COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 27.10.2021 COM(2021) 664 final 2021/0342(COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI de modificare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 în ceea ce privește cerințele referitoare la riscul de credit, riscul de ajustare a evaluării creditului, riscul operațional, riscul de piață și în ceea ce privește pragul minim al modelelor interne (Text cu relevanță pentru SEE) {SWD(2021) 320}

{SWD(2021) 321}

{SEC(2021) 380}



EXPUNERE DE MOTIVE 1.CONTEXTUL PROPUNERII •Motivele și obiectivele propunerii Propunerea de modificare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 („Regulamentul privind cerințele de capital” sau „CRR”) face parte dintr-un pachet legislativ care include, de asemenea, modificări ale Directivei 2013/36/UE („Directiva privind cerințele de capital” sau „CRD”). Ca răspuns la marea criză financiară din 2008-2009, Uniunea a implementat reforme substanțiale ale cadrului prudențial aplicabil băncilor pentru a le spori reziliența și a contribui astfel la prevenirea repetării unei crize similare. Reformele respective s-au bazat în mare parte pe standardele internaționale adoptate începând cu 2010 de Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară (BCBS). Aceste standarde sunt cunoscute în mod colectiv sub denumirea de „standardele Basel III”, „reformele Basel III” sau „cadrul Basel III”. Standardele globale elaborate de BCBS au devenit tot mai importante datorită caracterului din ce în ce mai globalizat și mai interconectat al sectorului bancar. Un sector bancar globalizat facilitează comerțul și investițiile internaționale, însă acesta generează totodată riscuri financiare mai complexe. Dacă nu ar exista standarde globale uniforme, băncile ar putea alege să își stabilească activitățile în jurisdicția cu cele mai permisive regimuri de reglementare și supraveghere. Acest lucru ar putea duce la o uniformizare la nivelul inferior a reglementărilor cu scopul de a atrage activitățile bancare, sporind, în același timp, riscul de instabilitate financiară la nivel mondial. Existența unei coordonări internaționale cu privire la standardele globale limitează într-o măsură importantă acest tip de concurență riscantă și este esențială pentru menținerea stabilității financiare într-o lume globalizată. Standardele globale simplifică, de asemenea, viața băncilor cu activități la nivel internațional – printre care un număr mare de bănci din UE – deoarece existența unor astfel de standarde garantează faptul că regulile aplicate în cele mai importante centre financiare din lume sunt, în linii mari, similare. UE a fost unul dintre principalii susținători ai cooperării internaționale în domeniul reglementării bancare. Primul set de reforme post-criză care face parte din cadrul Basel III a fost implementat în două etape: ·în iunie 2013, prin adoptarea CRR și a CRD IV; ·în mai 2019, prin adoptarea Regulamentului (UE) 2019/876, cunoscut și sub denumirea de „CRR II”, și a Directivei (UE) 2019/878, cunoscută și sub denumirea de „CRD V”. Reformele implementate până în prezent s-au axat pe sporirea calității și a cantității capitalului reglementat pe care băncile au obligația să îl dețină în vederea acoperirii pierderilor potențiale. În plus, reformele au vizat reducerea efectului de levier excesiv al băncilor, sporirea rezilienței instituțiilor la șocurile de lichiditate pe termen scurt, reducerea dependenței acestora de finanțarea pe termen scurt și a riscului lor de concentrare, precum și abordarea problemelor legate de entitățile care sunt prea mari pentru a fi lăsate să eșueze. Prin urmare, noile norme au consolidat criteriile privind capitalul reglementat eligibil, au sporit cerințele minime de capital și au introdus noi cerințe pentru riscul aferent ajustării evaluării creditului (CVA) și pentru expunerile față de contrapărțile centrale. În plus, au fost introduse o serie de măsuri prudențiale noi: o cerință privind indicatorul minim al efectului de levier, un indicator de lichiditate pe termen scurt (denumit „indicator de acoperire a necesarului de lichiditate”), un indicator de finanțare stabilă pe termen mai lung (denumit „indicator de finanțare stabilă netă”), limite ale expunerilor mari și amortizoare macroprudențiale de capital. Datorită acestui prim set de reforme implementate în Uniune, sectorul bancar din UE a devenit mult mai rezilient la șocurile economice și, atunci când a intrat în criza provocată de pandemia de COVID-19, a fost mult mai stabil în comparație cu situația sa de la începutul marii crize financiare. În plus, la începutul crizei provocate de pandemia de COVID-19, autoritățile de supraveghere și legiuitorii au luat măsuri de sprijin temporare. În Comunicarea sa interpretativă din 28 aprilie 2020 privind aplicarea cadrelor contabile și prudențiale pentru facilitarea creditării bancare în UE - Sprijinirea întreprinderilor și a gospodăriilor în contextul COVID-19, Comisia a confirmat flexibilitatea inclusă în normele prudențiale și contabile, evidențiată de autoritățile de supraveghere europene și de organismele internaționale. Pe această bază, în iunie 2020, colegiuitorii au adoptat modificări temporare specifice ale anumitor aspecte ale cadrului prudențial – așa-numitul pachet de soluții pe termen scurt pentru CRR. Alături de măsurile ferme de politică monetară și fiscal-bugetară, acest pachet a ajutat instituțiile să continue să acorde împrumuturi gospodăriilor și întreprinderilor în timpul pandemiei. Acest lucru a contribuit, la rândul său, la atenuarea șocului economic provocat de pandemie. Deși în prezent nivelul general de capital existent în sistemul bancar al UE este considerat, în medie, satisfăcător, unele dintre problemele identificate în urma marii crize financiare nu au fost încă soluționate. Analizele efectuate de Autoritatea Bancară Europeană (ABE) și de Banca Centrală Europeană (BCE) au evidențiat un grad semnificativ de variabilitate al cerințelor de capital calculate de instituțiile stabilite în UE utilizând modele interne, o variabilitate care nu se justifica prin diferențele existente la nivelul riscurilor subiacente și care, în ultimă instanță, subminează fiabilitatea și comparabilitatea ratelor de capital ale acestor instituții. În plus, lipsa sensibilității la risc a cerințelor de capital calculate pe baza abordărilor standardizate duce la cerințe de capital fie insuficiente, fie nejustificat de ridicate pentru anumite produse sau activități financiare (și, prin urmare, pentru anumite modele de afaceri bazate în principal pe acestea). În decembrie 2017, BCBS a convenit asupra unui set final de reforme ale standardelor internaționale pentru a aborda aceste probleme. În martie 2018, miniștrii de finanțe și guvernatorii băncilor centrale din țările G20 au salutat aceste reforme și și-au confirmat în mod repetat angajamentul de a le pune în aplicare integral, în timp util și în mod consecvent. În 2019, Comisia și-a anunțat intenția de a prezenta o propunere legislativă de implementare a acestor reforme în cadrul prudențial al UE. Din cauza pandemiei de COVID-19, activitatea de pregătire a prezentei propuneri a suferit întârzieri. Întârzierile au reflectat decizia BCBS din 26 martie 2020 de a amâna cu un an termenele convenite anterior de punere în aplicare a elementelor finale ale reformei Basel III. Având în vedere cele de mai sus, prezenta inițiativă legislativă are două obiective generale: de a contribui la stabilitatea financiară și de a contribui la finanțarea constantă a economiei în contextul redresării în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19. Aceste obiective generale pot fi subîmpărțite în patru obiective mai specifice: (1)de a consolida cadrul cerințelor de capital bazate pe riscuri, fără ca acest lucru să ducă la creșteri semnificative ale cerințelor de capital în ansamblu; (2)de a acorda o atenție sporită în cadrul prudențial riscurilor de mediu, sociale sau de guvernanță (ESG); (3)de a armoniza și mai mult competențele și instrumentele de supraveghere și

(4)de a reduce costurile administrative ale instituțiilor legate de publicarea de informații și de a îmbunătăți accesul la datele prudențiale ale băncilor. (1)Consolidarea cadrului cerințelor de capital bazate pe riscuri Dificultățile economice temporare nu au afectat necesitatea realizării acestei reforme structurale. Finalizarea reformei este necesară pentru a aborda aspectele rămase nesoluționate și pentru a întări și mai mult soliditatea financiară a instituțiilor stabilite în UE, ajutându-le să își îmbunătățească situația pentru a sprijini creșterea economică și a face față eventualelor crize viitoare. Punerea în aplicare a elementelor restante ale reformei Basel III este, de asemenea, necesară pentru a le oferi instituțiilor securitatea în materie de reglementare de care au nevoie, finalizând astfel o reformă a cadrului prudențial care va fi durat zece ani. Nu în ultimul rând, finalizarea reformei este convergentă cu angajamentul UE față de cooperarea internațională în materie de reglementare și cu acțiunile concrete pe care unii dintre partenerii săi le-au anunțat sau le-au întreprins deja pentru a pune în aplicare reforma în timp util și conform angajamentelor. (2)Acordarea unei atenții sporite în cadrul prudențial riscurilor de mediu, sociale sau de guvernanță (ESG) O altă nevoie de reformă, la fel de importantă, decurge din activitatea în curs a Comisiei referitoare la tranziția către o economie durabilă. Comunicarea Comisiei privind Pactul verde european și Comunicarea Comisiei privind îndeplinirea obiectivului climatic al UE pentru 2030 („Pregătiți pentru 55”) exprimă cu claritate angajamentul Comisiei de a transforma economia UE într-o economie durabilă, abordând totodată consecințele inevitabile ale schimbărilor climatice. De asemenea, Comisia a anunțat o Strategie pentru finanțarea tranziției către o economie durabilă, care se bazează pe inițiative și rapoarte anterioare, cum ar fi Planul de acțiune privind finanțarea creșterii durabile și rapoartele Grupului de experți tehnici privind finanțarea durabilă, dar care consolidează eforturile întreprinse de Comisie în acest domeniu pentru a le alinia la obiectivele ambițioase ale Pactului verde european. Prin urmare, intermedierea bancară va avea un rol crucial în finanțarea tranziției către o economie mai durabilă. În același timp, este probabil că această tranziție către o economie mai durabilă va implica riscuri pe care instituțiile vor trebui să le gestioneze în mod corespunzător pentru a asigura reducerea la minimum a riscurilor la adresa stabilității financiare. Acesta este domeniul în care reglementarea prudențială este necesară și poate juca un rol crucial. Strategia de finanțare a tranziției către o economie durabilă a recunoscut acest lucru și a subliniat necesitatea de a include o mai bună integrare a riscurilor de mediu, sociale și de guvernanță (ESG) în cadrul prudențial al UE, întrucât, luate izolat, cerințele legale actuale sunt considerate insuficiente pentru a oferi stimulente pentru o gestionare sistematică și coerentă a riscurilor ESG de către instituții. (3)Armonizarea suplimentară a competențelor de supraveghere și a instrumentelor aferente Un alt domeniu de interes este asigurarea respectării corespunzătoare a cerințelor prudențiale. Autoritățile de supraveghere trebuie să dispună de instrumentele și competențele necesare în acest scop (de exemplu, competența de a autoriza instituțiile și activitățile acestora, de a evalua dacă acestea sunt conduse în mod adecvat sau de a le sancționa în cazul în care încalcă normele). Deși legislația Uniunii asigură un nivel minim de armonizare, setul de instrumente de supraveghere și procedurile de supraveghere variază foarte mult de la un stat membru la altul. Acest cadru de reglementare fragmentat din punctul de vedere al definirii anumitor competențe și instrumente de care dispun autoritățile de supraveghere și al aplicării acestora în statele membre subminează existența unor condiții de concurență echitabile pe piața internă și ridică semne de întrebare cu privire la gestionarea și supravegherea corectă și prudentă a instituțiilor din UE. Această problemă este deosebit de acută în contextul uniunii bancare. Diferențele dintre cele 21 de sisteme juridice împiedică mecanismul unic de supraveghere (MUS) să își îndeplinească în mod eficace și eficient funcțiile de supraveghere. În plus, grupurile bancare transfrontaliere se confruntă cu situația în care trebuie să aplice proceduri diferite pentru același aspect prudențial, ceea ce le sporește în mod nejustificat costurile administrative. Un alt aspect important, respectiv absența unui cadru al UE solid pentru grupurile din țările terțe care oferă servicii bancare în UE, a căpătat noi valențe după Brexit. Stabilirea de sucursale ale entităților din țări terțe (third country branches - TCB) este reglementată, în principal, de legislația națională și este armonizată doar într-o măsură foarte limitată de CRD. Un raport recent al ABE arată că acest cadru prudențial fragmentat le oferă, pe de o parte, sucursalelor entităților din țări terțe oportunități semnificative de arbitraj de reglementare și de supraveghere pentru a-și desfășura activitățile bancare, dar, pe de altă parte, duce la lipsa supravegherii prudențiale și la riscuri sporite pentru stabilitatea financiară a UE. Adesea, autoritățile de supraveghere nu dispun de informațiile și competențele necesare pentru a aborda aceste riscuri. Din cauza lipsei unor raportări de supraveghere detaliate și a schimbului insuficient de informații între autoritățile responsabile cu supravegherea diferitelor entități/activități ale grupurilor dintr-o țară terță, există aspecte care scapă supravegherii. UE este singura jurisdicție importantă în care supraveghetorul consolidant nu are o imagine completă asupra activităților grupurilor din țări terțe care își desfășoară activitatea atât prin intermediul filialelor, cât și al sucursalelor. Aceste lacune au un impact negativ asupra existenței unor condiții de concurență echitabile între grupurile din țările terțe care își desfășoară activitatea în diferite state membre, precum și față de instituțiile cu sediul în UE. (4)Reducerea costurilor administrative ale instituțiilor legate de publicarea de informații și îmbunătățirea accesului la datele prudențiale ale instituțiilor Prezenta propunere este necesară și pentru a consolida suplimentar disciplina de piață. Disciplina de piață este un alt instrument important care permite investitorilor să își exercite rolul de monitorizare a comportamentului instituțiilor. În acest scop, investitorii trebuie să aibă acces la informațiile necesare. Dificultățile actuale legate de accesul la informații prudențiale îi privează pe participanții la piață de informațiile de care au nevoie cu privire la situațiile prudențiale ale instituțiilor. Acest lucru reduce în ultimă instanță eficacitatea cadrului prudențial pentru instituții și poate pune sub semnul întrebării reziliența sectorului bancar, în special în perioadele de criză. Din acest motiv, prezenta propunere vizează centralizarea publicării informațiilor prudențiale cu scopul de a spori accesul la datele prudențiale și comparabilitatea acestor date în cadrul sectorului. Centralizarea publicării de informații într-un punct de acces unic instituit de ABE este, de asemenea, menită să reducă sarcina administrativă a instituțiilor, în special a instituțiilor mici și cu un grad redus de complexitate. •Coerența cu dispozițiile deja existente în domeniul de politică vizat O serie de elemente ale propunerilor de modificare a CRD și CRR reflectă activitatea desfășurată la nivel internațional sau de către ABE, în timp ce alte adaptări ale cadrului prudențial au devenit necesare ca urmare a experienței practice dobândite în perioada care a trecut de la transpunerea și aplicarea la nivel național a CRD, inclusiv în contextul mecanismului unic de supraveghere (MUS). Propunerile introduc modificări ale legislației existente care sunt pe deplin compatibile cu dispozițiile de politică existente în domeniul reglementării prudențiale și al supravegherii instituțiilor. Prin revizuirea CRR și a CRD se urmărește finalizarea punerii în aplicare a reformei Basel III în UE, precum și consolidarea și armonizarea instrumentelor și a competențelor de supraveghere. Aceste măsuri sunt necesare pentru a consolida și mai mult reziliența sectorului bancar. •Coerența cu alte domenii de politică ale Uniunii Au trecut aproape zece ani de când șefii de stat și de guvern europeni au convenit să creeze o uniune bancară. Au fost înființați între timp doi piloni ai uniunii bancare – supravegherea unică și rezoluția unică –, care se întemeiază pe baza solidă reprezentată de un cadru unic de reglementare pentru toate instituțiile UE. Propunerile urmăresc să asigure aplicarea în continuare a unui cadru unic de reglementare pentru toate instituțiile UE, atât în interiorul, cât și în afara uniunii bancare. Obiectivele generale ale inițiativei, astfel cum sunt descrise mai sus, sunt pe deplin consecvente și coerente cu obiectivele fundamentale ale UE de promovare a stabilității financiare, de reducere a probabilității solicitării sprijinului din partea contribuabililor în cazul rezoluției unei instituții și a anvergurii unui astfel de sprijin, precum și de asigurare a unei contribuții la o finanțare armonioasă și durabilă a activității economice, care să favorizeze un nivel înalt de competitivitate și protecție a consumatorilor. În fine, prin recunoașterea riscurilor de mediu, sociale și de guvernanță și prin încorporarea elementelor aferente acestor riscuri ESG în cadrul prudențial, prezenta inițiativă vine în completarea strategiei mai ample a UE de a construi un sistem financiar mai durabil și mai rezilient. Prezenta inițiativă va contribui la îndeplinirea obiectivului Pactului verde european ca riscurile climatice să fie gestionate și integrate în sistemul financiar și în domeniile strategice de acțiune menționate în Raportul de analiză prospectivă strategică din 2021. 2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

•Temei juridic Propunerea are în vedere acțiuni care să încadreze accesul la activitate, precum și desfășurarea și supravegherea activităților desfășurate de instituții în cadrul Uniunii, cu scopul de a asigura stabilitatea pieței interne. Sectorul bancar furnizează în prezent cea mai mare parte a finanțării în cadrul pieței unice, fiind astfel una dintre componentele fundamentale ale sistemului financiar al Uniunii. Uniunea are un mandat clar de a acționa în domeniul pieței unice, iar temeiul juridic adecvat îl constituie articolele relevante din tratat care prevăd competențele Uniunii în acest domeniu. Modificările propuse se bazează pe același temei juridic ca actele legislative care fac obiectul modificărilor, și anume articolul 114 din TFUE pentru propunerea de regulament de modificare a CRR și articolul 53 alineatul (1) din TFUE pentru propunerea de directivă de modificare a CRD. •Subsidiaritatea (în cazul competenței neexclusive) Majoritatea acțiunilor avute în vedere reprezintă actualizări și modificări ale legislației existente a Uniunii și, ca atare, vizează domenii în care Uniunea și-a exercitat deja competența și în care nu intenționează să înceteze exercitarea acestei competențe. Câteva acțiuni (în special cele care modifică CRD) vizează introducerea unui grad suplimentar de armonizare pentru a atinge în mod consecvent obiectivele definite de directiva menționată. Având în vedere că obiectivele urmărite de măsurile propuse vizează completarea unor acte legislative în vigoare ale Uniunii, acestea pot fi realizate mai bine la nivelul UE decât prin diferite inițiative naționale. Măsurile naționale care ar viza, de exemplu, punerea în aplicare a unor norme care au un caracter internațional inerent – cum ar fi un standard global precum Basel III sau o mai bună abordare a riscurilor de mediu, sociale și de guvernanță – în cadrul legislației aplicabile nu ar fi la fel de eficace în a asigura stabilitatea financiară ca normele UE. În ceea ce privește instrumentele și competențele de supraveghere, publicarea de informații și sucursalele entităților din țări terțe, dacă inițiativa ar fi urmărită doar la nivel național, acest lucru ar putea duce la un grad redus de transparență și la creșterea riscului de arbitraj, conducând astfel la o potențială denaturare a concurenței și afectând fluxurile de capital. În plus, adoptarea de măsuri naționale ar fi dificilă din punct de vedere juridic, dat fiind că CRR reglementează deja aspecte bancare, inclusiv ponderile de risc, raportarea și publicarea de informații, precum și alte cerințe legate de CRR. Prin urmare, modificarea CRR și a CRD este considerată cea mai bună opțiune. Aceasta asigură echilibrul adecvat între armonizarea normelor și menținerea flexibilității la nivel național atunci când aceasta este esențială, fără a aduce atingere cadrului unic de reglementare. Modificările ar promova și mai mult aplicarea uniformă a cerințelor prudențiale și convergența practicilor de supraveghere, asigurând totodată condiții de concurență echitabile pe întreaga piață unică a serviciilor bancare. Acest lucru este deosebit de important în sectorul bancar, în care numeroase instituții își desfășoară activitatea pe întreaga piață unică a UE. Cooperarea și încrederea depline în cadrul MUS și în cadrul colegiilor de supraveghetori și al autorităților competente din afara MUS sunt esențiale pentru asigurarea unei supravegheri eficace pe bază consolidată a instituțiilor. Normele naționale nu ar putea realiza aceste obiective. •Proporționalitatea Proporționalitatea a făcut parte integrantă din evaluarea impactului care însoțește prezenta propunere. Modificările propuse în diferite domenii de reglementare au fost evaluate individual în raport cu obiectivul proporționalității. În plus, lipsa proporționalității normelor existente a fost prezentată în mai multe domenii și au fost analizate opțiuni specifice care vizează reducerea sarcinii administrative și a costurilor de asigurare a conformității pentru instituțiile mai mici. Acesta este, în special, cazul măsurilor din domeniul publicării de informații, în cazul cărora sarcina de asigurare a conformității pentru instituțiile mici și cu un grad redus de complexitate ar urma să fie redusă în mod semnificativ, dacă nu chiar eliminată complet. În plus, cerințele de publicare referitoare la publicarea de informații privind riscurile ESG care sunt propuse a fi aplicate tuturor instituțiilor (nu numai băncilor mari cotate la bursă cărora li se va aplica cerința existentă începând din 2022) vor fi adaptate în ceea ce privește periodicitatea și nivelul de detaliu al informațiilor care trebuie furnizate în funcție de dimensiunea și complexitatea instituțiilor, respectându-se astfel principiul proporționalității. •Alegerea instrumentului Se propune ca măsurile să fie puse în aplicare prin modificarea CRR printr-un regulament, iar a CRD printr-o directivă. Într-adevăr, măsurile propuse privesc sau dezvoltă suplimentar dispoziții cuprinse deja în instrumentele juridice respective (și anume cadrul pentru calcularea cerințelor de capital bazate pe risc, competențele și instrumentele puse la dispoziția autorităților de supraveghere din întreaga Uniune). Unele dintre modificările propuse a fi aduse CRD care afectează competențele de sancționare le-ar oferi statelor membre o anumită flexibilitate în ceea ce privește menținerea unor norme diferite în etapa transpunerii modificărilor respective în legislația națională. 3.REZULTATE ALE EVALUĂRILOR EX-POST, CONSULTĂRILOR PĂRȚILOR INTERESATE ȘI EVALUĂRII IMPACTULUI •Consultările părților interesate Comisia a luat mai multe măsuri și a întreprins o serie de inițiative pentru a evalua dacă actualul cadru prudențial bancar al UE și punerea în aplicare a elementelor restante ale reformei Basel III sunt adecvate pentru a contribui la asigurarea faptului că sistemul bancar al UE este stabil și rezilient la șocuri economice și rămâne o sursă durabilă de fluxuri constante de finanțare pentru economia UE. Comisia a colectat opiniile părților interesate cu privire la subiecte specifice din domenii precum riscul de credit, riscul operațional, riscul de piață, riscul aferent ajustării evaluării creditului (CVA) și operațiunile de finanțare prin instrumente financiare, precum și în legătură cu pragul minim al modelelor interne. Pe lângă aceste elemente legate de punerea în aplicare a reformei Basel III, Comisia a efectuat consultări și cu privire la alte câteva subiecte, în vederea asigurării convergenței și a consecvenței practicilor de supraveghere în întreaga Uniune și a reducerii sarcinii administrative a instituțiilor. O consultare publică desfășurată între luna octombrie 2019 și începutul lunii ianuarie 2020 a fost precedată de o primă consultare exploratorie desfășurată în primăvara anului 2018, în care s-a solicitat o primă rundă de puncte de vedere unui grup specific de părți interesate cu privire la acordul internațional. În plus, în noiembrie 2019 a fost organizată o conferință publică pentru a se discuta cu privire la impactul și provocările punerii în aplicare în UE a standardelor Basel III finalizate. Anexa 2 la evaluarea impactului prezintă rezumatele consultării și ale conferinței publice. De asemenea, serviciile Comisiei s-au consultat în mod repetat cu statele membre cu privire la punerea în aplicare de către UE a elementelor finale ale reformei Basel III și la alte posibile revizuiri ale CRR și ale CRD în cadrul Grupului de experți al Comisiei în materie de servicii bancare, asigurări și plăți (EGBPI). Nu în ultimul rând, în cursul etapei de pregătire a legislației, serviciile Comisiei au organizat, de asemenea, sute de reuniuni (fizice și virtuale) cu reprezentanți ai sectorului bancar, precum și cu alte părți interesate. Rezultatele tuturor acestor consultări au stat la baza elaborării inițiativei legislative la care se referă evaluarea impactului. Toate inițiativele menționate mai sus au furnizat dovezi clare cu privire la necesitatea actualizării și completării normelor în vigoare pentru (i) a reduce și mai mult riscurile din sectorul bancar și (ii) a spori capacitatea instituțiilor de a canaliza o finanțare adecvată către economie.

•Obținerea și utilizarea expertizei Comisia a făcut apel la expertiza ABE, care a realizat o evaluare a impactului privind punerea în aplicare a elementelor restante ale reformei Basel III. În plus, serviciile Comisiei au făcut apel la expertiza BCE, care a realizat o analiză macroeconomică a impactului punerii în aplicare a acestor elemente. •Evaluarea impactului Pentru fiecare dintre problemele identificate, pe lângă scenariul de referință, în care nu se întreprinde nicio acțiune la nivelul Uniunii, evaluarea impactului a luat în considerare o serie de opțiuni de politică în raport cu patru dimensiuni-cheie de politică. În ceea ce privește punerea în aplicare a cadrului Basel III, analiza și modelarea macroeconomică incluse în evaluarea impactului arată că, dacă se pun aplicare opțiunile preferate și se iau în considerare toate măsurile din propunere, rezultatul preconizat ar fi o creștere medie ponderată a cerințelor minime de capital ale instituțiilor din UE cuprinsă între 6,4 % și 8,4 % pe termen lung (până în 2030), după perioada de tranziție preconizată. Pe termen mediu (la nivelul anului 2025), se preconizează că această creștere va fi cuprinsă între 0,7 % și 2,7 %. Conform estimărilor furnizate de ABE, din cauza acestui impact, este posibil ca un număr limitat de instituții mari din UE (10 din cele 99 de instituții din eșantionul de testare) să trebuiască să mobilizeze împreună capital suplimentar în valoare de mai puțin de 27 de miliarde EUR pentru a îndeplini noile cerințe minime de capital prevăzute în cadrul opțiunii preferate. Pentru a înțelege ce înseamnă această sumă, trebuie precizat că cele 99 de instituții incluse în eșantion (reprezentând 75 % din activele bancare din UE) dețineau în total capital reglementat în valoare de 1 414 miliarde EUR la sfârșitul anului 2019 și aveau, luate împreună, profituri de 99,8 miliarde EUR în 2019. La un nivel mai general, în timp ce instituțiile ar urma să suporte costuri administrative și operaționale punctuale pentru a pune în aplicare modificările propuse ale normelor, nu se preconizează nicio creștere semnificativă a costurilor. În plus, se preconizează că simplificările pe care le implică mai multe dintre opțiunile preferate (de exemplu, eliminarea abordărilor bazate pe modele interne, publicarea centralizată a informațiilor) vor reduce costurile în comparație cu situația actuală. •Adecvarea reglementărilor și simplificarea Prezenta inițiativă vizează finalizarea punerii în aplicare de către UE a standardelor prudențiale internaționale pentru bănci convenite de BCBS în perioada 2017-2020. S-ar finaliza, astfel, implementarea de către UE a reformei Basel III, care a fost lansată de Comitetul de la Basel în urma marii crize financiare. Reforma respectivă a fost în sine o revizuire cuprinzătoare a cadrului prudențial existent înainte și în timpul marii crize financiare, și anume cadrul Basel II (în UE, acest cadru a fost pus în aplicare prin Directiva 2006/48/CE, cu alte cuvinte CRD inițială). Comisia a valorificat, în activitatea sa de punere în aplicare, rezultatele revizuirii cuprinzătoare de către BCBS a cadrului prudențial, precum și contribuțiile furnizate de ABE, BCE și alte părți interesate. Având în vedere că reformele finale Basel III nu au fost încă implementate în UE, nu s-a efectuat un exercițiu de verificare a adecvării sau a caracterului adecvat și funcțional al reglementării. •Drepturile fundamentale UE s-a angajat să respecte standarde ridicate de protecție a drepturilor fundamentale și este semnatară a numeroase convenții privind drepturile omului. În acest context, nu este probabil ca propunerea să aibă un impact direct asupra acestor drepturi, astfel cum au fost enumerate în principalele convenții ale ONU privind drepturile omului, în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care este parte integrantă a tratatelor UE, și în Convenția Europeană a Drepturilor Omului (CEDO). 4.IMPLICAȚIILE BUGETARE Propunerea nu are implicații asupra bugetului Uniunii. 5.ALTE ELEMENTE •Planurile de implementare și mecanismele de monitorizare, evaluare și raportare Se preconizează că intrarea în vigoare a modificărilor propuse va începe cel mai devreme în 2023. Modificările sunt strâns legate de alte dispoziții ale CRR și CRD care sunt deja în vigoare și sunt monitorizate din 2014, respectiv din 2019, în ceea ce privește măsurile introduse prin pachetul de măsuri de reducere a riscurilor. BCBS și ABE vor continua să colecteze datele necesare pentru monitorizarea indicatorilor-cheie (ratele de adecvare a capitalului, indicatorul efectului de levier, indicatorul de lichiditate). Acest lucru va permite efectuarea unei evaluări viitoare a impactului noilor instrumente de politică. Exercițiile regulate efectuate în cadrul procesului de supraveghere și evaluare (SREP) și al simulărilor de criză vor contribui, de asemenea, la monitorizarea impactului noilor măsuri propuse asupra instituțiilor vizate și la evaluarea caracterului adecvat al flexibilității și al proporționalității prevăzute pentru a ține cont de caracteristicile specifice ale instituțiilor mai mici. În plus, ABE, împreună cu MUS și cu autoritățile naționale competente, lucrează în prezent la un instrument integrat de raportare (EUCLID), care se preconizează că va fi un instrument util pentru monitorizarea și evaluarea impactului reformelor. În fine, Comisia va continua să participe la grupurile de lucru ale BCBS și la grupul operativ comun instituit de Banca Centrală Europeană (BCE) și de ABE, care monitorizează dinamica fondurilor proprii ale instituțiilor și a pozițiilor de lichiditate, la nivel global și, respectiv, la nivelul UE. •Explicații detaliate cu privire la dispozițiile specifice ale propunerii Definiții îmbunătățite ale entităților care urmează să fie incluse în perimetrul de consolidare prudențială Evenimentele recente au evidențiat necesitatea clarificării dispozițiilor privind consolidarea prudențială pentru a se asigura faptul că grupurile financiare care sunt conduse de societăți fintech sau care includ, pe lângă instituții, alte entități care desfășoară în mod direct sau indirect activități financiare fac obiectul supravegherii pe bază consolidată. În acest scop, articolul 4 se modifică pentru a clarifica și a îmbunătăți definițiile termenilor „întreprindere prestatoare de servicii auxiliare” (ASU), „societate financiară holding” și „instituție financiară”, care sunt concepte esențiale în această privință. Întreprinderile prestatoare de servicii auxiliare ar trebui considerate drept instituții financiare și, prin urmare, ar trebui incluse în perimetrul de consolidare prudențială.

În plus, se propune, de asemenea, actualizarea definițiilor termenilor „întreprindere-mamă” și „filială” în conformitate cu standardele de contabilitate aplicabile și alinierea acestora la conceptul de „control” deja prevăzut în CRR, pentru a se evita aplicarea inconsecventă a normelor și arbitrajul de reglementare. Fonduri proprii Definiția „deținerii indirecte” și a „deținerii sintetice” În conformitate cu articolul 72e alineatul (1) din CRR, instituțiile care fac obiectul articolului 92a din CRR au obligația de a deduce deținerile indirecte și sintetice de anumite instrumente de pasive eligibile. Cu toate acestea, definițiile actuale ale termenilor „deținere indirectă” și, respectiv, „deținere sintetică” includ numai deținerile de instrumente de capital. Prin urmare, definițiile respective se modifică pentru a include și deținerile de pasive relevante [articolul 4 alineatul (1) punctele 114 și 126 din CRR]. Instrumente de capital emise de societăți mutuale, organizații cooperatiste de credit, instituții de economii sau instituții similare Ca urmare a retragerii Regatului Unit din UE în temeiul articolului 50 din Tratatul privind Uniunea Europeană, articolul 27 alineatul (1) litera (a) punctul (v) din CRR nu mai este relevant pentru instituțiile stabilite în Uniune (a fost introdus pentru a răspunde nevoilor unei instituții stabilite în Regatul Unit). Prin urmare, dispoziția se elimină. Derogări privind pragurile de deducere din elementele de fonduri proprii de nivel 1 de bază În scopul aplicării unora dintre deducerile legate de fondurile proprii prevăzute în CRR, instituțiile trebuie să calculeze anumite praguri care se bazează pe elementele lor de fonduri proprii de nivel 1 de bază (CET1) după aplicarea filtrelor prudențiale și a majorității deducerilor legate de fondurile proprii de nivel 1 de bază. Pentru a asigura coerența calculului pragurilor relevante și pentru a evita o asimetrie în tratarea anumitor deduceri pentru praguri, noile deduceri legate de fondurile proprii de nivel 1 de bază prevăzute în Regulamentul (UE) 2019/630 al Parlamentului European și al Consiliului și în Regulamentul (UE) 2019/876 trebuie, de asemenea, să fie luate în considerare la calcularea elementelor relevante din fondurile proprii de nivel 1 de bază. Prin urmare, la articolul 46 alineatul (1), la articolul 48 alineatul (1), la articolul 60 alineatul (1), la articolul 70 alineatul (1) și la 72i alineatul (1) din CRR se adaugă trimiteri la articolul 36 alineatul (1) literele (m) și (n) din CRR. În același timp, pentru a permite eliminarea deducerilor expunerilor din titluri de capital în cadrul unei abordări bazate pe modele interne, trimiterea la articolul 36 alineatul (1) litera (k) punctul (v) se elimină din dispozițiile respective. Interese minoritare în contextul filialelor din țări terțe Regulamentul (UE) 2019/2033 al Parlamentului European și al Consiliului (Regulamentul privind firmele de investiții) a prevăzut modificări ale termenilor „instituție” și „firmă de investiții” [articolul 4 alineatul (1) punctele 2 și 3 din CRR]. Se introduce un nou articol 88b pentru a se asigura faptul că filialele care sunt situate într-o țară terță ar putea totuși să fie luate în considerare în sensul părții a doua titlul II din CRR (și anume, stabilirea intereselor minoritare), cu condiția ca filialele respective să se încadreze în definițiile revizuite ale termenilor respectivi dacă ar fi stabilite în Uniune. În contextul filialelor din țări terțe, se aduc unele modificări suplimentare articolului 84 alineatul (1), articolului 85 alineatul (1) și articolului 87 alineatul (1) din CRR. Aceste modificări nu modifică modul actual de calculare a intereselor minoritare, ci vizează clarificarea textului juridic în urma răspunsurilor recente furnizate de Comisie prin intermediul instrumentului de întrebări și răspunsuri al ABE privind cadrul unic de reglementare. Pragul minim al modelelor interne Se introduce, prin modificările propuse a fi aduse atât CRR, cât și CRD, un prag minim al modelelor interne referitor la cerințele de capital bazate pe risc. Acesta reprezintă una dintre măsurile-cheie ale reformelor Basel III și vizează reducerea variabilității excesive a cerințelor de fonduri proprii ale instituțiilor calculate cu ajutorul modelelor interne și, așadar, îmbunătățirea comparabilității ratelor de adecvare a capitalului ale instituțiilor. Acest prag stabilește o limită inferioară a cerințelor de capital produse de modelele interne ale instituțiilor, fixată la 72,5 % din cerințele de fonduri proprii care s-ar aplica pe baza abordărilor standardizate. Decizia de a introduce pragul minim al modelelor interne se bazează pe o analiză care arată că utilizarea de către instituții a modelelor interne le face mai susceptibile să subestimeze riscurile și, prin urmare, cerințele de fonduri proprii. Modalitatea de calculare a activelor ponderate la risc cărora li se aplică pragul minim al modelelor interne este prevăzută la articolul 92 din CRR. Mai exact, articolul 92 alineatul (3) se modifică astfel încât să specifice cuantumul total al expunerii la risc – cu aplicarea pragului minim al modelelor interne sau fără aplicarea pragului respectiv – care trebuie utilizat pentru calcularea cerințelor minime de fonduri proprii (așa-numitul „pilon 1”). Cuantumul total al expunerii la risc calculat cu aplicarea pragului minim al modelelor interne, astfel cum se prevede la articolul 92 alineatul (5), trebuie utilizat numai de instituția-mamă, de societatea financiară holding mamă sau de societatea financiară holding mixtă mamă din UE a unui grup bancar în scopul stabilirii ratei de solvabilitate a grupului, calculate la cel mai înalt nivel de consolidare din UE. În schimb, cuantumul total al expunerii la risc calculat fără aplicarea pragului minim al modelelor interne continuă să se aplice oricărei entități din grup pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii la nivel individual, astfel cum se specifică în detaliu la articolul 92 alineatul (4). Fiecare instituție-mamă, fiecare societate financiară holding mamă sau fiecare societate financiară holding mixtă mamă dintr-un stat membru (diferit de locul în care își are sediul instituția-mamă din UE) trebuie să își calculeze partea care îi revine din cuantumul total al expunerii la risc calculat cu aplicarea pragului minim al modelelor interne, utilizat pentru cerința de fonduri proprii a grupului consolidat, prin înmulțirea cerinței de fonduri proprii a grupului consolidat cu procentul din activele ponderate la risc subconsolidate care pot fi atribuite entității respective și filialelor sale din același stat membru, după caz. Activele ponderate la risc ale grupului consolidat care pot fi atribuite unei entități/unui subgrup trebuie calculate în conformitate cu articolul 92 alineatul (6) ca active ponderate la risc ale entității/subgrupului respectiv(ă) ca și cum cuantumului total al expunerii la risc al entității/subgrupului i s-ar aplica pragul minim al modelelor interne. În acest fel s-ar recunoaște beneficiile diversificării riscurilor în cadrul modelelor de afaceri ale diferitelor entități din cadrul aceluiași grup bancar. În același timp, orice eventuală creștere a fondurilor proprii necesare ca urmare a aplicării pragului minim al modelelor interne la nivel consolidat ar trebui să fie distribuită în mod echitabil între subgrupurile situate în alte state membre decât instituția-mamă, în funcție de profilul lor de risc. Articolul 92 alineatul (7) reia dispozițiile fostului articol 92 alineatul (4), clarificând factorii de calcul care trebuie aplicați diferitelor tipuri de risc acoperite de cerințele de fonduri proprii. Cadrul aplicabil riscului de credit – abordarea standardizată

Abordarea standardizată a riscului de credit (SA-CR) este utilizată de majoritatea instituțiilor din întreaga UE pentru a calcula cerințele de fonduri proprii pentru expunerile lor la riscul de credit. În plus, abordarea standardizată a riscului de credit trebuie să servească drept o alternativă credibilă la abordările bazate pe modele interne și ca un mecanism de protecție eficace în cazul utilizării acestora. S-a constatat că actuala abordare standardizată a riscului de credit nu este suficient de sensibilă la risc în mai multe domenii, ceea ce a condus uneori la o măsurare inexactă sau inadecvată a riscului de credit (fie prin subestimarea, fie prin supraestimarea acestuia) și, așadar, la calcularea incorectă sau inadecvată a cerințelor de fonduri proprii. Revizuirea abordării standardizate a riscului de credit sporește sensibilitatea la risc a acestei abordări din perspectiva mai multor aspecte-cheie. Valoarea expunerii elementelor extrabilanțiere Revizuirea normelor Basel a introdus o serie de modificări ale modului în care instituțiile trebuie să determine valoarea expunerii elementelor extrabilanțiere și a angajamentelor referitoare la aceste elemente. Articolul 5 se modifică pentru a introduce definiția termenului „angajament” și derogarea de la clasificarea drept angajamente a acordurilor contractuale care îndeplinesc condiții specifice. Articolul 111 se modifică pentru a alinia la standardele Basel III factorii de conversie a creditului (CCF) aplicabili expunerilor extrabilanțiere, prin introducerea a doi noi factori de conversie, de 40 % și, respectiv, de 10 %, și prin eliminarea factorului de conversie a creditului de 0 %. Se clarifică, de asemenea, tratamentul angajamentelor referitoare la elementele extrabilanțiere în ceea ce privește factorii de conversie a creditelor aplicabili în vederea determinării valorii expunerii acestora. Derogarea introdusă la articolul 5, în conformitate cu standardele Basel III, va permite, cu toate acestea, instituțiilor să continue să aplice un factor de conversie a creditului de 0 % anumitor acorduri contractuale specifice pentru societăți, inclusiv IMM-uri, care nu sunt clasificate drept „angajamente”. În plus, articolul 495d introduce o perioadă de tranziție prin care instituțiilor li se permite să aplice, până la 31 decembrie 2029, un factor de conversie de 0 % pentru angajamentele revocabile necondiționat; după această dată, valoarea factorilor de conversie a creditului va putea fi majorată progresiv în următorii trei ani, la sfârșitul acestei perioade valoarea factorilor de conversie urmând să ajungă la 10 %. Această perioadă de tranziție va permite ABE să evalueze dacă impactul unui factor de conversie de 10 % pentru angajamentele respective nu ar conduce la consecințe nedorite pentru anumite tipuri de debitori care se bazează pe angajamentul respectiv ca sursă de finanțare flexibilă. Pe baza acestei evaluări, Comisia va trebui să decidă dacă să prezinte Parlamentului European și Consiliului o propunere legislativă de modificare a factorilor de conversie a creditului care să fie aplicată angajamentelor revocabile necondiționat. Clasificarea elementelor extrabilanțiere din anexa I se modifică în conformitate cu standardele Basel III revizuite pentru a reflecta mai bine gruparea acestor elemente în benzi pe baza factorilor de conversie aplicabili. Articolul 111 se modifică suplimentar pentru a introduce un mandat pentru ABE de a specifica elementele tehnice care ar permite instituțiilor să își încadreze în mod corect expunerile extrabilanțiere în benzile din anexa I și, prin urmare, să calculeze corect valoarea expunerii pentru aceste elemente. Expuneri față de instituții Standardele Basel III revizuite au modificat tratamentul actual al expunerilor față de instituții, introducând abordarea standardizată a evaluării riscului de credit (SCRA) alături de abordarea existentă privind evaluarea externă a riscului de credit (ECRA). În timp ce ECRA se bazează pe evaluări externe ale riscului de credit (și anume ratingurile de credit) furnizate de instituții eligibile de evaluare a creditului (ECAI) pentru a determina ponderile de risc aplicabile, pe baza SCRA, instituțiile trebuie să își clasifice expunerile față de instituții într-una din cele trei benzi („clase de rating”). Articolul 120 se modifică în conformitate cu standardele Basel III pentru a reduce ponderea de risc aplicabilă expunerilor față de instituții pentru care este disponibilă o evaluare a calității creditului de nivel 2, efectuată de o ECAI desemnată și pentru a include în categoria expunerilor pe termen scurt acele expuneri care rezultă din circulația mărfurilor peste frontierele naționale cu o scadență inițială de cel mult șase luni. Articolul 121 se modifică pentru a introduce SCRA prevăzută de standardele Basel III pentru expunerile față de instituții pentru care nu este disponibilă nicio evaluare de credit efectuată de o ECAI desemnată. Această abordare impune instituțiilor obligația de a își clasifica expunerile față de aceste instituții într-una din cele trei clase de rating, pe baza mai multor criterii cantitative și calitative. Pentru a evita aplicarea mecanică a criteriilor, instituțiile sunt supuse cerințelor privind obligația de diligență prevăzute la articolul 79 din CRD în ceea ce privește expunerile față de instituții pentru care este disponibilă o evaluare de credit efectuată de o ECAI desemnată atunci când atribuie ponderea de risc aplicabilă. În acest fel se asigură faptul că cerințele de fonduri proprii reflectă în mod adecvat și prudent bonitatea contrapărților instituțiilor, indiferent dacă expunerile beneficiază sau nu de un rating extern. În conformitate cu standardele Basel III, opțiunea actuală de ponderare la risc a expunerilor față de instituții pe baza ratingurilor suverane ale acestora este eliminată pentru a rupe legătura dintre instituții și entitățile lor suverane. Articolul 138 se modifică în conformitate cu standardele Basel III pentru a rupe legătura dintre bănci și entitățile suverane și în cazul instituțiilor care beneficiază de un rating de credit, interzicându-se ca evaluările de credit efectuate de o ECAI desemnată să se bazeze pe ipoteza că acestea ar beneficia de sprijin public implicit, cu excepția cazului în care ratingurile privesc instituții din sectorul public. Expuneri față de societăți Articolul 122 se modifică în conformitate cu standardele Basel III pentru a reduce ponderea de risc aplicabilă expunerilor față de societăți pentru care este disponibilă o evaluare a creditului de nivel 3 efectuată de o ECAI desemnată. Odată cu implementarea pragului minim al modelelor interne, instituțiile care utilizează modele interne pentru a calcula cerințele de fonduri proprii pentru expunerile față de societăți ar trebui, de asemenea, să aplice SA-CR, care se bazează pe evaluări externe ale creditului, pentru a stabili calitatea creditului societății debitoare. Cu toate acestea, majoritatea societăților din UE nu încearcă, de regulă, să primească o evaluare externă a creditului din cauza costului aferent unei astfel de evaluări și a altor factori. Având în vedere că cerințele de fonduri proprii calculate pe baza SA-CR sunt, în medie, mai prudente pentru societățile care nu beneficiază de un rating decât pentru societățile care au un astfel de rating, aplicarea pragului minim al modelelor interne ar putea cauza creșteri substanțiale ale cerințelor de fonduri proprii pentru instituțiile care utilizează modele interne. Pentru a evita efectele perturbatoare asupra acordării de credite bancare societăților care nu beneficiază de un rating și pentru a oferi suficient timp pentru lansarea de inițiative publice și/sau private care vizează sporirea acoperirii evaluărilor de credit, articolul 465 se modifică pentru a prevedea un regim tranzitoriu specific pentru expunerile față de societăți care nu beneficiază de un rating atunci când se calculează pragul minim al modelelor interne. Pe durata perioadei de tranziție, instituțiile sunt autorizate să aplice o pondere de risc preferențială de 65 % expunerilor lor față de societăți care nu beneficiază de un rating extern, cu condiția ca aceste expuneri să aibă o probabilitate de nerambursare (PD) mai mică sau egală cu 0,5 % (corespunzând unui rating din categoria „investment grade”). Acest tratament se aplică tuturor societăților care nu beneficiază de un rating, indiferent dacă sunt cotate sau nu la bursă. ABE monitorizează utilizarea regimului tranzitoriu și disponibilitatea evaluărilor de credit efectuate de către ECAI desemnate pentru expunerile față de societăți. ABE va trebui să monitorizeze utilizarea regimului tranzitoriu și să elaboreze un raport privind caracterul adecvat al calibrării sale. Pe baza acestui raport, Comisia va trebui să decidă dacă să prezinte Parlamentului European și Consiliului o propunere legislativă privind tratamentul expunerilor față de societăți care nu beneficiază de un rating, dar care au o calitate ridicată a creditului. . Se propun măsuri de îmbunătățire a disponibilității evaluărilor externe ale creditului pentru societăți prin modificarea articolului 135. Tratamentul expunerilor provenind din finanțări specializate Promovarea proiectelor de infrastructură viabile și a altor proiecte specializate este de o importanță vitală pentru creșterea economică a Uniunii. Finanțările specializate acordate de către instituții este, de asemenea, o caracteristică definitorie a economiei Uniunii, în comparație cu alte jurisdicții în care astfel de proiecte sunt finanțate în principal de piețele de capital. Instituțiile mari stabilite în UE sunt furnizorii principali de finanțare pentru proiectele specializate, finanțarea de obiecte și de mărfuri, atât în Uniune, cât și la nivel mondial și, ca atare, au dobândit un nivel ridicat de cunoștințe de specialitate în aceste domenii. Activitatea de finanțare se desfășoară în principal cu entități cu scop special care servesc de obicei drept entități debitoare și pentru care randamentul investiției este principala sursă de rambursare a finanțării obținute.

În conformitate cu standardele Basel III, la noul articol 122a se introduc, pe baza SA-CR, o clasă de expuneri specializate, precum și două abordări generale pentru determinarea ponderilor de risc aplicabile expunerilor specializate, una pentru expunerile care beneficiază de un rating extern și una pentru expunerile care nu beneficiază de un astfel de rating. Se introduc pe baza SA-CR clase de expuneri aferente finanțării de proiecte, finanțării de obiecte și finanțării de mărfuri, în conformitate cu aceleași trei subcategorii din abordările bazate pe ratinguri interne (IRB). Deoarece noul tratament standardizat prevăzut de cadrul Basel III pentru expunerile provenind din finanțări specializate care nu beneficiază de un rating nu este suficient de sensibil la riscuri pentru a reflecta efectele unor pachete cuprinzătoare de titluri de valoare asociate, de obicei, cu anumite expuneri provenind din finanțarea obiectelor în Uniune, în SA-CR se introduce o granularitate suplimentară pentru aceste expuneri. Expunerile provenind din finanțarea obiectelor care nu beneficiază de un rating, dar care beneficiază de o gestionare prudentă și conservatoare a riscurilor financiare asociate prin respectarea unui set de criterii capabile să le reducă profilul de risc la un standard de „înaltă calitate” beneficiază de un tratament favorabil privind cerințele de capital în comparație cu tratamentul general al expunerilor provenind din finanțarea obiectelor care nu beneficiază de rating prevăzut de standardele Basel III. Stabilirea a ceea ce constituie „înaltă calitate” pentru finanțarea obiectelor face obiectul unor condiții specifice suplimentare, care urmează să fie precizate de ABE în cadrul unor proiecte de standarde tehnice de reglementare. Tratamentul preferențial introdus în CRR II pentru a încuraja finanțarea bancară și investițiile private în proiecte de infrastructură de înaltă calitate („factorul de sprijinire a infrastructurii”) prevăzut la articolul 501a este menținut atât în cadrul abordării SA-CR, cât și al abordării IRB pentru riscul de credit, cu clarificări specifice, ceea ce conduce la cerințe de fonduri proprii mai scăzute pentru proiectele de infrastructură decât tratamentul specific prevăzut de standardele Basel III. Cu toate acestea, tratamentul preferențial prevăzut la noul articol 122a pentru expunerile provenite din finanțarea de proiecte de „înaltă calitate” se va aplica numai expunerilor cărora instituțiile nu le aplică deja tratamentul „factorului de sprijinire a infrastructurii” prevăzut la articolul 501a, pentru a se evita o reducere nejustificată a cerințelor de fonduri proprii. Expuneri de tip retail Articolul 123 se modifică pentru a alinia și mai mult clasificarea expunerilor de tip retail pe baza SA-CR cu clasificarea acestora în cadrul abordărilor IRB, astfel încât să se asigure o aplicare consecventă a ponderilor de risc corespunzătoare pentru același set de expuneri. Articolul 123 se modifică, de asemenea, pentru a introduce un tratament constând în aplicarea unei ponderi de risc preferențiale de 45 % pentru expunerile de tip retail reînnoibile care îndeplinesc un set de condiții de rambursare sau de utilizare capabile să le reducă profilul de risc, definindu-le ca expuneri față de „tranzactori”, în conformitate cu standardele Basel III. Expunerilor față de una sau mai multe persoane fizice care nu îndeplinesc toate condițiile pentru a fi considerate expuneri de tip retail trebuie să li se aplice o pondere de risc de 100 %. Expuneri cu o neconcordanță de monede Se adaugă un nou articol 123a pentru a introduce o cerință de multiplicare a ponderii de risc pentru expunerile din categoria retail și expunerile garantate cu bunuri imobile locative neacoperite față de persoane fizice în cazul cărora există o neconcordanță între moneda de denominare a împrumutului și moneda sursei de venit a debitorului. Astfel cum se prevede în standardele finale Basel III, multiplicatorul este stabilit la nivelul de 1,5, sub rezerva unui plafon pentru ponderea de risc finală rezultată, egal cu 150 %. În cazul în care moneda expunerilor este diferită de moneda națională a țării de reședință a debitorului, instituțiile pot utiliza toate expunerile neacoperite ca indicator de aproximare. Expuneri garantate cu ipoteci asupra unor bunuri imobile În conformitate cu standardele finale Basel III, tratamentul clasei de expuneri garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile se modifică pentru a spori și mai mult granularitatea în ceea ce privește riscul inerent asociat diferitelor tipuri de tranzacții și credite imobiliare. Noul tratament cu privire la ponderea de risc menține distincția dintre ipotecile asupra unor bunuri imobile locative și ipotecile asupra unor bunuri imobile comerciale, dar adaugă o granularitate suplimentară în funcție de tipul de finanțare a expunerii (dacă depinde sau nu de fluxurile de venituri generate de bunul imobil care se constituie drept garanție reală) și în funcție de etapa în care se află bunul imobil (etapa de construcție sau imobil finalizat). O noutate constă în introducerea unui tratament specific al creditelor ipotecare garantate cu bunuri imobile generatoare de venituri (IPRE), respectiv creditele ipotecare a căror rambursare depinde în mod semnificativ de fluxurile de numerar generate de bunul imobil care se constituie drept garanție pentru creditele respective. Din dovezile colectate de Comitetul de la Basel, reiese că aceste credite tind să fie semnificativ mai riscante decât creditele ipotecare a căror rambursare depinde în mod semnificativ de capacitatea subiacentă a debitorului de a rambursa creditul. Cu toate acestea, în cadrul SA-CR actual, nu se prevede un tratament specific pentru astfel de expuneri mai riscante, în ciuda faptului că această dependență de fluxurile de numerar generate de bunul imobil care garantează împrumutul este un factor de risc important. Lipsa unui tratament specific poate duce la un nivel al cerințelor de fonduri proprii insuficient pentru a acoperi pierderile neprevăzute care pot decurge din acest tip de expuneri garantate cu bunuri imobile. La articolul 4, se modifică, se înlocuiesc sau se introduc mai multe definiții cu scopul de a clarifica sensul diferitelor tipuri de expuneri garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile, în conformitate cu tratamentele revizuite din partea III (punctele 75-75g). Articolul 124 se înlocuiește pentru a stabili la alineatele (1)-(5) cerințele generale și unele cerințe specifice pentru atribuirea ponderilor de risc pentru expunerile garantate cu ipoteci asupra unor bunuri imobile locative și, respectiv, asupra unor bunuri imobile comerciale, inclusiv pentru ipotecile IPRE (locative și comerciale). Alineatele (6)-(10) lasă în continuare actuala evaluare periodică a caracterului adecvat al ponderilor de risc standard și posibilitatea majorării lor la latitudinea autorității desemnate. Articolul 125 se înlocuiește pentru a pune în aplicare tratamentul Basel III revizuit pentru expunerile garantate cu ipoteci asupra unor bunuri imobile locative. Cu toate că se menține abordarea privind defalcarea creditelor, care împarte expunerile garantate cu ipoteci într-o parte garantată și o parte negarantată și atribuie ponderea de risc corespunzătoare fiecăreia dintre aceste două părți, calibrarea sa este ajustată în conformitate cu standardele Basel III, astfel încât părții garantate a expunerii, reprezentând până la 55 % din valoarea bunului imobil, i se atribuie o pondere de risc de 20 %. Această calibrare a ponderii de risc pentru partea garantată este menită să preîntâmpine situația în care instituția poate suporta pierderi neprevăzute suplimentare care ar depăși până și marja de ajustare care se aplică deja valorii bunului imobil atunci când acesta este vândut în cazul intrării în stare de nerambursare a debitorului. În plus, articolul 125 prevede un tratament alternativ mai sensibil la risc care depinde de raportul dintre expunere și valoarea bunului (ETV) în cazul ipotecilor asupra unor bunuri imobile locative care se referă la bunuri imobile ce nu sunt eligibile pentru defalcarea creditului (de exemplu, pentru că nu sunt terminate). Articolul 125 modificat stabilește, de asemenea, un tratament specific și mai granular din punctul de vedere al ponderării riscului, care se aplică expunerilor IPRE locative, cu excepția cazului în care este îndeplinit așa-numitul „test strict”: în cazul în care autoritatea competentă a statului membru în care este situat bunul imobil care garantează ipoteca a publicat date din care reiese că piața imobiliară este bine dezvoltată și se bazează pe o practică solidă îndelungată, cu rate anuale ale pierderilor care nu depășesc anumite praguri, expunerilor IPRE locative li se pot aplica aceleași ponderi de risc preferențiale ca în cazul altor expuneri locative în care riscul debitorului nu depinde în mod semnificativ de performanța bunului imobil. Articolul 126 se înlocuiește pentru a pune în aplicare tratamentul Basel III revizuit pentru expunerile garantate cu ipoteci asupra bunurilor imobile comerciale. Din punct de vedere conceptual, acest tratament este similar tratamentului aplicat expunerilor garantate cu ipoteci asupra unor bunuri imobile locative: este menținută abordarea deja consacrată de defalcare a creditelor, iar calibrarea sa este ajustată în conformitate cu standardele Basel III, astfel încât părții garantate a expunerii, reprezentând până la 55 % din valoarea bunului imobil, i se atribuie o pondere de risc de 60 %. În plus, articolul 126 prevede un tratament alternativ mai sensibil la risc care depinde de raportul dintre expunere și valoarea bunului (ETV) în cazul ipotecilor asupra bunurilor imobile comerciale care se referă la bunuri imobile ce nu sunt eligibile pentru defalcarea împrumutului. Se propune modificarea articolului 126 pentru a se introduce un tratament specific și mai granular din punctul de vedere al ponderării riscului pentru expunerile IPRE comerciale, menținându-se în același timp „testul strict”, care permite instituțiilor să aplice aceleași ponderi de risc preferențiale expunerilor garantate cu bunuri generatoare de venituri și altor expuneri garantate cu bunuri imobile comerciale situate pe piețe în care ratele anuale ale pierderilor nu depășesc anumite praguri. Creditele care finanțează achiziționarea de terenuri, dezvoltările imobiliare sau construirea de bunuri imobile (ADC) locative sau comerciale sunt asociate unui risc sporit. Acest risc sporit se datorează faptului că sursa rambursării la momentul inițierii creditului este fie o vânzare planificată, dar incertă a bunului imobil, fie fluxuri de numerar deosebit de incerte. Tratamentul actual al finanțării speculative a bunurilor imobile se bazează exclusiv pe intenția debitorului de a revinde bunul imobil în vederea obținerii unui profit, fără a ține seama de măsura în care este cu adevărat cert că se va realiza rambursarea. Prin urmare, se introduce o nouă definiție la articolul 4 și se adaugă un nou articol 126a care prevede tratamentul specific constând în atribuirea unei ponderi de risc de 150 %, prevăzut de standardele Basel III pentru creditele acordate societăților sau entităților cu scop special care finanțează ADC pentru orice bun imobil locativ sau comercial. În schimb, se elimină tratamentul actual care constă în aplicarea unei ponderi de risc de 150 % pentru „finanțarea speculativă a bunurilor imobile”, deoarece se bazează exclusiv pe intenția debitorului de a revinde bunul imobil în vederea obținerii unui profit, fără a ține seama de măsura în care este cu adevărat incert că se va realiza rambursarea. În conformitate cu standardele Basel III, articolul 126a permite atribuirea unei ponderi de risc de 100 % expunerilor ADC locative, cu condiția să fie îndeplinite anumite condiții de diminuare a riscului (în ceea ce privește standardele de subscriere, proporția contractelor de prevânzare sau de preleasing și titlurile de capital expuse la risc). Pentru a reduce impactul efectelor ciclice asupra evaluării bunurilor imobile care garantează un credit și pentru a asigura o mai mare stabilitate a cerințelor de fonduri proprii pentru ipoteci, standardele finale Basel III prevăd un plafon pentru valoarea bunurilor imobile recunoscute în scopuri prudențiale la valoarea măsurată la inițierea creditului, cu excepția cazului în care modificările majorează „fără echivoc” valoarea bunului imobil. În același timp, standardele nu prevăd obligația băncilor de a monitoriza evoluția valorii bunurilor imobile. Acestea trebuie să efectueze ajustări numai în cazul unor evenimente extraordinare. În schimb, abordarea SA-CR actuală aplicabilă în UE impune instituțiilor obligația de a monitoriza periodic valoarea bunurilor imobile constituite drept garanții reale. Pe baza acestei monitorizări, instituțiile trebuie să efectueze ajustări ascendente sau descendente ale valorii bunurilor imobile (indiferent de valoarea bunului imobiliar la inițierea creditului). Articolul 208 se modifică pentru a reduce impactul efectelor ciclice asupra evaluării bunurilor care garantează creditele și pentru a asigura o mai mare stabilitate a cerințelor de fonduri proprii pentru ipoteci. În special, se menține cerința actuală de monitorizare frecventă a valorii bunurilor imobile, permițând ajustarea ascendentă până la o valoare superioară valorii bunului la inițierea creditului (spre deosebire de standardele Basel III), dar numai până la valoarea medie din ultimii trei ani în cazul bunurilor imobile comerciale și din ultimii șase ani în cazul bunurilor imobile locative. În ceea ce privește bunurile imobile care se constituie drept garanții reale pentru obligațiuni garantate, la articolul 129 se clarifică faptul că autoritățile competente pot permite instituțiilor să utilizeze valoarea de piață sau valoarea ipotecară fără a limita creșterile valorii bunurilor imobile la media din ultimii trei sau, respectiv, șase ani. În plus, la articolul 208 se clarifică faptul că modificările aduse bunului imobil care îmbunătățesc eficiența energetică a clădirii sau a unității de locuit trebuie considerate ca majorând fără echivoc valoarea bunului. În cele din urmă, instituțiile sunt autorizate să efectueze evaluarea și reevaluarea bunurilor imobile prin metode statistice avansate sau alte metode matematice, elaborate independent de procesul de luare a deciziei de creditare, sub rezerva îndeplinirii unor condiții care se bazează pe Ghidul ABE privind inițierea și monitorizarea creditelor (EBA/GL/2020/06) și sub rezerva aprobării de către autoritățile de supraveghere. Articolul 465 se modifică pentru a prevedea o dispoziție tranzitorie specifică pentru expunerile cu risc scăzut garantate cu ipoteci asupra unor bunuri imobile locative atunci când se calculează pragul minim al modelelor interne. În cursul perioadei de tranziție, statele membre pot permite instituțiilor să aplice o pondere de risc preferențială de 10 % părții garantate a expunerii, reprezentând până la 55 % din valoarea bunurilor imobile, și o pondere de risc de 45 % pentru partea rămasă din expunere, reprezentând până la 80 % din valoarea bunurilor imobile, cu condiția îndeplinirii anumitor condiții menite să garanteze că acestea prezintă un risc scăzut și sunt verificate de autoritatea competentă. ABE va trebui să monitorizeze utilizarea regimului tranzitoriu și să elaboreze un raport privind caracterul adecvat al calibrării sale. Pe baza acestui raport, Comisia va trebui să decidă dacă să prezinte Parlamentului European și Consiliului o propunere legislativă privind tratamentul expunerilor cu risc scăzut garantate cu ipoteci asupra unui bun imobil locativ.

Expuneri din datorii subordonate Articolul 128 se înlocuiește pentru a pune în aplicare tratamentul revizuit pentru expunerile din datorii subordonate prevăzut de standardele finale Basel III (și anume, o pondere de risc de 150 %). Expuneri din titluri de capital Articolul 133 se înlocuiește pentru a pune în aplicare tratamentul revizuit pentru expunerile provenind din titluri de capital prevăzut de standardele finale Basel III. Se aduc clarificări cu privire la elementele care se pot încadra în clasa expunerilor din titluri de capital furnizându-se o definiție a expunerilor din titluri de capital și specificându-se ce alte instrumente trebuie clasificate drept expuneri din titluri de capital în scopul calculării activelor ponderate la risc pentru riscul de credit. Pentru a spori sensibilitatea la risc a SA-CR, ponderile de risc revizuite reflectă riscul de pierdere mai ridicat al titlurilor de capital în comparație cu expunerile din titluri de datorie prin atribuirea unei ponderi de risc de 250 % și diferențiază investițiile pe termen lung de investițiile speculative cu un grad mai ridicat de risc, cărora li se atribuie o pondere de risc de 400 %. Pentru a evita o complexitate nejustificată, clasificarea expunerilor pe termen lung se referă la perioada de deținere, aprobată de conducerea superioară a instituției drept criteriu central. Expunerilor din titluri de capital care sunt rezultatul unor programe legislative pentru promovarea anumitor sectoare ale economiei ce oferă instituției subvenții semnificative pentru investiții și implică o formă de supraveghere guvernamentală li se poate atribui o pondere de risc de 100 %, sub rezerva unui prag de 10 % din fondurile proprii ale instituției și a obținerii aprobării din partea autorității de supraveghere. Astfel de subvenții pot lua, de asemenea, forma unor garanții generale din partea băncilor multilaterale de dezvoltare, a instituțiilor de credit pentru dezvoltare publică și a organizațiilor internaționale. Acest lucru reflectă faptul că Grupul Băncii Europene de Investiții, băncile multilaterale de dezvoltare, instituțiile publice de credit pentru dezvoltare și statele membre instituie astfel de „programe legislative”, bazate adesea pe garanții publice generale și legate de planurile de redresare financiară și de reziliență, pentru a mobiliza capital privat, inclusiv pentru a sprijini activitățile strategice. Expunerilor din titluri de capital față de băncile centrale li se aplică în continuare o pondere de risc de 100 %. În fine, articolul 133 prevede un prag pentru expunerile din titluri de capital care sunt înregistrate drept credit, dar care rezultă dintr-o conversie a creanțelor în acțiuni survenită în contextul lichidării ordonate sau a restructurării odonate a datoriei: în conformitate cu standardul Basel III, ponderea de risc aplicabilă nu trebuie să fie mai mică decât ponderea de risc care s-ar aplica în cazul în care deținerile ar rămâne în portofoliul de creanțe. Multe bănci din UE dețin participații strategice de lungă durată în societăți financiare și nefinanciare. Standardele Basel III majorează ponderea de risc aplicabilă pentru toate tipurile de expuneri din titluri de capital pentru o perioadă de tranziție de 5 ani, fără a prevedea un tratament specific pentru investițiile strategice de capital. Aplicarea abordării mai prudente prevăzute de standardele Basel III tuturor investițiilor de capital existente ar putea pune în pericol viabilitatea economică a relațiilor strategice existente. Din această perspectivă, articolul 49 se modifică pentru a stabili o pondere de risc de 100 % pentru expunerile din titluri de capital față de entități din sectorul financiar incluse în același perimetru de consolidare prudențială (grup) sau – sub rezerva aprobării autorității de supraveghere – față de instituții care fac parte din același sistem instituțional de protecție, menținând astfel tratamentul actual pentru majoritatea entităților vizate. În plus, se introduce un nou articol 495a, care prevede introducerea treptată a noilor ponderi de risc aplicabile expunerilor din titluri de capital. Mai mult, noul articol prevede păstrarea drepturilor obținute prin tratamentul actual al investițiilor istorice și strategice de capital realizate de o instituție în ultimii zece ani în entități, inclusiv în întreprinderi de asigurare, asupra cărora instituția în cauză exercită o influență semnificativă. Expuneri în stare de nerambursare Articolul 127 se modifică pentru a clarifica tratamentul din punctul de vedere al ponderării riscului aplicabil reducerilor pentru achizițiile de expuneri neperformante, astfel cum s-a anunțat în Comunicarea privind „Abordarea problemei creditelor neperformante în urma pandemiei de COVID-19”. În acest scop, propunerea clarifică faptul că instituțiile pot ține seama de reducerea aplicată activelor achiziționate intrate în stare de nerambursare atunci când stabilesc ponderea de risc adecvată care trebuie aplicată expunerilor în stare de nerambursare. Aceasta completează activitatea în curs a ABE care vizează modificarea standardelor tehnice de reglementare privind ajustările pentru riscul de credit. Se aduc noi modificări articolului 127 pentru a alinia formularea utilizată la cea din standardele Basel III revizuite. Utilizarea evaluărilor de credit efectuate de instituțiile externe de evaluare a creditului și punerea în corespondență Se modifică articolul 135 încredințându-se autorităților europene de supraveghere (AES) sarcina de a elabora un raport privind obstacolele cu care se confruntă în special societățile în a avea acces la evaluări de credit externe furnizate de către ECAI, precum și privind eventualele măsuri prin care ar putea fi surmontate aceste obstacole, ca punct de plecare pentru orice inițiativă viitoare privind instituirea unor scheme de evaluare publice sau private. Cadrul privind riscul de credit – abordări bazate pe ratinguri interne Reducerea domeniului de aplicare al abordărilor bazate pe ratinguri interne Cerințele de fonduri proprii pentru riscul de credit care se bazează pe modelele interne ale instituțiilor prezintă beneficii importante în ceea ce privește sensibilitatea la risc, înțelegerea de către instituții a riscurilor lor, precum și condițiile de concurență echitabile între instituțiile din întreaga Uniune. Cu toate acestea, criza financiară a evidențiat o serie de deficiențe importante ale abordărilor IRB. Mai multe studii realizate atât la nivel internațional, cât și la nivelul UE au constatat o variație inacceptabil de mare a cerințelor de capital între instituții, care nu poate fi explicată exclusiv prin diferențele de nivel de risc asociate portofoliilor instituțiilor. Această variație împiedică comparabilitatea ratelor de adecvare a capitalului și afectează condițiile de concurență echitabile între instituții. Criza a evidențiat, de asemenea, situații în care pierderile suportate de instituții din deținerea anumitor portofolii au fost semnificativ mai mari decât cele prevăzute de modelele utilizate, ceea ce a făcut ca instituțiile respective să dețină niveluri insuficiente de capital. Instituțiile au procedat astfel deoarece cadrul aplicabil prevedea limite insuficiente în ceea ce privește posibilitatea utilizării abordărilor IRB pentru clasele de expuneri care sunt dificil de modelat și deoarece, în principiu, cadrul obliga instituțiile care intenționau să utilizeze abordarea IRB pentru unele dintre expunerile lor să o aplice tuturor expunerilor.

Articolul 150 și articolul 151 alineatul (8) se modifică pentru a limita clasele de expuneri pentru care pot fi utilizate modele interne pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de credit, punând astfel în aplicare standardele Basel III. Mai concret, utilizarea abordării IRB avansate (A-IRB), care permite modelarea tuturor parametrilor de risc, este permisă numai pentru acele clase de expuneri pentru care este posibilă o modelare solidă, în timp ce alte clase de expuneri sunt „transferate” către abordări mai puțin sofisticate: ·pentru expunerile față de societăți cu o cifră de afaceri anuală consolidată totală mai mare de 500 de milioane EUR sau care aparțin unui grup ale cărui vânzări anuale totale pentru grupul consolidat depășesc 500 de milioane EUR („societăți mari”), pentru expunerile față de instituții și față de alte entități din sectorul financiar (inclusiv cele considerate societăți), utilizarea abordării IRB avansate nu mai este posibilă – pentru expunerile respective, instituțiile pot utiliza abordarea IRB de bază (F-IRB) și, așadar, nu pot modela decât probabilitatea de nerambursare; ·pentru expunerile provenind din titluri de capital, abordarea IRB nu mai este posibilă – pentru expunerile respective, instituțiile trebuie să utilizeze SA-CR. Se preconizează că limitarea utilizării abordărilor avansate de modelare va elimina o sursă importantă de variabilitate nejustificată a activelor ponderate la risc și, prin urmare, va îmbunătăți comparabilitatea cerințelor de fonduri proprii. În plus, aceasta va elimina din cadru o sursă de complexitate inutilă. Noua clasă de expuneri față de administrațiile regionale și autoritățile locale, precum și față de entitățile din sectorul public În prezent, expunerile față de entitățile din sectorul public (PSE) și față de administrațiile regionale și autoritățile locale (RGLA) pot fi tratate fie ca expuneri față de administrații centrale, fie ca expuneri față de instituții. Cele tratate ca expuneri față de instituții ar trebui să fie transferate către abordarea F-IRB în conformitate cu standardele Basel III revizuite și, prin urmare, ar trebui să facă obiectul unor restricții de modelare, spre deosebire de expunerile tratate ca expuneri față de administrații centrale. Pentru a reduce complexitatea nejustificată a cadrului, pentru a asigura un tratament coerent al expunerilor față de PSE și RGLA și pentru a evita variabilitatea nedorită a cerințelor de fonduri proprii aferente, se propune crearea unei noi clase de expuneri „PSE-RGLA” la articolul 147 alineatul (2), în care se vor încadra toate expunerile față de entitățile respective (indiferent de tratamentul lor actual ca expuneri suverane sau expuneri față de instituții) și să se aplice acestei noi clase de expuneri aceleași reguli ca cele aplicate clasei de expuneri „societăți la modul general”, astfel cum se prevede la noul articol 151 alineatul (11). În special, pragurile minime ale parametrilor de risc aplicabile expunerilor față de societăți s-ar aplica în același mod expunerilor care se încadrează în clasa expunerilor PSE-RGLA conform Basel III. Pragurile minime ale parametrilor de risc pe baza abordării A-IRB Articolul 160 alineatul (1), articolul 161 alineatul (4), articolul 164 alineatul (4) și articolul 166 alineatul (8c) se modifică pentru a introduce valori minime pentru estimările proprii ale instituțiilor cu privire la parametrii IRB care sunt utilizați ca date de intrare pentru calcularea activelor ponderate la risc („pragurile minime ale parametrilor de risc”). Aceste praguri minime ale parametrilor de risc servesc drept garanții pentru a avea siguranța că cerințele de fonduri proprii nu scad sub un nivel suficient de prudent, atenuând riscul de model, erorile de evaluare, limitările datelor și îmbunătățind comparabilitatea ratelor de adecvare a capitalului între instituții. În ceea ce privește parametrul de risc privind probabilitatea de nerambursare (PD), pragurile minime existente ale acestuia sunt ușor majorate (de la 0,03 % conform Basel II la 0,05 % conform Basel III). În schimb, pentru parametrii de risc privind pierderea în caz de nerambursare (LGD) și factorii de conversie a creditului (CCF), pragurile minime ale acestora constituie cerințe noi, calibrate cu prudență. Pragul minim al pierderii în caz de nerambursare (LGD) pentru expunerile negarantate față de societăți este stabilit la 25 %, iar pentru expunerile generale negarantate de tip retail - la 30 %. Pentru expunerile garantate este prevăzută o formulă care include marje de ajustare prudente în funcție de tipul de garanție reală, în timp ce pragul minim al CCF calculat pe baza abordării IRB este stabilit conform procentului de 50 % din CCF aplicabil, calculat potrivit abordării standardizate. Tratamentul expunerilor suverane Se adaugă un nou articol 159a pentru a preciza, în conformitate cu standardele Basel III, că noile praguri minime ale parametrilor de risc (descrise în secțiunea anterioară) aplicabile estimărilor proprii ale instituțiilor privind PD, LGD și CCF nu se aplică expunerilor suverane. Eliminarea „factorului de multiplicare de 1,06” din formula ponderii de risc În conformitate cu standardele Basel III, articolul 153 alineatul (1) și articolul 154 alineatul (1) se modifică pentru a elimina „factorul de multiplicare de 1,06” care se aplică valorilor ponderate la risc ale expunerilor pentru riscul de credit în cadrul abordărilor IRB, simplificându-se astfel calculul și anulându-se creșterea cu 6 % a calibrării ponderilor de risc pe baza IRB care se aplică conform cadrului actual. Eliminarea tratamentului de „dublă intrare în stare de nerambursare” Articolul 153 alineatul (3), articolul 154 alineatul (2), articolul 202 și articolul 217 se modifică pentru a elimina metoda dublei intrări în stare de nerambursare aplicabile anumitor expuneri garantate, lăsând o singură formulă generală pentru calcularea ponderilor de risc și simplificând cadrul, astfel cum se prevede în standardele Basel III. Cu mai puține opțiuni integrate, calculul revizuit asigură o mai mare comparabilitate a activelor ponderate la risc între instituții și o reducere a variabilității nejustificate. Implementarea abordărilor IRB și utilizarea parțială permanentă În conformitate cu standardele finale Basel III, adoptarea abordărilor IRB pentru o clasă de expuneri de către o instituție nu mai este condiționată de obligația ca toate clasele de expuneri din portofoliul său bancar să fie tratate pe baza abordării IRB („implementarea IRB”), cu excepția expunerilor pentru care o utilizare parțială permanentă (PPU) a SA-CR este permisă de norme și aprobată de autoritatea competentă. Acest nou principiu este pus în aplicare la articolele 148 și 150, permițând instituțiilor să aplice abordările IRB în mod selectiv. Pentru a asigura condiții de concurență echitabile între instituțiile care aplică în prezent un tratament al expunerilor conform cu una dintre abordările IRB și celelalte instituții, la noul articol 494d sunt prevăzute dispoziții tranzitorii care permit instituțiilor să revină la SA-CR pentru o perioadă de trei ani, sub rezerva obținerii aprobării din partea autorităților competente în cadrul unei proceduri simplificate. Parametrul de risc revizuit pe baza abordărilor IRB de bază Articolul 161 alineatul (1) se modifică pentru a pune în aplicare valorile LGD recalibrate pentru expunerile din creanțe cu rang prioritar negarantate față de societăți (LGD de 40 % în loc de 45 %). Valoarea LGD pentru riscul de diminuare a valorii creanței aferent creanțelor achiziționate asupra societăților este, de asemenea, modificată astfel încât să fie aliniată la tratamentul Basel.

Domeniul de aplicare și metodele de calcul revizuite pentru estimările proprii ale factorilor de conversie a creditului Articolul 166 alineatele (8), (8a), (8b) și (8d) și articolul 182 se modifică pentru a revizui domeniul de aplicare și metodele de calcul pentru calcularea propriilor estimări ale factorilor de conversie a creditului (CCF) care sunt utilizate pentru a determina valoarea expunerii elementelor extrabilanțiere, altele decât contractele derivate. În special, noile dispoziții impun obligația utilizării unei perioade fixe de 12 luni înainte de intrarea în nerambursare pentru a efectua propriile estimări ale CCF și permit utilizarea propriilor estimări numai pentru angajamentele specifice pentru care CCF standardizat corespunzător este mai mic de 100 %. Garanții oferite de furnizorii de protecție tratați în baza unei abordări mai puțin sofisticate Standardele Basel III au revizuit în mod semnificativ metodologiile pe care instituțiile sunt autorizate să le utilizeze pentru a recunoaște efectele de diminuare a riscurilor ale garanțiilor eligibile, cu scopul, printre altele, de a limita gama de abordări și, așadar, de a reduce variabilitatea cerințelor de fonduri proprii. În acest scop, standardele Basel III prevăd, în general, ca ponderea de risc care trebuie aplicată părții garantate a expunerii să fie cea care ar trebui calculată în conformitate cu abordarea aplicată expunerilor directe comparabile față de furnizorul de protecție. În cazul în care o expunere care este tratată pe baza abordării A-IRB este garantată de un garant care este tratat pe baza abordării F-IRB sau SA-CR, recunoașterea garanției respective conduce la tratarea expunerii garantate pe baza F-IRB sau, respectiv, SA­CR. Recunoașterea garanțiilor în cadrul abordării A-IRB va trebui realizată prin utilizarea uneia dintre următoarele abordări: ·abordarea bazată pe înlocuirea ponderii de risc, înlocuind ponderea de risc a debitorului cu ponderea de risc a garantului, dacă expunerile directe comparabile față de garant sunt tratate pe baza SA-CR (articolul 235a); ·abordarea constând în înlocuirea parametrilor de risc, care înlocuiește parametrii de risc ai debitorului cu parametrii de risc asociați expunerilor directe comparabile față de garant, dacă expunerile directe comparabile față de garant sunt tratate pe baza abordării IRB (articolul 236a); sau ·ajustarea LGD sau a estimărilor referitoare atât la PD, cât și la LGD (articolul 183); în cadrul acestei abordări, propunerea clarifică faptul că recunoașterea unei garanții nu ar trebui să conducă niciodată la o pondere de risc aplicabilă expunerii garantate care să fie mai mică decât cea a unei expuneri directe comparabile față de garant. Acest lucru este menit să protejeze coerența cadrului din punctul de vedere al evaluării riscurilor, evitând situația în care unei expuneri indirecte față de un anumit furnizor de protecție ar putea să i se atribuie o pondere de risc mai mică decât unei expuneri directe comparabile al cărei debitor este același furnizor de protecție. Expuneri din finanțări specializate pe baza abordării A-IRB Noile restricții în materie de modelare prevăzute de standardele Basel III sunt relativ limitate în ceea ce privește tratamentul expunerilor din finanțări specializate pe baza abordărilor IRB. Deși se aplică praguri minime ale parametrilor, utilizarea abordării A-IRB rămâne posibilă indiferent de dimensiunea debitorului, spre deosebire de tratamentul aplicabil altor expuneri față de societăți. Cu toate acestea, noile praguri minime ale parametrilor aplicabile expunerilor față de societăți se aplică și expunerilor din finanțări specializate, fără a se acorda recunoaștere practicilor specifice de creditare care presupun măsuri de garantare în vederea diminuării riscului de credit. Prin urmare, se introduce un nou articol 495b care prevede introducerea treptată a noilor praguri, începând cu un factor de reducere de 50 %, care crește treptat la 100 % în cursul unei perioade de 5 ani. În plus, articolul respectiv încredințează ABE mandatul de a evalua caracterul adecvat al pragurilor minime ale PD și LGD aplicabile expunerilor din finanțări specializate și împuternicește Comisia să revizuiască parametrii printr-un act delegat bazat pe evaluarea ABE. Clauze de abilitare pentru expunerile care decurg din contracte de leasing și asigurări de credit Instituțiile din UE au dezvoltat un nivel ridicat de expertiză și de gestionare a riscurilor în domeniul contractelor de leasing, precum și în ceea ce privește utilizarea asigurărilor de credit, în special în scopul finanțării comerțului. În absența unor date suficiente, rămâne neclar dacă noii parametri de risc sunt calibrați în mod corespunzător pentru a reflecta efectul de diminuare a riscurilor al garanțiilor reale din contracte de leasing și, respectiv, ce caracteristici trebuie să aibă polițele de asigurare de credit pentru a fi recunoscute drept o protecție eligibilă a creditului. Prin urmare, se introduce un nou articol 495c prin care ABE este mandatată să evalueze caracterul adecvat al calibrării de risc în cadrul Basel III pentru parametrii aplicabili expunerilor care decurg din contracte de leasing, în special noile marje de ajustare a garanțiilor reale („ajustările de volatilitate”) și valorile reglementare pentru LGD garantată. Comisia este împuternicită să revizuiască calibrarea prin intermediul unui act delegat, dacă este cazul, ținând seama de raportul ABE. Între timp, se aplică o perioadă de introducere treptată de 5 ani pentru noii parametri de risc pe baza abordării A-IRB. În plus, se introduce un nou articol 495d care împuternicește ABE să raporteze Comisiei cu privire la eligibilitatea și utilizarea asigurării de credit ca tehnică de diminuare a riscului de credit și cu privire la parametrii de risc adecvați cu care ar trebui asociați pe baza abordării SA-CR și a abordării IRB de bază. Pe baza acestui raport, Comisia trebuie să prezinte, dacă este cazul, o propunere legislativă privind utilizarea asigurării de credit ca tehnică de diminuare a riscului de credit. Cadrul privind riscul de credit – tehnici de diminuare a riscului de credit Articolele 224-230 se modifică pentru a pune în aplicare normele și metodele Basel III pentru luarea în considerare a garanțiilor reale și a garanțiilor atât pe baza abordării SA-CR, cât și a abordării F-IRB. În special, marjele de ajustare în materie de supraveghere aplicabile garanțiilor financiare în cadrul metodei extinse a garanțiilor financiare au fost revizuite, la fel ca și valorile LGD garantate și marjele de ajustare a garanțiilor reale aplicabile expunerilor tratate pe baza F-IRB. Articolul 213 alineatul (1) litera (c) punctul (iii) și articolul 215 alineatul (2) se modifică pentru a clarifica criteriile de eligibilitate pentru garanții și, respectiv, pentru garanțiile furnizate în contextul schemelor de garantare reciprocă sau furnizate de anumite entități ori contragarantate de acestea. Aceste clarificări ar trebui, în special, să ofere mai multă claritate cu privire la eligibilitatea ca tehnici de diminuare a riscului de credit a schemelor publice de garantare instituite în contextul crizei provocate de pandemia de COVID-19. Cadrul privind riscul de piață În 2016, BCBS a publicat un prim set de standarde revizuite privind riscul de piață, cunoscut sub denumirea de revizuirea fundamentală a portofoliului de tranzacționare (FRTB), pentru a aborda deficiențele identificate ale cadrului privind cerințele de capital pentru riscul de piață pentru pozițiile din portofoliul de tranzacționare. În cursul monitorizării impactului standardelor FRTB, BCBS a identificat o serie de probleme legate de standardele FRTB și, prin urmare, a publicat standarde FRTB revizuite în ianuarie 2019. În noiembrie 2016, Comisia a propus inițial introducerea unor cerințe de fonduri proprii obligatorii bazate pe standardele FRTB ca parte a CRR II, pentru a remedia deficiențele cadrului privind riscul de piață. Cu toate acestea, având în vedere decizia ulterioară a BCBS de a revizui standardele respective, cu termene incompatibile cu jaloanele procesului de negociere privind CRR II, Parlamentul European și Consiliul au convenit să pună în aplicare standardele FRTB în cadrul CRR II numai în scopuri de raportare. Introducerea cerințelor de fonduri proprii bazate pe standardele FRTB a fost amânată pentru o dată ulterioară, prin adoptarea unei propuneri legislative separate.

Pentru a introduce cerințe de fonduri proprii obligatorii pentru riscul de piață conforme cu standardele FRTB revizuite, se aduc o serie de modificări CRR. Obiect, domeniu de aplicare și definiții Articolul 4 se modifică pentru a clarifica definiția biroului de tranzacționare. Elemente ale fondurilor proprii Articolul 34 se modifică pentru a include o derogare care să permită instituțiilor să reducă totalul ajustărilor suplimentare de evaluare în circumstanțe extraordinare, pe baza unui aviz emis de ABE, pentru a aborda prociclicitatea care este o trăsătură inerentă a ajustărilor suplimentare de evaluare deduse din fondurile proprii de nivel 1 de bază. Cerințe generale, evaluare și raportare Articolul 102 se modifică pentru a introduce abordările FRTB în scopul calculării cerințelor de fonduri proprii. Articolul 104 se înlocuiește pentru a revizui criteriile utilizate pentru atribuirea pozițiilor în portofoliul de tranzacționare sau în afara acestuia (și anume, în portofoliul bancar); articolul introduce, de asemenea, o derogare care permite unei instituții să atribuie portofoliului bancar instrumente specifice care altfel ar fi atribuite portofoliului de tranzacționare; derogarea este supusă unor condiții foarte stricte și unei aprobări din partea autorității competente a instituției. Articolul 104a se modifică pentru a preciza mai în detaliu condițiile care trebuie utilizate pentru reclasificarea unui instrument într-un portofoliu sau în altul. Articolul 104b se modifică pentru a introduce o derogare care să permită instituțiilor să creeze birouri de tranzacționare specifice cărora instituțiile să le poată aloca exclusiv poziții din afara portofoliului de tranzacționare supuse riscului valutar și riscului de marfă. Se introduce articolul 104c pentru a specifica tratamentul acoperirilor riscului valutar în cadrul ratelor de adecvare a capitalului, care permite instituțiilor să excludă, în anumite condiții, unele poziții de la calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul valutar. Articolul 106 se modifică pentru a clarifica dispozițiile existente privind transferurile de risc interne. Dispoziții generale Articolul 325 se modifică pentru a introduce cerințe de fonduri proprii obligatorii pentru riscul de piață bazate pe abordările FRTB prevăzute în capitolele 1a (abordarea standardizată alternativă sau A-SA), 1b (abordarea bazată pe modele interne alternativă sau A-AMI) și 2-4 (abordarea standardizată simplificată sau SSA), precum și condiții pentru utilizarea acestora și frecvența calculării cerințelor de fonduri proprii. De asemenea, se introduce o derogare pentru instituții de la calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru pozițiile supuse riscului valutar care sunt deduse din fondurile lor proprii. Articolul 325a se modifică pentru a introduce criteriile de eligibilitate pentru utilizarea SSA. Articolul 325b clarifică calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață pe bază consolidată. Abordarea standardizată alternativă Articolul 325c se modifică pentru a introduce cerințe calitative suplimentare legate de validarea, documentarea și guvernanța A-SA. Articolul 325j se modifică pentru a clarifica anumite elemente ale standardelor FRTB finale în ceea ce privește tratamentul aplicat investițiilor în fonduri (adică organismele de plasament colectiv sau OPC-urile) și pentru a introduce unele ajustări specifice la calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru aceste poziții, pentru a asigura faptul că tratamentul OPC-urilor în cadrul abordării standardizate nu sporește în mod disproporționat complexitatea calculului și are efecte mai puțin penalizatoare, având în vedere că OPC-urile joacă un rol esențial în facilitarea acumulării de economii personale, fie pentru investiții majore, fie pentru pensie. Aceste obiective sunt abordate prin specificarea faptului că instituțiile ar trebui să aplice abordarea de tip look-through cu o frecvență lunară pentru pozițiile în OPC-uri vizate de abordarea respectivă și prin autorizarea instituțiilor, în anumite condiții, să utilizeze datele furnizate de părțile terțe relevante la calcularea cerințelor de fonduri proprii în cadrul abordării de tip look-through. În plus, în cadrul abordării bazate pe mandat, articolul 325j prevede un mandat pentru ABE de a specifica mai în detaliu elementele tehnice pe care trebuie să le utilizeze instituțiile pentru a constitui portofoliul ipotetic utilizat la calcularea cerințelor de fonduri proprii. Articolul 325q se modifică pentru a clarifica tratamentul factorilor de risc valutar vega. Articolul 325s se modifică pentru a ajusta formula pentru sensibilitățile la riscul vega. Articolul 325t se modifică pentru a alinia sensibilitățile utilizate pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii cu cele utilizate pentru gestionarea riscurilor instituției. O dispoziție referitoare la instrumentele financiare derivate pe credite și pe titluri de capital tranzacționate, altele decât de securitizare, este mutată de la articolul 325ab la articolul 325v mai relevant. Articolele 325y, 325am, 325ah și 325ak se modifică în mod similar pentru a clarifica atribuirea categoriilor de calitate a creditului pe baza A-SA. Articolul 325ae se modifică pentru a clarifica tratamentul factorului de risc de inflație și al factorilor de risc de bază intervalutară.

Articolele 325ah și 325ak se modifică pentru a clarifica ponderile de risc ale obligațiunilor garantate (atât cele care beneficiază de un rating extern, cât și cele care nu beneficiază de un astfel de rating). Articolul 325ai și 325aj se modifică pentru a clarifica valoarea parametrilor de corelare. Articolul 325as se modifică pentru a introduce o pondere de risc mai mică pentru factorul de risc delta de marfă legat de comercializarea certificatelor de emisii de carbon. În conformitate cu standardele finale Basel III, certificatele de emisii sunt asimilate contractelor de energie electrică, care ar putea fi considerate prea prudente în lumina datelor istorice relevante pentru piața UE a certificatelor de emisii. Într-adevăr, crearea de către Comisie, în 2015, a rezervei pentru stabilitatea pieței a stabilizat volatilitatea prețului certificatelor de emisii comercializate în cadrul sistemului EU ETS. Acest lucru justifică crearea unei categorii de risc specifice pentru certificatele ETS pe baza A-SA, diferită de energia electrică, cu o pondere de risc mai mică, egală cu 40 %, pentru a reflecta mai bine volatilitatea reală a prețurilor acestui produs specific UE. Articolul 325ax se modifică pentru a clarifica ponderile de risc pentru sensibilitățile la factorii de risc valutar vega. Abordarea alternativă bazată pe modele interne Articolul 325az se modifică pentru a clarifica condițiile pe care trebuie să le îndeplinească instituțiile pentru a primi aprobarea de a utiliza A-AMI pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață. Articolul 325ba se modifică pentru a introduce formula pentru agregarea cerințelor de fonduri proprii calculate pe baza A-AMI. Articolul 325bc se modifică pentru a introduce un mandat al ABE de a elabora standarde tehnice de reglementare pentru a specifica criteriile de utilizare a datelor de intrare în cadrul modelului de măsurare a riscurilor. Articolul 325be se modifică pentru a specifica noile competențe ale autorităților competente în ceea ce privește evaluarea caracterului modelabil al factorilor de risc efectuată de instituțiile care utilizează A-AMI. Articolul 325bf se modifică pentru a introduce noi competențe pentru autoritățile competente care să le permită acestora să remedieze deficiențele modelului și în ceea ce privește cerințele de testare ex post efectuate de instituțiile care utilizează A-AMI. Articolul 325bg se modifică pentru a introduce cerințe obligatorii privind atribuirea profitului și pierderii efectuată de instituțiile care utilizează A-AMI. Articolul 325bh se modifică pentru a introduce ajustări pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață pentru pozițiile OPC pe baza A-AMI, în special pentru a asigura faptul că mai multe OPC-uri ar putea fi eligibile în cadrul abordării. În mod similar cu modificările aduse tratamentului OPC-urilor pe baza abordării A-SA, instituțiilor li se permite, în anumite condiții, să utilizeze datele furnizate de părțile terțe relevante la calcularea cerințelor de fonduri proprii în conformitate cu abordarea de tip look-through și acestea trebuie să aplice abordarea de tip look-through cel puțin cu o frecvență săptămânală. Articolul 325bi se modifică pentru a clarifica responsabilitățile unității de control al riscurilor și ale unității de validare în ceea ce privește sistemul de gestionare a riscurilor. Articolul 325bp se modifică pentru a clarifica mai bine situațiile în care instituțiile sunt autorizate să utilizeze un model IRB pentru a estima probabilitățile de nerambursare și pierderea în caz de nerambursare pentru calcularea cerinței de fonduri proprii pentru riscul de nerambursare. Articolul 337, articolul 338, articolul 352 și articolul 361 se modifică pentru a înlocui sau a elimina dispozițiile care nu mai sunt relevante pentru utilizarea SSA. Utilizarea modelelor interne pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii Capitolul 5 se elimină deoarece actuala abordare bazată pe modele interne (AMI) utilizată pentru a calcula cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață se înlocuiește cu abordarea A-AMI prevăzută în capitolul 1b. Acte delegate și acte de punere în aplicare Având în vedere că nu se știe cu certitudine dacă jurisdicțiile majore se vor abate sau nu de la standardele finale Basel III în ceea ce privește punerea în aplicare a FRTB și importanța asigurării unor condiții de concurență echitabile în practică între instituțiile stabilite în Uniune și instituțiile similare internaționale, articolul 461a împuternicește