RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 255/37

A 458-A SESIUNE PLENARĂ DIN 16 ŞI 17 DECEMBRIE 2009

Avizul Comitetului Economic şi Social European privind propunerea de regulament al Parlamentului European şi al Consiliului privind denumirile fibrelor textile şi etichetarea corespunzătoare a produselor textile

COM(2009) 31 final/2 – 2009/0006 (COD)

(2010/C 255/06)

Raportor: dl CAPPELLINI

La 27 februarie 2009, în conformitate cu articolul 95 din Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, Consiliul a hotărât să consulte Comitetul Economic şi Social European cu privire la

Propunerea de regulament al Parlamentului European şi al Consiliului privind denumirile fibrelor textile şi etichetarea corespunzătoare a produselor textile

COM(2009) 31 final/2 – 2009/0006(COD).

Secţiunea pentru piaţa unică, producţie şi consum, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, şi-a adoptat avizul la 17 noiembrie 2009. Raportor: dl CAPPELLINI.

În cea de-a 458-a sesiune plenară din 16 şi 17 decembrie 2009 (şedinţa din 16 decembrie), Comitetul Economic şi Social European a adoptat prezentul aviz cu 160 de voturi pentru şi 1 abţinere.

1. Concluzii şi recomandări

1.1 CESE sprijină iniţiativa Comisiei Europene privind denumirile fibrelor textile şi etichetarea corespunzătoare a produselor textile, care ar putea reprezenta un important pas înainte pentru favorizarea proceselor inovative şi a soluţiilor societale în industria textilă europeană şi ar creşte, în acelaşi timp, gradul de sensibilizare şi informare al consumatorilor europeni, în special într-o perioadă de criză. Comitetul Economic şi Social European subliniază, aşa cum a făcut-o deja în avizele şi rapoartele sale de informare cu privire la viitorul industriei textile (1), necesitatea urgentă ca acest sector să dezvolte politici coerente şi integrate, cum ar fi etichetarea, pentru a-şi asigura un avantaj competitiv.

1.2 CESE salută regulamentul şi sprijină articolul 4 privind cadrul juridic naţional referitor la produsele de origine şi la legislaţiile în domeniul concurenţei.

1.3 CESE solicită Comisiei Europene şi părţilor interesate să monitorizeze modul în care regulamentul propus va influenţa:

— Agenda strategică europeană pentru cercetare în ceea ce priveşte dezvoltarea şi utilizarea de noi fibre şi de produse textile inovatoare şi transparenţa;

— simplificarea cadrului juridic existent, cu impactul pozitiv pe care aceasta l-ar putea avea asupra părţilor interesate din sectorul privat şi asupra administraţiilor publice la nivel european şi la nivel naţional/regional;

— îmbunătăţirea, în sensul unei mai mari coerenţe, a cadrului de reglementare existent (2).

1.4 CESE confirmă importanţa respectării nevoii consumatorilor de a dispune de informaţii clare şi complete cu privire la produse, în special în ceea ce priveşte produsele textile, şi sprijină iniţiativa Comisiei menită să simplifice procedurile şi să reducă costurile pe care le implică în prezent transpunerea unei directive.

1.5 CESE solicită implicarea în mod sistematic a societăţii civile, a partenerilor sociali din întregul sector al textilelor şi a actorilor instituţionali în activitatea Comitetului pentru directivele referitoare la denumirile şi etichetarea produselor textile (articolul 20 din propunerea de regulament). Ar trebui, de asemenea, să se ia în considerare sisteme de revizuire regulată a regulamentului, pentru a se asigura un avantaj competitiv în comparaţie cu alte etichetări şi standarde ale industriei textile la nivel internaţional (a se vedea pieţele industriei textile europene (3)). După intrarea în vigoare a regulamentului propus, o revizuire mai participativă a acestuia ar putea, de asemenea, înlesni o dezbatere deschisă cu privire la majoritatea problemelor de sănătate (spre exemplu alergiile, indicii de ionizare etc.) legate de produsele textile care sunt relaţionate nu cu fibrele în sine, ci cu produsele chimice introduse în lanţul de producţie, spre exemplu pentru vopsirea sau înmuierea acestora sau cu procesele mecanice cum ar fi periatul sau dărăcitul.

1.6 Pentru a însoţi punerea directă în aplicare a regulamentului supus spre examinare, CESE propune o campanie de informare orientată asupra denumirilor şi etichetării produselor textile şi efectuarea unor studii specifice în acest domeniu, în colaborare cu organizaţiile de IMM-uri, centrele de cercetare, consumatorii şi producătorii de textile. Aceşti actori ar putea avea de jucat un rol major în consolidarea importanţei fibrelor şi produselor durabile din punct de vedere al mediului, precum şi în sporirea gradului de sensibilizare cu privire la potenţialul pieţei.

1.7 Această iniţiativă ar putea, de asemenea, înlesni o dezbatere deschisă cu privire la etichetarea „neobligatorie” a produselor textile finite, spre exemplu, în cazul îmbrăcămintei, etichetarea cu privire la întreţinere şi la curăţare (simboluri privind călcatul, spălatul, înălbitul etc.), însă aceste informaţii sunt opţionale, dat fiind că nu există nicio obligaţie comunitară în acest domeniu. Introducerea unui sistem similar cu cel utilizat de Ginetex (4), conform ISO 3758, sau chiar adoptarea standardului american ASTM D-5489 ar putea aduce o valoare adăugată, în special pentru utilizatorul final. Aceasta va garanta, printre altele, că:

— durata de viaţă a produselor textile va putea fi prelungită;

— produsele nu vor fi deteriorate, şi nici nu vor deteriora, la rândul lor, alte produse în timpul tratamentelor de întreţinere;

— curăţătoriile chimice vor şti cu precizie ce tratamente sunt corespunzătoare şi adecvate pentru fiecare produs textil;

— produsele îşi vor menţine aspectul lor iniţial;

— consumatorii vor putea face o alegere în cunoştinţă de cauză în ceea ce priveşte achiziţionarea unui articol.

Mai mult, aplicarea pe scară largă a etichetării privind întreţinerea şi curăţarea va duce la reducerea consumului de energie şi de apă asociat cu întreţinerea produselor textile.

1.8 Punerea în aplicare a unui astfel de regulament va permite, de asemenea, normativei UE să se apropie de alte reglementări similare în vigoare pe pieţele din ţări terţe cum ar fi SUA (5), Japonia (6), Australia (7) etc.

1.9 În sectorul produselor textile se utilizează mii de substanţe chimice, împreună cu un amestec nedeterminat de alte substanţe, unele dintre acestea fiind toxice; aceste produse sunt utilizate în procesul de vopsire şi în alte procese de prelucrare a produselor textile. În UE, substanţele toxice sunt selectate, eliminate sau tratate în mod preventiv, în conformitate cu legislaţia în domeniul mediului şi al sănătăţii. CESE propune crearea unei legături strânse între Regulamentul privind etichetarea produselor textile şi Regulamentul şi platforma REACH, în scopul simplificării şi accelerării procedurilor, evitându-se astfel suprapunerile.

2. Context

2.1 Legislaţia UE privind denumirile fibrelor şi etichetarea produselor textile se bazează pe articolul 95 din Tratatul CE. Ea vizează crearea unei pieţe interne pentru produsele textile, garantând, în acelaşi timp, că consumatorii primesc informaţii adecvate. În anii 1970, statele membre au recunoscut necesitatea armonizării legislaţiei comunitare în domeniul denumirilor fibrelor textile. Utilizarea de denumiri diferite (nearmonizate) de fibre textile în statele membre ale UE ar putea crea un obstacol tehnic în calea schimburilor comerciale de pe piaţa internă. În plus, interesele consumatorilor ar fi mai bine protejate dacă informaţiile furnizate în acest domeniu ar fi identice pe întreaga piaţă internă.

2.2 Industria textilă a UE a suferit un proces îndelungat de restructurare, modernizare şi progres tehnologic ca răspuns la provocările economice semnificative cu care s-a confruntat acest sector în ultimii ani. Întreprinderile europene, în special IMM-urile, şi-au îmbunătăţit poziţia pe piaţa globală, concentrându-se asupra unor avantaje competitive cum ar fi calitatea, designul, inovaţia şi produsele cu o mai mare valoare adăugată. Industria europeană joacă un rol de frunte la nivel mondial în dezvoltarea de noi produse, în domeniul textilelor tehnice şi al produselor neţesute destinate aplicaţiilor inovatoare cum ar fi geotextilele, produsele de igienă sau cele destinate industriei de automobile sau sectorului medical.

2.3 Un domeniu-cheie pentru cercetare îl constituie dezvoltarea de noi fibre specializate şi de compozite din fibre pentru produsele textile inovatoare, identificată ca una dintre priorităţile tematice în cadrul Agendei strategice pentru cercetare a Platformei tehnologice europene pentru viitorul industriei textile şi a îmbrăcămintei. Inovaţia în materie de fibre în amontele lanţului de valoare adăugată al industriei textile reprezintă o sursă importantă de noi produse, opţiuni de procesare şi domenii de aplicare în numeroase sectoare de utilizare din aval (8). În practică, numărul de solicitări privind adăugarea unor denumiri de fibre noi în legislaţia comunitară a crescut în ultimii ani, şi se aşteaptă ca această tendinţă să se menţină, pe măsură ce sectorul textil european se transformă într-o industrie mai inovatoare.

2.4 Diverse întreprinderi, atât mari cât şi mici, au depus solicitări privind adăugarea unor denumiri de fibre noi. Industria indică faptul că, în general, 90-95 % din activităţile de cercetare-dezvoltare se axează asupra îmbunătăţirii şi dezvoltării fibrelor existente. Cu toate că doar 5-10 % din activităţile de cercetare-dezvoltare au probabilitatea de a produce fibre care necesită o nouă denumire generică, aceste fibre noi generează adesea noi utilizări şi procese tehnologice într-un număr mare de domenii, cum ar fi sectorul confecţiilor, cel medical, aplicaţiile industriale şi de mediu.

2.5 În ultimii ani, opt noi denumiri de fibre au fost adăugate la anexele tehnice ale directivelor, prin intermediul unor modificări:

— Directiva 97/37/CE (9) a adăugat patru fibre noi pe lista denumirilor de fibre (cashgora, lyocell, poliamidă, aramidă).

— Directiva 2004/34/CE (10) a adăugat noua fibră „polilactidă” pe lista denumirilor de fibre.

— Directiva 2006/3/CE (11) a adăugat noua fibră „elastomultiester” pe lista denumirilor de fibre.

— Directiva 2007/3/CE (12) a adăugat noua fibră „elastolefină” pe lista denumirilor de fibre.

— Directiva 2009/121/CE (13) a adăugat fibra „melamină” pe lista denumirilor de fibre.

2.6 Se aşteaptă ca numărul de fibre noi adăugate la anexele tehnice să crească în următorii ani. Industria (reprezentată de BISFA (14)) a scos în evidenţă faptul că este greu de prevăzut tendinţa viitoare. Cu toate acestea, a sugerat că două solicitări pe an ar putea reprezenta o estimare realistă (15).

2.7 Prezenta propunere nu modifică echilibrul politic dintre statele membre şi UE. Se prevede ca un comitet să asiste Comisia şi să emită un aviz privind măsurile de punere în aplicare propuse pentru modificarea regulamentului, pe baza normelor unui comitet de reglementare cu control. În prezent acesta este sistemul care se aplică directivelor în vigoare.

2.8 Ideea revizuirii legislaţiei privind denumirile produselor textile a luat naştere în ultimii ani, în urma experienţei rezultate din modificările tehnice regulate destinate introducerii unor denumiri de fibre noi în directivele existente. Revizuirea legislaţiei UE privind denumirile fibrelor şi etichetarea produselor textile (16) a fost anunţată în 2006, în „Primul raport asupra stadiului evoluţiei strategiei de simplificare a cadrului de reglementare” (17) şi a fost inclusă în programul legislativ şi de lucru al Comisiei pentru 2008.

2.9 Această revizuire urmăreşte:

— simplificarea cadrului juridic existent, cu impactul pozitiv pe care l-ar putea avea asupra părţilor interesate din sectorul privat şi asupra administraţiilor publice. Astfel, această revizuire a legislaţiei urmăreşte accelerarea introducerii şi disponibilităţii de noi fibre;

— simplificarea şi îmbunătăţirea cadrului de reglementare existent pentru dezvoltarea şi utilizarea de noi fibre;

— promovarea inovării în sectorul textilelor şi îmbrăcămintei şi posibilitatea ca utilizatorii fibrelor şi consumatorii să beneficieze mai rapid de produsele inovatoare;

— sporirea transparenţei procesului;

— adăugarea de noi fibre la lista de denumiri de fibre armonizate;

— introducerea unei mai mari flexibilităţi în adaptarea legislaţiei în vederea satisfacerii nevoilor de evoluţie tehnică aşteptate în industria textilelor.

2.10 Revizuirea nu are drept obiectiv să extindă legislaţia UE la alte exigenţe în materie de etichetare, dincolo de compoziţia fibrelor şi de armonizarea denumirilor fibrelor textile acoperite de directivele existente.

3. Procesul de consultare cu privire la revizuirea directivei

3.1 Dat fiind domeniul limitat al prezentei revizuiri, s-a efectuat o consultare specifică a actorilor implicaţi. La procesul de consultare au participat diverse părţi interesate: asociaţii industriale şi de distribuitori, sindicate, organizaţii de consumatori, organisme europene de standardizare şi administraţii naţionale.

3.2 Reprezentanţii părţilor interesate şi ai statelor membre au fost invitaţi să-şi prezinte punctele de vedere, sugestiile şi propunerile în perioada ianuarie - august 2008, în cadrul reuniunilor organizate de către serviciile Comisiei şi sub formă scrisă.

3.3 Principalele rezultate ale acestei consultări specifice a părţilor interesate pot fi rezumate după cum urmează:

— introducerea denumirilor de fibre noi în legislaţia europeană este importantă pentru promovarea inovării în industria europeană şi din perspectiva informării consumatorilor;

— conţinutul politic al modificărilor tehnice ale legislaţiei privind denumirile fibrelor textile nu justifică procedurile complexe şi costurile legate de transpunerea unei directive; în consecinţă,

— ar fi indicată utilizarea unei soluţii legislative mai simple.

3.4 Rezultatele procesului de consultare sunt disponibile în raportul de evaluare a impactului şi în anexele acestuia.

4. Evaluarea impactului

4.1 Pe baza rezultatelor consultării părţilor interesate şi pe baza studiului „Simplificarea legislaţiei UE în domeniul denumirilor fibrelor şi al etichetării produselor textile - o evaluare a impactului opţiunilor strategice” (Simplification of EU Legislation in the Field of Textile Names and Labelling – an Impact Assessment of Policy Options) (18), Comisia a realizat un studiu al impactului diferitelor opţiuni strategice care permit atingerea obiectivelor mai sus menţionate.

4.2 Comitetul de evaluare a impactului al Comisiei Europene a examinat o versiune provizorie a raportului de evaluare a impactului elaborată de către serviciul competent şi a aprobat-o, sub rezerva anumitor modificări (19).

4.3 Analizarea şi compararea diferitelor opţiuni şi a impactului acestora a dus la următoarele concluzii:

— Includerea de instrucţiuni privind conţinutul dosarului de cerere şi identificarea laboratoarelor care să asiste întreprinderile la întocmirea dosarului prezintă avantaje potenţiale dacă au ca efect prezentarea unor dosare de cerere mai conforme cu exigenţele serviciilor Comisiei. Aceasta ar putea conduce la economii substanţiale de timp atât pentru industria de profil cât şi pentru administraţiile publice.

— Cele mai mari beneficii pentru industrie rezultă din reducerea duratei necesare între depunerea unei cereri de denumire de fibră nouă şi posibilitatea de a comercializa fibra sub noua ei denumire. Aceasta înseamnă economii de costuri administrative şi obţinerea mai rapidă de venituri provenind din vânzarea fibrei.

— Principalele avantaje pentru autorităţile statelor membre rezultă din înlocuirea directivelor printr-un regulament, deoarece acestea nu vor mai fi nevoite să transpună modificările în legislaţia naţională. Statele membre ar putea realiza astfel importante economii de costuri.

— Pentru consumatori, avantajul revizuirii va consta în garanţia că fibrele denumite corespund unor caracteristici specifice. Consumatorii ar putea obţine, de asemenea, avantaje suplimentare din introducerea mai rapidă pe piaţă a unor noi fibre.

5. Obiective generale

5.1 Regulamentul propus ar trebui să aibă ca efect încurajarea cercetării şi a dezvoltării, a inovării şi a tehnologiei, să înlesnească parteneriatele cu administraţiile publice de la nivel european/naţional/regional şi cu centrele de cercetare, să îmbunătăţească formarea şi competenţele tehnice existente, să permită comercializarea produselor cu o înaltă valoare adăugată pe piaţa internă şi pe pieţele din ţări terţe (20), precum şi să garanteze respectarea unor modele de dezvoltare şi de consum durabile.

5.2 Regulamentul propus ar trebui să aducă, de asemenea, o contribuţie importantă la:

— obţinerea unei valori adăugate în industria produselor textile şi în sectoarele conexe, dezvoltarea competenţelor în UE şi creşterea economică;

— obţinerea unui grad mai mare de transparenţă pentru consumatori şi crearea unor noi modele de consum;

— consolidarea participării societăţii civile la MONITORIZAREA regulamentului propus.

6. Obiective specifice

6.1 Denumirile fibrelor ar trebui să furnizeze informaţii cât mai complete cu privire la compoziţia fibrei, spre deosebire de prevederile regulamentului în vigoare în SUA, care are la bază o abordare diferită (21). Această specificaţie este conformă metodologiei BISFA, care prevede ca numele generic să furnizeze informaţiile chimice cu privire la partea de monomer dominant al polimerului fibrei, şi/sau la proprietăţile fundamentale sau tehnologiile de prelucrare specifice fibrei respective.

6.2 Informaţiile de pe etichete ar trebui să fie reale. Regulamentul nu este însă clar din acest punct de vedere, dat fiind că anumite articole ale sale nu prevăd obligaţia de a furniza informaţii complete pe etichetă. Spre exemplu, articolul 9 (Produse textile alcătuite din mai multe fibre) prevede posibilitatea de a se alege între o etichetare care să indice compoziţia procentuală totală a produsului şi o etichetare care să indice denumirea fibrei care reprezintă cel puţin 85 % din greutatea totală a produsului textil. Deşi reale, aceste informaţii nu sunt complete în cazul alegerii uneia dintre opţiunile (a) sau (b) menţionate la acest articol. Prin urmare, dacă se doreşte furnizarea unor informaţii reale şi complete, pe etichetă ar trebui să se indice şi fibrele care compun restul de 15 %.

6.3 Toate caracteristicile prezentate de fabricant trebuie indicate, în conformitate cu cele prevăzute la prima, a doua, a treia şi a şasea liniuţă din Anexa II la regulamentul propus.

6.4 Din punctul de vedere al timpului, constrângerile sunt următoarele (fără a se include timpul necesar pregătirii cererii, care depinde de rapiditatea solicitantului) (22):

— evaluarea cererii: între 1 şi 3 luni;

— convocarea grupului de lucru: 3 luni;

— CCC şi teste circulare: între 6 şi 9 luni;

— raportul privind examinarea tehnică: între 1 şi 3 luni;

— proiecte de propuneri: între 1 şi 3 luni;

— regulament modificat: între 6 şi 12 luni.

6.5 Economiile de costuri pentru industrie au fost analizate în cadrul a două scenarii diferite: un scenariu cu costuri ridicate şi un scenariu cu costuri scăzute, ambele cu limite superioare şi inferioare: în final, economiile se situează între 47 500 EUR şi 600 000 EUR pentru fiecare cerere. S-au luat, de asemenea, în considerare beneficiile potenţiale care ar rezulta în urma evitării unei întârzieri de 6 până la 21 de luni pentru introducerea unei fibre pe piaţă, care ar semnifica o întârziere şi/sau o pierdere de venit. Aceste cifre se situează între 2 000 EUR şi 3 500 000 EUR. 25 % din economiile privind costurile CCC au fost luate în considerare în cadrul economiilor de costuri pentru autorităţile publice, care ar duce la reducerea costurilor cu aproximativ 75 000 EUR până la 100 000 EUR pe fibră (15).

6.6 În situaţia intrării rapide a unei noi fibre pe piaţă, timpul necesar în diferitele etape pentru evaluarea şi aprobarea cererilor mai recente (din ultimii cinci ani) a fost de 36 de luni, în cel mai bun caz, şi de până la 66 de luni în cel mai rău caz. În cadrul noului regulament, timpul estimat pentru procedură este de 18 până la 33 de luni, ceea ce înseamnă o reducere cu 50 % a timpului necesar estimat, atât în cel mai bun, cât şi în cel mai rău caz (15).

Bruxelles, 16 decembrie 2009 Preşedintele Comitetului Economic şi Social European Mario SEPI

(1) Sectorul textilelor, al confecţiilor şi al încălţămintei constituie o componentă esenţială a industriei de prelucrare din UE-27. Cu un număr de aproximativ 250 000 de întreprinderi şi o cifră de afaceri de circa 240 miliarde EUR, acesta reprezintă aproape 4 % din totalul valorii adăugate a întregii industrii de prelucrare din UE-27 (aproximativ jumătate din aceasta provine doar din segmentul textilelor). Acest sector, unicul din UE în care femeile sunt majoritare (64,5 %), şi care are 3,2 milioane de angajaţi, acoperă 9,3 % din locurile de muncă din industria prelucrătoare a UE-27, majoritatea lucrătorilor fiind angajaţi în sectorul confecţiilor (aproximativ 1,5 milioane). UE reprezintă principala piaţă-ţintă şi principalul exportator din acest sector, cu o cotă mondială de aproape 20 % (date din 2005). CCMI/041.

Pentru mai multe informaţii cu privire la tendinţele şi factorii critici din sectorul textilelor, a se consulta Raportul de informare al CCMI, disponibil la adresa:

http://eescregistry.eesc.europa.eu/viewdoc.aspx?doc=%5C%5Cesppub1%5Cesp_public%5Cces%5Cccmi%5Cccmi041 %5Cen%5Cces1572-2007_fin_ri_en.doc.

(2) Una dintre directive (Directiva 96/74/CE) care urmează să fie înlocuită de regulament a fost deja înlocuită de Directiva 2008/121/CE. Dacă noul regulament intră în vigoare, acesta ar trebui să fie coerent cu directiva.

(3) 17 pieţe-cheie – Sursă: Euratex

— ASIA: China, Japonia, India, Coreea de Sud, Taiwan, Indonezia, Pakistan, Thailanda, Malaysia

— AMERICA DE NORD: Statele Unite, Canada

— AMERICA CENTRALĂ: Mexic

— AMERICA DE SUD: Brazilia, Argentina, Chile

— OCEANIA: Australia

— AFRICA: Africa de Sud

(4) GINETEX: Asociaţia internaţională pentru etichetarea privind întreţinerea produselor textile (Groupement international d’étiquetage pour l’entretien des textiles).

(5) Etichetarea cu privire la întreţinerea îmbrăcăminţii textile şi a anumitor articole neconfecţionate (Care labelling of textile wearing apparel and certain piece goods) - 16 CFR Partea 423.

(6) Regulamentul industrial japonez pentru etichetarea cu privire la întreţinere (Japanese Industrial Standard for Care Labelling).

(7) Regulamentul australian/al Noii Zeelande AS/NZS 1957:1998 – „Produsele textile-etichetarea cu privire la întreţinere” (Australian/New Zealand Standard AS/NZS 1957:1998 - „Textiles - Care labelling”).

(8) A se vedea Agenda strategică pentru cercetare a Platformei tehnologice europene pentru viitorul industriei textile şi a îmbrăcămintei.

(9) JO L 169, 27.6.1997, p. 74.

(10) JO L 89, 26.3.2004, p. 35.

(11) JO L 5, 10.1.2006, p. 14.

(12) JO L 28, 3.2.2007, p. 12.

(13) JO L 242, 15.9.2009, p. 13.

(14) BISFA: Oficiul internaţional de standardizare a fibrelor artificiale (International Bureau for the Standardisation of Man-Made Fibres).

(15) Sursa: Raport de evaluare a impactului privind simplificarea legislaţiei UE în domeniul denumirilor fibrelor şi al etichetării produselor textile (Impact Assessment Report on Simplification of EU legislation in the field of textile names and labelling).

(16) Directivele 96/74/CE (modificată), 96/73/CE (modificată) şi 73/44/CEE.

(17) COM(2006) 690 final.

(18) Studiu disponibil la adresa: http://ec.europa.eu/enterprise/textile/documents/dir2008_0121_study.pdf.

(19) http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=SEC:2009:0091:FIN:EN:PDF.

(20) Trebuie să se ţină seama de faptul că produsele textile europene se confruntă adesea cu bariere netarifare în ceea ce priveşte accesul pe pieţele din ţări terţe. Cerinţele sau practicile privind marcarea, etichetarea, descrierea sau compoziţia produsului sunt discriminatorii în comparaţie cu produsele naţionale.

(21) Sursa: Norme şi reglementări în cadrul legislaţiei privind identificarea produselor din fibre textile (Rules and regulations under the textile fiber products identification act) - 16 CFR Partea 303.

(22) BISFA: Oficiul internaţional de standardizare a fibrelor artificiale (International Bureau for the Standardisation of Man-Made Fibres).