1.Introducere

În 2010, Consiliul European a convenit asupra unui răspuns global la provocările cu care se confruntă Europa în prezent, rezultând astfel Strategia Europa 2020. În climatul actual, această strategie a devenit mai relevantă ca niciodată. PIB-ul UE a crescut în primul trimestru al anului 2011, însă creșterea acestuia a încetinit substanțial de atunci. În prezent, se prevede că, spre sfârșitul anului, nu se va mai înregistra aproape deloc creștere economică. În zona euro, acest lucru este agravat de existența în continuare a crizei datoriilor suverane și de menținerea unor puncte nevralgice în sectorul bancar. În această situație, gospodăriile și întreprinderile manifestă o lipsă de încredere, ceea ce împiedică investițiile și consumul. În plus, având în vedere presiunea asupra finanțelor publice, există foarte puțină marjă de manevră pentru aplicarea în continuare a unei politici bugetare expansioniste, care să stimuleze creșterea.

Această situație afectează în mare măsură perspectivele viitoare de creștere, având efecte negative pe scară largă asupra activităților întreprinderilor, asupra pieței muncii – tinerii și lucrătorii slab calificați fiind cei mai afectați – și asupra finanțelor publice, atât în ceea ce privește veniturile, cât și cheltuielile. În același timp, climatul mondial devine tot mai competitiv, economiile emergente înregistrând progrese în domeniul tehnologic.

UE se confruntă cu cea mai profundă criză economică de la crearea sa și trebuie să își dubleze eforturile de accelerare a creșterii, productivității și creării de locuri de muncă. Nu mai trebuie să se facă o distincție între perspectivele economice pe termen scurt și cele pe termen lung, întrucât cele pe termen lung au un impact imediat pe termen scurt asupra costurilor pe care le suportă țările în materie de îndatorare. Reformele pe termen mai lung trebuie realizate în paralel cu măsurile pe termen mai scurt.

Strategia Europa 2020 pune pe bună dreptate accentul pe necesitatea unei noi traiectorii de creștere care să poată duce la o economie inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii, la eliminarea deficiențelor structurale ale economiei Europei, la îmbunătățirea competitivității și a productivității acesteia, precum și la sprijinirea unei economii sociale de piață durabile.

Strategia definește cinci obiective principale pe care UE intenționează să le atingă până în 2020: 75 % din populația cu vârsta cuprinsă între 20 și 64 de ani ar trebui să aibă un loc de muncă; 3 % din PIB-ul UE ar trebui investit în cercetare-dezvoltare (C&D) și ar trebui îndeplinite obiectivele „20/20/20” în materie de climă/energie. Rata abandonului școlar timpuriu ar trebui redusă sub nivelul de 10 % și cel puțin 40 % din generația tânără ar trebui să aibă studii superioare. Cel puțin 20 de milioane de persoane ar trebui să nu se mai situeze sub pragul sărăciei și al excluziunii sociale. Aceste obiective sunt interrelaționate și cruciale pentru succesul nostru global și necesită eforturi concertate între statele membre, susținute prin acțiuni la nivelul UE.

Strategia Europa 2020 face parte din semestrul european. Acest proces de coordonare economică consolidată a fost lansat la începutul anului 2011. Pe baza programelor naționale de reformă, de stabilitate și de convergență, Consiliul a încheiat în iulie primul semestru, convenind asupra unui set de recomandări de țară în care se subliniază domeniile în care statele membre trebuiau să întreprindă acțiuni suplimentare. Aceste recomandări reflectă necesitatea de a accelera reformele structurale în mai multe domenii, astfel încât să fie fructificat potențialul de creștere al Europei, punându-se accentul în special pe deschiderea piețelor serviciilor, pe îmbunătățirea cadrului de reglementare, pe asigurarea accesului la finanțare și pe promovarea eficienței energetice. În prezent, ar trebui ca punerea în aplicare a acestor recomandări de țară să fie o prioritate.

2.Progresele înregistrate privind atingerea obiectivelor principale ale strategiei europa 2020

Realizarea obiectivelor Strategiei Europa 2020 poate consolida semnificativ potențialul de creștere al statelor membre. Totuși, în acest moment, angajamentele asumate în primăvara anului 2011 de statele membre în cadrul programelor lor naționale de reformă sunt insuficiente pentru a atinge majoritatea obiectivelor de la nivelul UE, în special în ceea ce privește eficiența energetică. În plus, conform celor mai recente statistici disponibile, s-au înregistrat unele progrese în ceea ce privește atingerea obiectivelor la nivelul UE doar în domeniul educației.

Obiectivul privind educația: pe baza analizei angajamentelor naționale actuale, rezultă că obiectivul global al UE în materie de abandon școlar timpuriu nu va fi atins. Din obiectivele naționale reiese că până în 2020 ar urma să se atingă o rată a abandonului școlar timpuriu de 10,5 %, astfel că obiectivul european comun de 10 % nu va fi îndeplinit. Media ratelor abandonului școlar timpuriu era în continuare de 14,1 % în UE în 2010, comparativ cu 14,4 % în 2009. Totuși, în spatele acestei cifre se ascund diferențe considerabile între țări, cât și în interiorul țărilor. În ceea ce privește atingerea obiectivului privind persoanele cu studii superioare (cu vârsta între 30-34 de ani), efectul cumulativ al obiectivelor naționale existente stabilite de statele membre ar duce doar la atingerea unui nivel de 37 % în 2020. Totuși, rata UE a persoanelor cu studii superioare a crescut de la 32,3 % în 2009 la 33,6 % în 2010, iar tendințele actuale sugerează că obiectivul principal ca 40 % din persoanele cu vârsta între 30-34 de ani să aibă studii superioare ar putea fi, de fapt, atins.

Obiectivul privind ocuparea forței de muncă: chiar dacă toate statele membre și-ar atinge obiectivul lor național, UE în ansamblul său nu ar reuși să își atingă obiectivul de 75 %, situându-se cu 1,0-1,3 puncte procentuale sub acesta. În cursul anului 2011 nu s-au înregistrat progrese importante. Întrucât redresarea a stagnat, iar creșterea globală a ratei ocupării forței de muncă a fost doar marginală în cursul primei jumătăți a anului, este probabil ca rata ocupării forței de muncă a UE-27 pe 2011 să fie doar puțin peste nivelul acesteia din 2010, de 68,6 %, și să rămână cu mult sub nivelul ridicat de dinaintea crizei, de 70,3 %. Provocarea este ca, de acum și până în 2020, încă 17,6 milioane de persoane să își găsească un loc de muncă.

Obiectivul privind cercetarea și dezvoltarea: din analiza obiectivelor naționale rezultă că UE nu își va îndeplini obiectivul de 3 %, situându-se cu 0,3 puncte procentuale sub acesta. Rata de investiții în C&D s-a menținut la 2,01 % în 2009, preconizându-se puține progrese în 2011.

Obiectivul privind reducerea numărului de persoane aflat sub pragul sărăciei: pe baza analizei obiectivelor naționale actuale, obiectivul UE ca până în 2020 cel puțin 20 de milioane de persoane să nu se mai situeze sub pragul sărăciei și să nu mai facă obiectul excluziunii sociale nu va fi atins. Conform unei prime estimări preliminare a obiectivelor cumulate, până în 2020, numărul persoanelor care trăiesc sub pragul sărăciei și care sunt victime ale excluziunii sociale va fi redus cu aproximativ 12 milioane. Dacă se ține seama de efectele de contagiune ale strategiilor axate, de exemplu, pe combaterea sărăciei în rândul copiilor sau pe reducerea ratei șomajului pe termen lung, acest număr ar putea crește cu 25 %. Totuși, și în aceste condiții acest obiectiv principal al UE nu ar fi atins, numărul real fiind cu cel puțin 5 milioane mai mic decât cel propus ca obiectiv, adică cu 25 % mai mic decât cel vizat.

Obiectivul 20/20/20: în ceea ce privește obiectivele 20/20/20, din estimările recente privind emisiile reiese că UE, în ansamblul său, își va atinge obiectivul de reducere cu 20 % a emisiilor sale de gaze cu efect de seră, în timp ce în cazul unora dintre statele membre vor fi necesare politici suplimentare pentru a-și atinge obiectivele naționale obligatorii. În ceea ce privește eficiența energetică, este în curs de efectuare o analiză globală a obiectivelor naționale ale statelor membre. Un raport în acest sens ar trebui să fie gata la începutul anului 2012. Cu toate acestea, obiectivul ca 20 % din totalul energiei utilizate să provină din surse regenerabile, bazat pe obiectivele naționale obligatorii, ar trebui atins până în 2020, în cazul în care statele membre își pun în aplicare integral planurile naționale în materie de energie regenerabilă. La nivelul UE, acest procent a crescut de la 10,34 % în 2008 la 11,6 % în 2009.

Scopul obiectivelor este de a genera o anumită dinamică prin faptul că fiecare stat membru se angajează să depună eforturi pentru a înregistra progrese vizibile în domeniile-cheie sintetizate de cele cinci obiective principale. Deși contextul economic actual dificil și consolidarea fiscală în curs limitează nivelul de ambiție, vor fi necesare mai multe eforturi în următorii ani pentru a asigura faptul că obiectivele stabilite la nivelul UE sunt atinse până în 2020.

3.Eliberarea potențialului de creștere al Europei

Inițiativele emblematice din cadrul Strategiei Europa 2020 și pârghiile UE trebuie mobilizate pe deplin pentru a stimula creșterea. Având în vedere că au fost instituite toate cele șapte inițiative emblematice, accentul s-a deplasat acum pe punerea acestora în aplicare. În general, progresele înregistrate au fost satisfăcătoare. În cadrul fiecărei inițiative emblematice, au fost deja realizate o serie de acțiuni-cheie în 2010 și în 2011. Cu toate acestea, un număr mare de acțiuni sunt încă în stadiul de propuneri și vor trebui adoptate de către Consiliu și Parlamentul European. Dat fiind caracterul urgent al situației, Comisia a identificat o serie de propuneri prioritare cu un potențial de creștere substanțial, a căror adoptare ar trebui accelerată pentru a da un impuls creșterii.

3.1.Inițiativa emblematică „O Uniune a inovării” din cadrul Strategiei Europa 2020

În domeniul cercetării și inovării europene nu s-au înregistrat progrese satisfăcătoare în ultimii ani, mărindu-se și mai mult decalajul - și așa semnificativ - față de SUA și Japonia. O serie de alți concurenți importanți, printre care China și Brazilia, recuperează în prezent decalajul față de performanțele UE în materie de inovare. La nivelul UE, situația ascunde niveluri diferite de performanță în rândul statelor membre, unele dintre ele (în special Suedia, Danemarca, Finlanda și Germania) obținând rezultate bune, conform standardelor mondiale.