Statele membre sunt preocupate de faptul că actuala capacitate de producție a energiei electrice, plus investițiile preconizate a fi efectuate în noi capacități, ar putea fi insuficiente pentru a menține securitatea aprovizionării în viitor. Dacă nivelurile actuale scăzute de rentabilitate a capacității de producție tradiționale reflectă doar capacitatea excedentară prezentă, ar putea să existe puține motive de îngrijorare cu privire la adecvarea capacităților viitoare. Cu toate acestea, în cazul în care rentabilitatea scăzută este și rezultatul unor disfuncționalități la nivelul pieței sau al normelor, stimulentele în favoarea investițiilor se pot dovedi insuficiente pentru menținerea unui nivel adecvat de capacitate pe termen mediu și lung.

În al treilea rând, o delimitare corectă a zonelor de ofertare este esențială pentru asigurarea semnalelor de localizare adecvate pentru investiții în producție și transport. Atunci când prețurile sunt stabilite într-o zonă de ofertare întinsă, fără a ține cont de limitările sistemului de transport, sunt necesare măsuri de „redispecerizare” în afara pieței pentru a opri o anumită activitate de producție și a o porni în altă parte (la un cost suplimentar) în zona întinsă, pentru a echilibra rețeaua. Această redispecerizare în afara pieței subminează semnalele de investiții și denaturează prețurile la energia electrică - creând subvenții ascunse pentru unii consumatori și suprataxe pentru alții. Această denaturare a prețurilor subminează comerțul transfrontalier și reduce stimulentele pentru investiții în capacități mai mari de interconectare între statele membre. Ancheta sectorială a arătat că actuala configurație a zonelor de ofertare din UE creează probleme semnificative pentru funcționarea și dezvoltarea unei piețe interne eficiente a energiei.

În cele din urmă, chiar și dacă tarifarea în condiții de deficit este permisă, iar zonele de ofertare sunt corect delimitate, participanții de pe piață încă ar putea ezita să investească în noi capacități din cauza incertitudinii considerabile cu privire la evoluția viitoare a pieței, cum ar fi impactul asupra propriilor investiții al cotei de piață în creștere a acestora în domeniul energiei regenerabile și, potențial, volatilitatea extremă a prețurilor.

3. Reformarea pieței de energie electrică

Ancheta sectorială a identificat o serie de reforme de piață care ar putea reduce preocupările cu privire la securitatea aprovizionării sau chiar ar elimina întrutotul necesitatea unor mecanisme de asigurare a capacității. Prin urmare, statele membre ar trebui să pună în aplicare aceste reforme înaintea sau în timpul introducerii unui astfel de mecanism.

Prețurile care reflectă valoarea reală a energiei electrice pot oferi semnale în favoarea noi investiții în capacități fiabile și flexibile necesare asigurării aprovizionării cu energie electrică. Eliminarea plafoanelor excesiv de scăzute ale prețurilor și, în schimb, lăsarea prețurilor să crească pentru a reflecta disponibilitatea consumatorilor de a plăti, constituie, prin urmare, o reformă esențială a pieței. Normele pieței de echilibrare ar trebui îmbunătățite, astfel încât costurile suportate de operatorii de rețele pentru a menține sistemul în echilibru să se reflecte pe deplin în prețurile de dezechilibru plătite de participanții de pe piață, care sunt „dezechilibrate”. Toți participanții de pe piață ar trebui să aibă stimulentele și posibilitatea de a sprijini echilibrul sistemului asigurându-se că producția lor reală măsurată sau consumul lor real măsurat de energie electrică se corelează cu energia electrică pe care au contractat-o pentru a o cumpăra sau vinde pe piețele la termen.

Statele membre ar putea fi preocupate de faptul că eliminarea plafoanelor tarifare și majorarea prețurilor maxime cu ridicata vor afecta prețurile de vânzare cu amănuntul. Ancheta sectorială a evidențiat că astfel de riscuri pot fi gestionate de piața în sine, de exemplu prin introducerea de produse de acoperire a riscului, care permit furnizorilor și consumatorilor finali să se protejeze împotriva creșterii prețului, inclusiv pe termen mai lung, prin intermediul contractelor pe termen lung de garantare a cumpărării. Această operațiune de acoperire pe termen mai lung împotriva riscurilor poate contribui totodată la încurajarea investițiilor din partea producătorilor de energie, prin faptul că are loc o convertire a prețurilor de deficit potențial nesigure într-un flux de venituri regulate certe.

Mai mult, autoritățile de reglementare pot fi reticente în a permite majorarea prețurilor cu ridicata, fie de teama unui abuz de putere pe piață, fie din cauza îngrijorărilor că acestea vor avea drept rezultat prețuri cu amănuntul mai mari pentru gospodării și industrie. Riscul de abuz de putere pe piață corelat cu prețuri mai volatile poate fi atenuat, prin extinderea participării pe piață și intensificarea concurenței, precum și prin îmbunătățirea transparenței, a disponibilității datelor și a mijloacelor monitorizare a pieței.

O a doua reformă importantă a pieței se referă la participarea pe piață a operatorilor de răspuns la cerere. Creșterea capacității de răspuns al cererii, în timp real, la evoluția prețurilor este de o importanță crucială, deoarece se pot aplatiza vârfurile de cerere și, astfel, se poate reduce nevoia de capacități de producție suplimentare. Cu toate acestea, operatorii de răspuns la cerere se confruntă în continuare cu obstacole mari în calea participării pe piață, iar cadrul juridic este fragmentat la nivelul UE. În timp ce, pe unele piețe, operatorii de răspuns la cerere nu sunt autorizați să participe, în cazul altor piețe regimul tarifar al rețelei sau absența unor norme tehnice fac neatractivă sau chiar imposibilă participarea activă pe piață a consumatorilor.

În cele din urmă, ancheta sectorială demonstrează că delimitarea zonelor de ofertare ar trebui să fie examinată și revizuită, astfel încât să poată fi stabilite prețuri locale adecvate de natură să stimuleze investițiile în capacitate în acele locuri în care lipsesc, precum și în infrastructura de transport necesară distribuției energiei electrice de la producători la consumatori.

Inițiativa privind organizarea pieței conține propuneri menite să abordeze toate aceste probleme: dezvoltarea de piețe pe termen scurt, care să răspundă nevoii de creștere a producției de energie solară și eoliană, mai variabile și mai puțin previzibile, elaborarea de norme armonizate pentru participarea operatorilor de răspuns la cerere, standardizarea produselor de echilibrare și a normelor pentru furnizarea acestora la nivel transfrontalier - intensificarea concurenței pe piața de echilibrare, precum și îmbunătățirea procesului de definire a zonelor de ofertare.

Statele membre care propun mecanisme de asigurare a capacității ar trebui să depună eforturi corespunzătoare pentru a aborda preocupările lor privind adecvarea propriilor resurse prin reforme ale pieței. Cu alte cuvinte, niciun mecanism de asigurare a capacității nu ar trebui să fie un substitut pentru reforme ale pieței.

4. Când se poate implementa un mecanism de asigurare a capacității?

Reformele pieței descrise mai sus pot corecta multe dintre disfuncționalitățile în materie de reglementare și de piață care cauzează deficite de capacitate. Aceste reforme, însă, pot lua timp pentru a fi implementate în totalitate sau ar putea fi insuficiente pentru a rezolva complet problema subiacentă capacității adecvate. Prin urmare, unele state membre au decis să adopte măsuri complementare sub forma unor mecanisme de asigurare a capacității.

Deși mecanismele de asigurare a capacității variază sub aspectul concepției, toate oferă furnizorilor de capacitate venituri suplimentare sub formă de plăți pentru faptul de a pune la dispoziție capacități de energie electrică. Această remunerare ar putea implica un ajutor de stat, care trebuie notificat Comisiei pentru aprobare, în conformitate cu normele UE privind ajutoarele de stat. Comisia ar putea considera că o măsură este un mecanism de asigurare a capacității care face obiectul normelor privind ajutoarele de stat, dacă i) măsura a fost inițiată de și/sau implică guvernul, ii) obiectivul său principal este acela de a garanta securitatea aprovizionării cu energie electrică și iii) oferă furnizorilor de capacitate o remunerație în plus față de veniturile, dacă există, pe care le primesc din vânzarea energiei electrice.

După notificarea unei măsuri, Comisia evaluează mai întâi, pe baza Orientărilor privind ajutoarele pentru energie și protecția mediului, dacă este necesar să abordeze o problemă bine-definită de securitate a aprovizionării, problemă pe care piața nu o poate rezolva de la sine. Statele membre pot demonstra acest lucru prin furnizarea de dovezi concrete că este puțin probabil ca piața să obțină nivelul de securitate al aprovizionării pe care îl consideră adecvat - nivel definit în raport cu un standard de fiabilitate economică bazat pe disponibilitatea consumatorilor de a plăti. Acest lucru include identificarea disfuncționalităților de piață care cauzează problema, prin cuantificarea impactului lor probabil asupra investițiilor și a fiabilității sistemului, precum și prin estimarea dimensiunii decalajului dintre nivelul așteptat și nivelul dorit de securitate a aprovizionării.

Evaluările referitoare la adecvare pe care Comisia le-a revizuit până în prezent oferă, în general, o analiză cuantificată, însă ancheta sectorială arată că rămân multe de făcut pentru a se asigura că introducerea unor mecanisme de asigurare a capacității se bazează pe o evaluare obiectivă și temeinică a caracterului adecvat al sistemului de energie electrică. În cazul unor evaluări ale adecvării insuficient de fiabile, autoritățile ar putea fi obligate să remedieze problemele în materie de adecvare pe termen scurt, care prezintă riscul unor intervenții care pot fi costisitoare, care au efect de denaturare sau sporesc incertitudinea pe piață.

În primul rând, abordările și practicile de calculare a adecvării resurselor variază considerabil între statele membre. Deoarece statele membre utilizează metodologii, valori și ipoteze diferite și, din moment ce acestea nu sunt comunicate în mod clar, este dificil să se asigure că rezultatele sunt fiabile și comparabile. Respondenții la ancheta sectorială au insistat ca evaluările adecvării să devină mai comparabile, mai ușor verificabile și mai obiective. Pentru a răspunde acestor preocupări, Inițiativa Comisiei privind organizarea pieței propune introducerea unei evaluări europene a adecvării resurselor, bazată pe o metodă armonizată.

În al doilea rând, sunt necesare îmbunătățiri substanțiale în ceea ce privește abordările statelor membre în materie de standarde de fiabilitate, adică nivelul declarat al securității aprovizionării dorite de către guvern. Un standard de fiabilitate eficient din punct de vedere economic se bazează pe valoarea pe care consumatorii de energie electrică o atribuie securității aprovizionării. Cu alte cuvinte, statele membre ar trebui să efectueze o analiză cost-beneficiu pentru a determina măsura în care este util să ofere stimulente operatorilor de pe piață pentru a atinge un anumit standard de fiabilitate. Cu toate acestea, mai multe state membre nu efectuează o astfel de analiză cost-beneficiu și nu măsoară valoarea pe care consumatorii o atribuie aprovizionării neîntrerupte cu energie electrică. Mai multe state membre care au introdus mecanisme de asigurare a capacității nici măcar nu au definit un standard de fiabilitate. În cazul în care există standarde de fiabilitate, acestea de multe ori nu sunt luate în considerare la conceperea mecanismului de capacitate sau stabilirea dimensiunii sale.