RO Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene 5

51991XC0906(02)



JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

LINII DIRECTOARE PRIVIND APLICAREA NORMELOR COMUNITARE DE CONCURENȚĂ ÎN SECTORUL TELECOMUNICAȚIILOR

(91/C 233/02)

PREFAȚĂ

Prezentele linii directoare au ca obiectiv clarificarea aplicării normelor comunitare de concurență pentru operatorii din sectorul telecomunicațiilor. Ele trebuie examinate în contextul condițiilor speciale din sectorul telecomunicațiilor, iar pentru aplicarea lor se ia în considerare întreaga politică comunitară din acest domeniu. Se vor lua în considerare în special acțiunile pe care Comisia va fi în măsură să le propună pentru întreaga industrie a telecomunicațiilor, acțiunile derivate din evaluarea situației curente și din problemele acestei industrii, astfel cum a fost deja cazul pentru industria europeană electronică și a tehnologiei informației, în comunicarea Comisiei din 3 aprilie 1991 (1).

Un obiectiv politic major, după cum au subliniat Comisia, Consiliul și Parlamentul European, îl reprezintă dezvoltarea unor rețele și servicii europene eficiente la nivel european, la cel mai mic cost și la cea mai înaltă calitate, pentru a furniza utilizatorului european de pe piața unică a anului 1992 infrastructura de bază care să permită o utilizare eficientă.

În trecut, Comisia a precizat în mod clar că în acest domeniu se consideră că liberalizarea și armonizarea trebuie să aibă loc în paralel.

Dat fiind contextul concurențial din sectorul telecomunicațiilor, operatorii de telecomunicații ar trebui să fie autorizați și încurajați să instituie mecanismele de cooperare necesare pentru crearea sau asigurarea interconectivității complete la nivel comunitar între rețele publice și, după caz, între servicii, pentru a permite utilizatorilor europeni să beneficieze de o gamă mai largă de servicii de telecomunicații mai bune și mai ieftine.

Acest lucru poate și trebuie să se facă în conformitate cu și cu respectarea normelor de concurență ale Comunității Economice Europene, la punerea în aplicare a acestor forme de cooperare astfel încât să se evite consecințele economice negative care riscă să se producă. Din aceleași motive, operatorii și celelalte întreprinderi care ar avea o poziție dominată pe piață ar trebui să fie informate asupra interzicerii abuzului de poziție dominantă.

Liniile directoare ar trebui citite în lumina acestui obiectiv. Acestea își propun să clarifice, inter alia, care forme de cooperare constituie coluziuni nedorite și în acest sens enumeră ceea ce nu este acceptabil. Prin urmare, acestea ar trebui privite ca un aspect al politicii comunitare generale în telecomunicații, în special al politicilor și acțiunilor având rolul de a încuraja și de a stimula acele forme de cooperare care promovează dezvoltarea și disponibilitatea comunicațiilor avansate în Europa.

Aplicarea integrală a normelor de concurență constituie un aspect major al abordării comunitare generale privind telecomunicațiile. Aceste linii directoare îi ajută pe participanți de pe piață să își definească de la bun început strategiile și demersurile pentru furnizarea unor rețele și servicii la nivel european, într-o manieră care să le permită să respecte în totalitate aceste norme. În caz de schimbări semnificative ale condițiilor predominante în momentul elaborării liniilor directoare, Comisia poate considera oportun să adapteze liniile directoare la evoluția situației din sectorul telecomunicațiilor.

I. REZUMAT

1. În Cartea verde privind dezvoltarea pieței comune a serviciilor și echipamentelor de telecomunicații [COM(87)290] din 30 iunie 1987, Comisia Comunităților Europene a propus o serie de poziții comunitare. Printre acestea se numără și pozițiile H și I, astfel cum urmează: „H. monitorizarea continuă și strictă a activităților operaționale (comerciale) ale administrațiilor din telecomunicații în conformitate cu articolele 85, 86 și 90 din Tratatul CEE. Aceasta este valabilă în special în cazul practicilor de subvenționare încrucișată a activităților din sectorul serviciilor concurențiale și a activităților de producție; I. monitorizarea continuă și strictă a tuturor furnizorilor privați din sectoarele nou-deschise, în conformitate cu articolele 85 și 86, pentru a evita abuzul de poziție dominantă;”.

2. Aceste poziții au fost confirmate în documentul Comisiei din 9 februarie 1988, intitulat „Punerea în aplicare a Cărții Verzi privind dezvoltarea pieței comune a serviciilor și echipamentelor de telecomunicații/stadiul discuțiilor și propunerile Comisiei” [COM(88)48]. Printre domeniile în care acum este posibilă dezvoltarea acțiunilor politice concrete, Comisia a indicat următoarele: „Asigurarea de condiții concurențiale echitabile: Asigurarea unei piețe concurențiale deschise face necesară revizuirea continuă a sectorului telecomunicațiilor. Comisia are intenția de a elabora linii directoare privind aplicarea normelor de concurență în sectorul telecomunicațiilor și modul în care trebuie efectuată revizuirea.” Acesta este obiectivul prezentei comunicări. Sectorul telecomunicațiilor necesită în multe cazuri acorduri de cooperare, inter alia, între organismele de telecomunicații, pentru a asigura interconectivitatea rețelelor și serviciilor, ghișeul unic și facturarea unitară, necesare pentru furnizarea unor servicii la nivel european, în condiții optime pentru utilizatori. Aceste obiective pot fi atinse, inter alia, prin cooperarea organismelor de telecomunicații – de exemplu, în domeniile în care drepturile exclusive sau speciale de furnizare se pot menține în conformitate cu dreptul comunitar, inclusiv cu normele de concurență, precum și în domeniile în care serviciile optime necesită anumite forme de cooperare. Pe de altă parte, obiectivul suprem, crearea condițiilor de piață pentru a furniza utilizatorilor europeni o mai mare varietate de servicii de telecomunicații, de o mai bună calitate și la costuri mai mici, necesită introducerea și menținerea unei structuri concurențiale puternice. Concurența joacă un rol esențial în Comunitate, în special în perspectiva desăvârșirii pieței unice în anul 1992. Acest rol a fost deja subliniat în Cartea Verde. Piața unică va reprezenta o nouă dimensiune pentru operatorii de telecomunicații și utilizatori. Concurența le va da posibilitatea să valorifice la maxim dezvoltarea tehnologică și să o accelereze și îi va încuraja să se restructureze și să realizeze economii de scară pentru a deveni competitivi nu numai pe piața comunitară, ci și pe plan mondial. În această optică, prezentele linii directoare reiau principiile fundamentale pe care Comisia, în îndeplinirea mandatului care i-a fost conferit de normele de concurență din tratat, le-a aplicat și le va aplica în acest sector fără a aduce atingere rezultatului oricărei afaceri care va trebui să fie examinată pe baza elementelor de fapt care îi sunt proprii. Obiectivul este, inter alia, sporirea certitudinii condițiilor de investiții din acest sector și dezvoltarea unor servicii la nivel european. Mecanismele care permit asigurarea certitudinii în cazuri individuale (cu excepția plângerilor și a anchetelor din oficiu) sunt reprezentate de procedurile de notificare și de procedurile de decizie de neintervenție menționate de Regulamentul nr. 17, care stabilește o procedură oficială pentru atestarea acordurilor de cooperare în acest domeniu, atunci când se solicită o atestare oficială. Acest aspect al problemei este prezentat mai detaliat în prezenta comunicare.

II. INTRODUCERE

3. Dezvoltarea tehnologică fundamentală din sectorul telecomunicațiilor (2) de pe plan mondial a schimbat într-o mare măsură conditiile concurențiale. Administrațiile monopoliste tradiționale din sectorul telecomunicațiilor nu pot face față singure provocărilor revoluției tehnologice. Pe scena telecomunicațiilor au apărut forțe economice noi, care sunt capabile să furnizeze utilizatorilor numeroase servicii îmbunătățite generate de noile tehnologii. Acest fapt a generat și stimulat un amplu proces de dereglementare, răspândit în Comunitate cu grade de intensitate diferite. Această mișcare modifică în mod progresiv structura pieței europene. Noi furnizori privați au pătruns pe această piață cu tot mai multe servicii și echipamente transnaționale cu valoare adăugată. Administrațiile din telecomunicații, cu toate că și-au păstrat rolul central de furnizori publici de servicii, au dobândit o mentalitate de afaceri. Au inițiat o concurență dinamică cu operatorii privați de servicii și echipamente. Au loc restructurări ample, prin fuziuni și crearea de societăți în comun, pentru a concura cât mai efectiv pe piața dereglementată, prin economii de scară și raționalizare. Toate aceste evenimente au un efect multiplicator asupra progresului tehnologic.

4. În acest context, rolul esențial al concurenței pentru Comunitate se conturează clar, în special în vederea realizării pieței unice din 1992. Acest rol a fost deja evidențiat în Cartea Verde.

5. În aplicarea normelor de concurență, Comisia încearcă să evite ca statele sau întreprinderile să adopte măsuri care să creeze sau să mențină bariere artificiale, incompatibile cu piața unică. Dar, în același timp, Comisia favorizează toate formele de cooperare care promovează inovația și progresul economic, astfel cum prevede dreptul concurenței. Asigurarea unei concurențe efective în telecomunicații nu este o problemă de opțiune politică. Opțiunea în favoarea unei piețe libere și a unei economii orientate spre concurență a fost deja avută în vedere de Tratatul CEE, iar normele de concurență din tratat sunt direct aplicabile în Comunitate. Schimbările fundamentale menționate anterior necesită aplicarea deplină a dreptului concurenței.

6. Este nevoie de mai multă certitudine în ceea ce privește aplicarea normelor de concurență. Administrațiile din telecomunicații sunt acum confruntate, pe lângă îndeplinirea obligațiilor lor de interes public, cu aplicarea acestor norme, fără să li se acorde o perioadă de tranziție după o lungă tradiție de protecție juridică. Sfera lor de activitate și implicațiile reale sunt adesea greu de identificat. Pe măsură ce tehnologia progresează într-un ritm alert și sunt necesare investiții mari pentru valorificarea noilor posibilități oferite de piață, toți operatorii, publici sau privați, trebuie să ia decizii rapide, luând în considerare cadrul juridic al normelor de concurență.

7. S-a răspuns deja nevoii de mai multă certitudine, în ceea ce privește aplicarea normelor de concurență, prin evaluările realizate în câteva cazuri individuale. Cu toate acestea, evaluările unor cazuri individuale au reușit până în prezent să răspundă numai câtorva dintre numeroasele întrebări privind concurența care au fost ridicate în telecomunicații. Cazurile viitoare vor dezvolta practica Comisiei în acest sector.

Obiectivul prezentelor linii directoare

8. Aceste linii directoare au rolul de a indica operatorilor publici din telecomunicații, altor furnizori și utilizatori de servicii și echipamente de telecomunicații, juriștilor și mediilor interesate din cadrul publicului, care sunt principiile generale, economice și juridice respectate consecvent de Comisie în aplicarea normelor de concurență în cazul întreprinderilor din sectorul telecomunicațiilor, pe baza experienței dobândite din cazuri individuale, în conformitate cu hotărârile Curții de Justiție a Comunităților Europene.

9. De asemenea, Comisia va aplica în mod flexibil aceste principii și în cazurile individuale viitoare, ținând seama de contextul specific fiecărui caz. Prezentele linii directoare nu se referă la toate principiile generale care guvernează aplicarea normelor de concurență, ci numai la cele având o relevanță specifică pentru telecomunicații. Principiile generale ale normelor de concurență, care nu sunt direct legate de telecomunicații dar se aplică în întregime acestora pot fi găsite, inter alia, în actele de reglementare, hotărârile Curții și deciziile Comisiei privind cazuri individuale, rapoartele anuale ale Comisiei privind politica din domeniul concurenței, în comunicate de presă și în alte informații publice provenite de la Comisie.

10. Prezentele linii directoare nu sunt constitutive de drepturi. În afară de aceasta, nu aduc atingere aplicării normelor comunitare de concurență de către Curtea de Justiție a Comunităților Europene și de către autoritățile naționale (deoarece aceste norme pot fi aplicate direct în fiecare stat membru, de către autoritățile naționale, administrative sau judiciare).

11. Modificarea situației economice și juridice nu implică în mod automat modificarea simultană a liniilor directoare. Cu toate acestea, Comisia își rezervă dreptul de a face astfel de modificări atunci când consideră că aceste linii directoare nu își mai îndeplinesc obiectivul, datorită unor modificări fundamentale și/sau repetate în precedentele judiciare, metodele de aplicare a normelor de concurență și contextul normativ, economic și tehnic.

12. Prezentele linii directoare se referă în primul rând la aplicarea directă a normelor de concurență în cazul întreprinderilor, adică a articolelor 85 și 86 din Tratatul CEE. Acestea nu se referă la cele aplicabile statelor membre, în special articolele 5 și 90 alineatele (1) și (3). Principiile care guvernează aplicarea articolului 90 în telecomunicații sunt definite în directivele Comisiei privind punerea în aplicare a Cărții Verzi, adoptate în conformitate cu articolul 90 alineatul (3) (3).

Relația dintre normele de concurență aplicabile întreprinderilor și cele aplicabile statelor membre

13. Curtea de Justiție a Comunităților Europene (4) a decis că, deși articolele 85 și 86 din tratat se referă la comportamentul întreprinderilor și nu la actele cu putere de lege și normele administrative ale statelor membre, în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Tratatul CEE, statele membre nu trebuie să adopte sau să mențină în vigoare nici o măsură care să compromită efectul acestor dispoziții. Curtea a statuat că acesta ar fi cazul, în special, dacă un stat membru ar cere sau ar favoriza cartelurile interzise, ori ar consolida efectele lor sau ar încuraja abuzurile întreprinderilor dominante. În cazul în care măsurile respective sunt adoptate sau menținute în vigoare în ceea ce privește întreprinderile publice sau întreprinderile cărora un stat membru le acordă drepturi speciale sau exclusive, se poate aplica și articolul 90.

14. Atunci când comportamentul unei întreprinderi publice sau al unei întreprinderi căreia un stat membru îi acordă drepturi speciale sau exclusive rezultă în întregime din conduita autonomă a întreprinderii, acesta intră sub incidența articolelor 85 și 86. Atunci când acest comportament este impus de o măsură imperativă (de reglementare sau administrativă) a statului, care nu permite o alegere discreționară întreprinderilor implicate, articolul 90 se poate aplica statului în cauză coroborat cu articolele 85 și 86. În acest caz, comportamentului întreprinderii i se aplică articolele 85 și 86, luând în considerare restricțiile la care aceasta este supusă în temeiul măsurii imperative etatice. În ultimul rând, atunci când comportamentul rezultă din libera alegere a întreprinderii implicate, dar statul a luat o măsură care încurajează comportamentul sau îi consolidează efectele, comportamentului întreprinderii i se aplică articolele 85 și/sau 86, iar măsurii luate de stat i se poate aplica articolul 90. Acest caz poate interveni, inter alia, atunci când statul a aprobat și/sau susținut pe plan legal rezultatul comportamentului unei întreprinderi (de exemplu, în cazul tarifelor). Prezentele linii directoare și directivele privind articolul 90 se completează reciproc într-o anumită măsură, prin faptul că se referă la principiile care guvernează aplicarea normelor de concurență: articolele 85 și 86, pe de o parte, și articolul 90, pe de altă parte.

Aplicarea normelor de concurență și a altor norme de drept comunitar, inclusiv a normelor de furnizare a rețelei deschise (ONP – Open Network Provision)

15. Articolele 85 și 86 și regulamentele de aplicare a acestor articole adoptate în temeiul articolului 87 din Tratatul CEE reprezintă legislație în vigoare, aplicabilă în întreaga Comunitate. Nu ar trebui să apară conflicte cu alte norme de drept comunitare, deoarece dreptul comunitar formează un cadru legal coerent. Alte norme comunitare, mai ales cele care reglementează în mod special sectorul telecomunicațiilor, nu pot fi considerate dispoziții de aplicare a articolelor 85 și 86 în acest sector. Cu toate acestea, este evident că actele comunitare adoptate în sectorul telecomunicațiilor se interpretează în conformitate cu normele de concurență, pentru a asigura o cât mai bună aplicare posibilă a tuturor aspectelor politicii comunitare în telecomunicații.

16. Acest aspect se aplică, inter alia, relației dintre normele de concurență aplicabile întreprinderilor și normele ONP. În conformitate cu Rezoluția Consiliului din 30 iunie 1988 privind dezvoltarea pieței comune a serviciilor și echipamentelor de telecomunicații până în 1992 (5), ONP include „definirea rapidă, prin directivele Consiliului, a condițiilor tehnice și de utilizare și a principiilor de tarifare pentru furnizarea rețelei deschise, începând cu condițiile armonizate de folosire a liniilor închiriate”. Detaliile procedurilor ONP au fost stabilite prin Directiva 90/387/CEE (6) privind crearea pieței interne a serviciilor de telecomunicații prin aplicarea furnizării rețelei deschise, adoptată de Consiliu la 28 iunie 1990 în temeiul articolului 100a din Tratatul CEE.

17. ONP are un rol fundamental în asigurarea la nivel european a accesului egal la rețelele publice interconectate în Comunitate. Atunci când se realizează armonizarea ONP, utilizatorului unei rețele i se oferă condiții de acces armonizate în întreaga Comunitate, indiferent în ce țară s-ar afla. Accesul armonizat este asigurat în conformitate cu normele de concurență menționate anterior, astfel cum prevăd în mod expres normele ONP. Normele ONP nu pot fi considerate norme de concurență aplicabile statelor și/sau comportamentului întreprinderilor. Prin urmare, ONP și normele de concurență constituie două seturi de norme diferite, dar coerente. Prin urmare, normele de concurență se aplică în totalitate, chiar și în cazul în care au fost adoptate toate normele ONP.

18. Normele de concurență sunt și vor fi aplicate în conformitate cu normele comunitare comerciale în vigoare. Cu toate acestea, normele de concurență se aplică în mod nediscriminatoriu întreprinderilor comunitare și celor din afara Comunității care au acces la piața Comunității.

III. PRINCIPIILE COMUNE DE APLICARE A ARTICOLELOR 85 ȘI 86

Aplicarea egală a articolelor 85 și 86

19. Articolele 85 și 86 se aplică direct și în întreaga Comunitate tuturor întreprinderilor, publice sau private, în condiții egale și în aceeași măsură, cu excepțiile prevăzute la articolul 90 alineatul (2) (7). Comisia și autoritățile administrative și judiciare sunt competente să aplice aceste norme în condițiile prevăzute de Regulamentul nr. 17 al Consiliului (8).

20. Prin urmare, articolele 85 și 86 se aplică atât întreprinderilor private, cât și operatorilor publici de telecomunicații, înglobând administrațiile din telecomunicații și operatorilor privați recunoscuți, denumiți în continuare „organisme de telecomunicații” (OT). Organismele de telecomunicații sunt întreprinderi în sensul articolelor 85 și 86 în măsura în care exercită o activitate economică în vederea producerii și/sau vânzării de echipamente de telecomunicații și/sau furnizării de servicii de telecomunicații, fără a se ține seama de alți factori, precum natura economică sau nu a activității lor și de faptul că sunt entități juridice distincte sau fac parte din organizarea de stat (9). Asociațiile de organisme de telecomunicații sunt asociații de întreprinderi în sensul articolului 85, cu toate că organismele de telecomunicații participă ca întreprinderi în organizații în care sunt reprezentate și autoritățile guvernamentale. Articolele 85 și 86 se aplică și în cazul întreprinderilor situate în afara Comunității atunci când sunt sau urmează să fie puse în aplicare acorduri restrictive sau aceste întreprinderi comit abuzuri pe piața comună într-o măsură în care se aduce atingere schimburilor comerciale dintre statele membre (10).

Restrângerile concurenței justificate în temeiul articolului 90 alineatul (2) sau al cerințelor esențiale

21. Excepția prevăzută la articolul 90 alineatul (2) se poate aplica atât măsurilor statelor, cât și al practicilor întreprinderilor. Directiva 90/388/CEE privind serviciile prevede, în special la articolul 3, că un stat membru poate impune anumite restricții privind licențele pe care le poate acorda pentru furnizarea unor servicii de telecomunicații. Aceste restricții pot fi impuse în temeiul articolului 90 alineatul (2), sau pentru a asigura respectarea cerințelor esențiale ale statului, prevăzute de directivă.

22. În ceea ce privește articolul 90 alineatul (2), beneficiul excepției menționate de această dispoziție poate fi încă invocat pentru comportamentul unui organism de telecomunicații atunci când acesta antrenează restrângeri ale concurenței pe care statul membru nu le-a impus în aplicarea Directivei privind serviciile. Cu toate acestea, ar trebui luat în considerare faptul că, în acest caz, statul a cărui funcție este să protejeze publicul și interesul economic general nu a considerat necesară impunerea restricțiilor menționate anterior. Prin urmare, sarcina probei că excepția prevăzută la articolul 90 alineatul (2) rămâne aplicabilă comportamentului unei întreprinderi cuprinzând aceste restricții devine deosebit de dificilă.

23. Din jurisprudența Curții de Justiție (11), Comisia deduce că ea deține, sub controlul Curții, competența exclusivă de a decide dacă excepția prevăzută la articolul 90 alineatul (2) se aplică. Autoritățile naționale, inclusiv autoritățile judiciare, pot considera că această excepție nu se aplică, atunci când constată cu certitudine că normele de concurență nu împiedică realizarea sarcinii de interes economic general care i-a fost încredințată întreprinderii. Atunci când autoritățile menționate anterior nu pot face o apreciere precisă în acest sens, ele trebuie să-și suspende decizia pentru a permite Comisiei să constate dacă sunt îndeplinite condițiile pentru aplicarea acestei dispoziții.

24. În ceea ce privește măsurile care vizează respectarea „cerințelor esențiale” în sensul Directivei privind serviciile, în temeiul articolului 1 al acesteia (12), acestea pot fi luate numai de statele membre și nu de întreprinderi.

Piața relevantă

25. Pentru a evalua efectele unui acord privind concurența în sensul articolului 85 și pentru a determina dacă există o poziție dominantă pe piață în sensul articolului 86, este necesară definirea pieței (piețelor) relevante, a pieței (piețelor) produselor și serviciilor și a pieței (piețelor) geografice din domeniul telecomunicațiilor. În contextul evoluției rapide a tehnologiei, definiția pieței relevante este dinamică și variabilă.

(a) Piața produsului

26. Piața produsului cuprinde totalitatea produselor care, datorită caracteristicilor lor, sunt adecvate în mod special pentru satisfacerea unor nevoi constante și sunt substituibile într-o anumită măsură cu alte produse din punctul de vedere al prețului, utilizării și preferințelor consumatorilor. O examinare limitată numai la caracteristicile obiective ale produselor relevante nu poate fi suficientă: trebuie luate în considerare și condițiile concurențiale și structura cererii și ofertei de pe piață (13). Comisia poate defini precis aceste piețe numai în contextul cazurilor individuale.

27. În sensul prezentelor linii directoare, se poate indica numai faptul că pot exista piețe ale serviciilor distincte cel puțin pentru furnizarea rețelelor terestre, comunicația vocală, comunicația de date și sateliți. În ceea ce privește piața echipamentelor, următoarele domenii pot fi luate în considerare în scopul definirii pieței: centrale publice, centrale private, sisteme de transmisie și mai ales, în domeniul terminalelor, aparate telefonice, modemuri, aparate telex, terminale pentru transmisii de date și telefoane mobile. Indicațiile de mai sus nu aduc atingere definirii unor piețe distincte și mai specializate. În ceea ce privește celelalte servicii, precum cele cu valoare adăugată, precum și echipamentele pentru terminale și rețele, nu se poate preciza aici dacă există o piață pentru fiecare dintre ele sau pentru un grup al acestora, sau pentru ambele, în funcție de caracterul substituibil existent pe diferite piețe geografice. Acest lucru este determinat în principal de oferta și de cererea de pe aceste piețe.

28. Deoarece diferitele rețele naționale publice concurează pentru instalarea unor centre de telecomunicații pentru utilizatori de mari dimensiuni, definiția pieței poate varia. Într-adevăr, utilizatorii de mari dimensiuni de telecomunicații, indiferent că sunt sau nu furnizori de servicii, își stabilesc sediile în funcție, inter alia, de caracteristicile serviciilor de telecomunicații oferite de fiecare organism de telecomunicații. Prin urmare, aceștia compară rețelele publice naționale și celelalte servicii oferite de organismele de telecomunicații din punct de vedere al caracteristicilor și prețurilor.

29. În ceea ce privește furnizarea serviciilor prin satelit, întrebarea este dacă aceasta este sau nu substituibilă într-o măsură substanțială cu furnizarea prin rețeaua terestră: (a) comunicațiile prin satelit pot fi de mai multe feluri: servicii fixe (comunicație punct-la-punct), multipunct (punct-la-multipunct sau multipunct-la-multipunct), unidirecționale sau bidirecționale; (b) caracteristicile principale ale sateliților sunt: acoperirea unei zone geografice întinse care nu se oprește la granițele naționale, costurile nu depind de distanțe, flexibilitatea și ușurința dispunerii rețelelor, în special în cazul sistemelor de terminale cu antenă mică (VSAT- Very Small Aperture Terminals); (c) utilizarea sateliților poate fi clasificată în următoarele categorii: transmisii de voce și de date prin rețele publice comutate, servicii cu valoare adăugată pentru întreprinderi și radiodifuziune; (d) furnizarea prin satelit prezintă un grad ridicat de substituibilitate cu legăturile de transmisie terestră pentru transmisia mesajelor vocale de bază și a datelor pe distanțe lungi. Din contră, datorită caracteristicilor sale, ea nu este substituibilă în mod substanțial ci mai degrabă complementară legăturilor de transmisie terestră pentru anumite utilizări ale transmisiilor de voce și date. Aceste utilizări sunt: servicii în regiunile periferice sau mai puțin dezvoltate, conexiuni între țări neînvecinate, reconfigurarea capacităților și furnizarea unor linii pentru redirecționarea traficului. De asemenea, în prezent sateliții nu sunt, în mod obișnuit, substituibili într-o măsură substanțială pentru radiodifuziunea directă sau rețelele private multipunct pentru serviciile cu valoare adăugată destinate întreprinderilor. Prin urmare, pentru toate aceste utilizări, sateliții ar putea reprezenta piețe de produse distincte. Categoria „sateliți” poate cuprinde mai multe piețe distincte.

30. În domeniul comunicațiilor mobile par să existe servicii distincte, precum telefonia celulară, pagingul, telepunctul, comunicațiile fără fir de voce și date. Dezvoltarea tehnică permite furnizarea fiecăruia dintre aceste sisteme cu caracteristici din ce în ce mai avansate. Prin urmare, diferențele dintre toate aceste sisteme se estompează în mod progresiv, iar caracterul lor substituibil crește. Prin urmare, nu poate fi exclusă posibilitatea ca în viitor, pentru anumite aplicații, mai multe sisteme să fie incluse în piața unui singur produs. Din același motiv este posibil ca, pentru anumite utilizări, sistemele mobile să fie prezente pe o singură piață cu anumite servicii furnizate de rețeaua publică comutată.

(b) Piața geografică

31. O piață geografică este o zonă în care: — întreprinderile intră în concurență unele cu altele și — condițiile concurențiale obiective aplicabile produsului sau serviciului în cauză sunt identice pentru toți comercianții (14).

32. Fără a aduce atingere definiției pieței geografice în cazuri individuale, fiecare teritoriu național din Comunitate pare să fie încă o piață geografică distinctă pentru aceste produse și servicii relevante, atunci când: — nevoile consumatorului nu pot fi satisfăcute folosind un serviciu din afara țării; — există condiții diferite care reglementează accesul la servicii, mai ales drepturi speciale sau exclusive care pot izola teritoriile naționale; — pentru echipamente și rețele, nu există standarde comunitare comune, imperative sau dispozitive, a căror absență poate de asemenea să izoleze piețele naționale. Absența standardelor comunitare dispozitive arată cerințe diferite, la nivel national, din partea consumatorilor. Cu toate acestea, se preconizează că piața geografică se va extinde progresiv pe teritoriul Comunității pe măsura realizării progresive a pieței unice a Comunității.

33. De asemenea, ar trebui să se verifice dacă fiecare piață națională sau parte a acesteia este o parte substanțială a pieței comune. Este cazul atunci când serviciile sau produsul în cauză reprezintă un procentaj substanțial al volumului în Comunitate. Acest principiu se aplică tuturor serviciilor și produselor în cauză.

34. În ceea ce privește uplink-urile către sateliți, pentru comunicarea transfrontalieră prin satelit uplink-ul poate fi furnizat din mai multe țări. În acest caz, piața geografică depășește teritoriul național și poate acoperi întreaga Comunitate. În ceea ce privește capacitatea segmentului spațial, întinderea pieței geografice depinde de puterea satelitului și de capacitatea sa de a intra în concurență cu alți sateliți pentru transmisia către o zonă dată, cu alte cuvinte de acoperirea sa. Acest element poate fi evaluat numai pentru fiecare caz în parte.

35. În ceea ce privește serviciile în general, precum și echipamentele pentru terminale și rețele, Comisia evaluează puterea de piață a întreprinderilor în cauză și rezultatul comportamentului acestora asupra concurenței în Comunitate, luând în considerare activitățile lor corelate și interacțiunea dintre Comunitate și piețele mondiale. Acest lucru este cu atât mai necesar, cu cât piața CEE se deschide progresiv. Acest fenomen ar putea avea un efect major asupra structurii piețelor din Comunitate, a competitivității globale a întreprinderilor care funcționează pe aceste piețe și, pe termen lung, asupra capacității lor de a rămâne operatori independenți.

IV. APLICAREA ARTICOLULUI 85

36. Comisia reamintește că un obiectiv politic major al Rezoluției Consiliului din 30 iunie 1988 privind dezvoltarea pieței comune a serviciilor și echipamentelor de telecomunicații până în 1992 a fost: „… stimularea cooperării europene la toate nivelurile, în măsura în care este compatibilă cu normele de concurență comunitare, în special în domeniul cercetării ș i dezvoltării, pentru a asigura o prezență europeană puternică pe piețele telecomunicațiilor ș i pentru a asigura participarea tuturor statelor membre”.

(i) în domeniile în care se pot menține drepturile de furnizare speciale sau exclusive, în conformitate cu dreptul comunitar și în special cu Directiva 90/388/CEE privind serviciile și

(ii) în domeniile în care un serviciu optim necesită anumite forme de cooperare, precum acordurile referitoare la așa-numitul ghișeu unic, care oferă posibilitatea achiziționării unor servicii la nivel european de la un singur punct de vânzare. Consiliul oferă îndrumări prin intermediul directivelor, deciziilor, recomandărilor și rezoluțiilor în domeniile în care sunt necesare cât mai repede servicii la nivel european: este cazul Recomandării 86/659/CEE privind introducerea coordonată a rețelei digitale de servicii integrate (ISDN) în Comunitatea Europeană (15) și Recomandării 87/371/CEE privind introducerea coordonată a comunicațiilor mobile terestre digitale celulare paneuropene publice în Comunitate (16). Comisia salută și susține în totalitate necesitatea cooperării, în special pentru promovarea dezvoltării serviciilor transeuropene și consolidării competitivității industriei comunitare în întreaga Comunitate și pe piețele mondiale. Cu toate acestea, cooperarea poate atinge acest obiectiv numai în cazul în care se respectă normele comunitare de concurență. Regulamentul nr. 17 prevede proceduri de exceptare bine definite pentru astfel de acorduri de cooperare. Procedurile prevăzute de Regulamentul nr. 17 sunt:

(i) solicitarea unei decizii de neintervenție, prin care Comisia atestă faptul că acordurile nu se află sub incidența articolului 85, deoarece nu restrâng concurența și/sau nu aduc atingere comerțului dintre statele membre și

(ii) notificarea acordurilor aflate sub incidența articolului 85 în vederea obținerii unei exceptări în temeiul articolului 85 alineatul (3). Chiar dacă un anumit acord se află sub incidența articolului 85, Comisia poate acorda o exceptare în temeiul articolului 85 alineatul (3), dar numai atunci când acordul aduce beneficii economice evaluate pe baza criteriilor din alineatul (3) care compensează restrângerile concurenței. În orice caz, concurența nu poate fi eliminată pentru o parte substanțială a produselor în cauză. Notificarea nu constituie o obligație; dar, în cazul în care, din considerente de certitudine juridică, părțile decid să solicite o exceptare în temeiul articolului 4 din Regulamentul nr. 17, acordurile nu pot fi exceptate cât timp nu sunt notificate Comisiei.

37. Acordurile de cooperare se pot afla sub incidența unuia dintre regulamentele de exceptare pe categorii sau comunicări ale Comisiei (17). În primul caz acordul este exceptat în mod automat în temeiul articolului 85 alineatul (3). În celălalt caz, în opinia Comisiei, acordul nu restrânge concurența și comerțul între statele membre într-o măsură semnificativă și, prin urmare, nu justifică o acțiune din partea Comisiei. În nici unul dintre cazuri acordul nu trebuie notificat; dar poate fi notificat în caz de îndoieli. În cazul în care primește o multitudine de notificări pentru acorduri de cooperare similare din sectorul telecomunicațiilor, Comisia poate lua în considerare oportunitatea adoptării unui regulament de exceptare pe categorii pentru aceste acorduri.

38. În continuare sunt enumerate categoriile de acorduri (18) care par a fi tipice în sectorul telecomunicațiilor și care se pot afla sub incidența articolului 85. Această listă cuprinde numai exemple și, prin urmare, nu este exhaustivă. Comisia indică astfel posibile restrângeri ale concurenței care ar putea cădea sub incidența articolului 85 și a cazurilor în care se poate acorda o exceptare.

39. Aceste acorduri pot afecta comerțul dintre statele membre din următoarele motive: (i) pe întreg teritoriul Comunității sunt comercializate alte servicii decât serviciile rezervate organismelor de telecomunicații, echipamente și infrastructuri de segment spațial; prin urmare, acordurile privind aceste servicii și echipamente pot afecta schimburile comerciale. Cu toate că în prezent comerțul între state este limitat, nu există nici un motiv pentru a presupune că furnizorii de aceste echipamente se vor limita în viitor la piața lor națională; (ii) în ceea ce privește serviciile de rețea rezervate, se poate considera că și acestea sunt comercializate în întreaga Comunitate. Aceste servicii pot fi furnizate de către un operator situat într-un stat membru către consumatori situați în alte state membre, care decid să își transfere centrul de telecomunicații în primul stat membru deoarece este avantajos din punct de vedere economic sau calitativ. În afară de aceasta, acordurile din acest domeniu pot afecta schimburile comerciale în Comunitate cel puțin în măsura în care influențează condițiile în care sunt furnizate în întreg teritoriul Comunității celelalte servicii și echipamente.

40. În cele din urmă, în măsura în care organismele de telecomunicații dețin poziții dominante pe piețele de infrastructuri, de servicii și de echipamente, comportamentul acestora care duce la acordurile în cauză și include încheierea lor poate determina în același timp încălcarea articolului 86, în cazul în care acordurile au sau ar putea avea ca efect restrângerea gradului de concurență existent încă pe piață sau a dezvoltării acestei concurențe sau să permită organismelor de telecomunicații să obțină avantaje comerciale de care acestea nu ar fi beneficiat în caz de concurență normală și suficient de eficace.

A. Acordurile orizontale privind furnizarea instalațiilor terestre și a serviciilor rezervate

41. Acordurile privind instalațiile terestre (rețele publice comutate sau circuite închiriate) sau serviciile (de exemplu, telefonia vocală pentru marele public) pot fi în prezent încheiate numai între organisme de telecomunicații datorită regimului juridic care prevede drepturi exclusive sau speciale. Faptul că Directiva privind serviciile permite unui stat membru să rezerve furnizarea anumitor servicii pentru anumiți operatori nu exceptează pe acei operatori de la respectarea normelor de concurență în furnizarea acestor instalații sau servicii. Aceste acorduri pot restrânge concurența în interiorul unui stat membru numai atunci când astfel de drepturi exclusive sunt acordate mai multor furnizori.

42. Aceste acorduri pot restrânge concurența între organisme de telecomunicații în vederea păstrării sau atragerii unor utilizatori de telecomunicații importanți pentru centrele lor de telecomunicații. Această concurență pentru centre se bazează în mare măsură pe tarife și alte condiții favorabile, precum și pe calitatea serviciilor. Statele membre nu pot împiedica această concurență, deoarece directiva privind serviciile permite acordarea de către statele membre a unor drepturi exclusive și speciale numai pe teritoriul propriu.

43. În cele din urmă, aceste acorduri pot restrânge concurența în domeniul serviciilor nerezervate oferite de terțe întreprinderi, susținute de instalațiile în cauză, de exemplu în cazul în care impun condiții comerciale discriminatorii sau inechitabile unor anumiți utilizatori.

44. (aa) Acordurile privind prețurile: toate acordurile organismelor de telecomunicații privind prețurile, rabaturile sau colectarea taxelor pentru servicii internaționale pot restrânge într-o măsură considerabilă concurența pentru centrele de telecomunicații. Coordonarea sau interzicerea rabaturilor ar putea cauza restrângeri deosebit de serioase. În situațiile în care informațiile, cum ar fi cele privind tarifele, sunt publice, rabaturile ar putea rămâne singura posibilitate de a concura eficient prin prețuri.

45. În anumite cazuri, Curtea de Justiție și Comisia au considerat acordurile privind prețurile ca fiind printre cele mai grave încălcări ale articolului 85 (19).

Cu toate că armonizarea structurii tarifelor poate fi un element major în furnizarea de servicii la nivel comunitar, acest obiectiv ar trebui urmărit în măsura în care este compatibil cu normele de concurență comunitare și ar trebui să includă definirea principiilor eficiente de stabilire a prețurilor în întreaga Comunitate. Concurența bazată pe prețuri este un element crucial, dacă nu chiar principal, al alegerii consumatorului și poate stimula progresul tehnic. Fără să aducă atingere cererilor de exceptare individuală care ar putea fi prezentate, justificarea eventuală a acordurilor privind prețurile în temeiul articolului 85 alineatul (3) ar face obiectul unei examinări deosebit de riguroase din partea Comisiei.

46. Pe de altă parte, atunci când acordurile se referă numai la stabilirea unor structuri sau principii comune de tarifare, Comisia poate examina dacă acestea nu constituie un beneficiu economic în sensul articolului 85 alineatul (3) care compensează restrângerea concurenței. Într-adevăr, acest lucru ar putea oferi transparența necesară privind calculul tarifelor și facilita deciziile utilizatorilor privind intensitatea traficului sau localizarea sediilor centrale sau incintelor. Astfel de acorduri ar putea contribui și la atingerea unuia dintre obiectivele economice din Cartea Verde – tarife orientate într-o măsură mai mare spre costuri. În acest context, în urma intervenției Comisiei, CEPT a decis să abroge Recomandarea PGT/10 privind principiile generale de închiriere a circuitelor de telecomunicații internaționale și crearea de rețele internaționale private. Această recomandare prevedea, inter alia, impunerea unei taxe suplimentare de 30 % sau a unei taxe de acces pentru traficul unui terț efectuat pe un circuit internațional de telecomunicații închiriat, sau în cazul în care un astfel de circuit era interconectat cu rețeaua publică de telecomunicații. De asemenea, ea recomanda aplicarea unor coeficienți de tarifare uniformi pentru a determina nivelul relativ al prețului circuitelor de telecomunicații internaționale închiriate. Datorită cooperării dintre CEPT și Comisie, care a dus la abrogarea recomandării în cauză, concurența dintre organismele de telecomunicații pentru furnizarea de circuite internaționale închiriate a fost restabilită în beneficiul utilizatorilor, în special al furnizorilor de servicii nerezervate. Comisia a descoperit că recomandarea instituia un acord între întreprinderi privind prețurile în sensul articolului 85 din tratat, care restrângea în mod substanțial concurența în Comunitatea Europeană. (20)

47. (ab) Acordurile privind alte condiții de furnizare a instalațiilor Aceste acorduri pot restrânge concurența pentru centre dintre parteneri. De asemenea, acestea pot limita accesul utilizatorilor la rețea și astfel restrâng concurența cu întreprinderi terțe pentru servicii nerezervate. Este în special cazul utilizării circuitelor închiriate. Recomandarea CEPT PGT/10 privind tarifele, abrogată în prezent, cuprindea și restrângeri privind condițiile de vânzare la care Comisia a ridicat obiecții. Restrângerile se refereau în principal la: — condiționarea utilizării circuitelor închiriate între consumator și terți de faptul că comunicația trebuie să se refere numai la activitatea pentru care a fost acordat circuitul; — interzicerea subînchirierii; — autorizarea de rețele private numai pentru consumatorii legați economic între ei și care desfășoară aceeași activitate; — consultarea prealabilă dintre organismele de telecomunicații pentru orice aprobare a unei rețele private și orice modificare a utilizării rețelei pentru orice interconectare între rețele private. În vederea unei exceptări în temeiul articolului 85 alineatul (3), ar putea fi luată în considerare, printre alte elemente, și acordarea de condiții speciale unei anumite instalații cu scopul de a-i promova dezvoltarea. Această practică ar putea încuraja tehnologiile care reduc costurile serviciilor și contribuie la creșterea competitivității structurilor industriale europene. Desigur, ar trebui îndeplinite și celelalte condiții din articolul 85 alineatul (3).

48. (ac) Acordurile privind alegerea liniilor de telecomunicații Aceste acorduri pot avea următoarele efecte restrictive: (i) în măsura în care coordonează alegerea de către organismele de telecomunicații a liniilor care trebuie stabilite în serviciile internaționale, acestea pot restrânge concurența dintre organismele de telecomunicații ca furnizori de centre de comunicații pentru utilizatori, în ceea ce privește investițiile și producția, cu o posibilă implicație asupra tarifelor. Ar trebui să se determine dacă această restrângere a autonomiei lor comerciale este suficient de severă pentru a cădea sub incidența articolului 85. În orice caz, un argument în favoarea exceptării în temeiul articolului 85 alineatul (3) ar putea fi mai ușor susținut, în cazul în care ar fi necesară stabilirea unor linii comune pentru a permite interconectările și, prin urmare, utilizarea unei rețele la nivel european; (ii) în măsura în care rezervă alegerea liniilor deja stabilite organismelor de telecomunicații și această alegere privește o instalație determinată, aceste acorduri ar putea limita utilizarea altor instalații și, prin urmare, furnizarea serviciilor, probabil în detrimentul progresului tehnologic. Dimpotrivă, alegerea liniilor nu pare restrictivă în principiu, în măsura în care constituie o cerință tehnică.

49. (ad) Acordurile privind impunerea unor standarde tehnice și de calitate în cazul serviciilor furnizate prin rețelele publice Standardizarea aduce beneficii economice substanțiale, care s-ar putea încadra la articolul 85 alineatul (3). Aceasta facilitează, inter alia, furnizarea unor servicii de telecomunicații paneuropene. Astfel cum se specifică în cadrul abordării comunitare privind standardizarea, produsele și serviciile care respectă standardele pot fi utilizate la nivel comunitar. În contextul acestei abordări, s-au dezvoltat instituții de standardizare europene în acest domeniu [ETSI, Comitetul european de standardizare (CEN) și Comitetul european de standardizare electrotehnică (Cenelec)]. Piețele naționale din CE se vor deschide și vor forma o piață comunitară. Piețele de servicii și echipamente se vor extinde, favorizând astfel economii de scară. Prin urmare, utilizatorii beneficiază de produse și servicii mai ieftine. De asemenea, standardizarea poate oferi o alternativă la normele controlate de întreprinderile dominante din domeniul arhitecturii rețelelor și al serviciilor nerezervate. Prin urmare, acordurile de standardizare pot reduce riscul abuzurilor din partea acestor întreprinderi, care ar putea bloca accesul la piețele de servicii nerezervate și de echipamente. Cu toate acestea, anumite acorduri de standardizare pot avea efecte restrictive asupra concurenței: blocarea inovațiilor, înghețarea într-un anumit stadiu de progres tehnologic, blocarea accesului la rețea pentru anumiți utilizatori/furnizori privați de servicii. Această restricție poate fi apreciabilă, de exemplu atunci când se decide în ce măsură informațiile vor fi în viitor localizate în rețea sau se va permite continuarea stocării lor în echipamentele consumatorilor. Impunerea altor norme decât cele prevăzute de dreptul comunitar ar putea avea efecte restrictive asupra concurenței. Prin urmare, acordurile care antrenează astfel de efecte se află sub incidența articolului 85. Echilibrul dintre beneficiile economice și restrângerea concurenței este complex. În principiu, poate fi acordată o exceptare în cazul în care un acord aduce o mai mare deschidere și facilitează accesul pe o piață, iar aceste beneficii sunt mai importante decât restrângerilor cauzate de acord.

50. Standardele dezvoltate în comun și/sau publicate în conformitate cu procedurile ONP includ prezumția că organismele de telecomunicații, care cooperează și respectă aceste standarde, respectă și cerințele privind accesul deschis și eficient (a se vedea Directiva ONP menționată la punctul 16). Această prezumție poate fi răsturnată, inter alia, în cazul în care acordul cuprinde restricții care nu sunt prevăzute de dreptul comunitar și nu sunt indispensabile standardizării urmărite.

51. O cerință importantă prevăzută la articolul 85 alineatul (3) este că utilizatorii trebuie să aibă dreptul și la o parte echitabilă din beneficiul obținut. Este mai probabil ca acest lucru să se întâmple atunci când utilizatorii sunt direct implicați în procesul de standardizare, pentru a contribui în luarea deciziei privind produsele și serviciile care corespund nevoilor proprii. De asemenea, implicarea producătorilor sau a furnizorilor de servicii, alții decât organismele de telecomunicații, pare un aspect pozitiv în sensul articolului 83 alineatul (3). Cu toate acestea, această implicare trebuie să fie deschisă și suficient de reprezentativă pentru a evita restrângerea concurenței în detrimentul producătorilor și furnizorilor de servicii excluși. Acordarea de licențe altor producători poate fi considerată necesară în scopul acordării unei exceptări pentru aceste acorduri în temeiul articolului 85 alineatul (3).

52. (ae) Acordurile privind tratamentele speciale aplicate echipamentelor terminale ale organismelor de telecomunicații sau echipamentelor altor societăți pentru interconectarea sau interoperarea echipamentelor terminale cu serviciile rezervate și instalațiile

53. (af) Acordurile privind schimbul de informații Un schimb general de informații ar putea fi necesar, în mod efectiv, pentru buna funcționare a serviciilor internaționale de telecomunicații și pentru cooperarea în scopul asigurării interconectivității sau ghișeului unic și facturării unice. Acest schimb nu trebuie să se extindă la informațiile referitoare la concurență, cum ar fi anumite informații privind tarifele care reprezintă secrete de afaceri, rabaturile, clienții și strategia comercială, inclusiv cea privind noile produse. Schimbul unor astfel de informații ar afecta autonomia politicii comerciale a fiecărui organism de telecomunicații și nu este necesar pentru atingerea obiectivelor menționate anterior.

B. Acordurile privind furnizarea serviciilor nerezervate și a echipamentelor terminale

54. Spre deosebire de piețele de instalații, în cazul cărora numai organismele de telecomunicații sunt furnizori, pe piețele de servicii, concurenții existenți sau potențiali sunt numeroși și cuprind, pe lângă organismele de telecomunicații, societăți internaționale private, societăți de calculatoare, edituri și alții. Prin urmare, acordurile privind serviciile și echipamentele terminale ar putea fi încheiate între organismele de telecomunicații, între organismele de telecomunicații și întreprinderi private și între întreprinderi private.

55. Procesul de liberalizare a condus în special la acorduri strategice între (i) organismele de telecomunicații și (ii) organismele de telecomunicații și alte societăți. Aceste acorduri îmbracă de obicei forma societăților în comun.

56. (ba) Acordurile între organismele de telecomunicații Obiectul acestor acorduri îl reprezintă în general furnizarea de către fiecare partener a unui serviciu cu valoare adăugată, inclusiv gestionarea serviciului. Aceste acorduri sunt bazate, în majoritatea cazurilor, pe principiul „ghișeului unic”, adică fiecare partener îi oferă clientului întregul pachet de servicii de care acesta are nevoie. Aceste servicii gestionate se numesc servicii de gestionare ale rețelelor de date (MDNS - managed data network services). Un MDNS constă de obicei într-o gamă largă de servicii, inclusiv instalații, servicii cu valoare adăugată și gestiune. De asemenea, acordurile se pot referi la servicii de bază precum uplink-urile la sateliți.

57. Aceste acorduri pot restrânge concurența pe piața MDNS, precum și pe piețele unui serviciu sau grup de servicii incluse în MDNS: (i) între organismele de telecomunicații participante și (ii) față de terți furnizori, existenți sau potențiali.

58. (i) Restrângerea concurenței dintre organismele de telecomunicații Cooperarea dintre organismele de telecomunicații poate limita numărul potențial de MDSN-uri oferite în mod individual de fiecare organism de telecomunicații participant. Acordurile pot afecta concurența cel puțin în cazul unor anumite aspecte care reprezintă exemple tipice de practici interzise în temeiul articolului 85 alineatul (1) literele (a)-(c), în cazul în care: — fixează sau recomandă, sau cel puțin duc la coordonarea prețurilor facturate consumatorilor de fiecare participant (prin schimbul de informații privind prețurile); — instituie norme comune privind produsele MDSN, cotele, livrarea comună, specificații privind sistemele clienților; toate acestea duc la controlul producției, piețelor, dezvoltării tehnice și investițiilor; — prevăd achiziționarea în comun de echipamente și sau/programe de calculator pentru MDNS-uri, care duc la împărțirea piețelor sau a surselor de aprovizionare.

59. (ii) Efectele restrictive asupra societăților terțe Accesul la piață al terților ar putea fi blocat sau îngreunat în cazul în care organismele de telecomunicații participante: — refuză să furnizeze instalații furnizorilor de servicii terți; — aplică restricții de folosire numai terților, nu și lor însele (de exemplu, un furnizor privat este împiedicat să plaseze mai mulți consumatori pe o linie închiriată pentru a obține costuri unitare mai mici); — își favorizează ofertele de MDNS proprii în detrimentul celor ale furnizorilor privați din punctul de vedere al accesului, disponibilității, calității și prețului circuitelor închiriate, întreținerii și altor servicii; — aplică tarife deosebit de mici pentru ofertele lor de MDNS, practicând o subvenționare încrucișată prin aplicarea de tarife mai mari la serviciile asupra cărora dețin monopolul. Exemplele de acest tip pot reprezenta restricții impuse de organismele de telecomunicații operatorilor de rețele private în ceea ce privește calificarea clienților, natura mesajelor care urmează să fie schimbate prin rețea sau folosirea circuitelor internaționale private închiriate.

60. În cele din urmă, deoarece organismele de telecomunicații participante dețin, individual sau colectiv, o poziție dominantă pentru crearea și exploatarea rețelei pe fiecare piață națională, orice comportament restrictiv descris la punctul 59 poate duce la un abuz de poziție dominantă în sensul articolului 86 (a se vedea titlul V de mai jos).

61. Pe de altă parte, acordurile dintre organismele de telecomunicații pot aduce beneficii economice care pot fi luate în considerare în vederea posibilei acordări a exceptării în temeiul articolului 85 alineatul (3). Inter alia, beneficiile potențiale pot fi următoarele: — un serviciu la nivel european și un „ghișeu unic” ar putea favoriza activitatea economică în Europa. Marile societăți multinaționale dispun de un serviciu de comunicații european care folosește un singur punct de contact; — cooperarea ar putea duce la un anumit grad de standardizare la nivel european chiar înainte de adoptarea legislației comunitare în domeniu; — cooperarea ar putea determina o reducere a costurilor și, prin urmare, oferte mai ieftine în avantajul consumatorilor; — furnizarea în comun a unui serviciu ar putea duce la îmbunătățirea generală a infrastructurii publice.

62. Numai prin notificarea cazurilor respective în conformitate cu procedurile adecvate prevăzute de Regulamentul nr. 17, Comisia va putea să evalueze, de la caz la caz, dacă aceste beneficii sunt mai importante decât restrângerile concurenței. Dar, în orice caz, este probabil ca restricțiile de acces pentru terți să nu fie considerate indispensabile și să ducă la eliminarea concurenței pentru o parte considerabilă a produselor și serviciilor în cauză, în sensul articolului 85 alineatul (3), excluzând astfel posibilitatea unei exceptări. De asemenea, în cazul în care un acord MDNS consolidează apreciabil poziția dominantă deținută de un organism de telecomunicații pe piață pentru un serviciu inclus în MDNS, este probabil acest lucru să ducă la respingerea exceptării.

63. Comisia a enunțat condițiile de exceptare pentru astfel de forme de cooperare într-o cauză privind un proiect de societate în comun, abandonată ulterior din motive comerciale, între douăzeci și două de organismele de telecomunicații pentru furnizarea unui MDNS la nivel european (21). Comisia a considerat că proiectul MDNS prezenta riscul restrângerii concurenței dintre operatori și furnizorii de servicii privați, dar a admis că proiectul oferea și beneficii economice utilizatorilor de telecomunicații precum accesul la servicii la nivel european printr-un singur operator. O astfel de cooperare ar fi putut duce și la accelerarea standardizării europene, reducerea costurilor și creșterea calității serviciilor. Comisia i-a informat pe participanți că aprobarea proiectului era condiționată de acordarea de garanții care să prevină restrângerea nejustificată a concurenței pe piețele serviciilor de telecomunicații, precum discriminarea împotriva furnizorilor privați de servicii și subvenționarea încrucișată. Astfel de garanții ar fi condiții esențiale pentru acordarea unei exceptări în conformitate cu normele de concurență în cazul acordurilor de cooperare dintre organismele de telecomunicații. Cerința unei garanții adecvate privind nediscriminarea și nesubvenționarea încrucișată vor fi menționate în cazurile individule în conformitate cu exemplele de discriminări prevăzute de titlul V de mai jos privind aplicarea articolului 86.

64. (bb) Acordurile între organismele de telecomunicații și alți furnizori de servicii Cooperarea dintre organismele de telecomunicații și alți operatori se intensifică în serviciile de telecomunicații. Aceasta îmbracă adesea forma unei societăți în comun. Comisia admite că aceasta ar putea avea efecte benefice. Cu toate acestea, cooperarea poate avea și efecte negative asupra concurenței și a deschiderii piețelor de servicii. Prin urmare, efectele benefice și cele negative trebuie cântărite atent.

65. Astfel de acorduri pot restrânge concurența pentru furnizarea de servicii de telecomunicații: (i) între parteneri și (ii) din partea terților.

66. (i) Concurența dintre parteneri poate fi restrânsă în cazul în care aceștia sunt concurenți existenți sau potențiali pentru serviciul de telecomunicații relevant. Acesta este cazul în general chiar atunci când numai ceilalți parteneri și nu organismele de telecomunicații furnizează deja serviciul. Într-adevăr, organismele de telecomunicații pot avea capacitatea financiară necesară, precum și competențele tehnice și comerciale pentru a intra pe piața serviciilor nerezervate și ar putea să își asume în mod rezonabil riscul tehnic și financiar aferent acestei acțiuni. De asemenea, este în general cazul operatorilor privați, atunci când nu furnizează încă serviciul pe piața geografică pe care are loc cooperarea, ci în altă parte. Prin urmare, ei pot fi concurenți potențiali pe această piață geografică.

67. (ii) Cooperarea poate restrânge concurența din partea terților, deoarece: — există un risc apreciabil ca organismul de telecomunicații participant, adică furnizorul de rețea dominant, să dea un acces mai favorabil la rețea partenerilor săi de cooperare decât celorlalți furnizori de servicii aflați în concurență cu partenerii săi; — concurenții potențiali pot fi reticenți în a intra pe piață datorită acestui risc obiectiv sau, în orice caz, din cauza prezenței pe piață a unei cooperări la care participă organismul care deține monopolul pentru furnizarea rețelei. Este cazul în special atunci când barierele la accesul pe piață sunt considerabile: structura pieței permite numai câțiva furnizori, iar dimensiunea și puterea de piață ale partenerilor sunt considerabile.

68. Pe de altă parte, cooperarea poate aduce beneficii economice mai importante decât efectele sale negative și, prin urmare, justifică acordarea unei exceptări în temeiul articolului 85 alineatul (3). Beneficiile economice pot consta, inter alia, în raționalizarea producției și distribuției de servicii de telecomunicații, îmbunătățirea serviciilor existente sau dezvoltarea de servicii noi sau transferul de tehnologie care îmbunătățește eficiența și competitivitatea structurilor industriale europene.

69. În absența unor astfel de beneficii economice, complementaritatea dintre parteneri, respectiv dintre furnizarea unei activități rezervate și cea a unui serviciu pentru care există concurență, nu este un beneficiu în sine. A o considera un beneficiu ar echivala cu justificarea implicării organismelor de telecomunicații prin acorduri restrictive în furnizarea oricărui serviciu nerezervat. Acest lucru ar împiedica crearea unei structuri concurențiale pe piață. În anumite cazuri, cooperarea ar putea consolida sau extinde poziția dominantă a organismelor de telecomunicații în cauză pe piața serviciilor nerezervate, încălcând articolul 86.

70. Impunerea cooperării sau propunerea de a coopera cu furnizorul de servicii drept condiție pentru furnizarea rețelei poate fi considerată abuzivă [a se vedea punctul 98 (vi)].

71. (bc) Acordurile între furnizorii de servicii, alții decât organismele de telecomunicații Comisia aplică aceleași principii indicate la punctele (ba) și (bb) enunțate anterior și acordurilor dintre furnizori de servicii privați, inter alia, acordurilor care instituie cote, fixează prețuri și împart piețe și/sau clienți. În principiu, este puțin probabil ca ele să obțină o exceptare. Comisia este deosebit de vigilentă în vederea evitării cooperării în cazul serviciilor, care ar duce la consolidarea pozițiilor dominante ale partenerilor sau restrângerea concurenței din partea terților. Acest pericol survine de exemplu atunci când o întreprindere este dominantă din punct de vedere al arhitecturii rețelei iar propriul standard este adoptat pentru a susține serviciul care face obiectul cooperării. Această arhitectură care permite interconectarea dintre sistemele informatice ale partenerilor poate atrage unii parteneri către partenerul dominant. Poziția dominantă generată de arhitectura rețelei este consolidată și se poate aplica articolul 86.

72. În orice exceptare pentru acordurile dintre organismele de telecomunicații și alți furnizori de servicii și/sau echipamente sau dintre acești furnizori, Comisia solicită partenerilor garanții adecvate de nesubvenționare încrucișată și de nediscriminare. Riscul de subvenții încrucișate și discriminare este mai mare atunci când organismele de telecomunicații sau ceilalți parteneri furnizează atât servicii cât și echipamente, fie în interiorul, fie în afara Comunității.

C. Acordurile de cercetare și dezvoltare (R & D)

73. La fel ca în alte sectoare bazate pe tehnologie de vârf, R & D este esențială în telecomunicații pentru a ține pasul cu progresul tehnologic și a menține competitivitatea pe piață, în avantajul utilizatorilor. R & D necesită resurse financiare, tehnice și umane tot mai considerabile, pe care puține întreprinderi le pot genera în mod individual. Prin urmare, cooperarea este crucială pentru atingerea acestor obiective.

74. Comisia adoptă un regulament privind exceptarea pe categorii în temeiul articolului 85 alineatul (3) pentru acordurile R & D din toate sectoarele, inclusiv cel al telecomunicațiilor (22).

75. Acordurile care nu fac obiectul acestui regulament (sau al celorlalte regulamente privind exceptarea pe categorii ale Comisiei) ar putea încă obține o exceptare individuală din partea Comisiei în cazul în care sunt respectate în mod individual cerințele prevăzute la articolul 85 alineatul (3). Cu toate acestea, beneficiile economice ale unui acord R & D nu sunt în toate cazurile mai importante decât restrângerilor concurenței. În sectorul telecomunicațiilor, un atu major care permite accesul pe piețe noi este lansarea unor produse sau servicii noi. Concurența nu se bazează numai pe prețuri, ci și pe tehnologie. Acordul R & D ar putea permite întreprinderilor puternice, care dețin cote mari de piață, să evite sau să limiteze concurența din partea rivalilor mai inovatori. Riscul de restrângeri excesive ale concurenței crește atunci când concurența se extinde de la R & D la producție și chiar la distribuție.

76. Importanța pe care Comisia o atribuie R & D și inovației este demonstrată de faptul că aceasta a lansat câteva programe în acest sens. Activitățile societăților în comun care pot rezulta din aceste programe nu sunt atestate sau exceptate automat, în toate privințele, de la aplicarea normelor de concurență. Cu toate acestea, majoritatea acestor activități comune pot face obiectul regulamentelor Comisiei de exceptare pe categorii. În caz contrar, activitățile comune în cauză pot fi exceptate, după caz, în conformitate cu criteriile și procedurile adecvate.

77. Din experiența Comisiei, distribuția comună legată de activitatea comună de R & D, care nu face obiectul regulamentului privind R & D, nu joacă un rol crucial în exploatarea rezultatelor R & D. Cu toate acestea, în cazuri individuale, cu condiția să fie menținut un mediu concurențial, Comisia este dispusă să ia în considerare cooperarea complexă dintre întreprinderi mari. Acesta ar duce la îmbunătățirea structurii industriei europene și, prin urmare, îi permite să facă față concurenței puternice de pe piața mondială.

V. APLICAREA ARTICOLULUI 86

78. Articolul 86 se aplică atunci când:

(i) întreprinderea în cauză deține o poziție dominantă, în mod individual sau în asociere cu alte întreprinderi;

(ii) comite un abuz de poziție dominantă și

(iii) abuzul poate afecta comerțul dintre statele membre.

Poziția dominantă

79. Pe fiecare piață națională organismele de telecomunicații dețin, individual sau colectiv, o poziție dominantă pentru crearea și exploatarea rețelei, deoarece sunt protejate prin drepturi speciale sau exclusive acordate de stat. În afară de aceasta, organismele de telecomunicații dețin o poziție dominantă pentru anumite servicii de telecomunicații, în măsura în care dețin drepturi speciale sau exclusive privind aceste servicii (23).

80. De asemenea, organismele de telecomunicații pot deține poziții dominante pe piețele unor echipamente și servicii, cu toate că nu mai dețin drepturi exclusive pe aceste piețe. După eliminarea acestor drepturi, ele își pot păstra cote de piață foarte importante în acest sector. Atunci când cota de piață nu ajunge în sine pentru a conferi organismelor de telecomunicații o poziție dominantă, ar putea să o facă prin asociere cu alți factori, cum ar fi monopolul asupra rețelei, sau alte servicii conexe, însoțite de o rețea de distribuție puternică, extinsă. În ceea ce privește echipamentele, cum ar fi echipamentele terminale, chiar dacă organismele de telecomunicații nu sunt implicate în producția echipamentelor sau în furnizarea serviciilor, ele pot deține o poziție dominantă pe piață în calitate de distribuitori.

81. De asemenea, alte întreprinderi decât organismele de telecomunicații pot deține poziții dominante, în mod individual sau colectiv, pe piețele pe care nu există drepturi exclusive. Poate fi cazul în special pentru anumite servicii nerezervate, fie numai datorită cotei de piață a acestor întreprinderi, fie datorită unei combinații de mai mulți factori. Printre acești factori, pe lângă cota de piață, doi sunt de o importanță deosebită: avansul tehnologic și deținerea unor informații privind protocoalele de acces sau interfețele necesare pentru a asigura interoperabilitatea programelor de calculator și a echipamentelor. Atunci când informațiile sunt protejate de drepturile de proprietate intelectuală, acesta reprezintă un factor de dominanță suplimentar.

82. În cele din urmă, organismele de telecomunicații dețin, în mod individual sau colectiv, poziții dominante în cererea de anumite echipamente de telecomunicații, lucrări sau servicii de programe de calculator. Faptul de a deține o poziție dominantă pentru rețea și pentru alte furnizări de servicii le permite să valorifice o parte a cumpărătorului suficient de importantă pentru a le conferi o poziție dominantă în ceea ce privește cererea, ceea ce face furnizorii dependenți față de aceștia. Dependența poate exista în cazul în care furnizorul nu poate vinde altor clienți o parte substanțială a producției sale sau nu își poate schimba producția. Pe anumite piețe naționale, precum cea a echipamentelor de comutare importante, marii achizitori precum organismele de telecomunicații se confruntă cu furnizori mari. În această situație, ar trebui să se analizeze de la caz la caz dacă poziția furnizorului sau cea a clientului prevalează în masura în care să fie considerate dominante în sensul articolului 86. Odată cu liberalizarea serviciilor și expansiunea noilor forțe pe piețele de servicii, pot apărea poziții dominante ale întreprinderilor, altele decât organismele de telecomunicații, pentru achiziționarea de echipamente.

Abuzul

83. Activitatea Comisiei poate privi în principal următoarele mari categorii de abuzuri: A. Abuzurile organismelor de telecomunicații: acestea pot profita în special de monopolul lor sau cel puțin de poziția lor dominantă pentru a-și asigura prezența sau a-și extinde puterea pe piețele învecinate nerezervate, în detrimentul concurenților și consumatorilor. B. Abuzurile altor întreprinderi decât organismele de telecomunicații: acestea pot profita de informațiile fundamentale pe care le dețin, aflate sau nu sub incidența drepturilor de proprietate intelectuală, cu scopul și/sau efectul de restrângere a concurenței. C. Abuzuri de poziție dominantă ale cumpărătorului: pentru moment, acest tip de abuz privește în principal organismele de telecomunicații, în special în măsura în care acestea dețin o poziție dominantă pentru activități rezervate de pe piața națională. Cu toate acestea, el poate afecta din ce în ce mai mult alte întreprinderi care au pătruns pe piață.

A. Abuzurile organismelor de telecomunicații

84. În Cartea Verde, Comisia a recunoscut rolul central al organismelor de telecomunicații, care justifică menținerea anumitor monopoluri pentru a le permite să își îndeplinească misiunea de interes public. Aceasta constă în furnizarea și exploatarea unei rețele universale sau, după caz, a unui serviciu universal, adică unul care are acoperire generală și este disponibil tuturor utilizatorilor (inclusiv furnizorii de servicii și organismele de telecomunicații însele) la cerere, pe baza unor condiții rezonabile și nediscriminatorii. Această obligație fundamentală ar putea justifica beneficiul excepției prevăzute la articolul 90 alineatul (2) în anumite situații, astfel cum se indică în directiva privind serviciile.

85. Cu toate acestea, în majoritatea cazurilor, normele de concurență, în loc să obstrucționeze îndeplinirea acestei obligații, contribuie la asigurarea respectării ei. În special articolul 86 se poate aplica comportamentului întreprinderilor dominante manifestat prin refuzul de a furniza, prin discriminare, prin clauze obligatorii restrictive, prin prețuri abuzive sau alte condiții inechitabile. În cazul în care unul dintre aceste tipuri de comportamente intervine în furnizarea unuia dintre serviciile de monopol, obligația fundamentală enunțată anterior nu este îndeplinită. Ar putea fi cazul atunci când un organism de telecomunicații încearcă să profite de monopolul său pentru anumite servicii (de exemplu, furnizarea rețelei) pentru a limita concurența căreia trebuie să îi facă față în cazul serviciilor nerezervate, care sunt susținute prin acele servicii în regim de monopol. Pentru aplicarea articolului 86 nu este necesară restrângerea concurenței în cazul unui serviciu care se sprijină pe furnizarea în condiții de monopol în cauză. Este suficient ca acel comportament să ducă la restrângerea apreciabilă a concurenței în orice mod. Acest fapt înseamnă că poate avea loc un abuz atunci când întreprinderea afectată de comportament nu este un furnizor de servicii ci un utilizator final care ar putea el însuși să fie dezavantajat pe planul concurenței în derularea propriilor activități.

86. Curtea de Justiție a stabilit acest principiu fundamental al concurenței din telecomunicații într-una dintre hotărârile sale (24). Este comis un abuz în sensul articolului 86 atunci când, în absența vreunei necesități obiective, o întreprindere care deține o poziție dominantă pe o anumită piață își rezervă sieși sau unei întreprinderi din același grup o activitate auxiliară care ar putea fi desfășurată de o întreprindere terță în cadrul activităților acesteia pe o piață învecinată dar separată, cu riscul de a elimina orice concurență din partea acesteia din urmă. Comisia consideră că acest principiu se aplică nu numai atunci când o întreprindere dominantă monopolizează alte piețe, ci și atunci când își extinde activitatea pe alte piețe prin mijloace neconcurențiale. Îngrădirea furnizării serviciilor nerezervate ar putea limita producția, piețele și în special progresul tehnic, care este un factor-cheie al telecomunicațiilor. Comisia a arătat deja aceste efecte negative ale restricțiilor de utilizare care se aplică furnizării de servicii în condiții de monopol în decizia sa din cauza „British Telecom” (25). În această decizie, s-a constatat că restricțiile impuse de British Telecom la folosirea rețelelor de telex și telefonie, respectiv transmiterea mesajelor internaționale în contul terților:

(i) limitau activitatea operatorilor economici în detrimentul progresului tehnologic;

(ii) instituiau o discriminare pentru acești operatori, creându-le un dezavantaj concurențial în raport cu organismele de telecomunicații neafectate de aceste restricții și

(iii) condiționau încheierea contractelor pentru furnizarea circuitelor de telex de acceptarea de către celelalte părți a unor obligații suplimentare, fără nici o legătură cu astfel de contracte. Acestea au fost considerate abuzuri de poziție dominantă în sensul definițiilor de la articolul 86 literele (b), (c) și (d). Abuzul poate fi comis:

(a) astfel cum s-a enunțat anterior, prin refuzul sau restricționarea utilizării serviciului furnizat în condiții de monopol, în scopul limitării furnizării către terți a serviciilor nerezervate sau

(b) printr-un comportament abuziv, determinat de subvenționarea încrucișată.

87. Separarea puterii de reglementare a organismelor de telecomunicații de activitatea comercială a acestora este un aspect crucial în aplicarea articolului 86. Această separare este menționată de directivele în temeiul articolului 90, privind terminalele și serviciile, menționate la nota 2 anterioară.

(a) Restricții de utilizare

88. Restricțiile de utilizare care se aplică furnizării serviciilor rezervate pot corespunde unor exemple specifice de abuzuri indicate la articolul 86. În special: — ele pot limita furnizarea serviciilor de telecomunicații în condiții de liberă concurență, investițiile și progresul tehnic, în detrimentul consumatorilor de servicii de telecomunicații [articolul 86 litera (b)]; — în măsura în care nu se aplică tuturor utilizatorilor, inclusiv organismelor de telecomunicații în calitate de utilizatori, restricțiile de utilizare pot duce la discriminări împotriva anumitor utilizatori, creându-le un dezavantaj concurențial [articolul 86 litera (c)]; — ele pot condiționa folosirea serviciilor rezervate de acceptarea unor obligații care nu au legătură cu aceste utilizări [articolul 86 litera (d)].

89. Restricțiile de utilizare în cauză se referă în principal la rețelele publice (rețele telefonice publice comutate) sau rețelele de date publice comutate și în special la circuitele închiriate. De asemenea, ele se pot referi la alte furnizări precum uplink-ul la sateliți și rețelele de comunicații mobile. Cele mai frecvente tipuri de comportamente sunt următoarele: (i) Interdicțiile impuse de organismele de telecomunicații terților: (a) să conecteze circuitele închiriate private prin intermediul unui concentrator, unui multiplexor sau al altor echipamente la rețeaua publică comutată și/sau (b) să folosească circuitele închiriate private pentru furnizarea serviciilor, în măsura în care aceste servicii nu sunt rezervate, ci furnizate într-un regim concurențial.

90. În măsura în care utilizatorul primește o licență din partea autorităților de reglementare ale statului în temeiul dreptului național și în conformitate cu dreptul comunitar, aceste interdicții limitează libertatea de acces a utilizatorului la circuitele închiriate, a căror furnizare reprezintă un serviciu public. În afară de aceasta, acestea creează o discriminare între utilizatori, în funcție de utilizare [articolul 86 litera (c)]. Această restricție este una dintre cele mai grave și ar putea împiedica în mod substanțial dezvoltarea serviciilor de telecomunicații internaționale [articolul 86 litera (b)].

91. Atunci când restricțiile de utilizare limitează furnizarea serviciilor nerezervate aflate în concurență cu cele furnizate de însuși organismul de reglementare, abuzul este chiar mai grav și se aplică principiile hotărârii „Télémarketing” menționate anterior (a se vedea nota 23 de mai sus).

92. În cazuri individuale, Comisia evaluează dacă serviciul furnizat pe circuitul închiriat este rezervat sau nu, pe baza actelor de reglementare comunitare interpretate în contextul tehnic și economic al fiecărui caz. Cu toate că un serviciu ar putea fi considerat rezervat potrivit legii, faptul că un organism de telecomunicații interzice efectiv numai unor anumiți utilizatori, nu și celorlalți, folosirea circuitelor închiriate, ar putea reprezenta o discriminare în sensul articolului 86 litera (c).

93. Comisia a intervenit pe lângă Régie des télegraphes et téléphones (RTT) din Belgia după primirea unei plângeri din partea unui furnizor privat de servicii de telecomunicații cu valoare adăugată privind un presupus abuz de poziție dominantă cu privire la condițiile în care circuitele de telecomunicații au fost închiriate. În urma discuțiilor cu Comisia, RTT a autorizat furnizorul privat în cauză să folosească circuitele de telecomunicații închiriate, fără alte restricții decât interdicția de a fi folosite pentru simplul transport al datelor. În afară de aceasta, până la posibila adoptare a unor noi norme în Belgia și fără să aducă atingere unor astfel de norme, RTT s-a angajat să aplice clienților existenți și potențiali pentru circuitele de telecomunicații închiriate deschise accesului terților aceleași condiții cu cele pe care această administrație le-a convenit cu furnizorul sectorului privat menționat anterior (26).

(ii) Refuzul organismelor de telecomunicații de a furniza terților servicii rezervate (în special rețeaua și circuite închiriate)

94. Refuzul de a furniza a fost considerat abuz de către Comisie și Curtea de Justiție (27). Acest comportament ar împiedica terții să furnizeze servicii nerezervate sau cel puțin ar face acest lucru foarte greu. Acest fapt, la rândul său, ar duce la limitarea serviciilor și a dezvoltării tehnice [articolul 86 litera (b)] și, în cazul în care s-ar aplica doar anumitor utilizatori, ar duce la discriminare [articolul 86 alineatul (c)].

(iii) Impunerea unor taxe suplimentare sau a altor condiții speciale pentru anumite utilizări ale serviciilor rezervate

95. Un exemplu ar fi impunerea unor taxe de acces la circuitele închiriate atunci când acestea sunt conectate la rețeaua publică comutată sau a altor prețuri și taxe speciale pentru furnizarea serviciilor către terți. Aceste taxe de acces pot institui discriminări între utilizatorii aceluiași serviciu (furnizarea circuitelor închiriate) în funcție de utilizare și ar duce la impunerea unor condiții comerciale inechitabile. Această practică limitează folosirea circuitelor închiriate și în ultimă instanță furnizarea serviciilor nerezervate. În schimb, ea nu constituie un abuz în cazul în care se dovedește, pentru fiecare caz în parte, că taxele de acces corespund unor costuri suportate direct de organismele de telecomunicații pentru accesul în cauză. În acest caz, pot fi impuse taxe de acces numai pe baze egale pentru toți utilizatorii, inclusiv pentru organismele de telecomunicații.

96. Cu excepția potențialelor costuri suplimentare care pot fi acoperite prin taxe suplimentare, interconectarea unui circuit închiriat la rețeaua comutată publică este deja recuperată prin prețul fixat pentru folosirea acestei rețele. Desigur, un circuit închiriat poate prezenta o valoare subiectivă pentru un utilizator în funcție de profitabilitatea serviciului cu valoare adăugată care urmează să fie furnizat pe circuitul închiriat. Cu toate acestea, acesta nu poate reprezenta un criteriu pe baza căruia o întreprindere dominantă, în special un furnizor de servicii public, să își fundamenteze prețul acestui serviciu public.

97. Comisia consideră că diferența substanțială dintre circuitele închiriate și rețeaua comutată publică ridică probleme de obținere a veniturilor necesare pentru acoperirea costurilor rețelei comutate. Cu toate acestea, soluția aleasă nu trebuie să fie contrară legii, respectiv Tratatului CEE, cum ar fi stabilirea de prețuri discriminatoare între consumatori.

(iv) Discriminarea pe baza prețului sau a calității serviciului furnizat

98. Acest comportament se poate referi, inter alia, la tarifele, restricțiile sau întârzierile în conectarea la rețeaua publică comutată sau în furnizarea circuitelor închiriate, în instalare, întreținere și reparații, în efectuarea interconectării sistemelor sau în furnizarea informațiilor privind planificarea rețelei, protocoalele de semnalizare, standardele tehnice și toate celelalte informații necesare pentru interconectarea adecvată și interoperabilitatea cu serviciul rezervat și care pot afecta funcționarea în comun a serviciilor concurențiale sau a ofertelor de echipamente terminale.

(v) Legarea furnizării serviciului rezervat de furnizarea de către organismele de telecomunicații sau de către terți a echipamentului terminal care urmează să fie interconectat sau interoperat, în special prin impunere, presiune, oferte sau prețuri speciale sau alte condiții comerciale pentru serviciul rezervat legat de acel echipament.

(vi) Condiționarea furnizării serviciului rezervat de acceptarea de către utilizator a cooperării cu furnizorul serviciului nerezervat pentru serviciul nerezervat care urmează să fie furnizat pe rețea.

(vii) Rezervarea pentru sine sau pentru alți furnizori de servicii, în sensul furnizării de servicii nerezervate, a informațiilor obținute în cursul furnizării unui serviciu rezervat, în special a informațiilor privind utilizatorii care beneficiază de condiții mai favorabile din partea unor furnizori de servicii rezervate pentru dezvăluirea acestor informații

Această ultimă informație poate fi importantă pentru furnizarea serviciilor în regim concurențial, în măsura în care permite identificarea utilizatorilor acestor servicii și definirea unei strategii de afaceri. Comportamentul identificat anterior poate determina discriminarea împotriva întreprinderilor cărora le este refuzată folosirea acestor informații, încălcându-se astfel articolul 86 litera (c). Informațiile în cauză pot fi dezvăluite numai cu acordul utilizatorilor în cauză și în conformitate cu datele relevante din legislația privind protecția datelor [a se vedea propunerea de directivă a Consiliului privind protecția datelor personale și a vieții private în cazul rețelelor publice de telecomunicații digitale, în special a rețelei integrate de servicii digitale (ISDN) și a rețelelor digitale publice mobile (28)].

(viii) Impunerea serviciilor rezervate care nu sunt necesare prin furnizarea de servicii rezervate și/sau nerezervate atunci când primele servicii rezervate sunt separabile în mod rezonabil de celelalte

99. Practicile menționate la punctele (v), (vi), (vii) și (viii) duc la aplicarea unor condiții care nu au nici o legătură cu serviciul rezervat, încălcându-se astfel articolul 86 litera (d).

100. De fapt, majoritatea acestor practici au fost identificate în directiva privind serviciile drept restricții în furnizarea serviciilor instituite prin măsuri de stat, în sensul articolului 59 și articolului 86 din tratat. Prin urmare, acestea sunt cuprinse în conceptul mai larg de „restricții” care trebuie eliminate de către statele membre, în conformitate cu articolul 6 din directivă.

101. Comisia consideră că directivele privind terminalele și serviciile clarifică și anumite principii de aplicare a articolelor 85 și 86 în sector. Directiva privind serviciile nu se aplică în sectoare importante cum ar fi comunicațiile mobile și sateliții; cu toate acestea, normele de concurență se aplică integral în aceste sectoare. În afară de aceasta, în cazul serviciilor reglementate de directiva privind serviciile, marja discreționară de care se bucură organismele de telecomunicații în impunerea unor condiții care trebuie monitorizate pe baza normelor de concurență depinde foarte mult de gradul de precizie a licențelor acordate de organismul de reglementare. Nu toate condițiile pot fi reglementate în licențe; prin urmare, există posibilitatea acțiunii discreționare. Aplicarea normelor de concurență în cazul societăților depinde, prin urmare, de examinarea licențelor caz cu caz. În cazul terminalelor poate fi cerută doar o licență generală.

(b) Subvenționarea încrucișată

102. Subvenționarea încrucișată înseamnă că o întreprindere alocă toate sau o parte a costurilor activităților sale desfășurate pentru un produs sau pe o piață geografică activității desfășurate pentru un alt produs sau pe o altă piață geografică. În anumite împrejurări, subvenționarea încrucișată în telecomunicații poate denatura concurența, de exemplu prin devansarea unor concurenți datorită unor oferte care sunt posibile nu datorită eficienței și performanței, ci prin mijloace artificiale precum subvențiile. Evitarea subvenționării încrucișate care duce la concurența neloială este crucială pentru dezvoltarea furnizării serviciilor și echipamentelor.

103. Subvenționarea încrucișată nu conduce la prețuri de ruinare și nu restrânge concurența atunci când costurile activităților rezervate este subvenționat din venitul generat de alte activități rezervate, deoarece în cazul acestor activități nu este posibilă concurența. Această formă de subvenționare este chiar necesară, deoarece permite organismelor de telecomunicații deținătoare de drepturi exclusive să își îndeplinească obligațiile de a furniza un serviciu public universal și în aceleași condiții pentru toată lumea. De exemplu, furnizarea serviciilor de telefonie în zonele rurale neprofitabile este subvenționată prin veniturile provenite din furnizarea serviciilor de telefonie în zone urbane profitabile sau convorbirile la distanță. Același lucru se poate spune despre subvenționarea furnizării serviciilor rezervate prin veniturile generate de activități desfășurate în regim concurențial. Aplicarea principiului general al liniilor directoare spre costuri ar trebui să fie obiectivul suprem, inter alia, pentru a garanta echitatea prețurilor față de utilizatori.

104. Cu toate acestea, subvenționarea activităților desfășurate în regim concurențial privind fie servicii, fie echipamente, prin alocarea costurilor lor activităților desfășurate în condiții de monopol, poate denatura concurența prin încălcarea articolului 86. Ea poate duce la un abuz din partea unei întreprinderi care deține o poziție dominantă în Comunitate. În afară de aceasta, utilizatorii activităților desfășurate în condiții de monopol trebuie să suporte costuri care nu au legătură cu furnizarea acestor activități. Subvenționarea încrucișată poate exista și între furnizarea în condiții de monopol și fabricarea și vânzarea echipamentelor. Subvenționarea încrucișată poate fi realizată prin: — finanțarea desfășurării activităților în cauză folosind un capital acordat cu mult sub dobânda pieței; — furnizarea pentru aceste activități de incinte, echipamente, experți și/sau servicii plătite cu mult sub prețul prețului pieței.

105. În ceea ce privește finanțarea cu venituri provenite din monopoluri sau furnizarea mijloacelor materiale și intelectuale în condiții de monopol pentru demararea unor activități noi în regim concurențial, aceasta reprezintă o investiție ale cărei costuri ar trebui alocate noii activități. Oferirea unui nou produs sau serviciu ar trebui în mod normal să includă un mod rezonabil de recuperare a acestei investiții pe termen lung. În caz contrar, Comisia evaluează cazul pe baza planurilor de recuperare ale întreprinderii în cauză și a contextului economic.

106. Contabilitatea organismelor de telecomunicații trebuie să fie transparentă încât să permite Comisiei să verifice dacă există subvenționare încrucișată, în cazul în care apare această problemă. Directiva ONP cuprinde, în acest sens, definiția principiilor armonizate de tarifare care ar trebui să limiteze numărul cazurilor de acest tip. Transparența poate fi asigurată printr-un sistem contabil care să garanteze repartizarea perfect proporțională a tuturor costurilor între activitățile rezervate și cele nerezervate. Alocarea corectă a costurilor este asigurată mai ușor în cazuri de separare structurală, de exemplu prin crearea unor entități distincte pentru derularea fiecăreia dintre aceste două categorii de activități. O abordare adecvată a sistemului contabil ar permite identificarea și alocarea tuturor costurilor pe activitățile susținute de acestea. În cadrul acestui sistem, toate produsele și serviciile ar trebui să suporte în mod proporțional toate costurile aferente, inclusiv pe cele ale cercetării și dezvoltării, instalațiilor, precum și cheltuielile generale. Acesta permite realizarea unor evidențe scrise care pot fi verificate de experții contabili.

107. Astfel cum s-a enunțat anterior [alineatul (59)], în cazul acordurilor de cooperare care implică organisme de telecomunicații, Comisia solicită o garanție privind absența subvenționării încrucișate pentru a acorda exceptarea în temeiul articolului 85 alineatul (3). Pentru a monitoriza eficient onorarea acestei garanții, în prezent Comisia intenționează să solicite părților să asigure un sistem contabil adecvat astfel cum se descrie anterior, conturile fiind prezentate periodic Comisiei. După alegerea metodei contabile, Comisia își rezervă dreptul de a supune conturile unui audit independent, în special în cazul în care apar îndoieli privind capacitatea sistemului de a asigura transparența necesară sau de a detecta subvenționarea încrucișată. În cazul în care garanția nu poate fi monitorizată eficient, Comisia poate retrage exceptarea.

108. În toate celelalte cazuri, Comisia nu intenționează să solicite același grad de transparență din partea organismelor de telecomunicații. Cu toate acestea, în cazul în care într-un anumit caz există elemente convergente substanțiale care indică existența unei subvenționări încrucișate abuzive și/sau a prețurilor de ruinare, Comisia ar putea stabili prezumția de subvenționare încrucișată și de prețuri de ruinare. Un sistem contabil adecvat și separat ar putea fi important pentru a răsturna această prezumție.

109. În principiu, subvenționarea încrucișată a unei activități rezervate pe baza uneia nerezervate nu restrânge concurența. Cu toate acestea, aplicarea exceptării menționate la articolul 90 alineatul (2) pentru activitatea nerezervată nu poate fi de regulă justificată prin faptul că viabilitatea financiară a organismului de telecomunicații în cauză se bazează pe activitatea nerezervată. Viabilitatea sa financiară și îndeplinirea misiunii sale de interes economic general poate fi asigurată numai de către stat, după caz, prin acordarea unui drept special sau exclusiv și prin impunerea de restricții privind activitățile aflate în concurență cu cele rezervate.

110. De asemenea, subvenționarea încrucișată de către un operator public sau privat din afara Comunității poate fi considerată abuzivă în sensul articolului 86, în cazul în care operatorul deține o poziție dominantă pentru echipamente sau servicii nerezervate în Comunitate. Existența acestei poziții dominante, care îi permite deținătorului ei să se comporte într-o mare măsură independent de concurenții și clienții săi și în ultimă instanță de consumatorii săi, este evaluată din perspectiva tuturor elementelor din Comunitate și din afara Comunității.

B. Abuzurile altor întreprinderi decât organismele de telecomunicații

111. Datorită liberalizării serviciilor, alte întreprinderi decât organismele de telecomunicații devin din ce în ce mai capabile să dobândească poziții dominante pe piețele nerezervate. Acestea pot deține deja o astfel de poziție pe anumite piețe de servicii care nu au fost rezervate. În cazul în care profită de poziția lor dominantă pentru a restrânge concurența și a-și spori puterea, li se poate aplica și articolul 86. Abuzurile pe care le pot comite sunt foarte asemănătoare majorității celor descrise anterior în cazul organismelor de telecomunicații.

112. Încălcarea articolului 86 se poate realiza prin exercitarea abuzivă a drepturilor de proprietate industrială referitoare la standarde, care au o importanță crucială în telecomunicații. Standardele pot fi rezultatul standardizării internaționale sau pot fi standarde de facto aparținând întreprinderilor.

113. Pentru a-și asigura interconectivitatea resurselor informatice, producătorii de echipamente sau furnizorii de servicii depind de standardele protejate prin drepturi de proprietate intelectuală. O întreprindere deținătoare a unei arhitecturi de rețea dominante poate abuza de poziția sa dominantă refuzând să furnizeze informațiile necesare pentru interconectarea celorlalte resurse de arhitectură la produsele sale de arhitectură. Alte posibile abuzuri – similare celor indicate pentru organismele de telecomunicații – sunt, inter alia, întârzieri în furnizarea informațiilor, discriminări privind calitatea informațiilor, stabilirea discriminatorie a prețurilor sau impunerea altor condiții comerciale, precum și condiționarea furnizării informațiilor de acceptarea de către producător, furnizor sau utilizator a unor condiții comerciale inechitabile.

114. La 1 august 1984, Comisia a acceptat angajamentul unilateral al IBM de a furniza altor producători informațiile tehnice privind interfața, necesare pentru a permite folosirea produselor concurențiale pe cea mai performantă gamă de computere IBM, System/370. Prin urmare, Comisia a suspendat acțiunea intentată în temeiul articolului 86 împotriva IBM în decembrie 1980. Angajamentul IBM (29) se referă și la formatele și protocoalele SNA.

115. Întrebarea cum se reconciliază drepturile de autor referitoare la standarde cu cerințele de concurență este deosebit de dificilă. În orice caz, drepturile de autor nu pot fi folosite în mod nejustificat pentru restrângerea concurenței.

C. Abuzurile de poziție dominantă din partea cumpărătorului

116. De asemenea, articolul 86 se aplică comportamentului întreprinderilor care dețin o poziție dominantă în achiziții. Exemplele de abuzuri menționate la articolul 86 se pot referi, prin urmare, și la acest comportament.

117. Directiva 90/531/CEE a Consiliului (30) elaborată în temeiul articolelor 57 alineatul (2), 66, 100a și 113 din Tratatul CEE privind procedurile de achiziții publice ale entităților care operează, inter alia, în sectorul telecomunicațiilor, reglementează în special: (i) procedurile de achiziții publice, pentru a asigura în mod reciproc nediscriminarea pe baza naționalității și (ii) pentru produsele sau serviciile folosite pe piețele rezervate, nu pe cele concurențiale. Directiva în cauză, care se adresează statelor, nu exclude aplicarea articolului 86 la achiziționarea produselor vizate de această directivă. Comisia va decide în fiecare caz cum să asigure aplicarea uniformă a acestor seturi diferite de norme.

118. De asemenea, atât pe piețele rezervate, cât și pe cele concurențiale pot fi instituite practici diferite de cele reglementate de directivă prin încălcarea articolului 86. Un exemplu îl reprezintă faptul că se profită de avantajul unei poziții dominante în achiziții pentru a impune prețuri sau alte condiții comerciale excesiv de favorabile față de cele aplicate altor clienți și furnizori [articolul 86 litera (a)]. Această practică poate duce la discriminare în sensul articolului 86 litera (c). De asemenea, obținerea, prin impunere sau nu, de către cumpărătorul dominant a distribuției exclusive a produsului achiziționat poate reprezenta o extindere abuzivă a puterii sale economice pe alte piețe [a se vedea hotărârea „Télémarketing” (nota 23 de mai sus].

119. O altă practică abuzivă ar putea consta în condiționarea achiziției de acordarea de către furnizor de licențe asupra standardelor brevetate pentru produsul achiziționat sau pentru alte produse, cumpărătorului însuși sau altor furnizori [articolul 86 litera (d)].

120. De asemenea, pot exista proceduri discriminatorii pe bază de naționalitate chiar și pe piețele concurențiale, deoarece presiunile naționale și legăturile tradiționale de natură non-economică nu dispar întotdeauna rapid după liberalizarea piețelor. În acest caz, excluderea sistematică sau tratamentul deosebit de nefavorabil aplicate unui furnizor în absența unei justificări economice ar putea fi examinate în lumina articolului 86, în special literele (b) (limitarea distribuției) și (c) (discriminare). În evaluarea cazului, Comisia examinează atent dacă întreprinderea dominantă a aplicat aceleași criterii de atribuire a contractului în cazul tuturor furnizorilor. În mod normal, Comisia ia în considerare criterii similare celor indicate la articolul 27 alineatul (1) din directivă (31). Achizițiile în cauză neîncadrându-se în domeniul de aplicare a directivei, Comisia nu va solicita respectarea acelor proceduri de achiziții transparente.

D. Efectul asupra comerțului dintre statele membre

121. Principiul deja enunțat privind articolul 85 se aplică și aici. De asemenea, în anumite situații, cum ar fi cazul eliminării unui concurent de către o întreprindere deținătoare a unei poziții dominante pe piață, chiar dacă nu este afectat în mod direct comerțul dintre statele membre, pentru aplicarea articolului 86 este suficient să se dovedească că vor fi repercusiuni asupra structurii concurențiale a pieței comune.

VI. APLICAREA ARTICOLELOR 85 ȘI 86 ÎN CAZUL SATELIȚILOR

122. Dezvoltarea acestui sector este abordată general de Comisie în „Cartea Verde privind abordarea comună a domeniului comunicațiilor prin satelit în Comunitatea Europeană” din 20 noiembrie 1990 [documentul COM(90) 490 final]. Datorită importanței crescânde a sateliților și a incertitudinii în special din rândul întreprinderilor privind aplicarea normelor de concurență cazurilor individule din acest sector, se impune abordarea sectorului în cauză într-o secțiune distinctă a prezentelor linii directoare.

123. Legislația statelor privind sateliții nu este vizată de directivele Comisiei elaborate în temeiul articolului 90 din Tratatul CEE privind terminalele și serviciile menționate anterior, cu excepția directivei privind terminalele care vizează stațiile de sateliți de recepție neconectate la o rețea publică. Poziția Comisiei privind cadrul legislativ compatibil cu normele de concurență din tratat este prezentată în Cartea Verde a Comisiei privind sateliții menționată anterior.

124. În orice caz, normele de concurență din tratat se aplică integral domeniului sateliților, inter alia, articolele 85 și 86 privind întreprinderile. Mai jos se arată cum se aplică sateliților principiile enunțate anterior, în special în secțiunile IV și V.

125. Acordurile dintre organismele de telecomunicații europene, în special în cadrul convențiilor internaționale, pot juca un rol important în furnizarea sistemelor europene de sateliți și a dezvoltării armonioase a serviciilor prin satelit în Comunitate. Aceste beneficii sunt luate în considerare în temeiul normelor de concurență, cu condiția ca acordurile să nu conțină restricții care nu sunt indispensabile pentru atingerea acestor obiective.

126. Acordurile dintre organismele de telecomunicații privind funcționarea sistemelor de sateliți în sensul cel mai larg se pot afla sub incidența articolului 85. În privința capacității segmentelor spațiale, organismele de telecomunicații se află într-o concurență actuală sau potențială unele cu altele. Prin cumularea totală sau parțială a furnizării capacităților lor de segment spațial ele pot restrânge concurența dintre ele însele. De asemenea, ele pot restrânge concurența față de terți în măsura în care acordurile lor conțin dispoziții care au acest scop sau efect: de exemplu, dispoziții care le limitează vânzările din punct de vedere cantitativ sau calitativ sau le limitează autonomia comercială prin impunerea directă sau indirectă a unei coordonări dintre terții în cauză și părțile la acord. Ar trebui examinat dacă aceste acord