C 223/10

COMUNICARE A COMISIEI

Orientări în temeiul articolului 13 alineatul (7) din Directiva serviciilor mass-media audiovizuale privind calcularea cotei de opere europene în cataloagele la cerere și definirea nivelului scăzut de audiență și a cifrei de afaceri reduse

(2020/C 223/03)

I. CONTEXT

Directiva serviciilor mass-media audiovizuale (1) (denumită în continuare „DSMAV”) stabilește norme consolidate privind promovarea operelor europene. Articolul 13 alineatul (1) prevede că furnizorii de servicii mass-media audiovizuale la cerere (denumite în continuare „servicii la cerere” sau „servicii video la cerere”) trebuie să „aloce cel puțin 30 % din cataloagele lor operelor europene și aceștia asigură punerea în evidență a operelor respective”.

Articolul 13 alineatul (2) din DSMAV prevede că „în cazul în care statele membre impun furnizorilor de servicii mass-media aflați în jurisdicția lor să contribuie din punct de vedere financiar la producția de opere europene (…), acestea pot, de asemenea, să impună furnizorilor de servicii mass-media care vizează un public situat pe teritoriul lor, dar care este stabilit în alte state membre, să facă astfel de contribuții financiare”. Aceste contribuții „trebuie să fie proporționale și nediscriminatorii”.

Articolul 13 alineatul (6) din DSMAV prevede derogări obligatorii pentru societățile cu o cifră de afaceri redusă sau cu un nivel scăzut de audiență de la obligațiile prevăzute la articolul 13 alineatul (1), precum și de la cerințele posibile în temeiul articolului 13 alineatul (2). Scopul derogărilor, astfel cum este clarificat în considerentul 40, este de a se asigura că obligațiile referitoare la promovarea operelor europene nu subminează dezvoltarea pieței și nu împiedică intrarea unor noi actori pe piață.

În temeiul articolului 13 alineatul (7) din DSMAV, prezentul document își propune să ofere orientări cu privire la:

(a) calcularea cotei de opere europene în cataloagele furnizorilor de servicii la cerere și

(b) definirea nivelului scăzut de audiență și a cifrei de afaceri reduse în contextul derogărilor menționate anterior.

Orientările nu sunt obligatorii. În procesul de elaborare a prezentelor orientări, Comisia a consultat în mod corespunzător Comitetul de contact, astfel cum se prevede la articolul 13 alineatul (7). În măsura în care orientările pot interpreta DSMAV, poziția Comisiei nu aduce atingere niciunei interpretări a Curții de Justiție a Uniunii Europene.

II. CALCULAREA COTEI DE OPERE EUROPENE

1. Calcularea pe bază de titluri

Pe piața serviciilor mass-media audiovizuale liniare (difuzare de programe de televiziune), cota de opere europene în schemele de programare ale radiodifuzorilor este calculată prin raportare la timpul de emisie. Articolul 16 din DSMAV prevede că radiodifuzorii trebuie să rezerve o proporție majoritară din timpul lor de emisie pentru opere europene. Acest lucru reflectă în mod clar natura limitată în timp a serviciilor liniare, în care numai un număr limitat de programe pot fi difuzate în același timp și pe parcursul unei perioade determinate. Prin urmare, elementul de durată este legat în mod specific de caracteristicile intrinseci ale serviciilor de difuzare a programelor de televiziune (lineare) care își bazează programarea pe grile zilnice (24 de ore).

Astfel de constrângeri nu se aplică furnizorilor de servicii mass-media audiovizuale la cerere. Pentru serviciile la cerere, includerea unui anumit program nu depinde de disponibilitatea unui interval orar într-o grilă de programe. În plus, includerea unui anumit program cu o durată specifică într-un catalog nu implică excluderea/înlocuirea unui alt program cu o durată similară. Cu alte cuvinte, furnizorii de servicii video la cerere nu își creează cataloagele pe baza unor considerente legate de durata acestora, ci pe baza atractivității unui număr potențial mare de programe individuale puse la dispoziția utilizatorilor.

În mod similar, din perspectiva utilizatorilor, alegerea de a viziona un program disponibil în cataloagele la cerere nu este limitată în timp, în sensul că urmărirea unui anumit program nu implică renunțarea la urmărirea tuturor celorlalte programe disponibile în același timp. Esența serviciilor video la cerere constă tocmai în libertatea utilizatorului de a selecta și a urmări un program individual dintr-un catalog la momentul ales și de câte ori dorește.

Întrucât alegerile relevante atât ale furnizorilor de servicii video la cerere, cât și ale utilizatorilor acestora se concentrează în jurul programelor individuale (de exemplu, pe baza calității percepute, a atractivității, a gusturilor), Comisia consideră că, în cazul serviciilor de servicii video la cerere, datorită caracteristicilor acestora, este mai adecvat să se calculeze cota de opere europene în cataloage pe bază de titluri, și nu pe baza timpului de transmisie (vizionare).

Selecția de titluri disponibile în cataloage ca unitate de măsură relevantă, spre deosebire de timpul de vizionare/durata conținutului, este susținută de considerații suplimentare. În primul rând, calcularea cotei de opere europene în pe bază de titluri, atât pentru filme, cât și pentru seriale de televiziune („TV”), este mai neutră în ceea ce privește selecția de programe care urmează să fie incluse în cataloage de către furnizorii de servicii video la cerere. Calcularea pe bază de durată ar putea crea un stimulent pentru ca furnizorii să favorizeze operele europene cu o durată totală îndelungată (de exemplu, seriale cu un număr mare de episoade) pentru a atinge cu ușurință cota de 30 %. Prin faptul că este mai neutră, calcularea pe bază de titluri este probabil să faciliteze crearea unei oferte mai diversificate de opere europene.

În al doilea rând, calcularea pe bază de titluri este probabil să fie mai ușoară pentru furnizorii de servicii video la cerere decât calcularea în funcție de durată. Este mai probabil ca furnizorii de servicii video la cerere să țină cont de numărul de titluri europene din numărul total de titluri disponibile în cataloagele lor și nu de o situație a timpului total de vizionare a operelor europene din timpul total de vizionare a tuturor lucrărilor incluse în cataloagele lor.

În al treilea rând, calcularea pe bază de titluri ar fi, de asemenea, de natură să faciliteze monitorizarea și supravegherea de către autoritățile naționale relevante, întrucât titlurile sunt mai ușor de urmărit și de verificat decât timpul total de vizionare.

Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că este adecvat să se calculeze cota de 30 % de opere europene în cataloagele de servicii video la cerere pe baza numărului (total) de titluri din catalog.

2. Ce reprezintă un titlu

În cazul filmelor de lung metraj și al filmelor de televiziune, ar trebui să se considere că fiecare film reprezintă un titlu într-un catalog. De asemenea, ar trebui să se considere că diferite filme dintr-o franciză (2) reprezintă titluri diferite într-un catalog.

Identificarea a ceea ce reprezintă un titlu este mai complexă în cazul serialelor de televiziune sau al altor formate prezentate sub formă de serial (de exemplu, episod cu episod). Episoadele serialelor de televiziune sunt adesea grupate în diferite sezoane. În astfel de cazuri, se pune întrebarea dacă un titlu ar trebui să corespundă întregii serii, unui sezon sau unui episod individual.

Comisia consideră că un sezon al unui serial ar trebui să corespundă unui singur titlu. Calcularea serialelor pe bază de sezoane ar asigura un tratament similar cu filmele de lung metraj sau filmele de televiziune. Un sezon al unui serial este, de regulă, rezultatul unui efort creativ unic și continuu realizat de același grup de autori/profesioniști din domeniul audiovizualului, cu un buget unic și pe o perioadă de timp unitară. În plus, punerea în liberă circulație pe piață și activitățile promoționale conexe vizează adesea sezoane individuale. Din aceste motive, activitatea desfășurată în vederea producerii unui sezon al unui serial ar putea fi considerată similară cu activitatea necesară în mod normal pentru a produce un film.

În plus, calcularea pe bază de sezoane ar reduce posibilele stimulente pentru furnizori de a favoriza operele europene cu o durată totală îndelungată (de exemplu, seriale sau alte formate cu un număr mare de episoade) în scopul de a atinge cota în detrimentul unor opere mai scurte, cu un potențial mai ridicat de circulație între statele membre (de exemplu, filme de lung metraj și seriale TV de calitate superioară) (3).

În același timp, unele producții audiovizuale pot avea costuri de producție mai mari în comparație cu alte elemente din catalog, de exemplu în cazul unor investiții directe semnificative sau al costurilor de acordare a licențelor pentru ficțiune de calitate superioară, în care un episod are o durată și un cost de producție similare unui film de lung metraj. În aceste cazuri, atunci când acest lucru este justificat, autoritățile naționale ar putea avea în vedere acordarea unei ponderi mai mari lucrărilor respective, de exemplu pe baza unei cereri motivate din partea unui furnizor.

3. Calcularea pe baza cataloagelor naționale

Unii furnizori de servicii video la cerere care își desfășoară activitatea în Uniune au mai multe cataloage naționale, cu o compoziție diferită, în funcție de piața națională (statul membru) pe care o vizează. Titlurile de filme naționale se pot regăsi într-un catalog național specific al unui furnizor multinațional și pot să nu fie disponibile (sau să fie disponibile într-o măsură foarte limitată) în cataloagele pe care același furnizor le oferă în alte state membre (4). Prin urmare, este necesar să se determine modul în care ar trebui să fie calculată cota de opere europene în astfel de cazuri.

Esența articolului 13 alineatul (1) din DSMAV este de a asigura faptul că furnizorii de servicii video la cerere contribuie în mod activ la obiectivul de promovare a diversității culturale în Uniune prin furnizarea unei cote minime de opere europene în ofertele lor. Comisia consideră că acest obiectiv nu poate fi îndeplinit în mod efectiv decât în cazul în care cota de 30 % de opere europene este garantată în fiecare dintre cataloagele naționale oferite de furnizorii de servicii video la cerere în mai multe țări. Astfel se va asigura faptul că telespectatorii din fiecare stat membru în care furnizorul oferă cataloage naționale au expunerea necesară la opere europene. De asemenea, această abordare prezintă avantajul că este probabil să stimuleze circulația și disponibilitatea operelor europene în întreaga Uniune.

Este important să se țină seama de faptul că este de competența țării de origine să se asigure că furnizorii de servicii video la cerere aflați în jurisdicția sa respectă obligația de a asigura cota de opere europene în cataloagele lor. În cazul în care un furnizor de servicii video la cerere aflat în jurisdicția unui stat membru oferă cataloage naționale diferite în alte state membre, este responsabilitatea statului membru de jurisdicție (și anume, țara de origine) să asigure respectarea obligației legate de cota de opere europene în ceea ce privește diferitele cataloage naționale.

4. Dimensiunea temporală

Cota efectivă de opere europene în cataloagele de servicii video la cerere poate varia de la o zi la alta. De exemplu, atunci când un serviciu video la cerere adaugă în catalogul său un nou serial TV din afara Europei, aceasta ar putea avea un efect de scădere temporară a cotei globale a operelor europene până la includerea ulterioară a unor noi lucrări europene. Aceasta ridică problema momentului în care ar trebui să se asigure respectarea cotei de 30 %. Furnizorilor li se poate solicita să asigure conformitatea în orice moment sau în medie pe o perioadă predeterminată. A doua abordare ar permite fluctuații temporare.

DSMAV nu oferă indicații cu privire la care dintre aceste două metode ar trebui preferată. Ambele metode ar putea atinge obiectivul dorit de promovare a diversității culturale în cataloagele de servicii video la cerere. În consecință, Comisia consideră că statele membre pot decide în mod liber metoda pe care să o adopte în ceea ce privește monitorizarea respectării articolului 13 alineatul (1) din DSMAV. Cu toate acestea, atunci când decid cu privire la metoda de monitorizare, statele membre ar trebui să țină seama în mod corespunzător de necesitatea de a reduce sarcina administrativă asociată cu respectarea și aplicarea și de a asigura totodată transparența și securitatea juridică pentru furnizorii de servicii video la cerere.

III. DEFINIREA NIVELULUI SCĂZUT DE AUDIENȚĂ ȘI A CIFREI DE AFACERI REDUSE

1. Observații preliminare

Conform considerentului 40 din DSMAV, furnizorii care nu au o prezență semnificativă pe piață nu ar trebui să fie supuși cerințelor de promovare a operelor europene, „pentru a asigura faptul că obligațiile privind promovarea operelor europene nu subminează dezvoltarea pieței și pentru a permite intrarea pe piață a unor actori noi”. Deși considerațiile de mai sus sunt comune atât pentru articolul 13 alineatul (1), cât și pentru articolul 13 alineatul (2), aceste dispoziții prezintă câteva diferențe specifice care trebuie să fie luate în considerare:

— este de competența statului membru de origine să se asigure că furnizorii de servicii la cerere aflați în jurisdicția sa respectă obligația de a asigura cota de opere europene în temeiul articolului 13 alineatul (1); aplicarea scutirilor în temeiul articolului 13 alineatul (6) revine aceluiași stat membru de origine;

— situația este diferită în cazul articolului 13 alineatul (2). Această dispoziție recunoaște posibilitatea ca orice stat membru să impună obligații de contribuție financiară nediscriminatorii și proporționale furnizorilor stabiliți într-un alt stat membru și care vizează publicul de pe teritoriul său. În acest caz, este de competența statului membru „vizat” să aplice atât legislația sa care impune astfel de contribuții, cât și derogările prevăzute la articolul 13 alineatul (6).

Având în vedere aceste contexte juridice diferite, este oportun să se ia în considerare caracteristicile specifice ale acestor obligații atunci când se analizează orientările privind derogările prevăzute la articolul 13 alineatul (6). În special, se reamintește că, astfel cum se precizează în considerentul 36, statele membre pot impune obligații financiare asupra furnizorilor de servicii mass-media care vizează teritoriul lor, având în vedere „legătura directă dintre obligațiile financiare și politicile culturale diferite ale statelor membre”.

Astfel, la definirea nivelului scăzut de audiență și a cifrei de afaceri reduse este important să se găsească un echilibru corect între obiectivul de menținere a unui spațiu de inovare necesar pentru actorii mai mici din domeniul audiovizualului, pe de o parte, și obiectivul de promovare a diversității culturale prin finanțarea adecvată a operelor europene în cadrul politicilor culturale ale statelor membre, pe de altă parte. Prin urmare, deși orientările prevăd că societățile cu o cifră de afaceri scăzută sau o audiență scăzută, astfel cum sunt definite mai jos, sunt scutite de obligațiile prevăzute la articolul 13, pot fi necesare unele garanții suplimentare în cazuri specifice, în special în ceea ce privește aplicarea contribuțiilor financiare în vederea asigurării sustenabilității sistemelor de finanțare a producției audiovizuale și de film.

2. Distincția dintre derogările stabilite de dreptul Uniunii și de dreptul național

Articolul 13 alineatul (2) din DSMAV nu armonizează obligațiile de a contribui financiar la promovarea operelor europene. Această dispoziție recunoaște doar faptul că statele membre au opțiunea de a aplica, de asemenea, furnizorilor transfrontalieri care vizează publicul de pe teritoriul lor obligații de a contribui prin investiții directe și taxe, în conformitate cu principiile nediscriminării și proporționalității. Prin urmare, este de competența statului membru care decide să facă uz de această posibilitate să definească și să aplice obligațiile corespunzătoare.

În acest sens, dacă un stat membru instituie sau introduce obligații pentru furnizorii de servicii mass-media de a contribui financiar la producția operelor europene, iar aceste obligații se limitează la furnizorii stabiliți în statul membru respectiv, prezentele orientările nu se aplică. Acestea devin relevante în cazul în care statul membru respectiv aplică astfel de cerințe și furnizorilor care vizează publicul de pe teritoriul său, dar sunt stabiliți în alte state membre. În orice caz, scopul derogărilor prevăzute la articolul 13 alineatul (6) din DSMAV nu este de a înlocui derogările stabilite la nivel național, care definesc domeniul de aplicare al obligațiilor de a contribui, ci de a oferi garanții furnizorilor transfrontalieri.

Prin urmare, orientările prevăzute în prezenta secțiune nu aduc atingere libertății statului membru vizat de a stabili praguri diferite la nivel național aplicabile furnizorilor aflați în jurisdicția sa.

Este important de notat faptul că statele membre care aplică obligațiile de contribuție financiară furnizorilor stabiliți în alte state membre trebuie să respecte principiul nediscriminării. Prin urmare, în cazul în care acestea au derogări în vigoare sau introduc derogări la nivel național aplicabile furnizorilor stabiliți pe teritoriul lor, derogările respective trebuie să se aplice în mod nediscriminatoriu și furnizorilor transfrontalieri, chiar dacă pragurile sunt mai mari decât cele indicate în prezentele orientări.

3. Cifra de afaceri redusă

În ceea ce privește pragul cifrei de afaceri reduse, care ar trebui să servească drept bază pentru o derogare în temeiul articolului 13 alineatul (6), Comisia face trimitere la Recomandarea 2003/361/CE privind definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii (5).

Urmând o abordare consacrată în materie de elaborare a politicilor, microîntreprinderile ar trebui să fie excluse a priori din domeniul de aplicare al legislației propuse, cu excepția cazului în care este demonstrată necesitatea și proporționalitatea includerii acestora (6). Prin urmare, Comisia consideră că pragul pentru cifra de afaceri redusă ar putea fi identificat prin referire la conceptul de microîntreprindere, dezvoltat în recomandarea Comisiei menționată anterior, bazat în mod specific pe pragul cifrei de afaceri utilizat în definiția microîntreprinderilor (și anume, întreprinderile cu o cifră de afaceri anuală totală care nu depășește 2 milioane EUR). Cifra de afaceri anuală a întreprinderii ar trebui să fie stabilită în conformitate cu dispozițiile din recomandarea Comisiei menționată anterior, luând astfel în considerare și cifra de afaceri a întreprinderilor partenere și afiliate (7).

Având în vedere dimensiunea limitată și resursele limitate ale acestora, microîntreprinderile pot fi afectate în mod deosebit de costurile de reglementare. Excluderea microîntreprinderilor de la aplicarea obligațiilor de promovare a operelor europene [articolul 13 alineatele (1) și (2)] evită împiedicarea accesului noilor operatori pe piață. Prin urmare, această abordare este coerentă cu obiectivul de a stimula crearea de noi întreprinderi și de a promova dezvoltarea pieței.

În același timp, considerentul 40 din DSMAV prevede că „la stabilirea unei cifre de afaceri reduse ar trebui să se țină seama de dimensiunile diferite ale piețelor audiovizuale din statele membre”. De exemplu, în unele state membre, dimensiunea piețelor naționale este de ordinul câtorva milioane de euro. În mai multe cazuri, aceste piețe sunt semnificativ mai mici de 10 milioane EUR. Pe astfel de piețe, chiar și microîntreprinderile pot fi considerate ca având o prezență semnificativă pe piață.

Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că statele membre cu piețe audiovizuale naționale mai mici ar trebui să poată stabili praguri mai scăzute ale cifrei de afaceri. Pe baza caracteristicilor generale ale pieței, astfel de praguri mai scăzute ar putea fi justificate și proporționale, cu condiția să scutească întreprinderile care au o cotă sub 1 % din veniturile totale de pe respectivele piețe audiovizuale naționale.

4. Nivelul scăzut de audiență

4.1. Servicii video la cerere

4.1.1. Metodologie

Conform considerentului 40 din DSMAV, „un nivel scăzut de audiență poate fi stabilit, de exemplu, pe baza timpului de vizionare sau a vânzărilor, în funcție de natura serviciului (…)”. În ceea ce privește serviciile liniare, audiența este măsurată în mod tradițional în funcție de timpul de vizionare. Conceptul de audiență pentru servicii video la cerere nu este unul stabilit și nu există unități de măsură standardizate ale sectorului disponibile în toate statele membre. Prin urmare, nu există date disponibile privind audiența, verificate de un terț, pe baza cărora s-ar putea verifica dacă audiența unui anumit furnizor de servicii video la cerere este scăzută. Deși această situație s-ar putea schimba în viitor, este totuși necesar, în această etapă, să se definească o metodă practică de determinare a nivelului scăzut de audiență în sensul articolului 13 din DSMAV pentru furnizorii de servicii video la cerere.

Astfel cum se explică în considerentul 40, conceptul de audiență poate fi asociat, de exemplu, cu vânzările de servicii. În absența unor unități de măsură consacrate ale sectorului, Comisia consideră că aceasta este în prezent cea mai adecvată metodă de măsurare a audienței în sectorul serviciilor video la cerere.

Deși directiva nu interzice, în principiu, statelor membre să utilizeze criterii alternative, prezentele orientări se axează, prin urmare, pe o metodă de determinare a audienței furnizorilor de servicii video la cerere pe baza vânzărilor de servicii.

Într-un mediu al serviciilor video la cerere, numărul de utilizatori/telespectatori ai unui anumit serviciu este un substituent pentru astfel de vânzări. În special, nivelul de audiență ar putea fi determinat pe baza numărului de utilizatori activi ai unui anumit serviciu, de exemplu numărul de abonați plătitori de abonamente pentru servicii video la cerere (SVOD), numărul de clienți unici/de conturi unice utilizate pentru achiziționarea de opere pentru serviciile video la cerere cu plată pentru fiecare conținut (Transactional Video on Demand – TVOD) și numărul de vizitatori unici pentru serviciile publicitare video la cerere (Advertising Video on Demand – AVOD).

În cazul serviciilor TVOD, utilizatorii activi ar putea să se refere, de exemplu, la utilizatorii care au achiziționat cel puțin un titlu din catalog într-o anumită perioadă de timp. În cazul unui AVOD, audiența ar putea fi determinată ca medie a utilizatorilor activi pentru o anumită perioadă de timp. În cazul abonaților care plătesc pentru pachete de servicii ce includ și un cont de servicii video la cerere, audiența serviciilor video la cerere ar putea să nu fie reprezentată în mod corect de numărul abonaților plătitori pentru astfel de pachete de servicii în ansamblu, întrucât unii ar putea să nu fie utilizatori de servicii video la cerere. În astfel de cazuri, autoritățile naționale pot aplica o măsurare pe baza utilizatorilor care au accesat efectiv conținutul video al serviciului într-o perioadă de timp definită. În toate aceste cazuri, perioada luată în considerare ar trebui să fie adecvată și semnificativă (și anume, să nu fie prea scurtă), să fie stabilită în prealabil și să nu fie împovărătoare în ceea ce privește punerea în aplicare.

În practică, audiența ar trebui să fie determinată în funcție de ponderea de utilizatori activi atinsă de un anumit serviciu: audiența unui serviciu video la cerere ar fi numărul utilizatorilor săi împărțit la numărul total de utilizatori de servicii video la cerere (similare) disponibile pe piața națională și înmulțit cu 100 pentru a obține un procent.

Întrucât cotele de audiență constituie un bun indicator al vânzărilor și reflectă poziția pe piață a serviciului în cauză în acest sector, furnizorii cu un număr redus de utilizatori activi nu ar avea o prezență semnificativă pe piață, justificând astfel aplicarea scutirii prevăzute la articolul 13 alineatul (6). Această metodă este, de asemenea, apropiată de noțiunea de cotă de audiență TV, care se referă la deținătorii efectivi de televizoare care urmăresc anumite canale într-o anumită perioadă de timp, în raport cu numărul total de televizoare din eșantion.

4.1.2. Pragul

Comisia apreciază că ar trebui să se considere că furnizorii cu o cotă de audiență mai mică de 1 % într-un anumit stat membru au o audiență scăzută. Acest prag reflectă o utilizare limitată a serviciilor unor astfel de furnizori în comparație cu piețele naționale relevante. Aceasta se poate întâmpla, de exemplu, deoarece un furnizor este operator nou pe piața națională respectivă. Pe baza datelor disponibile, furnizorii principali de servicii video la cerere în Europa (8) tind să aibă o cotă care depășește cu mult 1 % pe piețele naționale în care sunt prezenți.

Având în vedere cele de mai sus, Comisia consideră că este oportun, în principiu, să îi scutească de obligațiile prevăzute la articolului 13 pe acei furnizori care au o cotă de audiență mai mică de 1 % în statul membru în cauză.

În ceea ce privește articolul 13 alineatul (1), aceasta înseamnă că furnizorii respectivi sunt scutiți de către statul membru de origine de obligația de atingere a cotei în cataloagele (adresate statului membru de origine sau altor state membre) pentru care cota lor de audiență este sub pragul menționat anterior. În ceea ce privește articolul 13 alineatul (2), aceasta înseamnă că furnizorii respectivi sunt scutiți de către statul membru vizat de obligația de a contribui financiar la producția de opere europene.

4.2. Serviciile mass-media audiovizuale liniare

Pentru serviciile liniare, audiența este un concept consacrat și în mai multe state membre există servicii de măsurare a audienței. Prin urmare, definiția unui nivel scăzut de audiență ar trebui să se bazeze pe indicatori deja acceptați și utilizați în contextul DSMAV, și anume cota de audiență zilnică (9) calculată pentru anul de referință.

În ceea ce privește prezența furnizorilor externi, piața serviciilor liniare este diferită de piața serviciilor video la cerere. În ceea ce privește serviciile video la cerere, piețele naționale sunt dominate în mare măsură de furnizori externi; acest lucru nu este valabil în cazul serviciilor liniare. Actorii principali sunt în mod obișnuit grupuri TV care, în general, ating în totalitate sau o mare parte a cotei lor de audiență pe piețele lor interne. Conform unui studiu recent, piața audiovizualului din UE se caracterizează printr-un număr limitat de canale de televiziune care captează o mare parte a audienței. Marea majoritate a canalelor au cote scăzute de audiență: numai 5 % din canalele de televiziune au o cotă de audiență mai mare de 10 %, iar în jur de 80 % din canalele de televiziune din orice țară din Uniune au o audiență de maximum 2 % (10).

Pragul pentru nivelul scăzut de audiență ar trebui determinat luând în considerare prezența și poziționarea canalelor pe piața serviciilor mass-media audiovizuale lineare în ceea ce privește audiența. Prin urmare, ținând seama de caracteristicile pieței serviciilor liniare, canalele transfrontaliere cu o cotă individuală de audiență mai mică de 2 % într-un anumit stat membru vizat ar trebui să fie considerate ca având un nivel scăzut de audiență în sensul articolului 13 alineatul (6) din DSMAV (11). În special în cazul furnizorilor care au canale cu vizare multiplă, statele membre pot lua în considerare poziția globală a furnizorului pe piața națională atunci când aplică derogarea (12).

5. Ajustări pentru a ține seama de natura specifică a contribuțiilor financiare

Articolul 13 alineatul (2) din DSMAV se referă la două tipuri de obligații de contribuție financiară pentru producția operelor europene, și anume investiții directe în conținutul audiovizual și contribuții la fondurile naționale (taxe). Comisia consideră că, la stabilirea pragurilor adecvate, ar trebui să se țină seama de impactul diferit al acestor tipuri de obligații asupra furnizorilor transfrontalieri. Investițiile directe (de exemplu, producția, coproducția, achiziționarea de drepturi asupra operelor) implică, în general, un efort antreprenorial mai mare decât plata unei taxe, având în vedere gradul diferit de implicare financiară și riscurile asociate. Îndeplinirea obligației de investiții depinde, de asemenea, de disponibilitatea operelor europene, inclusiv a proiectelor de producție în care un furnizor poate investi din resursele disponibile.

Comisia înțelege că în unele state membre, în special în funcție de dimensiunea și structura pieței audiovizuale, poate fi considerat important să se aplice obligații de contribuții financiare inclusiv serviciilor la cerere cu o cifră de afaceri mai mică de 2 milioane EUR sau cu o cotă de audiență mai mică de 1 %, precum și serviciilor liniare transfrontaliere cu un procent de audiență mai mic de 2 %, în special serviciilor de televiziune cu plată, întrucât prezența lor pe piețele naționale poate fi considerată totuși ca fiind semnificativă. Pentru a face față unor astfel de situații, statele membre pot decide să aplice praguri mai scăzute, în cazuri justificate în mod corespunzător și în conformitate cu obiectivele lor de politică culturală, inclusiv cu obiectivul de asigurare a sustenabilității sistemelor naționale de finanțare a producției audiovizuale și de film.

Astfel de praguri și contribuțiile financiare impuse ar trebui să țină seama de capacitatea financiară a serviciului, să respecte principiile nediscriminării și proporționalității, să nu submineze dezvoltarea pieței și să permită intrarea pe piață a noilor actori.

În ceea ce privește obligațiile de investiții transfrontaliere directe, Comisia invită statele membre, în special statele cu piețe audiovizuale mai mari, să ia în considerare, de asemenea, scutirea întreprinderilor cu o cifră de afaceri totală de peste 2 milioane EUR (13), prin stabilirea unui prag mai ridicat sau, cel puțin, prin supunerea acestora unor obligații de investiții mai puțin oneroase, ținând seama, în special, de posibilele dificultăți în a identifica producții audiovizuale pentru a investi din resursele disponibile în statele membre în cauză.

IV. OBSERVAȚII PROCEDURALE

Deși punerea în aplicare a articolului 13 alineatul (1) și a articolului 13 alineatul (2) din DSMAV este de competența autorităților naționale, acestea sunt încurajate să coopereze în mod activ cu omologii lor din alte state membre în domeniile vizate de prezentele orientări. Această cooperare ar putea fi justificată în special în vederea colectării de date sau de informații relevante și a limitării riscurilor unor interpretări divergente din partea autorităților naționale. Grupul autorităților europene de reglementare pentru serviciile mass-media audiovizuale (ERGA) ar putea fi un forum adecvat pentru a facilita o astfel de cooperare.

Având în vedere cele de mai sus, autoritățile naționale de reglementare sunt invitate să facă schimb de informații, de date și de bune practici în cadrul ERGA și să discute orice probleme cu care se confruntă în aplicarea prezentelor orientări. În acest context, ERGA ar trebui să aducă în atenția Comisiei probleme semnificative în abordările adoptate de autoritățile naționale de reglementare. Comisia va informa Comitetul de contact pentru DSMAV cu privire la aceste evoluții.

În cadrul obligațiilor de raportare prevăzute la articolul 13 alineatul (4) din DSMAV, statele membre ar trebui să informeze Comisia cu privire la aplicarea prezentelor orientări.

(1) În sensul prezentelor orientări, trimiterile la „DSMAV” se înțeleg ca trimiteri la Directiva 2010/13/UE privind coordonarea anumitor dispoziții stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative în cadrul statelor membre cu privire la furnizarea de servicii mass-media audiovizuale (Directiva serviciilor mass-media audiovizuale) (JO L 95, 15.4.2010, p. 1), astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2018/1808 a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 303, 28.11.2018, p. 69).

(2) Franciza trebuie înțeleasă ca o succesiune de filme legate care au același univers fictiv.

(3) Conform unui studiu al Observatorului European al Audiovizualului, în UE sunt produse în principal formate scurte (titluri de ficțiune TV cu maximum 26 de episoade). Mai precis, 90 % din toate titlurile de ficțiune TV au maximum 26 de episoade, iar 44 % din acestea sunt filme TV (1-2 episoade). Acestea reprezintă însă o proporție limitată, și anume 33 % din total. Dimpotrivă, programele de ficțiune TV în format lung reprezintă doar 10 % din numărul titlurilor produse, dar constituie 67 % din totalul orelor de ficțiune de televiziune produse. Același studiu subliniază că formatele mai scurte pot fi considerate drept ficțiuni TV „de calitate superioară”, cu un potențial pentru coproducții și exporturi, în timp ce formatele lungi au, în general, costuri de producție mai mici și un context național mai puternic și, probabil, un potențial mai mic de exploatare transfrontalieră. Din această perspectivă, calcularea pe bază de titluri și sezoane ar putea avea un impact pozitiv asupra circulației operelor europene cu un real potențial de exploatare transfrontalieră. A se vedea G. Fontaine, TV fiction production in the European Union („Producția de ficțiune TV în Uniunea Europeană”), Observatorul European al Audiovizualului, Strasbourg, 2017.

(4) C. Grece, Films in VOD catalogues – Origin, Circulation and Age (Filme în cataloagele de servicii video la cerere – origine, circulație și vechime) – Ediția 2018, Observatorul European al Audiovizualului, Strasbourg, 2018.

(5) Recomandarea 2003/361/CE a Comisiei din 6 mai 2003 privind definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii [notificată cu numărul C(2003) 1422] (JO L 124, 20.5.2003, p. 36).

(6) http://ec.europa.eu/smart-regulation/impact/key_docs/docs/meg_guidelines.pdf

(7) A se vedea în special articolele 3 și 6 din recomandare.

(8) A se vedea, de exemplu, Main OTT SVOD groups in Europe by estimated number of subscribers (Principalele grupuri de servicii video la cerere OTT în Europa, pe baza unui număr estimat de abonați) (decembrie 2018), document publicat ca parte din Anuarul Observatorului European al Audiovizualului 2019, Strasbourg, decembrie 2018.

(9) A se vedea Orientările revizuite pentru monitorizarea aplicării articolelor 16 și 17 din Directiva serviciilor mass-media audiovizuale (DSMAV), documentul CC AVMSD (2011) 2, p. 3.

(10) A. Schneeberger, The internationalisation of TV audience markets in Europe (Internaționalizarea piețelor de audiență TV în Europa), Observatorul European al Audiovizualului, Strasbourg, 2019, p. 16.

(11) Astfel de piețe se caracterizează prin cote foarte importante deținute de câteva canale (în general, 80 % din cota de audiență este acoperită de primele 20 % din canale) și printr-un număr mare de canale cu o audiență scăzută (în medie, 80 % din canalele de televiziune din Europa au o cotă de audiență de maximum 2 %).

(12) Acestea pot evalua dacă, în mod global, furnizorul este unul dintre principalii furnizori care acoperă 80 % din cota de audiență în țara respectivă.

(13) Calculată în conformitate cu dispozițiile Recomandării 2003/361/CE a Comisiei privind definirea microîntreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii, citată mai sus.