RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR privind relațiile UE cu Principatul Andorra, Principatul Monaco și Republica San Marino: opțiuni pentru participarea acestora la piața internă /* COM/2013/0793 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR privind relațiile UE cu Principatul Andorra, Principatul Monaco și Republica San Marino: opțiuni pentru participarea acestora la piața internă CUPRINS 1........... INTRODUCERE........................................................................................................... 3 2........... ANALIZA OPȚIUNILOR............................................................................................ 4 2.1........ Opțiunea 1: participarea la SEE..................................................................................... 4 2.1.1..... Evaluare......................................................................................................................... 4 2.1.2..... Pozițiile țărilor de dimensiuni mici................................................................................. 4 2.2........ Opțiunea 2: unul sau mai multe acorduri-cadru de asociere............................................. 4 2.2.1..... Evaluare......................................................................................................................... 4 2.2.2..... Pozițiile țărilor de dimensiuni mici................................................................................. 5 2.2.3..... Unul sau mai multe acorduri?........................................................................................... 5 2.2.4..... Chestiuni orizontale și instituționale............................................................................... 5 3........... ALINIEREA LA ACQUIS ȘI CAPACITATEA ADMINISTRATIVĂ......................... 6 4........... EVALUAREA ECONOMICĂ...................................................................................... 7 5........... CONCLUZII ȘI RECOMANDĂRI.............................................................................. 9 5.1........ Etapele următoare........................................................................................................... 9 5.2........ Principii cheie............................................................................................................... 10 5.2.1..... Valori comune.............................................................................................................. 10 5.2.2..... Principiile pieței interne................................................................................................ 10 5.2.3..... Particularități............................................................................................................... 10 5.2.4..... Evoluțiile actuale......................................................................................................... 10 1. INTRODUCERE La 20 noiembrie 2012, Comisia a adoptat o comunicare[1] privind consolidarea relațiilor UE cu Principatul Andorra, Principatul Monaco și Republica San Marino, precum și documentul de lucru conex al serviciilor Comisiei[2] privind obstacolele din calea accesului acestor țări la piața internă a UE și cooperarea în alte domenii. Comunicarea descria relațiile actuale strânse dintre UE și aceste țări europene de dimensiuni mici. Potrivit evaluării din cadrul acestei comunicări, există un potențial semnificativ pentru consolidarea în continuare a relațiilor în vederea obținerii unor beneficii de ambele părți. În special în contextul actualei crize economice și financiare, analiza a subliniat contribuția pe care ar putea să o aducă relațiile economice mai strânse la redresarea economică susținută în Europa, precum și în vederea realizării Strategiei Europa 2020, inclusiv în ceea ce privește creșterea ocupării forței de muncă și intensificarea activităților comerciale și de investiții în regiunile UE din vecinătatea acestor țări. Important de menționat este faptul că în concluziile analizei s-au stabilit cinci opțiuni pentru participarea țărilor de dimensiuni mici la piața internă. În concluziile[3] sale din 20 decembrie 2012, Consiliul a salutat comunicarea și a selectat două dintre opțiuni, pe care le-a considerat a fi cele mai viabile: „(i) participarea acestor țări, al căror teritoriu ocupă o suprafață mică, la Spațiul Economic European (SEE); și (ii) negocierea unuia sau a mai multor acorduri-cadru de asociere cu aceste țări, în vederea asigurării accesului lor la piața internă a UE, precum și la măsurile de sprijin și la politicile orizontale aferente, prevăzând includerea unor mecanisme instituționale care să urmeze modelul Acordului privind Spațiul Economic European.” În plus, Consiliul a menționat necesitatea „ de a asigura omogenitatea și buna funcționare a pieței interne, ținând seama în același timp de specificitățile celor trei țări, și […] importanța elaborării unei abordări coerente pentru toate cele trei țări.” Prin urmare, Consiliul a invitat Comisia și Înaltul Reprezentant (după caz) să continue analiza acestor două opțiuni și, în special: – „să organizeze, începând cu primul semestru al anului 2013, consultări cu guvernele Principatului Andorra, Principatului Monaco și Republicii San Marino, precum și cu alte părți relevante, în vederea determinării fezabilității acestor două opțiuni și a nivelului de sprijin de care se bucură fiecare din ele, luând în considerare, în special, condițiile instituționale la care se face referire în textul comunicării”; și – „să transmită Consiliului un raport, până la sfârșitul lui 2013, incluzând o analiză a impactului acestor opțiuni și a principalelor lor implicații instituționale, politice și economice, precum și recomandări cu privire la pașii de urmat în continuare”. Prezentul raport constituie un răspuns la invitația Consiliului. Raportul a fost elaborat pe baza consultărilor cu țările de dimensiuni mici și cu statele AELS care fac parte din SEE[4]. Acesta cuprinde informațiile colectate de Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) și de serviciile Comisiei în cursul vizitelor în Andorra, Monaco și San Marino din martie 2013, precum și răspunsurile acestor țări la un chestionar detaliat privind legislația și capacitatea administrativă de care dispun. 2. ANALIZA OPȚIUNILOR 2.1. Opțiunea 1: participarea la SEE 2.1.1. Evaluare Această opțiune ar presupune participarea țărilor de dimensiuni mici la Spațiul Economic European (SEE) cu același statut ca și statele membre ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS) care fac parte din SEE[5]. Principalul punct forte al SEE este că acesta se bazează pe un tratat și pe un cadru instituțional a căror eficacitate a fost dovedită, printre care și instituțiile AELS din cadrul SEE (Secretariatul AELS, Autoritatea AELS de Supraveghere și Curtea de Justiție a AELS). Cu toate acestea, țările de dimensiuni mici vor trebui mai întâi să devină membre ale Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS) – ceea ce necesită susținerea unanimă din partea membrilor acesteia[6] – pentru a adera ulterior la Acordul privind SEE[7]. Până în prezent, țările de dimensiuni mici nu au depus cereri de aderare la AELS. Prin urmare, statele membre ale AELS nu au analizat în mod oficial această posibilitate. Această opțiune ar putea atrage după sine dezavantaje suplimentare, având în vedere faptul că statele AELS care fac parte din SEE acționează în temeiul unei poziții comune în cadrul instituțiilor SEE comune[8]. În cazul în care țările de dimensiuni mici ar participa la SEE, ar fi mai dificil să se ajungă la o astfel de poziție comună dat fiind faptul că ar trebui să se reconcilieze pozițiile a șase state, în loc de trei ca în prezent. Această situație ar putea spori provocările cu care UE și partenerii săi AELS care fac parte din SEE se confruntă deja în ceea ce privește adoptarea la timp a deciziilor la nivelul SEE. În plus, țările de dimensiuni mici ar trebui să adere la acordurile comerciale ale AELS cu țările terțe. 2.1.2. Pozițiile țărilor de dimensiuni mici Andorra s-a arătat dispusă să ia în considerare aderarea la SEE, cu condiția ca aceasta să se realizeze în temeiul unui cadru instituțional stabil și să se țină seama de situația specifică a Andorrei. San Marino, de asemenea, s-a arătat dispus să ia în considerare această opțiune. Monaco a respins opțiunea, deoarece aceasta nu poate fi adaptată ușor la circumstanțele specifice ale acestei țări. 2.2. Opțiunea 2: unul sau mai multe acorduri-cadru de asociere 2.2.1. Evaluare Negocierea unuia sau a mai multor acorduri de asociere între UE și țările de dimensiuni mici reprezintă cea de-a doua opțiune. Astfel de acorduri ar reglementa participarea țărilor de dimensiuni mici la piața internă, dar, de asemenea, ar putea include cooperarea în alte domenii, după caz, precum justiția și afacerile interne, agricultura, pescuitul, politica regională și politica externă. Spre deosebire de prima, această opțiune nu ar fi legată de SEE și nu ar necesita sprijinul statelor AELS care fac parte din SEE. Flexibilitatea reprezintă un alt avantaj al acestei opțiuni, deoarece acordurile de asociere ar putea fi adaptate la nevoile specifice ale UE și ale țărilor de dimensiuni mici. În sfârșit, ar fi perfect posibil să se elaboreze un cadru instituțional adecvat, care să vină în sprijinul acestor acorduri (a se vedea mai jos). 2.2.2. Pozițiile țărilor de dimensiuni mici Andorra s-a arătat dispusă să ia în considerare încheierea unui acord de asociere, cu condiția ca acesta să se bazeze pe un cadru instituțional stabil și să țină pe deplin seama de situația specifică a Andorrei. Monaco și San Marino, de asemenea, sunt dispuse să ia în considerare această opțiune, cu condiția de a se ține seama pe deplin de particularitățile lor. Andorra și San Marino sunt dispuse să ia în considerare un acord de asociere multilateral, care să implice toate cele trei țări de dimensiuni mici. Monaco nu a exclus această posibilitate, dar ar prefera un acord bilateral cu UE, care să fie adaptat situației sale specifice și să ia în considerare legăturile sale strânse cu Franța. 2.2.3. Unul sau mai multe acorduri? Conform evaluării inițiale a Comisiei, ar fi probabil de preferat ca, în loc de trei acorduri separate, să se încheie un singur acord de asociere multilateral între UE și toate cele trei țări de dimensiuni mici, deoarece trei acorduri separate ar putea implica o complexitate prea mare și o diferențiere inutilă între cele trei state. Un acord multilateral ar putea include un cadru comun constituit din principii fundamentale și dispoziții instituționale, dar ar trebui să fie suficient de flexibil pentru a ține seama de circumstanțele specifice ale fiecărei țări. Acest lucru s-ar putea realiza prin includerea unor dispoziții separate pentru fiecare țară, fie în cadrul textului principal al acordului, fie sub formă de protocoale. Un singur acord ar putea include, de asemenea, relațiile reciproce dintre țări, în cazul în care țările doresc acest lucru. Totuși, această problemă ar trebui dezbătută mai pe larg cu guvernele țărilor de dimensiuni mici, în vederea identificării soluției adecvate. 2.2.4. Chestiuni orizontale și instituționale Comunicarea menționată anterior vizează o serie de aspecte orizontale și instituționale, cu scopul de a se asigura omogenitatea pieței interne și securitatea juridică a operatorilor economici și a cetățenilor. Prin urmare, un eventual acord (eventualele acorduri) cu țările de dimensiuni mici ar trebui să abordeze: (a) adaptarea dinamică a acordului (acordurilor) la evoluțiile acquis-ului; (b) interpretarea omogenă a acordului (acordurilor); (c) supravegherea independentă și măsuri judiciare de asigurare a respectării legislației; (d) soluționarea litigiilor. În ceea ce privește adaptarea dinamică (a), acordul de asociere ar putea urma modelul SEE[9], astfel încât, în general, țările de dimensiuni mici să accepte o obligație de aplicare a acquis­ului în domeniile care intră în sfera de aplicare a acordului. Aceasta ar fi supusă principiului de salvgardare a suveranității, luând în considerare procedurile constituționale ale fiecăreia dintre țări. Procesul de adoptare a deciziilor în cadrul instituțiilor comune ar trebui să fie cât mai eficient posibil pentru a permite o adaptare rapidă a acordului la acquis. Ar trebui să se creeze un mecanism prin care țările de dimensiuni mici să fie informate cu privire la evoluții, precum propunerile de modificare a acquis-ului, și care să le permită acestora să își prezinte punctele de vedere cu privire la proiectele de acte juridice care le privesc în mod deosebit. Cu toate acestea, țărilor de dimensiuni mici nu li s-ar acorda drepturi oficiale de participare la procesul de adoptare a deciziilor (denumit deseori proces de „elaborare a deciziilor” în contextul SEE). În contextul SEE, Secretariatul AELS are un rol important în evaluarea noilor acte juridice ale UE din punctul de vedere al relevanței pentru SEE și în întocmirea unor liste de acte care ar putea fi incluse în Acordul privind SEE. Ar fi util să se analizeze posibilitatea schimbului de informații în acest sens între Secretariatul AELS și Andorra, Monaco și San Marino, mai degrabă decât să se înființeze o nouă instituție. Acest lucru ar necesita organizarea de consultări cu statele AELS care fac parte din SEE, cu țările de dimensiuni mici și cu Secretariatul AELS. În ceea ce privește interpretarea omogenă a acordurilor (b) și supravegherea independentă și măsurile judiciare de asigurare a respectării legislației (c), ar trebui să se găsească soluții pentru a garanta omogenitatea și buna funcționare a pieței interne. O soluție ar fi ca aceste responsabilități să fie atribuite Comisiei și, respectiv, Curții de Justiție a UE, nemaifiind astfel necesară înființarea unor noi instituții. De asemenea, ar putea să se aibă în vedere desemnarea unui anumit stat membru al UE care să asiste Comisia în activitatea de supraveghere, în cazul în care toate părțile interesate ar fi de acord cu această opțiune. Ar trebui să fie conceput un sistem eficient de soluționare echitabilă a litigiilor (d). În sfârșit, acordul ar trebui să definească, de asemenea, în ce măsură și în ce condiții deciziile adoptate de agențiile UE cu competențe de executare s-ar aplica direct în țările de dimensiuni mici. 3. ALINIEREA LA ACQUIS ȘI CAPACITATEA ADMINISTRATIVĂ Având în vedere că nu sunt state membre ale UE, țările de dimensiuni mici nu au în prezent obligația de a își alinia cadrul juridic și capacitatea administrativă la acquis, cu excepția cazului în care aceste cerințe sunt incluse în acordurile încheiate cu UE. De exemplu, acordurile monetare pe care toate cele trei țări le–au încheiat cu UE privind folosirea monedei euro ca monedă oficială, prevăd asumarea unor largi segmente din acquis, printre altele, în domeniul serviciilor financiare, al combaterii spălării banilor și al contrafacerii. Cu toate acestea, alinierea țărilor de dimensiuni mici la acquis-ul relevant și o capacitate adecvată a acestora de a pune în aplicare acquis-ul și de a asigura respectarea acestuia constituie condiții prealabile esențiale pentru participarea acestor țări la piața internă. În acest sens, concluziile Consiliului din 20 decembrie 2012 au subliniat eforturile depuse de Andorra, Monaco și San Marino. De asemenea, Consiliul le-a încurajat să își continue eforturile pentru a spori și mai mult convergența legislației lor cu acquis-ul UE privind piața internă și pentru a își consolida capacitatea administrativă în vederea facilitării punerii în aplicare în continuare a acquis-ului relevant al Uniunii[10]. În general, alinierea țărilor de dimensiuni mici la normele UE variază de la o aliniere parțială la una limitată, cu excepția unui număr mic de subsectoare, în care țările respective sunt aliniate în totalitate sau în cea mai mare parte. Printre domeniile în care — în general — cadrele juridice ale acestor țări sunt parțial aliniate se numără libera circulație a mărfurilor și serviciile financiare. Printre domeniile în care alinierea variază de la limitată la parțială se numără libera circulație a capitalurilor și achizițiile publice, iar în domenii precum, printre altele, drepturile de proprietate intelectuală, politica în domeniul concurenței și societatea informațională și mass-media există o aliniere limitată. În domeniul mediului și al schimbărilor climatice alinierea acestor țări este foarte limitată. Țările de dimensiuni mici au administrații publice funcționale care se ocupă de majoritatea domeniilor aferente pieței interne. Totuși, țările respective ar trebui să investească în dezvoltarea capacității lor administrative într-o serie de domenii pentru a îndeplini criteriile de participare la piața internă. Andorra, care are o populație de aproximativ 76 000 de locuitori, are aproximativ 5 800 de lucrători angajați în administrația publică. Monaco, a cărui populație rezidentă se ridică la 36 300 de locuitori, are aproximativ 3 500 de angajați activi în cadrul administrației de stat. În San Marino, a cărui populație este de aproximativ 32 400 de locuitori, sectorul public are aproximativ 4 065 de angajați, dintre care 2 297 lucrează în administrația publică și 1 048 lucrează la Institutul de Asigurări Sociale. Aceste cifre oferă o perspectivă generală privind resursele umane disponibile ale celor trei țări. Cu toate acestea, capacitatea administrativă în ceea ce privește punerea în aplicare a acquis-ului trebuie să fie evaluată și în funcție de alte criterii, cum ar fi eficacitatea organizațională, competența tehnică, precum și resursele umane și financiare alocate pentru îndeplinirea sarcinilor de monitorizare și de punere în executare. 4. EVALUAREA ECONOMICĂ Din perspectivă macroeconomică, impactul economic potențial, pentru UE în ansamblu, al participării celor trei țări de dimensiuni mici la piața internă a UE ar fi foarte limitat. Având o populație totală de aproximativ 145 000 de locuitori și un PIB total de 8 miliarde EUR, aceste trei țări reprezintă 0,03 % din populația totală a UE (508 milioane) și totalizează 0,07 % din PIB-ul UE (13 000 de miliarde EUR). O astfel de diferență uriașă de volum și de scară arată cât de dificilă este extrapolarea unui impact economic măsurabil. Analiza de mai jos se axează pe impactul asupra UE. În cazul în care aceste țări ar participa la piața internă, există probabilitatea ca impactul asupra economiilor lor să fie relativ mai semnificativ în comparație cu impactul asupra economiei UE. În general, economiile țărilor de dimensiuni mici se caracterizează printr-o puternică interdependență cu țările vecine, cu care acestea au avut, în mod tradițional, și încă au cele mai strânse legături. Între cele trei state există diferențe economice semnificative. Economia Andorrei se bazează pe turism, precum și pe servicii financiare și cu amănuntul (estimându-se aproximativ 9 milioane de vizitatori pe an, care reprezintă aproximativ 80 % din PIB). În San Marino, proporția turismului este mai mică, economia fiind mai diversificată (de exemplu, sectorul industrial reprezintă aproximativ 40 % din PIB). Economia statului Monaco se bazează în principal pe servicii (inclusiv servicii financiare și turism) și pe o industrie ușoară cu valoare adăugată mare (8 % din PIB, 9 % din ocuparea forței de muncă). Serviciile financiare reprezintă 16 % din PIB în Andorra, 15 % în Monaco și 11 % în San Marino. Prin urmare, acest sector are un rol important în economiile naționale ale celor trei țări, fără a se afla totuși într-o poziție dominantă. În privința supravegherii, aceasta se efectuează de către autoritățile naționale de supraveghere, INAF în Andorra și respectiv Banca Centrală a statului San Marino în San Marino, iar în Monaco această sarcină îi revine Autorității de supraveghere prudențială din Franța (Autorité de Contrôle Prudentiel - ACP). În temeiul acordurilor monetare încheiate de toate cele trei țări cu UE, acestea au obligația de a se alinia treptat, până în 2017, la acquis-ul Uniunii privind serviciile bancare și combaterea spălării banilor. Cu toate acestea, țările de dimensiuni mici nu sunt active în toate domeniile de servicii financiare. De exemplu, nu există piețe ale titlurilor de valoare în niciunul dintre cele trei state. O altă caracteristică este că, în San Marino, nu există bănci deținute de investitori străini. În Andorra, din șase bănci, una este o filială a unei întreprinderi din UE. În Monaco, toate băncile sunt sucursale sau filiale ale unor grupuri străine (în special din UE sau din Elveția). Situația economică din Andorra și din San Marino s-a deteriorat semnificativ în urma declanșării crizei economice. Între 2008 și 2011, PIB-ul Republicii San Marino a scăzut cu 25 %, iar cel al Andorrei cu 15,2 %. În urma unei scăderi de 11,2 % în 2009, PIB-ul a crescut în Monaco cu 3,2 % în 2010 și cu 8 % în 2011, ajungând din nou aproape la nivelul din 2008. Criza reprezintă un factor care a impulsionat Andorra – precum și, într-o măsură mai mică, San Marino și Monaco – să își adapteze și/sau să își reconsidere modelele economice. În consecință, cele trei state sunt în prezent mai deschise către stabilirea unor relații economice mai strânse cu UE. În pofida crizei economice, rata șomajului este în continuare extrem de scăzută în toate cele trei țări, San Marino înregistrând cel mai ridicat nivel al șomajului, de 5,3 %. Acest fapt poate fi explicat prin doi factori. În toate cele trei țări, există un număr de lucrători temporari/sezonieri și navetiști frontalieri (care locuiesc în regiunile învecinate din țările vecine) care reprezintă un tampon considerabil atunci când își pierd locurile de muncă, deoarece nu sunt înregistrați în evidențele privind șomajul la nivel național. Cea de-a doua explicație o constituie existența, în toate cele trei state, a unei puternice protecții pe piața locurilor de muncă, care acordă prioritate resortisanților sau rezidenților țării respective și prevede obținerea de autorizații din partea autorităților pentru multe activități și/sau pentru stabilire. Atunci când economiile din cele trei țări sunt sănătoase, efectele benefice ale ofertelor de ocupare a forței de muncă ale țărilor de dimensiuni mici se resimt și dincolo de frontiere, în statele membre ale UE din vecinătate. Din totalul de 50 000 de lucrători ai statului Monaco, aproximativ 40 000 locuiesc în regiuni învecinate din Franța sau Italia; în Andorra, 1 600 de lucrători (din totalul de 36 000) fac naveta zilnic din Spania sau Franța; de asemenea, întreprinderile din San Marino asigură locuri de muncă pentru 5 500 de navetiști transfrontalieri din Italia (din totalul de 20 500). Proporția aproximativă a rezidenților străini – cetățeni ai UE, cei mai mulți dintre ei – din cele trei țări este de 18,5 % în San Marino (6 000 din 32 400), de 55 % în Andorra (42 000 din 76 000) și de 80 % în Monaco (29 000 din 36 300). Se poate presupune că, în cazul în care cele trei țări ar participa la piața internă, multe dintre noile locuri de muncă create în cadrul acestora ar fi ocupate de resortisanți străini (în principal cetățeni ai UE), deoarece potențialul de forță de muncă locală aflată la dispoziția angajatorilor este limitat. Prin urmare, crearea de noi locuri de muncă în cele trei țări în cauză ar putea avea ca efect o „reverberație” a acestora către regiunile învecinate, de care ar putea beneficia cetățenii UE. Andorra, cel mai mare dintre cele trei state după numărul de locuitori, este înconjurat de zone mai sărace din punct de vedere structural, astfel încât acest beneficiu ar putea fi cuantificat în provincia spaniolă învecinată, Lérida, sau în departamentele franceze Pirineii Orientali și Ariège. Cu toate acestea, acest efect este imposibil de cuantificat cu precizie în stadiul actual. Începând din 2007, UE a înregistrat un excedent comercial cu San Marino (183 de milioane EUR în 2011). În 2011, totalul importurilor și al exporturilor dintre UE și San Marino s-a ridicat la 325,5 milioane EUR. În aceeași perioadă, UE a înregistrat, de asemenea, un excedent comercial cu Andorra (1 105 milioane EUR în 2011). În 2011, totalul importurilor și al exporturilor dintre UE și Andorra s-au ridicat la 1 158 de milioane EUR. Comerțul UE cu Monaco este mai dificil de evaluat, deoarece aceasta se realizează în cea mai mare măsură prin Franța (și, prin urmare, nu se cuantifică separat). În prezent, 95 % din exporturile statului San Marino se realizează către Italia, în timp ce Andora exportă cel mai mult către Spania. Nu este de așteptat ca exporturile UE către cele trei țări să crească în mod substanțial în cazul în care acestea ar participa la piața internă, având în vedere, printre alți factori, actualele uniuni vamale între UE și, respectiv, Andorra și San Marino, pe de o parte, Monaco fiind stat membru al teritoriului vamal al UE, pe de altă parte. În concluzie, ținând seama de populația și de PIB-ul celor trei țări în cauză, creșterea legăturilor economice nu ar avea decât un impact marginal asupra economiei UE în ansamblu. Totuși, la nivel regional și local, în special în regiunile UE care se învecinează cu aceste țări, ar putea exista un efect benefic mai pronunțat, îndeosebi pe piața forței de muncă și prin prisma reverberațiilor pozitive ale efectului de domino,rezultat. 5. CONCLUZII ȘI RECOMANDĂRI 5.1. Etapele următoare Comisia este pregătită să construiască relații mai strânse cu Principatul Andorra, cu Principatul Monaco și cu Republica San Marino, în special prin participarea acestora la piața internă a UE. Astfel cum s-a subliniat în Comunicarea Comisiei din noiembrie 2012, această participare ar putea aduce beneficii ambelor părți, inclusiv prin eliminarea barierelor din calea activităților economice transfrontaliere. Comisia a evaluat cele două opțiuni selectate de Consiliu în concluziile sale din decembrie 2012 – (i) participarea acestor țări la Spațiul Economic European (SEE); și (ii) negocierea unuia sau a mai multor acorduri-cadru de asociere cu aceste țări, cu scopul identificării unor soluții care să faciliteze accesul acestora la piața internă a UE și cu respectarea, în același timp, a criteriilor prevăzute în comunicare. Având în vedere principiile subliniate mai sus, Comisia consideră că negocierea unuia sau a mai multor acorduri de asociere este cea mai viabilă dintre cele două opțiuni. Este important de remarcat faptul că domeniul de aplicare și conținutul unui (unor) astfel de acord(uri) pot fi adaptate cerințelor UE, precum și caracteristicilor și circumstanțelor unice ale fiecăreia dintre țările de dimensiuni mici. În cazul în care ar exista interes reciproc, domeniul de aplicare al unui (unor) astfel de acord(uri) ar putea include, de asemenea, și alte sectoare în afară de piața internă. În plus, în cadrul unui astfel de acord ar trebui stabilită și relația cu acordurile existente, cum ar fi Acordul de uniune vamală cu Andorra, Acordul de cooperare și uniune vamală cu San Marino și acordurile privind impozitarea veniturilor din economii dintre UE și cele trei țări de dimensiuni mici (în prezent sunt în curs de negociere amendamente la acestea din urmă). În schimb, participarea țărilor de dimensiuni mici la SEE nu este considerată o opțiune viabilă în prezent, din motivele politice și instituționale prezentate în secțiunea 2.1. Comisia recomandă ca opțiunea privind acordul-cadru de asociere să constituie baza pentru consolidarea relațiilor UE cu Andorra, Monaco și San Marino, ținându-se seama de principiile descrise mai jos. Acordul (acordurile) ar trebui să includă — după caz — dispoziții relevante adaptate situației specifice a fiecărei țări, fie în corpul principal al textului, fie în protocoalele de însoțire. 5.2. Principii-cheie La baza negocierilor privind acordul (acordurile) de asociere ar trebui să stea următoarele principii. 5.2.1. Valori comune În conformitate cu practicile generale ale UE în relațiile sale cu țările terțe, orice acord cu țările de dimensiuni mici ar trebui să facă referire la valorile împărtășite de către părți și angajamentul acestora de a le respecta. În special, acordul (acordurile) ar putea face trimitere la articolul 2 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE)[11]. 5.2.2. Principiile pieței interne Astfel cum este prevăzut în comunicarea menționată anterior, normele comune și punerea în executare a acestora constituie aspecte esențiale pentru funcționarea corectă a pieței interne. În concluziile sale din 20 decembrie 2012, Consiliul a evidențiat, de asemenea, nevoia de a se asigura omogenitatea și buna funcționare a pieței interne. 5.2.3. Particularități Concluziile Consiliului din decembrie 2012 precizează că, atunci când analizează cele două opțiuni, Comisia ar trebui să ia în considerare particularitățile țărilor de dimensiuni mici. Printre acestea se numără dimensiunile teritoriale și populațiile reduse ale țărilor, legăturile lor strânse cu vecinii și caracteristicile lor politice și economice. De asemenea, este important să se reamintească faptul că articolul 8 din Tratatul privind Uniunea Europeană prevede că „Uniunea dezvoltă relații privilegiate cu țările învecinate, în vederea stabilirii unui spațiu de prosperitate și de bună vecinătate, întemeiat pe valorile Uniunii și caracterizat prin relații strânse și pașnice, bazate pe cooperare”. Declarația nr. 3 privind articolul 8 din Tratat prevede că „Uniunea ia în considerare situația specială a țărilor de dimensiuni mici cu care întreține relații specifice de proximitate”. 5.2.4. Evoluții actuale Este important ca UE să mențină o abordare coerentă privind relațiile sale cu partenerii din regiunile învecinate. Un eventual acord (eventualele acorduri) cu țările de dimensiuni mici ar trebui să ia în considerare evoluțiile relevante înregistrate la nivelul acestor relații. În special, având în vedere impactul pozitiv pe care cooperarea în domeniul vamal și fiscal îl are asupra bunei funcționări a pieței interne, UE ar trebui să analizeze dacă abordarea pe care a adoptat-o cu privire la chestiunile orizontale și instituționale, astfel cum s-a subliniat mai sus, ar trebui să fie extinsă la acordurile din acest domeniu, inclusiv la protocolul (protocoalele) care va (vor) rezulta în urma negocierilor actuale cu privire la modificarea acordurilor încheiate de UE cu țările de dimensiuni mici privind impozitarea veniturilor din economii. [1] Comunicarea Comisiei privind relațiile UE cu Principatul Andorra, Principatul Monaco și Republica San Marino – Opțiuni pentru o integrare mai strânsă cu UE [COM(2012) 0680], Bruxelles 20.11.2012. [2] Document de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește Comunicarea Comisiei privind relațiile UE cu Principatul Andorra, Principatul Monaco și Republica San Marino – Obstacolele din calea accesului Principatului Andorra, Principatului Monaco și al Republicii San Marino la piața internă a UE și cooperarea în alte domenii [SWD(2012) 0388], Bruxelles 20.11.2012. [3] Concluziile Consiliului privind relațiile UE cu Principatul Andorra, Republica San Marino și Principatul Monaco, 20.12.2012, adoptate în cadrul celei de a 3213-a reuniuni a Consiliului Transporturi, Telecomunicații și Energie. [4] Norvegia, Islanda și Liechtenstein. [5] Norvegia, Islanda și Liechtenstein. [6] Elveția, Norvegia, Islanda și Liechtenstein. [7] Articolul 128 din Acordul privind SEE. [8] Acordul privind SEE, articolele 90 și 93. [9] Articolul 102 din Acordul privind SEE. [10] Concluziile Consiliului privind relațiile UE cu Principatul Andorra, Republica San Marino și Principatul Monaco, 20.12.2012, adoptate în cadrul celei de a 3213-a reuniuni a Consiliului Transporturi, Telecomunicații și Energie. [11] „Uniunea se întemeiază pe valorile respectării demnității umane, libertății, democrației, egalității, statului de drept, precum și pe respectarea drepturilor omului, inclusiv a drepturilor persoanelor care aparțin minorităților. Aceste valori sunt comune statelor membre într-o societate caracterizată prin pluralism, nediscriminare, toleranță, justiție, solidaritate și egalitate între femei și bărbați.”