Publicarea unei cereri în temeiul articolului 17 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 110/2008 al Parlamentului European și al Consiliului privind definirea, desemnarea, prezentarea, etichetarea și protecția indicațiilor geografice ale băuturilor spirtoase și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 1576/89 al Consiliului

(2019/C 239/09)

Prezenta publicare conferă dreptul de opoziție la cerere, în temeiul articolului 27 din Regulamentul (UE) 2019/787 al Parlamentului European și al Consiliului (1).

SPECIFICAȚIILE DE BAZĂ DIN DOSARUL TEHNIC

„NORSK AKEVITT”/„NORSK AQUAVIT”/„NORSK AKVAVIT”/„NORWEGIAN AQUAVIT”

Numărul dosarului: PGI-NO-02239 – 25.11.2016

1. Indicația geografică de înregistrat

„Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit”

2. Categoria de băuturi spirtoase

Akvavit sau aquavit [categoria 24 din anexa II la Regulamentul (CE) nr. 110/2008]

3. Descrierea băuturii spirtoase

Caracteristici fizice principale

„Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” are o gamă variată de culori, de la aproape incolor până la chihlimbariu închis.

Caracteristici chimice principale

Conținutul de alcool etilic este între 37,5 % vol. și 60 % vol.

Componentele aromatice provin în cea mai mare parte din distilate pe bază de etanol obținute din semințe de mărar sau de chimen, care asigură prezența în aquavit a substanțelor volatile limonen și (s)-carvonă. La aromă pot contribui și alte substanțe volatile (de exemplu, anisol, anetol, eugenol, S-linalol și R-linalol), provenite din distilate și/sau macerate ale altor ierburi aromatice și mirodenii. Prin procesul de maturare în butoaie se adaugă derivați de lignină, cum ar fi diverși compuși ai guaiacolului; eugenol; vanilină, acid vanilic și substanțe similare; taninuri și alți polifenoli; lactonă de stejar (β-metil-γ-octalactonă).

Caracteristici organoleptice principale

Aquavit are un gust domol, cu o savoare definită și cu aromă de chimen/mărar, precum și cu note de alte ierburi aromatice și mirodenii. Printre acestea se numără anasonul, semințele de țelină, florile de mușețel, semințele de coriandru, semințele de fenicul, grăuntele paradisului, coaja uscată de lămâie, coaja uscată de portocală amară și anasonul stelat. În funcție de perioada de maturare, aromele provenite de la butoi pot fi mai dominante, iar cele provenite de la mirodenii pot fi mai subtile. Butoiul contribuie cu diverse note aromatice, de exemplu de ciocolată, cocos, cuișoare, cafea, toffee, caramel, fum și/sau nuci.

Caracteristici specifice în comparație cu băuturile spirtoase din aceeași categorie

Utilizarea cartofilor ca materie primă este una dintre particularitățile „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” și o distinge de alte băuturi de tip aquavit, care sunt produse de obicei folosind cereale ca materie primă pentru alcoolul etilic de origine agricolă.

Aquavitul norvegian este perceput ca o băutură mai dulce, cu gust mai plin și aromă mai complexă decât alte produse din aceeași categorie, datorită compușilor proveniți din butoi și a produșilor de reacție rezultați din procesul de maturare. În mod tradițional, aquavitul se consumă ca atare, la temperatura camerei.

4. Aria geografică în cauză

Producția de „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” se desfășoară pe teritoriul Regatului Norvegiei.

5. Metoda de obținere a băuturii spirtoase

Procesul de producție a „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” constă în cinci etape: producerea alcoolului din cartofi, distilarea ierburilor aromatice și a mirodeniilor, amestecarea înainte de maturare, maturarea în butoaie și amestecarea după maturare urmată de îmbuteliere.

Producerea alcoolului din cartofi

Cartofii, care sunt în proporție de minimum 95 % de origine norvegiană, sunt fierți și amestecați cu apă. Se adaugă enzime naturale sub formă de malț din orz sau enzime exogene, care degradează amidonul, rezultând un lichid dulce (must). Amidonul din must este descompus în zaharuri prin acțiunea enzimelor, iar mustul este răcit. În must se adaugă drojdie cultivată pentru a se iniția fermentarea, proces în care zaharurile din lichid se transformă în etanol, în alți alcooli și în congeneri. Apoi, lichidul fermentat este distilat în loturi sau încontinuu, cu ajutorul unei instalații de distilare cu coloane. În instalația de distilare cu coloane, fluxul de must este trecut printr-o serie de talere. La baza coloanei se aplică abur, care încălzește mustul până la temperaturi de fierbere. Astfel se creează vapori care trec prin talerele perforate, eliminându-se alcoolii și congenerii din faza lichidă. Vaporii cu concentrație mare de alcool condensează în partea superioară a coloanei. Băutura spirtoasă finită are o concentrație minimă de alcool de 96,0 % vol. etanol și cu un conținut maxim de metanol de 10 g la hectolitrul de etanol 100 %.

Producerea distilatelor de mirodenii

Aquavitul trebuie să fie aromat cu unul sau mai multe distilate din semințe de chimen (Carum carvi) și/sau de mărar (Anethum graveolens). Alcoolul din cartofi este redistilat într-un alambic, împreună cu semințe de chimen (Carum carvi) și/sau de mărar (Anethum graveolens) uscate sau macerate. Pe lângă semințele de chimen și/sau de mărar se mai pot folosi și alte ierburi aromatice sau mirodenii. La acestea din urmă se adaugă apă și alcool etilic și pot fi lăsate la macerat înainte de distilare. Timpul de macerare și raportul dintre apă și alcoolul etilic depind de rețeta locală. Cantitatea și tipurile de ierburi aromatice și mirodenii selectate pot varia în funcție de rețetă.

Distilatele de mirodenii sunt produse în alambicuri din cupru, ceea ce înlătură toate substanțele cu gust amar și toți pigmenții. Contactul dintre compușii volatili și suprafețele din cupru ale alambicului elimină componentele nedorite care denaturează aromele, de exemplu compușii care conțin sulf. Primii câțiva litri („fruntea”) și ultimii litri („coada”) de distilat se elimină. Se păstrează doar fracțiunea de mijloc a distilatului, numită și „inimă”, care se folosește pentru aquavit. În procesul de producție a aquavitului norvegian, momentul în care se oprește colectarea „inimii” survine mai devreme decât se întâmplă de obicei în cazul celorlalte băuturi din această categorie. Acest fapt conferă distilatelor de mirodenii folosite pentru „Norwegian Aquavit” o senzație de prospețime și de lejeritate față de alte produse din aceeași categorie.

Amestecarea înainte de maturare

Distilatul sau distilatele de mirodenii pot fi introduse direct în butoaie de lemn pentru maturare sau pot fi amestecate cu etanol, apă, zahăr sau macerate de mirodenii, la latitudinea specialistului care face amestecul.

Maturarea în butoaie

Băutura spirtoasă condimentată numită aquavit este maturată în Norvegia, în butoaie de lemn, timp de cel puțin șase luni în cazul butoaielor cu capacitate mai mică de 1 000 l sau timp de cel puțin 12 luni în cazul celor cu capacitate mai mare de 1 000 l. Diferența dintre perioadele de maturare în butoaie cu capacități diferite este datorată geometriei butoaielor, întrucât aria butoiului determină extracția componentelor aromatice și evaporarea compușilor volatili, influențând dezvoltarea aromei aquavitului. În cazul butoaielor mai mari, raportul dintre suprafață și volum este mai mic decât în cazul butoaielor cu capacitate mai mică, iar perioada de maturare se prelungește pentru a se asigura efectul corespunzător asupra aromei. De-a lungul secolelor, au fost produse sortimente de aquavit învechite de la șase luni până la câteva decenii.

Potrivit tradiției, se utilizează butoaie din stejar care au fost folosite anterior pentru maturarea unor băuturi alcoolice fermentate precum vinurile Sherry, de Madeira și de Porto. Pentru maturarea aquavitului se folosesc și butoaie noi.

Maturarea în butoaie este importantă pentru percepția organoleptică a „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” și pentru calitățile organoleptice care îi conferă unicitate în categoria băuturilor de tip aquavit. În timpul maturării în butoaie se extrag compușii care dau aroma și culoarea aquavitului, atât direct din lemn, cât și din produșii de descompunere ai macromoleculelor lemnului. Printre aceste molecule se numără următoarele: derivați de lignină precum diverși compuși ai guaiacolului (care conferă un caracter condimentat, cu note de fum și de cuișoare); eugenol (care conferă note de cuișoare); vanilină, acid vanilic și substanțe similare (care conferă o notă dulce, vanilată). Din lemn se extrag taninurile și alți polifenoli, precum lactona de stejar (β-metil-γ-octalactonă), care adaugă accente dulci de lemn și cocos. Aceste caracteristici nu se regăsesc la sortimentele de aquavit care nu sunt maturate în butoaie de stejar.

În plus, au loc reacții între componentele lemnului și constituenții băuturii spirtoase aflate în curs de maturare; reacții doar între componentele extrase din lemn; și reacții doar între componentele distilatului, producându-se astfel mai mulți compuși aromatici. Aceste molecule includ acetaldehida, acidul acetic și altele. Oxidarea compușilor volatili generați de mirodeniile distilate atenuează aroma mirodeniilor și conferă aquavitului un gust fin, care nu dă senzația că arde gura. Acest lucru se întâmplă indiferent de vechimea și utilizarea anterioară a butoiului.

Al treilea element care schimbă caracterul băuturii spirtoase este evaporarea compușilor volatili în timpul maturării. Pe măsură ce apa și alcoolul etilic se evaporă din butoaie în timpul maturării, concentrația de alcool etilic a produsului aflat în butoi se modifică. Această schimbare modifică solubilitatea unor compuși aromatici precum lactonele, taninurile și derivații de lignină. Raportul etanol-apă al vaporilor depinde de temperatura și umiditatea din spațiul de depozitare.

Maturarea în butoaie este o caracteristică unică a procesului de producție tradițional norvegian și conferă un caracter distinctiv băuturii „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” față de alte tipuri de aquavit.

Amestecarea după maturare și îmbutelierea

După maturare, aquavitul norvegian din mai multe butoaie din același lot de producție sau din loturi diferite se amestecă pentru a se obține o băutură echilibrată, cu gust complex. Aroma poate fi ajustată prin adăugarea unor cantități mici de distilate de mirodenii. La aquavit se poate adăuga zahăr, dar fără a se depăși un conținut de substanță uscată de 15 g la litru.

Specialistul care face amestecul poate adăuga colorant caramel simplu, pentru a ajusta culoarea produsului finit. Culoarea aquavitului norvegian se formează în principal în timpul maturării în butoaiele de stejar, însă cantitatea de pigmenți care se dizolvă în aquavit variază de la un butoi la altul, prin urmare conținutul fiecărui butoi are o nuanță diferită. Specialistul care face amestecul încearcă să obțină un produs finit de calitate consecventă, de aceea poate fi necesar să se utilizeze o cantitate mică de colorant caramel simplu pentru ajustarea culorii. Colorantul caramel simplu se adaugă doar pentru a servi drept colorant, nu pentru aromatizare sau îndulcire.

Aquavitul norvegian se filtrează înainte de îmbuteliere, pentru a se înlătura eventualele particule de lemn care s-ar fi putut acumula în băutură pe durata maturării în butoaie. Aquavitul poate fi stabilizat prin filtrare la rece, pentru a se preveni tulburarea la refrigerare a produsului îmbuteliat.

6. Legătura cu mediul geografic sau originea

„Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” se bucură atât de o bună reputație, cât și de o calitate specială care sunt legate de aria geografică delimitată.

Reputația

Prima atestare documentară a producerii de aquavit în Norvegia datează din 1531, când un pachet conținând această băutură a fost trimis de nobilul Eske Bille din Bergen ultimului arhiepiscop al Norvegiei, Olav Engelbrektsson. În 1776, Christopher Blix Hammer, care trăia în comunitatea Melbostad din Hadeland, a publicat disertația „Chymiskoeconomisk Afhandling om norske Akeviter, Bær-Tinkturer og Bær-Safter” („Disertație chimico-economică privind aquaviturile, maceratele din fructe de pădure și sucurile de fructe de pădure ale Norvegiei”). Documentul descrie producerea de aquavit prin combinarea alcoolului din cereale cu diferite ierburi aromatice și mirodenii. Christopher Blix Hammer descrie pe larg aquavitul norvegian și în volumul „Norsk Kogebok” („Carte de bucate norvegiene”), publicat în 1793.

Cu toate că primele băuturi de tip aquavit aveau la bază alcoolul din cereale, începând din 1830 cartoful a devenit materia primă preferată. Prima atestare documentară a utilizării cartofului ca materie primă pentru producerea de băuturi spirtoase în Norvegia datează din 1791, într-o scrisoare adresată regelui Danemarcei și Norvegiei, care deținea controlul asupra producției de băuturi spirtoase în Norvegia la acea vreme. Introducerea cartofului în culturile agricole din Norvegia a salvat locuitorii de la foamete, datorită creșterii de trei ori a recoltei de amidon pe metrul pătrat de teren la cultivarea de cartofi, comparativ cu culturile de cereale. Cartoful a fost apreciat și mai mult atunci când s-a descoperit că enzimele malțului din orz pot fi folosite pentru a descompune amidonul în zaharuri fermentabile, cartoful devenind materia primă preferată pentru producerea aquavitului.

Este bine cunoscut faptul că aquavitul norvegian este fabricat din cartofi cultivați în Norvegia, aceasta fiind o componentă importantă a reputației sale printre consumatorii din Norvegia, care nici nu se așteaptă la altceva.

Tradiția comerțului cu mirodenii își are rădăcinile în Evul Mediu. Semințele de chimen și de mărar erau utilizate ca leacuri pentru îmbunătățirea digestiei după mesele tradiționale norvegiene îmbelșugate, prin urmare au fost mirodeniile preferate pentru producerea unei băuturi spirtoase condimentate, și anume aquavitul.

Familia Lysholm din Norvegia a fost prima care a maturat aquavitul în butoaie, atât pe mare, cât și pe uscat. Această poveste stă la originea aquavitului norvegian.

Maturarea aquavitului a avut loc pentru prima dată în 1807. Cu doi ani înainte, Catharina Lysholm expediase cinci butoaie de stejar cu aquavit norvegian în Indiile de Est, la bordul bricului „Throndhjems Prøve”. Nereușind să vândă băutura norvegiană, căpitanul s-a întors cu aquavitul în Norvegia. Se credea că aquavitul se alterase în timpul călătoriei, dar degustarea a arătat că de fapt băutura căpătase un gust mai domol, iar calitatea se îmbunătățise considerabil.

Familia Lysholm a păstrat cu strictețe acest secret, iar după ce a înființat propria distilerie în Trondheim în 1821, a început să matureze aquavitul în butoaie de vin fortificat. Prin combinarea maturării aquavitului pe mare cu exportarea masivă de cod sărat și uscat în America de Sud, a luat naștere cea mai veche marcă de aquavit din lume – „Linie Aquavit”. Cuvântul „linie” din denumire face referire la traversarea ecuatorului, care maximiza efectul maturării.

Familia Lysholm a construit depozitele distileriei în Trondheim, lângă mare, deoarece a descoperit că maturarea aquavitului era favorizată de umiditatea crescută din apropierea mării, comparativ cu depozitele din zonele uscate situate mai departe de țărm. Distileria Lysholm a fost deschizătoare de drumuri în practica maturării aquavitului norvegian în butoaie, însă cu siguranță nu a fost singura care a produs aquavit în acest mod. Marele succes înregistrat de aquavitul maturat în butoaie al familiei Lysholm a impulsionat distileriile înființate după 1856 să îi urmeze exemplul, iar maturarea în butoaie a devenit o parte vitală a producției de aquavit norvegian. Rețetele păstrate de la aceste distilerii sugerează că băuturile de tip aquavit puteau fi maturate timp de 20 până la 30 de ani pentru a se obține produse de cea mai bună calitate.

În 1916, prohibiția din Norvegia a scos în afara legii producția și consumul de băuturi spirtoase. După abrogarea prohibiției în 1927, guvernul norvegian a ținut sub control producătorii de băuturi spirtoase din țară printr-un monopol de stat asupra producției, preluând drepturile asupra tuturor rețetelor, echipamentelor și mărcilor existente anterior. În perioada de 78 de ani cât a durat monopolul pe producție, până în 2005, dezvoltarea produselor și gestionarea categoriilor de produse nu au fost adaptate la piață. Aceasta înseamnă că rețetele de fabricație ale producătorilor de băuturi spirtoase existenți anterior prohibiției au fost păstrate aproape intacte în această perioadă. Legislația norvegiană care impune utilizarea procedeului de maturare în butoaie pentru „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” a fost instituită pentru a proteja metodele de producție norvegiene tradiționale și pentru a garanta că orice produs cu denumirea „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” îndeplinește cerințele menționate.

În 2005, după încheierea perioadei de monopol asupra producției, au apărut mai mulți producători noi, care produc diverse sortimente de aquavit norvegian respectând aceleași metode de producție tradiționale descrise anterior.

Pe scena internațională a aquavitului, maturarea sistematică în butoaie este elementul care diferențiază aquavitul norvegian de alte băuturi similare. Această particularitate este și cea care a dat naștere reputației internaționale privind calitatea de care s-a bucurat aquavitul norvegian s-a bucurat atât în trecutul îndepărtat, cât și în ultimii ani. Sortimentele de aquavit norvegian au obținut mai multe distincții în cadrul unor competiții din întreaga lume, precum San Francisco World Spirits Competition, China Wine & Spirits Award, International Wine & Spirits Competition, International Spirits Challenge, Berlin International Spirits Competition, New York Spirits Competition, Expoziția Internațională de la Bruxelles (1897), Târgul Mondial de la Copenhaga (1888), Târgul Mondial de la Bergen (1898), Expoziția Mondială din Regatul Unit (1907).

Calitatea specială

„Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” este un sortiment distinctiv de aquavit, care folosește mai multe formule de distilate de mirodenii, rețete de amestecare, perioade de maturare în butoi și rețete de amestecare post-maturare diferite. Fiecare dintre aceste etape este vitală pentru crearea caracterului tipic al aquavitului norvegian.

Procesul de producție

Mirodeniile utilizate

Selecția mirodeniilor utilizate la realizarea distilatelor are o importanță vitală în definirea caracterului băuturii spirtoase.

Distilarea mirodeniilor

Dimensiunea și forma alambicurilor utilizate la producerea distilatelor de mirodenii influențează distilatul obținut, modelând astfel caracterul produsului finit. Forma și dimensiunea alambicului variază de la un producător la altul, ceea ce face ca fiecare producător de aquavit să creeze un produs unic. De asemenea, modul de alegere a „inimii” distilatului de mirodenii este diferit la fiecare producător, ceea ce accentuează individualitatea fiecărui aquavit norvegian.

Maturarea în butoaie

Etapa de maturare în butoaie contribuie la savoarea, aroma și componentele senzoriale unice ale „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit”. Deoarece maturarea în butoaie adaugă băuturii mai multe componente aromatice, aquavitul norvegian se savurează la temperatura camerei, spre deosebire de sortimentele de aquavit nematurate în butoaie, care se servesc de obicei reci.

Factorii umani

Experiența și cunoștințele de specialitate ale fiecărei persoane implicate în producția de „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” sunt esențiale pentru dobândirea caracterului tradițional renumit al acestei băuturi spirtoase.

Distilatorul

Distilatorul se ocupă de producerea distilatelor de mirodenii utilizate. Cunoștințele și experiența distilatorului sunt vitale pentru obținerea unei „inimi” a distilatului de mirodenii de calitate potrivită.

Specialistul care face amestecul

Specialistul care face amestecul se folosește de simțul mirosului și al gustului, precum și de cunoștințele sale, pentru a realiza amestecul de aquavit înainte de maturarea în butoaie. Rezultatul maturării depinde de priceperea și instinctul celui care face amestecul în ceea ce privește înțelegerea procesului de maturare și a modului în care acesta influențează aquavitul. După maturare, competența specialistului este vitală pentru obținerea unui produs de calitate superioară și constantă prin amestecarea băuturii din butoaie.

7. Dispozițiile Uniunii Europene sau dispozițiile naționale/regionale

Cerințele de bază sunt prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 110/2008 încorporate în Acordul privind SEE și puse în aplicare la articolul 2 din Regulamentul norvegian nr. 1148 din 11 octombrie 2006 privind băuturile spirtoase și băuturile aromatizate.

Orice produs etichetat și distribuit sub denumirea „Norsk Akevitt”/„Norsk Aquavit”/„Norsk Akvavit”/„Norwegian Aquavit” este protejat de dispozițiile speciale de la capitolul III articolul 6a din Regulamentul norvegian privind băuturile spirtoase și băuturile aromatizate și, prin urmare, trebuie să respecte dispozițiile respective.

La articolul 6a din regulamentul norvegian se prevede că aquavitul trebuie să fie produs în Norvegia, că 95 % din cartofii folosiți ca materie primă trebuie să fi fost cultivați în Norvegia și că alcoolul etilic și aquavitul trebuie să fie produse în Norvegia. În plus, aquavitul trebuie să fie maturat în Norvegia, în butoaie de lemn, timp de cel puțin 6 luni în cazul butoaielor cu capacitate mai mică de 1 000 l sau cel puțin 12 luni în cazul butoaielor cu capacitate mai mare de 1 000 l.

8. Solicitantul

Norvegia Ministerul Agriculturii și Alimentației din Norvegia P.O. BOX 8007 Dep. 0030 Oslo NORVEGIA

9. Completare a indicației geografice

—

10. Norme specifice privind etichetarea

—

(1) JO L 130, 17.5.2019, p. 1.