În plus, măsurile privind urmărirea și identificarea activelor sau cooperarea dintre birourile de recuperare a activelor și cele de gestionare a activelor cu omologii lor din alte state membre contribuie, de asemenea, la o cooperare transfrontalieră eficace în ceea ce privește prevenirea, depistarea și investigarea infracțiunilor. Ca atare, acestea intră sub incidența articolului 87 alineatul (2) din TFUE.

Măsurile privind indisponibilizarea și confiscarea sunt reglementate de articolul 83 alineatul (1) din TFUE, care permite stabilirea unor norme minime privind definirea sancțiunilor în domeniile infracțiunilor deosebit de grave de dimensiune transfrontalieră pentru infracțiunile enumerate la articolul menționat. Domeniul de aplicare al acestor măsuri este extins pentru a cuprinde și infracțiunile săvârșite în cadrul unor organizații criminale, criminalitatea organizată având o dimensiune transfrontalieră în sensul articolului 83 alineatul (1) din TFUE. Aceasta ar viza și încălcarea măsurilor restrictive ale Uniunii, astfel cum au fost armonizate la nivelul UE. Includerea infracțiunilor care sunt fie armonizate la nivelul UE, fie în cazul cărora domeniul de politică aferent este armonizat la nivelul UE este, de asemenea, justificată, deoarece măsurile propuse privind indisponibilizarea și confiscarea sunt esențiale pentru a asigura punerea în aplicare eficace a unei politici a Uniunii într-un domeniu care a făcut obiectul unor măsuri de armonizare și care, prin urmare, intră sub incidența articolului 83 alineatul (2) din TFUE. Măsurile care vizează îmbunătățirea gestionării bunurilor indisponibilizate sau confiscate sunt necesare pentru a asigura punerea în aplicare eficace a măsurilor de indisponibilizare și de confiscare și reprezintă cerințe auxiliare care intră sub incidența articolului 83 din TFUE. Acest lucru se aplică atât dispozițiilor care vizează dezvoltarea unei strategii mai cuprinzătoare referitoare la recuperarea activelor, corelată cu mecanisme de cooperare între autorități la nivel național, cât și dispozițiilor care vizează asigurarea faptului că autoritățile competente dispun de resursele necesare pentru a-și îndeplini sarcinile.

În plus, pentru a facilita punerea în aplicare eficace a măsurilor restrictive ale Uniunii în toate statele membre, propunerea de directivă stabilește dispoziții menite să permită urmărirea și identificarea rapidă a bunurilor deținute sau controlate de persoane sau entități care fac obiectul unor astfel de măsuri, inclusiv prin cooperarea cu țările terțe, în vederea depistării, a prevenirii și a investigării infracțiunilor legate de încălcarea măsurilor restrictive ale Uniunii.

În plus, ca răspuns la agresiunea militară a Rusiei împotriva Ucrainei, Uniunea Europeană a adoptat măsuri restrictive împotriva Rusiei și a Belarusului; acestea au avut ca punct de pornire măsurile restrictive stabilite inițial în martie 2014 ca răspuns la anexarea ilegală a Crimeei și a Sevastopolului de către Rusia, care au fost extinse. Aceste măsuri, adoptate pe baza articolului 29 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și a articolului 215 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), includ măsuri sectoriale și măsuri individuale sub forma indisponibilizării activelor și a restricțiilor privind admiterea, precum și clauze de prevenire a eludării, care interzic participarea în cunoștință de cauză și cu intenție la activități ce urmăresc eludarea acestor măsuri, precum și alte obligații, în special aceea de a raporta cu privire la acțiunile întreprinse pentru punerea în aplicare a măsurilor restrictive ale Uniunii. Pentru a contracara și mai mult riscul de încălcare a unor astfel de măsuri, Comisia a adoptat, la 25 mai 2022, o propunere de decizie a Consiliului privind adăugarea încălcării măsurilor restrictive ale Uniunii la domeniile de criminalitate prevăzute la articolul 83 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, alături de o comunicare în vederea adoptării unei Directive privind sancțiunile penale pentru încălcarea măsurilor restrictive ale Uniunii, astfel încât încălcarea dreptului Uniunii în ceea ce privește măsurile restrictive (încălcarea măsurilor restrictive ale Uniunii) să fie încadrată ca domeniu de criminalitate deosebit de gravă cu o dimensiune transfrontalieră. Comunicarea conturează, de asemenea, conținutul posibil al unei propuneri de directivă de stabilire a unor norme minime pentru definirea infracțiunilor și a sancțiunilor în acest domeniu de criminalitate, care ar putea urma în cazul în care Consiliul va adopta prezenta propunere de decizie a Consiliului după obținerea aprobării Parlamentului European, extinzând astfel lista domeniilor de criminalitate în care Uniunea poate stabili norme minime privind definirea infracțiunilor și a sancțiunilor. În consecință, directiva propusă, care include nu numai norme privind urmărirea, identificarea și gestionarea activelor, ci și norme privind indisponibilizarea și confiscarea, ar trebui să se aplice și încălcării măsurilor restrictive ale Uniunii, în cazul în care un astfel de comportament constituie o infracțiune conform definiției.

Organizațiile criminale utilizează mijloace sofisticate pentru a-și spăla veniturile importante pe care le generează, care sunt estimate la cel puțin 139 de miliarde EUR pe an [1] . Astfel cum s-a subliniat în Strategia UE de combatere a criminalității organizate (2021-2025), este esențial ca infractorii să fie privați de aceste profituri ilicite pentru ca activitățile grupurilor infracționale să fie astfel perturbate și pentru a se preveni infiltrarea acestora în economia legală. Întrucât principalul motiv care stă la baza criminalității organizate este câștigul financiar, recuperarea activelor este un mecanism foarte eficace de descurajare a activităților infracționale. Pentru a se asigura că săvârșirea de infracțiuni nu este o activitate profitabilă, Comisia a anunțat în Strategia UE de combatere a criminalității organizate pe care a elaborat-o că intenționează să consolideze normele privind recuperarea și confiscarea activelor, ținând seama de raportul Comisiei din 2020 intitulat „Recuperarea și confiscarea activelor: Asigurarea faptului că nu este rentabil să se săvârșească infracțiuni”.

În acest context, cele două instrumente juridice evaluate, și anume Decizia Consiliului privind birourile de recuperare a activelor și Directiva privind confiscarea, au contribuit la intensificarea cooperării dintre birourile de recuperare a activelor, apropiind conceptele de indisponibilizare și de confiscare în toate statele membre și sporind într-o anumită măsură ratele de indisponibilizare și de confiscare. Cu toate acestea, evaluarea a concluzionat că există în continuare provocări în ceea ce privește identificarea activelor și că, în general, confiscarea produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni are în continuare o amploare prea scăzută pentru a avea un impact semnificativ asupra profiturilor criminalității organizate. În pofida îmbunătățirii diferitelor aspecte ale sistemului de recuperare a activelor după adoptarea Deciziei Consiliului privind birourile de recuperare a activelor și a Directivei privind confiscarea, problemele identificate înainte de adoptarea actelor relevante (în special a Directivei privind confiscarea) persistă în mare măsură, alături de o serie de deficiențe care afectează capacitatea statelor membre de a urmări și a identifica, a indisponibiliza, a confisca și a gestiona active ilicite într-un mod eficace și eficient.

•Evaluările ex post/verificarea adecvării legislației existente

3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

În plus, măsurile individuale se limitează la ceea ce este necesar și proporțional cu obiectivele ce constau în anihilarea activităților de criminalitate organizată și în privarea infractorilor de câștiguri ilicite semnificative. Aceasta se produce de exemplu prin restrângerea lansării sistematice a investigațiilor de urmărire a activelor la acele infracțiuni care este probabil să genereze beneficii economice substanțiale. Acest lucru mai poate fi realizat și prin limitarea posibilităților de confiscare în absența unei condamnări pentru o infracțiune specifică la infracțiuni grave care este probabil să genereze beneficii substanțiale. Proporționalitatea generală este asigurată prin combinarea diferitelor măsuri cu garanții solide.

În plus, impactul măsurilor propuse asupra statelor membre în ceea ce privește resursele necesare și necesitatea de a adapta cadrele naționale este contrabalansat de beneficiile oferite de capacitățile îmbunătățite ale autorităților competente de a urmări și a identifica, a indisponibiliza, a gestiona și a confisca active ilicite.

În plus, garanțiile procedurale prevăzute în prezenta directivă, precum și dispoziția privind asigurarea despăgubirii victimelor sunt reglementate de articolul 82 alineatul (2) din TFUE.

În cadrul opțiunii 4, măsurile s-ar baza pe cele din cadrul opțiunii 3, dar domeniul de aplicare al dispozițiilor ar fi extins la toate infracțiunile și ar presupune cerințe mai ample în ceea ce privește lansarea investigațiilor. În plus, ar urma să fie stabilite condiții mai concrete privind ordinele urgente de indisponibilizare și schimbul de informații între birourile de recuperare a activelor.

În cadrul opțiunii 2, măsurile ar consta în principal în modificări specifice aduse Deciziei Consiliului privind birourile de recuperare a activelor și Directivei privind confiscarea, pentru a preciza domeniul de aplicare al cerințelor generale aflate în vigoare și pentru a consolida eficacitatea acestora. Aceste măsuri ar urma să includă obligația ca statele membre să adopte o strategie națională privind recuperarea activelor și să se asigure că autoritățile competente dispun de competențele și de resursele necesare. În plus, opțiunea 2 ar presupune luarea unor măsuri menite să îmbunătățească cooperarea transfrontalieră între birourile de recuperare a activelor, inclusiv accesul la bazele de date și competențele extinse de indisponibilizare.

Mai mult, Comisia a comandat, de asemenea, un studiu pentru a sprijini procesul de elaborare a evaluării impactului. Studiul a fost realizat de un consultant extern în perioada martie 2021-decembrie 2021. Pregătirea studiului a presupus efectuarea de cercetări documentare și aproape 40 de interviuri semistructurate cu părți interesate, cum ar fi Agenția Uniunii Europene pentru Formare în Materie de Aplicare a Legii (CEPOL), Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Aplicare a Legii (Europol), Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Justiție Penală (Eurojust), autoritățile de asigurare a respectării legii, birourile de recuperare a activelor și organizațiile neguvernamentale. În plus, aceasta a implicat consultări specifice sub forma unor chestionare scrise adresate, în iulie 2021, birourilor de recuperare a activelor și membrilor Comitetului de contact pentru Directiva privind confiscarea. În cele din urmă, în septembrie 2021, au avut loc patru ateliere suplimentare pentru a colecta opiniile părților interesate cu privire la opțiunile de politică și pentru a identifica impactul potențial al opțiunilor de politică.

În perioada 21 iunie-27 septembrie 2021 a avut loc o consultare publică pentru a colecta opiniile cetățenilor și ale părților interesate. S-au primit 50 de răspunsuri. Răspunsurile au subliniat importanța cooperării transfrontaliere a autorităților de asigurare a respectării legii în lupta împotriva produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni și au evidențiat obstacolele din calea identificării, a gestionării și a confiscării eficace a produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni, cum ar fi competențele insuficiente și accesul insuficient la date ale birourilor de recuperare a activelor, precum și domeniul de aplicare limitat al Directivei privind confiscarea. În plus, respondenții s-au declarat în favoarea actualizării în consecință a măsurilor legislative pentru a aborda astfel de probleme.

Sarcina de reglementare legată de aceste măsuri va fi, fără doar și poate, compensată de beneficiile rezultate în ceea ce privește identificarea, indisponibilizarea și confiscarea unei cantități mai mari de active ilicite, precum și în ceea ce privește menținerea sau chiar maximizarea valorii acestora.

•Drepturile fundamentale

Toate măsurile prevăzute în prezenta propunere respectă drepturile și libertățile fundamentale care sunt consacrate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și trebuie puse în aplicare în consecință. Orice restrângere a exercitării acestor drepturi și libertăți fundamentale face obiectul condițiilor stabilite la articolul 52 alineatul (1) din cartă, și anume trebuie să respecte principiul proporționalității în raport cu scopul legitim de a răspunde efectiv obiectivelor de interes general recunoscute de Uniune și de a proteja drepturile și libertățile celorlalți. Restrângerile trebuie să fie prevăzute de lege și să respecte substanța drepturilor și a libertăților prevăzute în cartă.

Interferența măsurilor propuse cu drepturile fundamentale (inclusiv, în special, cu drepturile de proprietate) este justificată de necesitatea de a-i priva efectiv pe infractori și, cu precădere, pe cei implicați în criminalitatea organizată de activele deținute în mod ilicit, deoarece acestea reprezintă atât principala motivație de a comite infracțiuni, cât și mijloacele cu care își pot continua și extinde activitățile infracționale. Măsurile propuse se limitează la ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv. Modelul de confiscare nou-introdus este justificat de dificultățile inerente în ceea ce privește corelarea activelor cu anumite infracțiuni specifice în cazul în care proprietarul este implicat în activități de criminalitate organizată constând în mai multe infracțiuni comise pe o perioadă îndelungată. În fine, respectarea drepturilor fundamentale va fi asigurată prin intermediul unor garanții, inclusiv prin căi de atac eficace, puse la dispoziția persoanei afectate pentru toate măsurile prevăzute de directiva propusă, inclusiv pentru cerințele nou-introduse privind vânzările ca măsuri provizorii sau noul model de confiscare.

Prezenta propunere asigură, de asemenea, faptul că se respectă normele relevante ale UE privind protecția datelor atunci când se pune în aplicare directiva.

4.IMPLICAȚII BUGETARE

Propunerea nu are niciun impact asupra bugetului Uniunii Europene.

5.ALTE ELEMENTE

•Planurile de punere în aplicare și măsurile de monitorizare, evaluare și raportare

Transpunerea directivei propuse va fi reexaminată în termen de 3 ani după intrarea sa în vigoare; în urma reexaminării, Comisia va prezenta un raport Parlamentului European și Consiliului. Acest raport va evalua în ce măsură statele membre au adoptat măsurile necesare pentru a se conforma dispozițiilor directivei. Comisia va prezenta Parlamentului European și Consiliului, în termen de cinci ani după intrarea în vigoare a directivei, un raport de evaluare a impactului și a valorii adăugate a directivei.

•Explicarea detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii

Prezenta propunere de directivă este structurată în opt capitole:

Dispoziții generale privind recuperarea și confiscarea activelor (capitolul I, articolele 1-3).

Articolul 1 stabilește obiectul, și anume definirea unor norme minime privind urmărirea și identificarea, indisponibilizarea, confiscarea și gestionarea bunurilor în materie penală și facilitarea punerii în aplicare a măsurilor restrictive ale Uniunii atunci când acest lucru este necesar pentru prevenirea, depistarea sau investigarea infracțiunilor legate de încălcarea unor astfel de măsuri.

Articolul 2 definește domeniul de aplicare prin enumerarea infracțiunilor cărora ar trebui să li se aplice normele prevăzute în prezenta directivă. Această listă include infracțiunile enumerate la articolul 83 din TFUE și infracțiunile care sunt armonizate la nivelul UE. În plus, articolul privind domeniul de aplicare include o serie de infracțiuni care sunt comise, de regulă, de grupuri infracționale organizate. Tot la acest articol sunt menționate și infracțiunile legate de încălcarea măsurilor restrictive ale Uniunii. În scopul urmăririi și al identificării bunurilor, intră sub incidența directivei infracțiunile pasibile de o pedeapsă maximă cu închisoarea de cel puțin un an.

Articolul 3 definește termenii-cheie utilizați în procesul de recuperare a activelor, păstrând definițiile incluse în prezent în Directiva privind confiscarea și adăugând noi definiții, de exemplu în legătură cu urmărirea investigațiilor, precum și noțiunea de „sancțiuni financiare specifice” și „măsuri restrictive ale Uniunii”. Trimiterile la termenul „activ” trebuie înțelese într-o formă accesibilă nespecialiștilor. În sensul dispozițiilor privind urmărirea și identificarea, indisponibilizarea, confiscarea și gestionarea bunurilor în cadrul procedurilor penale, sunt utilizați și definiți termenii „produse”, „instrumente” și „bunuri”.

Dispoziții privind urmărirea și identificarea activelor (capitolul II, articolele 4-10)

Dispozițiile prevăzute în capitolul II se întemeiază pe articolul 87 alineatul (2) din TFUE. Ca atare, dispozițiile vizează urmărirea și identificarea bunurilor în materie penală, precum și facilitarea punerii în aplicare a măsurilor restrictive ale Uniunii atunci când acest lucru este necesar pentru prevenirea, depistarea sau investigarea infracțiunilor legate de încălcarea unor astfel de măsuri.

Articolul 4 impune statelor membre să efectueze investigații privind urmărirea activelor în vederea facilitării cooperării transfrontaliere, în special atunci când există suspiciunea că o infracțiune poate genera profituri economice substanțiale, precum și pentru a preveni, a depista sau a investiga încălcarea măsurilor restrictive ale Uniunii.

Articolul 5 stabilește obligația statelor membre de a înființa cel puțin un birou de recuperare a activelor, în concordanță cu actuala Decizie a Consiliului privind birourile de recuperare a activelor. Pe lângă normele actuale, această dispoziție stabilește sarcinile specifice ale birourilor de recuperare a activelor, printre care se numără schimbul de informații cu alte birouri de recuperare a activelor din alte state membre tot în contextul prevenirii, al depistării și al investigării încălcării măsurilor restrictive ale Uniunii. Acest articol prevede, de asemenea, sarcina birourilor de recuperare a activelor de a urmări și a identifica bunurile persoanelor și ale entităților care fac obiectul măsurilor restrictive ale Uniunii. În acest context, birourile de recuperare a activelor ar urma să aibă, de asemenea, competența de a lua măsuri imediate pentru indisponibilizarea temporară a bunurilor în cauză.