotriva ordonanței asiguratrii

Articolul 34 Căi de atac aflate la dispoziția pârâtului în statul membru de origine

1. În cazul în care ordonanța asiguratorie a fost emisă în temeiul secțiunii 1 din capitolul 2, pârâtul poate solicita:

(a) o revizuire a ordonanței asiguratorii pe motiv că cerințele pentru emiterea acesteia prevăzute la articolele 2, 6 și 7 nu au fost îndeplinite;

(b) o revizuire a ordonanței asiguratorii pe motiv că reclamantul nu a introdus acțiunea pe fond în termenul menționat la articolul 13.

2. Cu excepția revizuirii prevăzute la alineatul (1) litera (b), cererea de revizuire se introduce cu promptitudine, în orice caz în termen de 45 de zile de la data la care pârâtul a luat efectiv cunoștință de conținutul ordonanței și era în măsură să reacționeze.

3. Cererea de revizuire se înaintează instanței care a emis ordonanța asiguratorie. Cererea se depune utilizând formularul prevăzut în anexa IV și prin orice mijloace de comunicare, inclusiv mijloace electronice.

4. Cererea se notifică sau se comunică reclamantului în conformitate cu normele aplicabile privind notificarea sau comunicarea actelor.

5. În cazul în care revizuirea este întemeiată pe unul dintre motivele menționate la alineatul (1), instanța pronunță anularea sau modificarea ordonanței asiguratorii în consecință, în termen de cel mult 30 de zile calendaristice de la notificarea sau comunicarea cererii către reclamant.

6. Decizia de anulare sau de modificare a ordonanței asiguratorii este executorie de îndată, indiferent de existența unei căi de atac în conformitate cu articolul 37, cu excepția cazurilor în care instanța decide, în vederea protejării intereselor reclamantului, că decizia va avea caracter executoriu numai după ce acesta este definitivă.

7. Decizia va fi notificată sau comunicată imediat băncii sau băncilor în cauză, care o vor executa imediat după primire, deblocând suma indisponibilizată în totalitate sau parțial. De asemenea, decizia va fi notificată sau comunicată imediat reclamantului, în conformitate cu normele aplicabile privind notificarea sau comunicarea actelor.

Articolul 35 Căi de atac aflate la dispoziția pârâtului în statul membru de executare

1. În cazul în care ordonanța asiguratorie a fost emisă în temeiul secțiunii 1 sau 2 din capitolul 2, pârâtul poate solicita ca:

(a) executarea ordonanței să fie limitată, pe motiv că anumite sume din cont sunt scutite de la executare în conformitate cu legea statului membru în care este deschis contul, iar sumele respective nu au fost luate în considerare sau nu au fost calculate corect de către autoritatea competentă în conformitate cu articolul 32;

(b) executarea ordonanței să înceteze pe motiv că:

(i) a fost pronunțată o hotărâre în statul membru de executare prin care s-a respins cererea a cărei executare reclamantul vizează să o garanteze prin ordonanță sau

(ii) contul bancar indisponibilizat este scutit de executare în temeiul legii care reglementează imunitatea de la executare în statul membru în care este deschis contul.

2. În cazul în care ordonanța a fost emisă în temeiul secțiunii 1 din capitolul 2, pârâtul are dreptul să ceară anularea ordonanței pe motiv că reclamantul nu a inițiat acțiunea pe fond în termenul menționat la articolul 13.

3. În cazul în care ordonanța a fost emisă în temeiul secțiunii 2 din capitolul 2, pârâtul poate solicita ca:

(i) ordonanța să fie anulată pe motiv că hotărârea, tranzacția judiciară sau actul autentic a fost anulat în statul membru de origine;

(ii) executarea ordonanței să fie suspendată pe motiv că forța executorie a hotărârii judecătorești, a tranzacției judiciare sau a actului autentic a fost suspendată în statul membru de origine.

4. Cu excepția revizuirii prevăzute la alineatul (2), cererea de revizuire se introduce cu promptitudine și în orice caz în termen de 45 de zile de la data la care pârâtul a luat efectiv cunoștință de conținutul ordonanței și era în măsură să reacționeze.

5. Cererea se adresează instanțelor competente din statul membru de executare, notificate de către statele membre în temeiul articolului 48. Cererea se depune pe suport de hârtie sau prin orice alte mijloace de comunicare, inclusiv mijloace electronice utilizând formularul prevăzut în anexa IV.

6. Cererea se notifică sau se comunică reclamantului în conformitate cu normele aplicabile privind notificarea sau comunicarea actelor.

7. Dacă cererea este justificată, instanța pronunță anularea sau modificarea ordonanței asiguratorii în consecință, în termen de cel mult 30 de zile calendaristice de la notificarea sau comunicarea cererii către reclamant.

8. Decizia de anulare sau de modificare a ordonanței asiguratorii este executorie de îndată, indiferent de existența unei căi de atac în conformitate cu articolul 37, cu excepția cazurilor în care instanța decide, în vederea protejării intereselor reclamantului, că decizia va avea caracter executoriu numai după ce acesta este definitivă.

Articolul 36 Căi de atac la dispoziția pârâtului în statul membru unde își are domiciliul

În cazul în care pârâtul are calitatea de consumator, de angajat sau de asigurat, acesta poate înainta cererea de revizuire în temeiul articolelor 34 și 35 la instanța competentă din statul membru în care este domiciliat, instanță pe care statul membru trebuie să o notifice Comisiei în conformitate cu articolul 48.

Articolul 37 Dreptul la o cale de atac

Dreptul de a introduce o cale de atac împotriva deciziei pronunțate în conformitate cu articolele 34, 35 sau 36 este reglementată de legislația națională.

Articolul 38 Dreptul de a oferi o garanție alternativă

1. Autoritatea competentă din statul membru de executare încetează executarea ordonanței asiguratorii dacă pârâtul furnizează autorității competente o garanție prin depunerea sumei specificate în conformitate cu alineatul (2), sau o asigurare echivalentă, inclusiv o garanție bancară, ca mijloc alternativ de protejare a drepturilor reclamantului.

2. Ordonanța asiguratorie menționează valoarea garanției necesare pentru ca executarea ordonanței să înceteze.

Articolul 39 Drepturile terților

Terții au dreptul de a ridica obiecțiuni împotriva ordonanței asiguratorii în fața instanțelor din statul membru de origine sau de executare în măsura în care ordonanța sau executarea acesteia aduce atingere drepturilor lor.

Articolul 40 Modificarea sau revocarea ordonanței asiguratorii

Fără a aduce atingere drepturilor pârâtului, în conformitate cu articolele 34, 35 și 36, oricare dintre părți poate solicita în orice moment instanței de origine modificarea sau revocarea ordonanței asiguratorii pe motiv că circumstanțele în care a fost emisă ordonanța s-au modificat între timp, inclusiv că a fost pronunțată o hotărâre pe fond de respingere a cererii a cărei executare urma să fie garantată prin ordonanță sau că pârâtul a plătit datoria.

Capitolul 5 Dispoziții generale

Articolul 41 Reprezentarea părților

Reprezentarea de către un avocat sau un alt jurist nu este obligatorie în procedurile pentru emiterea unei ordonanțe asiguratorii în temeiul prezentului regulament.

Articolul 42 Costurile care sunt suportate de partea care cade în pretenții

1. Partea care cade în pretenții suportă cheltuielile de judecată. Cu toate acestea, instanța nu rambursează părții care a câștigat procesul cheltuielile care nu au fost necesare sau cele având o valoare disproporționată în raport cu valoarea cererii.

2. În cazul în care ordonanța asiguratorie a fost emisă în temeiul secțiunii 1 din capitolul 2, cheltuielile de judecată sunt rambursate de către instanța sesizată cu acțiunea pe fond sau de instanța care a anulat ordonanța în conformitate cu articolul 34 alineatul (1) litera (b) sau cu articolul 35 alineatul (2).

3. În cazul în care ordonanța a fost emisă în conformitate cu secțiunea 2 din capitolul 2, costurile se stabilesc de către autoritatea competentă care a executat hotărârea, tranzacția judiciară sau actul autentic pe baza căruia a fost emisă ordonanța.

Articolul 43 Taxele judiciare

1. Taxele judiciare pentru obținerea unei ordonanțe asiguratorii nu sunt mai mari decât taxele pentru obținerea unei măsuri echivalente în conformitate cu legislația internă, nu sunt disproporționate în raport cu valoarea creanței, și nu descurajează reclamanții să utilizeze procedura.

2. Statele membre informează Comisia cu privire la taxele judiciare aplicabile în conformitate cu articolul 49.

Articolul 44 Termene

În cazul în care, în situații excepționale, instanța, autoritatea emitentă sau autoritatea competentă nu este în măsură să respecte termenele prevăzute la articolul 21 alineatele (3) și (4), articolul 24 alineatul (3) litera (c), articolul 27 alineatul (1), articolul 34 alineatele (5) și (7) și articolul 35 alineatul (8), instanța sau autoritatea ia măsurile prevăzute de aceste dispoziții cât mai curând posibil. Instanța sau autoritatea justifică circumstanțele excepționale, la cererea unei părți.

Articolul 45 Relația cu dreptul procesual național

Orice aspect de procedură care nu este reglementat în mod expres prin prezentul regulament este reglementat de legislația națională.

Articolul 46 Relațiile cu alte instrumente

1. Fără a aduce atingere articolelor 24, 25 și 27, prezentul regulament nu aduce atingere aplicării Regulamentului (CE) nr. 1393/2007.

2. Prezentul regulament nu aduce atingere Regulamentului (CE) nr. 44/2001 al Consiliului[29].

3. Prezentul regulament nu aduce atingere aplicării Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului.

Articolul 47 Cerințele de traducere și transcriere

1. În cazul în care se solicită o transcriere sau o traducere în temeiul prezentului regulament, aceasta se efectuează în limba oficială a statului membru în cauză sau, atunci când statul membru respectiv are mai multe limbi oficiale, în limba oficială sau într-una dintre limbile oficiale ale procedurii judiciare corespunzătoare locului unde are loc executarea, în conformitate cu legea statului membru respectiv.

2. În ceea ce privește formularele menționate la articolul 8 alineatul (1), articolul 15 alineatul (1), articolul 21 alineatul (2) litera (b) punctele (ii) și (iii), articolul 24 alineatul (3) litera (d), articolul 27 alineatul (1) și articolul 34 alineatul (3) sau orice alte documente care trebuie prezentate de către părți în conformitate cu articolul 8 alineatul (2), articolele 34, 35 sau 36, transcrierile sau traducerile pot, de asemenea, să fie efectuate în orice altă limbă sau limbi oficiale ale instituțiilor Uniunii, pe care statul membru respectiv a indicat că poate să le accepte.

3. Orice traducere efectuată în temeiul prezentului regulament este realizată de o persoană autorizată în acest scop într-unul din statele membre.

Articolul 48 Informații de furnizat de către statele membre

1. Până cel târziu la__________[12 luni de la data intrării în vigoare a prezentului regulament], statele membre comunică Comisiei următoarele informații:

(a) autoritatea competentă pentru emiterea unei ordonanțe asiguratorii în conformitate cu articolul 14 alineatul (2);

(b) metodele de obținere de informații disponibile în conformitate cu dreptul lor intern, în temeiul articolului 17 alineatul (4);

(c) instanța la care trebuie introdusă calea de atac împotriva deciziei de a nu emite o ordonanță asiguratorie, astfel cum se prevede la articolul 22;

(d) autoritatea competentă pentru executarea ordonanței asiguratorii, în conformitate cu capitolul 3;

(e) măsura în care conturile comune și cele ale mandatarilor pot fi indisponibilizate în conformitate cu legislația națională, astfel cum se prevede la articolul 29;

(f) normele aplicabile sumelor exceptate de la executare în temeiul legislației naționale, astfel cum se prevede la articolul 32;

(g) comisioanele unice și fixe impuse de bănci și de autoritatea competentă, astfel cum se prevede la articolele 30 și 31;

(h) rangul conferit măsurilor de protecție echivalente unei ordonanțe asiguratorii, în temeiul dreptului intern, astfel cum se prevede la articolul 33;

(i) instanțele competente din statul membru de executare cărora le pot fi adresate cererile de revizuire în conformitate cu articolul 34 alineatul (3) sau cu articolul 36;

(j) cheltuielile de judecată pentru emiterea unei ordonanțe asiguratorii astfel cum se prevede la articolul 44;

(k) limbile acceptate pentru traducerea documentelor menționate la articolul 47.

2. Statele membre comunică orice modificare intervenită în informațiile prevăzute la alineatul (1) Comisiei, fără întârzieri nejustificate.

3. Comisia face publice informațiile care îi sunt comunicate, prin toate mijloacele adecvate, în special prin intermediul Rețelei Judiciare Europene în materie civilă și comercială instituită prin Decizia 2001/470/CE.

Articolul 49 Modificarea anexelor

Comisia este autorizată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 50 cu privire la modificarea anexelor.

Articolul 50 Actele delegate

1. Comisia este abilitată să adopte acte delegate, cu respectarea condițiilor stabilite în prezentul articol.

2. Delegarea competenței prevăzute la articolul 50 este conferită Comisiei pentru o perioadă nedeterminată, începând de la data intrării în vigoare a prezentului regulament.

3. Delegarea competenței prevăzute la articolul 50 poate fi revocată în orice moment de către Parlamentul European sau de către Consiliu. Decizia de revocare anulează dreptul de delegare a competenței specificate în decizia respectivă. Aceasta intră în vigoare în ziua următoare publicării deciziei în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau la o dată ulterioară specificată în decizie. Decizia nu afectează validitatea actelor delegate aflate deja în vigoare.

4. Imediat ce adoptă un act delegat, Comisia îl notifică simultan Parlamentului European și Consiliului.

5. Un act delegat adoptat în conformitate cu articolul 50 intră în vigoare doar dacă Parlamentul European sau Consiliul nu formulează obiecțiuni în termen de două luni de la notificarea actului respectiv parlamentului European sau Consiliului sau dacă, înainte de expirarea perioadei în cauză, atât Parlamentul European, cât și Consiliul au informat Comisia că nu vor prezenta obiecțiuni. Perioada de obiecții se prelungește cu două luni la inițiativa Parlamentului European sau a Consiliului.

Articolul 51 Monitorizare și revizuire

1. La data de [5 ani de la data punerii în aplicare], Comisia prezintă Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social European un raport privind punerea în aplicare a prezentului regulament. Raportul conține o evaluare a funcționării procedurii, precum și a executării ordonanțelor asiguratorii în statele membre.

2. Raportul este însoțit, dacă este cazul, de propuneri de adaptare a prezentului regulament.

3. Statele membre colectează și pun la dispoziția Comisiei informații cu privire la:

(a) numărul de cereri de emitere a unei ordonanțe asiguratorii, numărul de cazuri în care cererile de acordare a unei ordonanțe asiguratorii au fost acceptate și suma prevăzută de fiecare ordonanță; precum și

(b) numărul de cereri de revizuire în temeiul articolelor 34, 35 și 36 și rezultatul acestor proceduri.

Capitolul 6 Dispoziții finale

Articolul 52 Intrarea în vigoare

Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în statele membre în conformitate cu tratatele.

Se aplică de la [24 de luni de la intrarea în vigoare], cu excepția articolului 48, care se aplică de la [12 de luni de la intrarea în vigoare].

Adoptat la […],

Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu

Președintele Președintele

ANEXA I

ORDONANȚĂ ASIGURATORIE EUROPEANĂ DE INDISPONIBILIZARE A CONTURILOR BANCARE

FORMULAR DE CERERE

[Articolul 8 alineatul (1) și articolul 15 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. XXX al Parlamentului European și al Consiliului privind instituirea unei ordonanțe asiguratorii europene de indisponibilizare a conturilor bancare pentru facilitarea recuperării transfrontaliere a debitelor în materie civilă și comercială]

A se completa de către instanța judecătorească

Numărul cauzei:

Primit de instanță la data de: ___/___/_____

IMPORTANT VĂ RUGĂM SĂ CITIȚI CU ATENȚIE INSTRUCȚIUNILE DE LA ÎNCEPUTUL FIECĂREI SECȚIUNI - VĂ VOR AJUTA LA COMPLETAREA ACESTUI FORMULAR

Limba

Acest formular se completează în limba instanței judecătorești căreia vă adresați. Formularul este disponibil în toate limbile oficiale ale instituțiilor Uniunii Europene pe site-ul web al Atlasului Judiciar European la adresa http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_ro.htm, astfel încât îl puteți completa în limba solicitată.

Documente justificative

Vă rugăm să rețineți că formularul de cerere trebuie însoțit de orice documente justificative sau probe relevante, cum ar fi un contract, facturi, corespondența purtată între părți etc.

Pârâtului i se va notifica sau comunica o copie a formularului de cerere și, dacă este cazul, a documentelor justificative relevante, după ce ordonanța asiguratorie europeană de indisponibilizare a conturilor bancare a fost executată de către bancă. Pârâtul va avea posibilitatea să ceară o revizuire a ordonanței europene.

1. Instanța judecătorească

La această rubrică ar trebui să indicați instanța judecătorească căreia îi este adresată cererea. Rubrica 5 conține o listă exhaustivă a posibilelor temeiuri de competență a instanței.

1.1. Denumire: 1.2. Stradă și număr/căsuță poștală: 1.3. Localitatea și codul poștal: 1.4. Stat membru:

Austria (AT)□ Belgia (BE) □ Bulgaria (BU) □ Cipru (CY) □ Republica Cehă (CZ) □ Germania (DE) □ Estonia (EE) □ Grecia (EL) □ Spania (ES) □ Finlanda (FI) □ Franța (FR) □ Ungaria (HU) □ Irlanda (IE) □ Italia (IT) □ Lituania (LT) □ Luxemburg (LU) □ Letonia (LV) □ Malta (MT) □ Țările de Jos (NL) □ Polonia (PL) □ Portugalia (PT) □ România (RO) □ Suedia (SE) □ Slovenia (SI) □ Slovacia (SK) □ Regatul Unit (UK) □

2. Reclamant

La această rubrică trebuie să oferiți detalii despre identitatea dumneavoastră, în calitate de reclamant, și, după caz, informații privind reprezentantul dumneavoastră. Nu aveți obligația de a fi reprezentat de un avocat sau de un jurist. În unele țări, este posibil să nu fie suficientă o căsuță poștală ca adresă și ar trebui, prin urmare, să precizați și numele străzii, numărul și codul poștal. Nerespectarea acestor instrucțiuni ar putea împiedica notificarea sau comunicarea documentului.

La rubrica „alte detalii” se pot completa informații suplimentare în legătură cu identitatea dumneavoastră, de exemplu, data nașterii, codul numeric personal sau codul unic de înregistrare a societății.

2.1. Nume, prenume/denumirea societății sau a organizației: 2.2. Stradă și număr/căsuță poștală: 2.3. Localitatea și codul poștal: 2.4. Țara (în cazul statelor membre vă rugăm să specificați codul de țară menționat în secțiunea 1): 2.5. Telefon[30]: 2.6. E-mail[31] 2.7. Reprezentantul reclamantului, dacă este cazul, și datele sale de contact*: 2.8. Alte informații*:

3. Pârât

La această rubrică ar trebui să oferiți informații privind identitatea pârâtului și, în cazul în care le cunoașteți, informații privind identitatea reprezentantului acestuia. Pârâtul nu are obligația de a fi reprezentat de un avocat sau de un jurist.

În unele țări, este posibil să nu fie suficientă o căsuță poștală ca adresă și ar trebui, prin urmare, să precizați și numele străzii, numărul și codul poștal. Nerespectarea acestor instrucțiuni ar putea împiedica notificarea sau comunicarea documentului.

Dacă nu puteți furniza toate informațiile care nu sunt marcate ca fiind facultative(*), trebuie să oferiți informații suplimentare la rubrica 4.

3.1. Nume, prenume (eventual al doilea prenume*)/denumirea societății sau a organizației: 3.2. Stradă și număr/căsuță poștală: 3.3. Localitatea și codul poștal: 3.4. Țara (în cazul statelor membre vă rugăm să specificați codul de țară menționat în secțiunea 1): 3.5. Telefon*: 3.6. E-mail*: 3.7. Reprezentantul pârâtului, dacă se cunoaște, și datele sale de contact*:

4. Detalii privind contul bancar al pârâtului

Pentru a scuti timp și bani, este important să furnizați cât mai multe informații privind contul bancar al pârâtului. Dacă nu sunteți în măsură să furnizați informații suplimentare față de cele menționate la secțiunea 4.1, autoritatea competentă din statul (statele) membru (membre) unde este deschis contul poate încerca să obțină informații în plus de la organismele bancare sau din registrele publice existente. Cu toate acestea, procedura va dura și este posibil să vi se perceapă o taxă pentru obținerea acestei informații.

În cazul în care doriți indisponibilizarea mai multor conturi, vă rugăm să folosiți foi suplimentare.

4.1. Statul membru unde este deschis contul (vă rugăm să specificați codul de țară menționat la secțiunea 1) 4.2. Denumirea băncii

4.3. Adresa sediului central al băncii: strada și numărul/căsuța poștală, localitatea și codul poștal/țara 4.4. Numărul de cont

4.5. Numărul de telefon/fax al băncii*: 4.6. Alte informații privind tipul de cont bancar*:

Dacă nu sunteți în măsură să furnizați alte informații în legătură cu co