RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 239/22

Publicarea unei cereri în temeiul articolului 50 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare

(2016/C 239/11)

Prezenta publicare conferă dreptul de opoziție la cererea de înregistrare în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (1).

DOCUMENT UNIC

„HÅNNLAMB”

Nr. UE: SE-PDO-0005-01327 – 21.4.2015

DOP ( X ) IGP ( )

1. Denumirea

„Hånnlamb”

2. Statul membru sau țara terță

Suedia

3. Descrierea produsului agricol sau alimentar

3.1. Tipul de produs

Clasa 1.1. Carne (și organe comestibile) proaspete

3.2. Descrierea produsului căruia i se aplică denumirea de la punctul 1

„Hånnlamb” desemnează carcasele și bucățile de carne de la oile și de la mieii din rasa „gutefår” care sunt fătați, crescuți și sacrificați în aria geografică delimitată Gotland. În dialectul din Gotland, „Hånnlamb” înseamnă „oaie cornută”. Acesta este numele inițial al oilor cornute din Gotland care au fost salvate de la dispariție la începutul secolului XX și apoi desemnate ca fiind rasa „gutefår”. Rasa își are originea în vechea rasă ovină „allmogefår” din Gotland, ale cărei caracteristici au fost modelate de-a lungul miilor de ani de clima și de vegetația din Gotland. Oile sunt crescute pe pășuni naturale, care oferă o furajare săracă în comparație cu terenurile arabile, și s-au adaptat astfel încât să profite la maximum de vegetația care crește pe aceste pășuni. Carnea lor a fost comercializată atât în Gotland, cât și în restul Suediei.

Animalele „Hånnlamb” destinate sacrificării trebuie să fie din rasa „gutefår”, să îndeplinească cerințele de puritate a rasei stabilite de una dintre societățile de crescători (Gutefår Akademin sau Föreningen Gutefåret) și să fie incluse în băncile de gene ale acestora pentru conservarea rasei. Animalele trebuie să fie crescute pe pășunile naturale din Gotland.

Păscutul în aceste zone naturale conferă cărnii un caracter special. Iarba și ierburile aromatice conțin, de exemplu, niveluri ridicate de acizi grași polinesaturați și de antioxidanți precum vitamina E. Prin urmare, carnea obținută de la mieii hrăniți cu aceste ierburi conține o cantitate mai mare din aceste substanțe și are un profil diferit al acizilor grași și, astfel, un gust caracteristic. Vitamina E influențează în mod indirect gustul, prin faptul că împiedică descompunerea acizilor grași. Există diferențe de gust specifice fiecărei rase, care se datorează în principal diferențelor legate de stratul de grăsime, dar și capacității rasei de a valorifica diferitele tipuri de furaje. Prin adaptare, „hånnlamb” s-a obișnuit bine cu pășunile care oferă o furajare săracă, dar bogată în specii, care determină de asemenea caracteristicile specifice ale cărnii. Conținutul energetic al cărnii este de aproximativ 100-170 kcal sau 470-700 kJ per 100 g de carne, în funcție de cum este tranșată. Conținutul de grăsime variază între aproximativ 2 % și 10 % și constă în proporții mai mult sau mai puțin egale de acizi grași saturați și mononesaturați, în timp ce acizii grași polinesaturați reprezintă aproximativ 10 % din conținutul total de acizi grași. Carnea animalelor hrănite pe pășuni naturale prezintă proporții mai mari de acizi grași polinesaturați, precum acizii grași omega-3 (în special acidul alfa-linolenic și acidul eicosapentaenoic), deoarece plantele care cresc pe aceste pășuni conțin acizii grași respectivi. Cantitățile de acizi grași omega-3 pot varia cu un factor de până la 5, în funcție de plantele consumate. Proporțiile de acizi grași omega-6 și omega-3 din carne sunt influențate de hrană/pășunat și, la rândul lor, afectează experiența gustativă. Gustul cărnii „hånnlamb” poate fi descris ca deosebit, fiind suculent, cu o tentă de ficat și de sânge, și prezentând un gust de unt (clarificat), o notă forestieră (pământ, mușchi și ciuperci), un gust acid și un post-gust metalic distinct. În plus, carnea de miel are un gust sărat natural, cu tente de ierburi și de castane și cu o aromă de vânat bine definită. Comisiile de degustare au asociat cărnii de miel gusturi de tip metalic, forestier, untos, precum și gustul acid al cărnii. Cel mai intens gust a fost cel de unt, urmat de gustul metalic și de cel forestier. Carnea prezintă o granulație fină, având o culoare mai închisă și un strat de grăsime mai redus decât carnea de la rasele mai comerciale. La lumina zilei, carnea prezintă o culoare roșu închis moderată, iar grăsimea este albă (AMSA Meat Color Measurement Guidelines, American Meat Science Association, 2012).

Una dintre caracteristicile animalelor din rasele autohtone este că prezintă o mare varietate. Ele arată diferit și greutatea lor variază. Oile „gutefår” adulte au o greutate variabilă, chiar și în același grup de vârstă. Greutatea în viu a oilor femele este în medie de 50 kg, dar poate varia între 40 și 70 kg, greutatea berbecilor situându-se între 60 și 80 kg. Aceasta înseamnă că există variații și în ceea ce privește creșterea și greutatea mieilor. Greutatea la sacrificare a mieilor din Lilla Karlsö, de exemplu, variază între 16 și 21 kg.

Nu există nicio cerință referitoare la vârsta maximă sau minimă la sacrificare pentru a putea vinde carnea ca „hånnlamb”. Clasificarea animalului ca oaie sau miel se face prin examinarea vizuală a carcasei. Limita de vârstă superioară pentru mielul „hånnlamb” este de 16 luni, după care este clasificat ca oaie. La vânzarea „hånnlamb” trebuie să se precizeze clar de unde provine carnea – de la un miel sau de la o oaie adultă.

Greutatea minimă a carcaselor care pot fi vândute ca „hånnlamb” este de 12 kg. Nu există nicio limită de greutate stabilită pentru bucățile individuale de carne, deoarece nu s-a considerat necesar.

Mieii sunt de obicei sacrificați la începutul toamnei, după ce au atins o greutate în viu de circa 30-50 kg. Sacrificarea animalelor mai vârstnice are loc de-a lungul întregului an. Criteriul de calitate pentru categoria miel, potrivit grilei de clasificare EUROP pentru „hånnlamb”, impune clasa O-E pentru conformația carcasei. Criteriul de calitate pentru clasa stratului de grăsime este că aceasta trebuie să fie cel puțin „subțire” (2-) la miel, conform grilei de clasificare EUROP. Pentru categoria de sacrificare, clasa conformației poate fi un pic mai scăzută (P+-E), în timp ce clasa stratului de grăsime ar trebui să fie cel puțin „subțire” (2-).

3.3. Hrană pentru animale (doar în cazul produselor de origine animală) și materii prime (doar în cazul produselor prelucrate)

De-a lungul întregului sezon de producție vegetală, animalele „hånnlamb” pasc pe pășuni naturale și beneficiază de elementele nutritive disponibile în vegetația respectivă. În funcție de factorii climaterici și de condițiile de creștere de pe pășunile naturale, toamna târziu și primăvara hrana poate fi suplimentată cu furaje, inclusiv cu fân/furaje însilozate. Mieii își urmează mamele către pășunile naturale și încep să pască la vârsta de aproximativ o lună, însă sug în continuare de la mame ca modalitate de interacțiune socială, până toamna târziu.

Conținutul nutritiv al pășunilor (per kg de substanță uscată) variază, dar a fost calculat pentru pășunile tipice utilizate de „hånnlamb” după cum urmează: energie consumabilă 10,2 MJ, proteine brute digerabile 126 g, aminoacizi absorbabili 69 g, balanța proteică în rumen 48 g, calciu 9,1 g, fosfor 2,6 g, potasiu 17,2 g, magneziu 1,8 g, cenuși 63 g și proteine brute 168 g.

Iarna, oile femele și berbecii să hrănesc cu fân și/sau cu furaje însilozate. Femelele pot primi suplimente de furaje concentrate începând cu o lună înainte de a făta și până la o lună după ce au fătat. Atât furajele grosiere, cât și furajele concentrate trebuie să provină din aria geografică delimitată.

Fânul folosit pentru furajarea pe parcursul iernii este produs pe terenuri arabile. Compoziția variază în funcție de condițiile de teren, însă deseori cuprinde amestecuri de specii de iarbă precum timoftica, păiușul de livadă și raigrasul peren, împreună cu fire de lucernă și alte ierburi.

Furajele însilozate sunt produse folosind aceeași materie primă ca pentru fân.

Nu există cerințe referitoare la ce furaje concentrate ar trebui să fie alese, în afara faptului că furajarea trebuie limitată la aproximativ o lună înainte și după fătare.

3.4. Etape specifice ale producției care trebuie să se desfășoare în aria geografică delimitată

Animalele destinate sacrificării trebuie să fie fătate și crescute pe pășunile naturale din aria geografică delimitată (pot fi ținute pe alte terenuri din aria geografică delimitată pentru perioade scurte de timp în decursul sezonului de pășunat și în afara perioadei de pășunat).

Perioada de pășunat pentru miei înainte de sacrificare trebuie să fie de cel puțin patru luni. Perioada de pășunat pentru animalele adulte trebuie să fie de cel puțin șapte luni pe an.

3.5. Norme specifice privind felierea, răzuirea, ambalarea etc. a produsului la care se referă denumirea înregistrată

—

3.6. Norme specifice privind etichetarea produsului la care se referă denumirea înregistrată

În timpul operațiunilor de sacrificare, animalele, carcasele și bucățile de carne trebuie ținute separat. Carcasele trebuie ștampilate cu logoul „Hånnlamb” (figura 1).

Logoul trebuie de asemenea plasat pe ambalajul produselor finite, pentru a asigura trasabilitatea.

4. Delimitarea concisă a ariei geografice

Aria geografică este formată din insula Gotland și din insulele și insulițele adiacente. Aria geografică corespunde provinciei Gotland, inclusiv Gotska Sandön (figura 2). Gotland este cea mai mare insulă din Marea Baltică și este situată la 57°29′57″ N 18°30′34″ E. Insula este diferită de majoritatea celorlalte teritorii ale Suediei, în sensul că roca de bază este formată din calcar.

5. Legătura cu aria geografică

Gotland are o climă maritimă. Temperatura este relativ stabilă de-a lungul anului, datorită situării în zona baltică, cu veri răcoroase și cu toamne și ierni blânde. Temperatura medie anuală este de aproximativ + 6,5 °C. Temperatura de la începutul verii și din perioada principală de vară este deseori ridicată, expunerea intensă la soare ducând la apariția secetei, ceea ce afectează vegetația și condițiile de pășunat.

„Hånnlamb” este o rasă rezistentă care provine din rasa gotlandică „allmogefår”, ale cărei caracteristici au fost modelate de clima și de vegetația din Gotland de-a lungul a mii de ani. Oile se deplasau tot anul prin întreaga zonă – prin pășuni de coastă, terenuri alvarice și păduri. Ca urmare a acestui mod de viață, oile din Gotland care trăiau pe câmp erau bine adaptate la mediul natural unic al insulei. Această rasă de oi păstrează multe dintre caracteristicile inițiale care nu mai sunt prezente în rasele ovine moderne. De exemplu, sistemul gastrointestinal al oii este de așa natură încât permite animalului să valorifice la maximum pășunile naturale sărace din Gotland.

Rapoartele cincinale ale guvernatorului provinciei din secolul XIX afirmă că pășunile de pe insulă erau potrivite pentru creșterea oilor și că creșterea oilor era o activitate de mare importanță în Gotland. Potrivit acestor rapoarte, rasa de oi din Gotland era rezistentă deoarece animalele stăteau afară tot anul. În plus, ele erau mici ca dimensiune, dar produceau o carne bună cu un pronunțat gust de vânat. S-a dovedit că această din urmă calitate rezultă, între altele, din amestecul de ierburi de pe pășunile naturale. Potrivit unor surse mai vechi, carnea de oaie – indiferent dacă era proaspătă, afumată sau sărată – reprezenta un produs semnificativ de export al provinciei Gotland. De exemplu, carnea de oaie a fost trimisă în mod regulat către Stockholm începând de la mijlocul secolului XVIII.

În 1918 a fost lansată o inițiativă care viza salvarea de la dispariție a oilor din Gotland, și anume „hånnlamb”. Din oile „hånnlamb” adunate la un loc au fost formate treptat noi turme. Ca urmare, oile autohtone din Gotland, „hånnlamb”, au fost salvate. În 1973 a fost aprobat termenul „gutefår” pentru a desemna rasa autohtonă de oi cornute din Gotland, denumită în mod tradițional „hånnlamb” în dialectele gutamål și gotlandic. Atât oile femele, cât și berbecii din rasa „hånnlamb” au coarne.

În ziua de astăzi, creșterea „hånnlamb” se bazează pe metode foarte similare celor utilizate în trecut, deși respectă normele stabilite de autorități și de legislație. Reproducerea este strict controlată și urmează un plan de reproducere stabilit de Jordbruksverket (Consiliul pentru agricultură al Suediei), care interzice ameliorarea direcționată și încrucișarea cu alte rase. Prin urmare, rasa „hånnlamb” păstrează aspectul și caracteristicile pe care le-a avut de mii de ani.

S-au făcut descoperiri arheologice care arată că activitatea de creștere a oilor este practicată în Gotland de peste 4 000 de ani. Creșterea oilor a devenit foarte importantă în Gotland încă de la începuturi. Faptul că țăranii liberi de pe insulă foloseau „väduren”, un berbec mai vârstnic, ca simbol pe sigiliile lor încă din secolul XIII dovedește încă o dată importanța creșterii oilor pentru Gotland. „Väduren” simboliza împărțirea sudului insulei Gotland în trei părți cu multă vreme înainte de a apărea pe emblema întregii insule și continuă să fie simbolul oficial al insulei. Berbecul „väduren” decorează și stema regiunii, a provinciei și a prefecturii Gotland (figura 3).

Legătura cauzală dintre aria geografică și calitatea sau caracteristicile produsului (pentru DOP) sau o calitate anume, reputația sau alte caracteristici ale produsului (pentru IGP)

Conținutul de calcar al solului și clima maritimă au dăruit pășunilor naturale din Gotland o specială și bogată varietate de ierburi. Același lucru este valabil și pentru rarele păduri de conifere, a căror floră este foarte bogată în ierburi datorită conținutului de calcar al solului. În cadrul pășunilor naturale pot crește până la 20-40 de specii de plante pe m2. Chiar și în ziua de azi, pășunile acoperă o mare parte din suprafața Gotlandului, deși dimensiunea lor s-a restrâns și în prezent se ridică la circa 40 000 de hectare.

Clima uscată din Gotland, împreună cu pășunatul în arii naturale, conferă cărnii oilor din rasa „hånnlamb” un gust puternic de carne. Studiile științifice au arătat că gustul cărnii este afectat de conținutul de apă al furajelor. Abundența de ierburi aromatice, de exemplu cimbrișor, de pe pășunile naturale din Gotland dă cărnii un gust distinct de vânat, calitate menționată în izvoarele istorice, carnea fiind considerată o delicatesă foarte căutată.

Trimitere la publicarea caietului de sarcini

[articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf din prezentul regulament]

http://www.livsmedelsverket.se/globalassets/produktion-handel-kontroll/livsmedelsinformation-markning-halsopastaenden/skyddade-beteckningar/ansokan-hannlamb-med-bilagor.pdf

(1) JO L 343, 14.12.2012, p. 1.