În cadrul uniunii bancare, Comitetul Unic de Rezoluție (SRB) realizează procesul de pregătire a planurilor de rezoluție pentru băncile aflate în sfera sa de competență. În plus, SRB a elaborat orientări cu privire la funcțiile critice și la operaționalizarea recapitalizării interne și încă lucrează la o serie de aspecte, în special legate de continuitatea funcționării și de sistemele informatice de management. SRB a publicat în trecut o „Introducere în domeniul planificării rezoluției” și elaborează în prezent un manual mai detaliat cu privire la planificarea rezoluției pentru publicare externă.

Articolul 129 din BRRD și articolul 94 din RMUR impun Comisiei să reexamineze punerea în aplicare a cadrului de rezoluție și să înainteze un raport Parlamentului European și Consiliului. Rapoartele privind punerea în aplicare a acestor instrumente juridice trebuiau prezentate până în iunie și, respectiv, decembrie 2018. Având în vedere legăturile strânse dintre aceste instrumente, este oportun ca acestea să fie reexaminate împreună. În plus, pentru a realiza reexaminarea, a fost necesar să se aștepte adoptarea pachetului bancar (descris mai în detaliu în continuare), care a modificat unele elemente importante ale cadrului de rezoluție și, în special, normele privind cerința minimă de fonduri proprii și datorii eligibile sau MREL.

În plus, RMUR înființează Comitetul Unic de Rezoluție (SRB), care are sarcina de a pregăti și de a realiza rezoluția băncilor stabilite în statele membre care participă la uniunea bancară, precum și de a gestiona FUR.

După caz, Comisia a evaluat măsura notificată de statul membru în conformitate cu normele privind ajutorul de stat pentru sectorul financiar, care, în vederea acordării de sprijin sub formă de capital, impun repartizarea sarcinilor între acționari și creditorii subordonați, precum și alte dispoziții, inclusiv prezentarea unui plan de restructurare, acolo unde era relevant.

-În ceea ce privește banca letonă ABLV AS și filiala sa ABLV Bank Luxembourg S.A., după ce BCE a stabilit că acestea erau în curs de a intra în dificultate sau susceptibile de a intra în dificultate în februarie 2018, SRB a luat decizia de a nu aplica măsurile de rezoluție, având în vedere absența interesului public. Ulterior, ABLV AS a solicitat lichidarea voluntară în conformitate cu legea letonă, iar ABLV Luxembourg S.A. a continuat să facă obiectul unui regim de suspendare a plăților în temeiul legislației luxemburgheze.

-National Bank of Greece și Piraeus Bank au făcut obiectul recapitalizării preventive în noiembrie 2015. Același tip de sprijin a fost acordat de către autoritățile italiene băncii Monte dei Paschi di Siena în iunie 2017.

-Anumite bănci au primit sprijin preventiv sub formă de lichidități. Astfel de sprijin a fost acordat pentru două bănci elene (National Bank of Greece și Piraeus Bank) în aprilie 2015. În decembrie 2016, a beneficiat de astfel de sprijin banca Monte dei Paschi di Siena, iar în ianuarie și aprilie 2017, au beneficiat de același tip de sprijin două bănci italiene de dimensiuni medii, Banca Popolare di Vicenza și Veneto Banca;

În plus, anumite dispoziții ale cadrului de rezoluție au fost aplicate în cazurile recente în care anumite bănci s-au aflat în dificultate, ceea ce nu a implicat, totuși, rezoluția instituției:

Cazul Banco Popular (iunie 2017) constituie singura rezoluție efectuată după intrarea în vigoare a tuturor dispozițiilor RMUR. Schema de rezoluție pentru Banco Popular a implicat reducerea valorii contabile și conversia fondurilor proprii ale instituției, precum și vânzarea entității prin intermediul instrumentului de vânzare a activității. În acest context, s-a stabilit că Banco Santander este cumpărătorul adecvat. Nu s-a efectuat în acest caz nicio recapitalizare internă a datoriilor în plus față de datoriile subordonate și nu a fost nevoie de sprijin din partea Fondului unic de rezoluție.

O parte dintre dispozițiile incluse în pachet sunt legate de MREL. În special, pachetul prevede măsuri pentru alinierea cadrului legislativ existent la standardul internațional relevant emis de Consiliul pentru Stabilitate Financiară privind capacitatea totală de absorbție a pierderilor (TLAC) și include modificări semnificative în ceea ce privește calibrarea, criteriile de eligibilitate și alocarea cerinței MREL în cadrul grupului, precum și consecințele încălcării acesteia. În plus, textul abordează chestiunea recunoașterii contractuale a recapitalizării interne a pasivelor emise în temeiul legislației țărilor terțe, precum și competențele autorităților de rezoluție de a suspenda plățile (competențele moratorii).

În plus, în statele membre care nu fac parte din uniunea bancară, precum și în jurisdicțiile țărilor terțe, se prevede acordarea de sprijin pentru lichidități în cadrul procesului de rezoluție, fie fără limite, fie cu limite mult mai mari decât cele posibile în cadrul uniunii bancare, adesea cu posibilitatea creșterii acestora.

Una dintre opțiunile disponibile ar fi mutualizarea contribuțiilor ex post și ex ante, începând cu anul 2021, în scopul de a realiza un mecanism comun de sprijin care să aibă o dimensiune credibilă, și de a spori reziliența uniunii bancare.

Se pare că există o opinie împărtășită în mare măsură de statele membre care participă la uniunea bancară potrivit căreia rambursarea mecanismului comun de sprijin de către FUR ar fi limitată exclusiv la compartimentul (compartimentele) național(e) în cauză, în situația în care mecanismul de sprijin ar trebui să fie utilizat înainte de sfârșitul perioadei de tranziție. Acest lucru are un impact asupra sumelor care pot fi rambursate și, deci, împrumutate prin mecanismul comun de sprijin. Pentru a se asigura că accesul deplin la mecanismul de sprijin este posibil, dacă este necesar, și pe durata fazei de tranziție, vor trebui convenite modificări limitate ale Acordului interguvernamental (în special pentru că, fără o modificare rapidă a Acordului interguvernamental, avantajele care decurg din punerea în aplicare timpurie a acestuia pot fi limitate).

În prezent, normele naționale în materie de insolvență aplicabile băncilor care se află în curs de a intra în dificultate sunt în mare parte nearmonizate, iar aplicarea normelor în materie de insolvență la nivel național variază de la un stat membru la altul. Până în prezent, BRRD/RMUR au introdus doar într-o măsură limitată elemente de armonizare. În special, BRRD prevede că anumite depozite eligibile neacoperite au un rang superior în ierarhia națională în caz de insolvență în raport cu cel al altor pasive obișnuite neprivilegiate și negarantate și că rangul depozitelor garantate în procedurile de insolvență este superior în raport cu cel al depozitelor eligibile negarantate. Rangul acordat în caz de insolvență a fost armonizat ulterior prin Directiva privind ierarhia creditorilor băncilor, care modifică BRRD. Directiva a creat o nouă categorie de datorii (datorii cu rang prioritar neprivilegiate), care, în caz de insolvență, au un rang superior pasivelor subordonate, dar inferior pasivelor cu rang prioritar.

Clauza de reexaminare din RMUR impune Comisiei să evalueze dacă este necesar să se armonizeze în continuare procedurile de insolvență pentru instituțiile în curs de a intra în dificultate sau susceptibile de a intra în dificultate.

Diferențele dintre regimurile de insolvență în cadrul uniunii bancare pot constitui o sursă de provocări și de complexitate pentru autoritatea de rezoluție, în special atunci când procedura de insolvență este utilizată ca scenariu contrafactual în contextul măsurilor ce vizează băncile transfrontaliere aflate în rezoluție (pentru a respecta principiul potrivit căruia niciun creditor nu trebuie să fie dezavantajat în raport cu procedurile normale de insolvență). Este nevoie de mai multă experiență pentru a înțelege dacă și cum ar trebui abordate aceste probleme. Cu toate acestea, Comisia poate deja să identifice anumite elemente ale normelor privind insolvența bancară pentru băncile care se află în curs de a intra în dificultate care ar putea merita o reflecție suplimentară. Printre acestea se numără o evaluare a rangului aplicabil creanțelor în diferite state membre în temeiul legislației lor naționale în materie de insolvență, inclusiv pentru a determina dacă este de dorit alinierea mai strânsă a rangurilor în caz de insolvență și de rezoluție. Ar putea fi necesară o mai mare claritate cu privire la procedurile disponibile la nivel național pentru lichidarea sau falimentul băncilor care sunt declarate în curs de a intra în dificultate sau susceptibile de a intra în dificultate, dar pentru care nu există un interes public în luarea unor măsuri de rezoluție. BRRD/RMUR nu specifică modul în care ar trebui să se desfășoare procedurile de insolvență pentru aceste bănci, deoarece aceste elemente nu sunt armonizate, sarcina de a le stabili revenindu-i legiuitorului național.

Comisia a lansat un studiu pentru a înțelege mai bine aceste probleme. Scopul studiului va fi acela de a oferi o bază pentru analiza divergențelor dintre cadrele de insolvență pentru bănci în temeiul diferitelor legislații naționale și de a evalua interacțiunile dintre aceste cadre și normele de rezoluție. De asemenea, studiul ar trebui să identifice potențiale opțiuni de politică pentru armonizare, inclusiv posibila introducere a procedurilor de lichidare administrativă în UE.

C.Funcționarea MUR și a SRB

Clauza de reexaminare din RMUR prevede evaluarea de către Comisie a mai multor aspecte legate de guvernanța și funcționarea mecanismului unic de rezoluție (MUR) și a SRB.

Aspectele enumerate pentru reexaminare, care sunt grupate în continuare pentru simplificare, includ:

-evaluarea interacțiunilor SRB (și ale MUR în general) cu alți actori din cadrul procesului de rezoluție, precum și cu ABE, Autoritatea Europeană pentru Valori Mobiliare și Piețe (ESMA) și Autoritatea Europeană de Asigurări și Pensii Ocupaționale (EIOPA);

-stabilirea necesității de a revizui nivelul-țintă sau punctul de referință pentru FUR;

-evaluarea mecanismelor de guvernanță internă ale SRB și a altor aspecte operaționale și, în special, a portofoliului de investiții al SRB;

-evaluarea statutului juridic al comitetului în calitate de agenție a Uniunii.

Ca observație preliminară, Comisia observă că SRB și-a asumat competențe de rezoluție depline în 2016 și că acesta a avut nevoie de timp pentru a-și stabili modul de funcționare internă și pentru a-și completa personalul. Prin urmare, nu există suficiente informații sau experiență pentru a efectua o examinare aprofundată.

Cu toate acestea, pot fi formulate câteva considerații preliminare.

În ceea ce privește procedura stabilită în RMUR pentru adoptarea unei scheme de rezoluție, aceasta implică mai multe etape și necesită coordonarea între diferiți actori, inclusiv SRB, autoritățile naționale de rezoluție, Banca Centrală Europeană și Comisia. În plus, procedura prevede că, pentru a menține stabilitatea financiară și pentru a evita un impact negativ asupra pieței, schema de rezoluție trebuie adoptată și executată într-o perioadă foarte scurtă. Deși prezintă anumite provocări, procedura asigură luarea rapidă a deciziilor privind rezoluția bancară, menținând în același timp rolurile și prerogativele tuturor actorilor implicați.

În afara procedurii de rezoluție, SRB a colaborat cu autoritățile naționale, în conformitate cu procedurile stabilite în cadru. În ciclul de planificare a rezoluției din 2017, SRB a stabilit obiective obligatorii privind MREL la nivel consolidat pentru majoritatea celor mai mari grupuri bancare din sfera de competență a SRB, iar SRB intenționează să stabilească obiective obligatorii pentru toate grupurile din cadrul sferei sale de competență până în 2020.

Referitor la ABE, la 27 noiembrie 2017, Comisia a publicat un raport privind rolul ABE în ceea ce privește procedurile de mediere în caz de rezoluție. Raportul a abordat câteva aspecte pe care ABE le-a adus la cunoștința Comisiei. Toate aceste aspecte se referă la dispozițiile Regulamentului de instituire a Autorității Bancare Europene, care a fost modificat în contextul revizuirii ESA.

În ceea ce privește revizuirea nivelului-țintă și a punctului de referință pentru FUR, RMUR prevede că, până la sfârșitul unei perioade inițiale de opt ani de la data de 1 ianuarie 2016, mijloacele financiare disponibile ale fondului trebuie să ajungă la cel puțin 1 % din cuantumul depozitelor garantate ale tuturor instituțiilor de credit autorizate în toate statele membre participante. În mod similar, BRRD prevede că, până la 31 decembrie 2024, mijloacele financiare disponibile ale mecanismelor de finanțare ale statelor membre se ridică la cel puțin 1 % din suma depozitelor acoperite ale tuturor instituțiilor autorizate pe propriul teritoriu. Statele membre pot stabili niveluri-țintă superioare acestei valori, opțiune pe care unele dintre statele membre au utilizat-o la transpunerea BRRD.

Din anul 2014, au fost adoptate mai multe regulamente delegate și de punere în aplicare, care stabilesc modalitățile referitoare la contribuțiile ex ante și ex post care trebuie colectate pentru Fondul unic de rezoluție și pentru mecanismele de finanțare naționale. Ulterior, în cadrul uniunii bancare, SRB a calculat și, prin intermediul autorităților naționale de rezoluție, a început să colecteze contribuții ex ante la Fondul unic de rezoluție. În afara uniunii bancare, băncile contribuie în prezent la mecanismele de finanțare naționale.

În octombrie 2016, ABE a adoptat un raport cu privire la punctul de referință pentru stabilirea nivelului-țintă pentru mecanismele de finanțare a rezoluției. Raportul a recomandat modificarea bazei nivelului-țintă pentru mecanismele de finanțare a rezoluției, înlocuind depozitele garantate cu totalul pasivelor minus depozitele acoperite, pentru a asigura o mai mare coerență cu cadrul de reglementare. Raportul a subliniat, în același timp, faptul că autoritățile și instituțiile de rezoluție trebuie să aibă certitudinea contribuțiilor în etapa de constituire a mecanismelor de finanțare a rezoluției și că ar trebui evitată volatilitatea nivelului-țintă în această etapă.

În acest moment, FUR se află încă în etapa de constituire și nu a fost utilizat niciodată în vederea aplicării unei măsuri de rezoluție. Prin urmare, ar trebui să se pună accentul pe atingerea nivelului-țintă și pe asigurarea punerii pe deplin în aplicare a dispozițiilor legale existente. În această etapă a procesului, nu par să fie necesare modificări în ceea ce privește nivelul-țintă propriu-zis sau în ceea ce privește punctul de referință și contribuțiile.