[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 4.12.2008

COM(2008) 817 final

2008/0237 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

privind drepturile călătorilor din transportul cu autobuzul și autocarul și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 privind cooperarea dintre autoritățile naționale însărcinate să asigure aplicarea legislației în materie de protecție a consumatorului (prezentată de Comisie) {SEC(2008) 2953} {SEC(2008) 2954}

EXP UNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

1.1 . Motive și obiective

Piața transportului internațional de călători cu autobuzul și autocarul a fost deja liberalizată. Regulamentul (CEE) nr. 684/92, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 11/98, a deschis accesul la această piață. Împreună cu Regulamentul (CE) nr. 12/98 privind accesul pe piață al transportatorilor nerezidenți pentru prestarea de servicii naționale de transport rutier de călători, legislația respectivă reprezintă temelia pieței interne a serviciilor de transport rutier internațional de călători[1]. Existența unei piețe unice de transport a adus cetățenilor europeni avantaje semnificative, inclusiv mai multe posibilități în ceea ce privește alegerea destinațiilor și oferte de călătorie competitive. Eliminarea frontierelor și dezvoltarea transporturilor nu au fost dublate întotdeauna de măsuri adecvate destinate protecției drepturilor călătorilor. Este vitală instituirea, sub toate aspectele, a unor drepturi de acces și a unor norme care să guverneze funcționarea acestor servicii, întrucât acest mod de transport este indispensabil pentru deplasarea la locul de muncă, în vizită la rude și prieteni sau pentru petrecerea timpului liber și turism; un acces deficient poate afecta grav integrarea multor cetățeni, în defavoarea societății în ansamblu. În Cartea albă „Politica europeană a transporturilor pentru 2010: momentul deciziilor”[2], Comisia Europeană preconiza instituirea drepturilor călătorilor în toate modurile de transport, utilizatorii ocupând astfel o poziție centrală în cadrul politicii de transport. Necesitatea unor acțiuni în acest sens a fost subliniată din nou în Comunicarea din 2005 privind consolidarea drepturilor călătorilor în cadrul Uniunii Europene[3], în care Comisia prezenta o abordare strategică referitoare la modalitățile de extindere a măsurilor de protecție a călătorilor la alte moduri de transport decât cel aerian. Comisia a identificat drepturile care ar trebui întărite printr-o acțiune la nivel comunitar, indiferent de mijlocul de transport folosit[4].

În ceea ce privește transportul cu autocarul, Comisia a identificat trei domenii de interes principale: 1) drepturile persoanelor cu mobilitate redusă, 2) aspecte legate de răspundere și 3) despăgubirile și asistența în caz de întrerupere a călătoriei.

În comunicarea sa din 22 iunie 2006 intitulată „Pentru o Europă în mișcare - mobilitate durabilă pentru continentul nostru, evaluare intermediară a Cărții albe a Comisiei Europene privind transporturile, din 2001”[5], Comisia s-a angajat în direcția examinării modalităților de creștere a calității serviciilor și a asigurării drepturilor călătorilor în toate modurile de transport.

1.2 . Transportul cu autobuzul și autocarul

Acest mod de transport se caracterizează printr-o serie de trăsături distinctive care afectează atât operatorii, cât și călătorii.

În ceea ce privește kilometrii parcurși de călători, transportul cu autobuzul și autocarul reprezintă 9,3% din totalul serviciilor de transport terestru în cadrul Uniunii Europene și, după autoturisme (82,8%), rămâne cel mai important mijloc de transport disponibil publicului (o cotă de 8,3% din ansamblul modurilor de transport)[6]. Sectorul a cunoscut o creștere constantă de 5,8%, de la 474 milioane în 1995 la 502 milioane în 2004[7]. Se estimează că volumul anual internațional de călători transportați cu autobuzul și autocarul se ridică la 72,8 milioane de călători.

Persoanele care călătoresc cu alte mijloace de transport, în special cu avionul, beneficiază deja de o serie de drepturi instituite la nivel comunitar care prevăd o protecție adecvată.

Spre deosebire de alte moduri de transport, nu există nici acorduri internaționale [cu excepția Convenției privind Contractul de transport rutier internațional de călători și bagaje (CVR)[8], a Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite, ratificată doar de trei state membre] și nici o legislație comunitară care să instituie drepturi ale călătorilor cu autobuzul sau autocarul.

Protecția persoanelor care călătoresc cu autobuzul sau autocarul variază de la un stat membru la altul. Călătorii trebuie să se bazeze pe formele naționale de sisteme privind răspunderea, de legislație privind comerțul echitabil și de angajamente voluntare ale operatorilor în materie de servicii pentru clienți. Operatorii din unele țări au elaborat acorduri voluntare ample care includ mecanisme adecvate de tratare a reclamațiilor și de soluționare a litigiilor; însă în majoritatea statelor membre nu se întâmplă acest lucru. În prezent nu există norme comune privind tratarea reclamațiilor și soluționarea litigiilor între călători și transportatori. Acest lucru constituie un obstacol în calea concurenței loiale între operatori din diferite state membre.

Normele privind răspunderea operatorilor tind să varieze semnificativ, în timp ce prevederile referitoare la despăgubiri și asistență în caz de întrerupere a călătoriei nu au un caracter general. În timp ce pentru alte moduri de transport s-au instituit la nivel comunitar[9] sau internațional norme privind răspunderea, acest lucru nu este valabil și în cazul transportului cu autobuzul și autocarul. În ceea ce privește călătoriile internaționale, călătorii întâmpină dificultăți în a identifica sistemele privind răspunderea care sunt aplicabile în caz de accidente[10].

În ceea ce privește informațiile furnizate călătorilor, existe cerințe cu caracter general[11] care obligă operatorii să afișeze traseul serviciului, stațiile de autobuz, orarul, tarifele și condițiile de transport. Cu toate acestea, în situații critice în care călătoria este întreruptă, este posibil ca pasagerii să nu poată obține informații suficiente.

În general, călătorii care folosesc acest mod de transport tind să fie „vulnerabili”, în sensul că au venituri scăzute. Disponibilitatea serviciilor de transport cu autobuzul și autocarul pentru persoanele cu handicap sau cu mobilitate redusă este limitată, ceea ce poate împiedica integrarea acestora în societate.

1.3. Aspectele tratate

Propunerea vizează instituirea unor drepturi ale călătorilor care folosesc transportul cu autocarul și autobuzul în vederea sporirii atractivității și încrederii în transportul cu autocarul și autobuzul, precum și în scopul creării unor condiții echitabile de concurență între transportatorii din diferite state membre și între alte moduri de transport.

În principiu, propunerea prevede dispoziții privind:

- răspunderea în caz de deces sau vătămare a călătorilor și pierdere sau deteriorare a bagajelor acestora;

- tratamentul nediscriminatoriu pe motiv de naționalitate sau loc de reședință cu privire la condițiile de transport oferite călătorilor de către întreprinderile de transport cu autobuzul sau autocarul,

- asistența pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă;

- obligațiile întreprinderilor de transport cu autobuzul sau autocarul în caz de anulare sau întârziere a călătoriei;

- obligații de informare;

- tratarea reclamațiilor;

- norme generale de aplicare.

2. DOMENIUL DE APLICARE

Prezenta propunere se referă la serviciile de transport cu autobuzul și autocarul. Problema legată de serviciile de acces pe piață a fost deja reglementată la nivel comunitar în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 684/92 al Consiliului din 16 martie 1992 privind normele comune pentru transportul internațional de călători cu autocarul și autobuzul, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 11/98 al Consiliului.

Serviciile interne de transport urban, suburban și regional pe distanțe scurte fac în mod normal obiectul unor contracte de servicii publice care țin cont, într-o mare măsură, de drepturile călătorilor și de calitatea serviciilor. Astfel, legislația națională definește obligațiile operatorilor de transport cu autobuzul și drepturile aferente ale călătorilor. Statele membre pot să excludă aceste servicii din domeniul de aplicare al regulamentului în condițiile în care nivelul drepturilor călătorilor garantate prin contractele respective este comparabil cu cel stabilit de prezentul regulament.

Statele membre oferă soluții diferite pentru călători și un nivel variabil al protecției în ceea ce privește răspunderea operatorilor și asistența oferită persoanelor cu handicap. Prin urmare, prezenta propunere vizează situații identificate ca fiind critice din cauza lipsei unor servicii de asistență și îngrijire corespunzătoare. De exemplu, persoanele care călătoresc pe distanțe lungi în afara locului lor de reședință se află într-o situație vulnerabilă în cazul în care călătoria este întreruptă sau are loc un accident.

În acest stadiu, Comisia propune abordarea chestiunilor care necesită un grad considerabil de armonizare în rândul statelor membre, având în vedere complexitatea și/sau dimensiunea internațională a acestora (călătorii transfrontaliere, operatori internaționali).

Propunerea de regulament va contribui la realizarea obiectivelor din tratat, prin garantarea unui nivel mai ridicat al protecției consumatorilor, prin combaterea discriminării și a excluderii sociale a persoanelor cu handicap și prin sprijinirea cetățenilor europeni în a profita din plin de oportunitățile create de piața internă. 3. Coerența cu celelalte politici și obiective ale Uniunii

3.1. Protecția consumatorilor

Instituirea și consolidarea în continuare a drepturilor călătorilor reflectă nivelul ridicat de prioritate pe care Tratatul de la Amsterdam îl acordă protecției consumatorilor. În comunicarea sa intitulată „Strategia UE pentru politica de protecție a consumatorilor 2007-2013 - mai multă putere consumatorilor, bunăstare crescută și protecție eficientă a acestora”[12], Comisia afirmă că una dintre priorități este poziționarea consumatorilor în centrul altor politici. Comunicarea menționează faptul că s-au înregistrat progrese în ceea ce privește integrarea intereselor consumatorilor, între altele în transportul aerian. Obiectivul în viitor este ca, pe baza acestor realizări, integrarea intereselor consumatorilor să devină mai sistematică. Prin urmare, Comisia extinde drepturile călătorilor stipulate în sectorul aviației la alte moduri de transport, în special cele cu privire la călătorii cu mobilitate redusă.

3.2. Incluziunea socială și drepturile fundamentale

Prezenta propunere cu privire la drepturile călătorilor care folosesc transportul cu autobuzul și autocarul este în concordanță cu obiectivele de combatere a excluziunii sociale, întrucât instituie principiul nediscriminării și al asistenței pentru persoanele cu handicap. Articolul 12 din Tratatul CE prevede că orice discriminare pe motiv de naționalitate este interzisă. Prin urmare, în sectorul serviciilor de transport cu autobuzul și autocarul și fără a aduce atingere obligațiilor de serviciu public care necesită aplicarea de tarife sociale, condițiile contractuale și tarifele aplicate de întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau de vânzătorii de bilete sunt oferite publicului larg fără nicio discriminare pe motiv de naționalitate sau loc de reședință al consumatorului final, ori pe baza locului în care sunt stabiliți vânzătorii de bilete în cadrul Comunității. De asemenea, propunerea este în concordanță cu articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale, care stipulează un principiu general de interzicere a oricărei forme de discriminare pe motiv de sex, rasă, culoare, etnie sau origine socială, caracteristici genetice, limbă, religie sau credință, opinii politice sau de altă natură, apartenență la o minoritate națională, proprietate, naștere, handicap, vârstă sau orientare sexuală. Mai mult, aceasta este conformă cu articolul 13 din Tratatul CE, care permite Comunității să combată discriminarea în domenii de competență comunitară. Propunerea respectă, de asemenea, Convenția Organizației Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap, semnată de toate statele membre și de Comunitatea Europeană.

3.3. Piața unică

În concluzie, prezenta propunere ar permite călătorilor care se bucură de o protecție sporită să beneficieze pe deplin de piața unică. Propunerea garantează că cetățenii, inclusiv cei cu mobilitate redusă, pot să beneficieze de toate avantajele pieței unice și să aibă certitudinea siguranței utilizării acestora. Politica UE de protecție a consumatorilor constituie pilonul central pentru următoarea fază a pieței unice, conform celor stabilite în comunicarea Comisiei cu privire la analiza pieței unice[13] adresată Consiliului European de primăvară. Piața unică generează beneficii pentru consumatori prin lărgirea posibilităților de alegere, scăderea prețurilor și furnizarea unei protecții adecvate. În această privință, instituirea de drepturi pentru călătorii cu autobuzul sau autocarul se va adăuga progreselor realizate în sectorul transporturilor în cadrul pieței unice europene.

4. CONSULTAREA PăRțILOR INTERESATE șI EVALUAREA IMPACTULUI

4.1 . Consultarea părților interesate

În iulie 2005, serviciile Comisiei au lansat o consultare publică pe baza unui document de lucru al serviciilor Comisiei privind drepturile călătorilor din transportul internațional cu autobuzul și autocarul, care conținea o prezentare a aspectelor și provocărilor legate de instituirea unor drepturi ale călătorilor care folosesc acest mod de transport, și au invitat părțile interesate să prezinte observații cu privire la o serie de aspecte. Consultarea s-a finalizat prin publicarea rapoartelor referitoare la rezultatele consultării publice[14] și la reuniunea părților interesate desfășurată la Bruxelles la 29 martie 2006[15].

Contribuțiile aduse au relevat o neconcordanță evidentă între întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul și asociațiile și federațiile acestora, pe de o parte, și asociațiile de consumatori, pe de altă parte. În general, primii consideră că nu este necesară o reglementare la nivelul UE sau că este necesar doar un grad redus de reglementare la acest nivel, în timp ce asociațiile de consumatori solicită instituirea unor drepturi ample pentru călători. De asemenea, s-au exprimat în mod clar temeri în ceea ce privește modelul economic și organizațional al acestui sector și nu s-a ajuns la un acord unanim cu privire la domeniul de aplicare al legislației și la includerea sau excluderea anumitor tipuri de servicii, în special servicii locale și regionale. În cea mai mare parte, operatorii afirmă că situația economică actuală nu permite impunerea unor sarcini suplimentare, că nu este cu adevărat necesară o reglementare și că, în orice caz, foarte multe aspecte au fost deja abordate fie prin legislația națională, fie prin acordurile voluntare pe care le-au încheiat. Pe de altă parte, asociațiile de consumatori au solicitat măsuri comunitare ample, întrucât protecția drepturilor consumatorilor variază semnificativ de la o țară la alta.

Nu a existat un acord unanim între cei chestionați în ceea ce privește modalitățile de abordare a problemei accesibilității serviciilor și a asistenței pentru persoanele cu mobilitate redusă (PMR) care folosesc acest mod de transport. Unii operatori au atras atenția asupra costurilor crescute și a fezabilității limitate pentru un întreg parc de autovehicule și au indicat faptul că există alternative viabile pentru PMR (întreprinderi specializate de transport cu autobuzul și/sau autocarul), în timp ce alții au indicat o eventuală excluziune socială a persoanelor în cauză.

De asemenea, s-au formulat temeri potrivit cărora dispozițiile privind despăgubirile în caz de întârziere ar putea aduce atingere siguranței rutiere.

O sinteză a contribuțiilor primite în cadrul consultării publice, textul fiecărui răspuns și procesul-verbal al reuniunii părților interesate de la 29 martie 2006 sunt disponibile la adresa: http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm.

4.2 . Obținerea și utilizarea expertizei

În iunie 2006, Comisia a primit un aviz din partea Forumului european pentru energie și transporturi, care încuraja acțiunea comunitară în domeniul drepturilor călătorilor cu autobuzul și autocarul. Comisia a luat în considerare următoarele studii: „Acțiunea COST 349 - accesibilitatea autocarelor și a autobuzelor de lung parcurs pentru persoanele cu mobilitate redusă” ( COST Action 349 – Accessibility of coaches and long-distance buses for people with reduced mobility ) din octombrie 2005 și „Evaluarea și monitorizarea tendințelor cu privire la nevoile călătorilor la nivelul serviciilor și tratamentului călătorilor” ( Evaluation and monitoring of trends with regard to passenger needs on the level of service and treatment of passengers - „EU SERVICE GUARANTEES - EUSG”)[16].

4.3 . Evaluarea impactului

Evaluarea impactului, realizată în conformitate cu orientările, a cuprins în esență: principiile răspunderii operatorilor în caz de deces sau vătămare a călătorilor comparativ cu alte moduri de transport; principiile privind despăgubirea și asistența în cazul anulării sau întârzierii călătoriilor; norme privind accesibilitatea, nediscriminarea și asistența pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă; standarde de calitate și obligații de informare; norme privind tratarea reclamațiilor și controlul conformității.

S-au evaluat patru opțiuni strategice:

Opțiunea „menținerea statu-quo-ului” presupune faptul că nu se întreprinde nicio acțiune la nivel comunitar.

Opțiunea „protecție minimă” ar atrage după sine instituirea unui cadru general care să stipuleze numai norme minime de protecție și, după caz, consolidarea/modificarea și/sau simplificarea legislației comunitare sau naționale existente (asigurarea autovehiculelor, directiva privind circuitele turistice, legislația în domeniul protecției consumatorilor).

Opțiunea „protecție maximă” prevede o acțiune juridică la nivel comunitar de instituire a unor drepturi ale călătorilor care folosesc transportul internațional cu autobuzul și autocarul (opțiunea I) și din transportul atât intern (de lung parcurs, regional), cât și internațional (opțiunea II) cu privire la serviciile regulate/ocazionale. Această opțiune ar garanta un nivel uniform de protecție adecvată a călătorilor în toate statele membre.

Opțiunea „angajamente voluntare și autoreglementare” presupune că întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul vor elabora și vor adopta măsuri voluntare de autoreglementare la nivel intern/comunitar privind drepturile călătorilor cu autobuzul și autocarul.

Sinteza rezultatelor evaluării impactului: „Document de lucru al serviciilor Comisiei, evaluarea impactului care însoțește propunerea de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind drepturile călătorilor în transportul internațional cu autobuzul și autocarul”:

Având în vedere sfera largă a aspectelor examinate în cadrul evaluării impactului, diferite opțiuni au fost indicate ca fiind cele mai eficace în vederea realizării unui echilibru corect între costuri și beneficii.

În ceea ce privește principiul nediscriminării și al asistenței pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, soluția optimă s-a arătat a fi o combinație între opțiunea 2, scenariul de protecție minimă (numai pentru serviciile ocazionale), și opțiunea 3.I, scenariul de protecție maximă (numai pentru serviciile internaționale programate). Pentru a susține principiul nediscriminării și al asistenței pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, politica propusă ar trebui să garanteze un nivel optim de accesibilitate, care să îi oblige pe operatori și pe administratorii de terminale să instaleze mijloace de acces adecvate și, în același timp, să evite o majorare aferentă a prețului biletelor.

În ceea ce privește sistemele privind răspunderea, evaluarea impactului a relevat faptul că, prin alegerea opțiunii de „instituire a unui sistem complet”, călătorii ar beneficia de cele mai substanțiale avantaje, fără costuri suplimentare semnificative. Călătorii vor beneficia de o mai bună protecție juridică și economică, în timp ce diferențele care rezultă din legislația națională vor fi eliminate.

Opțiunea de „instituire a unui sistem complet” pare a fi cea mai eficientă în ceea ce privește obligațiile de informare și asistență în cazul întreruperii călătoriei. O protecție sporită a călătorilor va genera creșterea calității serviciilor oferite. Pe de altă parte, creșterea nivelului serviciilor de asistență pentru călători este de natură să amelioreze poziția întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul pe piața pe care concurează atât din punct de vedere al prețurilor cât și al calității serviciilor. Prin urmare, Comisia este în favoarea opțiunii „maximă protecție” privind obligațiile de informare și de asistență.

Raportul privind evaluarea impactului, împreună cu anexele, însoțește prezenta propunere.

5. ASPECTE JURIDICE

5.1 . Temeiul juridic

Temeiul juridic al propunerii este prevăzut la articolul 71 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, la care se aplică procedura de codecizie.

5.2 . Alegerea instrumentului

Obiectivul major al propunerii este să garanteze un nivel adecvat de protecție a călătorilor cu autobuzul și autocarul, inclusiv a persoanelor cu handicap sau cu mobilitate redusă. Normele instituite prin prezenta propunere ar trebui aplicate în mod uniform și eficace în întreaga Uniune Europeană. Un regulament direct aplicabil pare să fie instrumentul cel mai adecvat pentru a garanta aplicarea cea mai coerentă a normelor în toate statele membre. Un instrument juridic sub formă de regulament a fost ales deja de Comunitate în vederea protecției drepturilor călătorilor din transportul aerian și din cel feroviar. Pentru a stabili drepturi echivalente și executorii pentru călătorii cu autobuzul și autocarul, s-a considerat că un regulament este instrumentul cel mai adecvat.

5.3. Principiul subsidiarității

Protecția călătorilor, ca o componentă a pieței interne și a politicilor comune privind transporturile, este o problemă la scară europeană care necesită o soluție la nivel comunitar. Liberalizarea unei piețe și luarea în considerare a intereselor consumatorilor, în special ale persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă, reprezintă două aspecte complementare ale pieței interne. Având în vedere numărul tot mai mare al consumatorilor care călătoresc în scopuri turistice sau profesionale în cadrul Uniunii Europene, devine din ce în ce mai important să se asigure faptul că aceștia beneficiază de un set de drepturi similar indiferent de locul în care se află. Scopul propunerii este, prin urmare, să asigure că toți călătorii cu autobuzul și autocarul beneficiază de același nivel de drepturi și protecție în întreaga Uniune Europeană.

Având în vedere dimensiunea internațională a acestui mod de transport (operatorii turistici și/sau de transport cu autocarul și autobuzul), obiectivul nu poate fi realizat în totalitate prin acțiunea unui singur stat membru. Acordul internațional existent (Convenția CVR a CEE-ONU) nu poate fi considerat un instrument eficace, întrucât a fost ratificat doar de un număr foarte limitat de state membre. În acest context, este necesară, prin urmare, o acțiune comunitară.

5.4. Principiul proporționalității

Propunerea respectă principiul proporționalității. Comisia și-a limitat propunerea la domeniile în care sunt necesare norme comunitare precise și evită subiectele care este mai bine să facă obiectul unor măsuri de autoreglementare. Propunerea se limitează la domenii în care necesitatea unei acțiuni la nivel comunitar este clară și acceptată pe scară largă. Prin urmare, aceasta este proporțională cu obiectivul vizat și adecvată circumstanțelor în care este realizată. Fără armonizare, călătorii ar beneficia, în cel mai bun caz, de drepturi diferite și, în cel mai rău caz, ar fi privați de orice protecție juridică. Mai mult, ar fi dificil ca aceștia să își cunoască drepturile oriunde călătoresc în Europa și, astfel, să insiste asupra respectării acestora.

5.5. Aplicarea

Călătorii, în special persoanele cu handicap și cu mobilitate redusă, sunt puși în inferioritate în cazul în care întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul nu își îndeplinesc obligațiile. Convenția Organizației Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap prevede pentru cei care susțin că sunt victimele încălcării dispozițiilor Convenției ONU de către un stat parte la convenție posibilitatea de a înainta o comunicare. Prin urmare, elaborarea unui regulament CE suplimentar va oferi o protecție juridică uniformă și mai eficace în întreaga Uniune Europeană. Va fi necesară aplicarea cu strictețe a regulamentului propus. Astfel, propunerea Comisiei include un articol care obligă statele membre să stabilească sancțiuni pentru nerespectarea prevederilor și să desemneze organisme responsabile cu aplicarea regulamentului și tratarea reclamațiilor înaintate de călători. Dispozițiile urmează aceeași abordare precum cea adoptată în regulamentul Parlamentului European și al Consiliului privind despăgubirile și asistența acordate călătorilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și a anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și în regulamentul privind drepturile persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă pe durata călătoriei pe calea aerului.

5.6. Spațiul Economic European și Elveția

Propunerea de regulament prezintă relevanță pentru Spațiul Economic European și, prin urmare, ar trebui extinsă la acesta. De asemenea, propunerea prezintă relevanță pentru Elveția.

5.7 . Autoreglementarea

Comisia este conștientă de faptul că întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul au elaborat o serie de acorduri voluntare și alte măsuri de autoreglementare care să garanteze niveluri adecvate ale calității serviciilor. Comisia salută în continuare crearea de astfel de acorduri ca măsură complementară acțiunii comunitare propuse.

6. DISPOZIțIILE PROPUNERII

C apitolul I

Acest capitol conține dispoziții generale privind obiectul, definițiile și domeniul de aplicare al regulamentului. Propunerea reglementează răspunderea întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul și normele privind tratamentul nediscriminatoriu și asistența obligatorie pentru persoanele cu handicap și pentru persoanele cu mobilitate redusă. De asemenea, propunerea stipulează obligațiile întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul în caz de întrerupere a călătoriei, precum și normele corespunzătoare privind tratarea reclamațiilor și aplicarea legii.

Articolul 1

Acest articol stabilește obiectul regulamentului.

Articolul 2

Acest articol stabilește domeniul de aplicare al regulamentului.

Articolul 3

Acest articol prezintă definițiile.

Articolul 4

Acest articol se referă la dovada încheierii unui contract de transport și interzice oferirea unor condiții contractuale discriminatorii pe considerente de naționalitate sau loc de reședință a călătorilor.

Articolul 5

Acest articol se referă la inadmisibilitatea renunțării în ceea ce privește drepturile instituite prin prezenta propunere.

Capitolul II

Acest capitol stabilește normele privind răspunderea întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul față de călători și bagajele acestora. Călătorii vor avea dreptul la niveluri uniforme de compensații și vor beneficia de norme armonizate privind răspunderea întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul. Răspunderea întreprinderilor este nelimitată. Mai mult, în anumite condiții, întreprinderile nu pot să conteste despăgubirile care se ridică la o anumită valoare în caz de accident. Călătorii care suferă un accident au dreptul la plăți în avans pentru a depăși dificultățile economice cu care aceștia, sau familiile lor, se pot confrunta ca urmare a decesului sau a vătămării corporale. De asemenea, capitolul stabilește normele privind despăgubirea în caz de pierdere sau deteriorare a bagajelor.

Articolul 6

Acest articol se referă la răspunderea în caz de deces sau vătămare corporală a călătorilor.

Articolul 7

Acest articol instituie norme generale privind despăgubirile.

Articolul 8

Acest articol obligă întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul să efectueze plăți în avans în cazul unui accident.

Articolul 9

Acest articol instituie norme de despăgubire în caz de pierdere sau deteriorare a bagajelor.

Capitolul III

Acest capitol se referă în esență la persoanele cu handicap și la persoanele cu mobilitate redusă care utilizează modul de transport în cauză. Această categorie de călători se află adesea în imposibilitatea de a călători cu autobuzul sau autocarul din cauza lipsei de accesibilitate a acestor servicii și a lipsei asistenței necesare oferite de întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul. Capitolul abordează aceste probleme prin interzicerea oricărei forme de discriminare pe considerente de handicap sau mobilitate redusă în momentul rezervării unei călătorii sau al îmbarcării într-un vehicul. Dispozițiile nu aduc atingere anumitor excepții și derogări, în special din motive de siguranță justificate, stabilite prin lege.

Sfera de aplicare a asistenței obligatorii în terminale și la bordul vehiculelor este precizată în anexa I. Acest gen de asistență se oferă gratuit, cu condiția ca pasagerul să fi notificat în avans necesitatea acesteia și să sosească la terminal cu o anumită perioadă de timp înaintea plecării programate. Personalul întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul și cel din cadrul terminalelor trebuie să aibă cunoștințe adecvate în ceea ce privește oferirea de asistență pentru persoanele cu handicap.

Articolul 10

Acest articol instituie norme pentru prevenirea refuzului la transport pe considerente de handicap sau mobilitate redusă.

Articolul 11

Acest articol se referă la derogări, condiții speciale și informații cu privire la normele stabilite în acest capitol.

Articolul 12

Acest articol instituie norme generale de accesibilitate pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă.

Articolul 13

Acest articol instituie dreptul la asistență pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă.

Articolul 14

Acest articol stabilește norme privind asistența în terminale.

Articolul 15

Acest articol se referă la asistența la bord.

Articolul 16

Acest articol stabilește condițiile în care se oferă asistență.

Articolul 17

Acest articol se referă la transmiterea de către întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau de către vânzătorii de bilete, către terți, a notificărilor privind nevoia de asistență pentru persoane cu handicap și persoane cu mobilitate redusă.

Articolul 18

Acest articol prevede obligația de a asigura o formare adecvată a personalului în ceea ce privește asistența acordată persoanelor cu handicap.

Articolul 19

Acest articol stabilește norme generale privind despăgubirile în caz de pierdere sau deteriorare a echipamentelor de mobilitate.

Capitolul IV

Acest capitol se referă la obligațiile întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul în cazul întreruperii călătoriilor din cauza întârzierilor sau a anulării unui serviciu. În special în cazul anulărilor sau, pentru călătorii programate de cel puțin 3 ore, în cazul întârzierilor la plecare de peste 2 ore, întreprinderile sunt obligate să ofere servicii alternative rezonabile cu intervale orare comparabile sau, atunci când acest lucru nu este posibil, să ofere călătorilor informații privind alte servicii disponibile. În cazul în care nu respectă această cerință, întreprinderile ar trebui să plătească despăgubiri în valoare de până la 50% din prețul biletului. În oricare dintre cazuri, călătorii au dreptul la informații privind călătoria.

Articolul 20

Acest articol instituie norme generale privind răspunderea în cazul anulărilor sau al întârzierilor importante. Acesta definește sfera dreptului la informare, redirecționarea și/sau rambursarea și despăgubirea în cazul anulărilor sau al întârzierilor importante.

Articolul 21

Acest articol instituie dreptul la informații privind călătoria.

Articolul 22

Acest articol reglementează posibilitățile de urmărire a unor despăgubiri suplimentare.

Articolul 23

Acest articol obligă întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul să coopereze în vederea adoptării de măsuri pentru îmbunătățirea drepturilor călătorilor și pentru creșterea calității serviciilor.

Capitolul V

Acest capitol obligă întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul să creeze proceduri interne de tratare a reclamațiilor. Examinarea reclamațiilor adresate de călători face obiectul unor termene limită stricte. Obligația informării călătorilor cu privire la drepturile acestora revine întreprinderilor și organismelor de administrare a terminalelor.

Articolul 24

Acest articol se referă la informațiile privind călătoria care trebuie puse la dispoziție de întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul și de organismele de administrare a terminalelor.

Articolul 25

Acest articol obligă întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul și organismele de administrare a terminalelor să ofere călătorilor informații referitoare la drepturile acestora în temeiul prezentului regulament.

Articolul 26

Acest articol instituie norme privind procedurile de tratare a reclamațiilor.

Capitolul VI

Acest capitol prevede normele de aplicare și cadrul instituțional corespunzător. Statele membre trebuie să desemneze organisme naționale responsabile cu aplicarea normelor cărora călătorii să le poată adresa reclamații cu privire la presupuse încălcări ale drepturilor lor conform regulamentului. Organismele naționale în cauză trebuie să coopereze între ele. Mai mult, statele membre ar trebui să prevadă sancțiuni cu efect de descurajare în caz de nerespectare a drepturilor călătorilor.

Articolul 27

Acest articol se referă la aplicarea prezentului regulament, inclusiv la instituirea de organisme naționale responsabile cu aplicarea.

Articolul 28

Acest articol obligă organismele responsabile cu aplicarea să publice un raport anual cu privire la activitățile lor.

Articolul 29

Acest articol instituie principiul cooperării între organismele naționale responsabile cu aplicarea.

Articolul 30

Acest articol se referă la sancțiunile pe care trebuie să le impună statele membre.

Capitolul VII

Conform acestui capitol, Comisia trebuie să prezinte Consiliului și Parlamentului rapoarte privind funcționarea regulamentului la trei ani de la intrarea în vigoare a acestuia. Regulamentul intră în vigoare la 20 de zile de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și se aplică după un an de la data respectivă.

Articolul 31

Acest articol stabilește obligațiile de raportare ale Comisiei.

Articolul 32

Acest articol se referă la modificarea adusă Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului privind cooperarea dintre autoritățile naționale însărcinate să asigure aplicarea legislației în materie de protecție a consumatorului.

Articolul 33

Acest articol stabilește data intrării în vigoare a regulamentului.

Anexa I

Această anexă definește sfera de aplicare a asistenței care trebuie oferită persoanelor cu handicap și persoanelor cu mobilitate redusă în terminale (a) și la bordul autobuzelor sau autocarelor (b).

Anexa II

Această anexă se referă la conținutul formării cu privire la asistența acordată persoanelor cu handicap.

2008/0237 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

privind drepturile călătorilor din transportul cu autobuzul și autocarul și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 privind cooperarea dintre autoritățile naționale însărcinate să asigure aplicarea legislației în materie de protecție a consumatorului (Text cu relevanță pentru SEE)

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 71 alineatul (1),

având în vedere propunerea Comisiei[17],

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[18],

având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[19],

hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat,

întrucât:

1. Acțiunea comunitară în domeniul transportului cu autobuzul și autocarul ar trebui să aibă drept obiectiv, printre altele, asigurarea unui nivel înalt de protecție pentru călători care să fie comparabil cu cel al altor moduri de transport, indiferent de destinație. În plus, ar trebui să se țină seama pe deplin de cerințele impuse de protecția consumatorilor în general.

2. Deoarece călătorul cu autobuzul sau autocarul este partea defavorizată a unui contract de transport, drepturile călătorilor în această privință ar trebui garantate indiferent de naționalitatea sau locul de reședință al acestora în Comunitate.

3. Călătorii ar trebui să beneficieze de norme privind răspunderea comparabile cu cele ale altor moduri de transport în caz de accidente care au drept rezultat decesul sau vătămarea lor.

4. Călătorii ar trebui să aibă dreptul la plăți în avans pentru acoperirea necesităților economice imediate ca urmare a unui accident.

5. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul ar trebui să răspundă pentru pierderea sau deteriorarea bagajelor călătorilor în condiții comparabile cu alte moduri de transport.

6. Serviciile de transport de călători cu autobuzul și autocarul ar trebui, în general, să ofere avantaje cetățenilor. În consecință, persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, indiferent dacă este cauzată de un handicap, de vârstă sau de orice alt factor, ar trebui să beneficieze de posibilitatea de a folosit servicii de transport cu autobuzul și autocarul care să fie comparabile cu cele folosite de alți cetățeni. Persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă au același drept, ca toți ceilalți cetățeni, la liberă circulație, libertatea de alegere și tratament nediscriminatoriu.

7. În lumina articolului 9 din Convenția Organizației Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap și pentru a oferi persoanelor cu handicap și persoanelor cu mobilitate redusă posibilități de călătorie cu autobuzul și autocarul comparabile cu cele ale altor cetățeni, ar trebui instituite norme privind nediscriminarea și asistența pe durata călătoriei. Prin urmare, persoanele în cauză ar trebui să fie acceptate la transport și să nu fie refuzate din cauza handicapului sau a lipsei de mobilitate, exceptând motivele întemeiate de siguranță prevăzute de lege. Aceste persoane ar trebui să beneficieze de dreptul la asistență în terminalele de autobuz sau autocar și la bordul vehiculelor, inclusiv la îmbarcare și la debarcare. În interesul incluziunii sociale, persoanele în cauză ar trebui să beneficieze de asistență fără taxe suplimentare. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul ar trebui să instituie norme privind accesibilitatea, utilizând de preferință sistemul european de standardizare.

8. La luarea deciziilor cu privire la proiectarea de noi terminale, precum și în cadrul unor reamenajări de proporții, organismele de administrare ar trebui, în cazul în care este posibil, să țină seama de nevoile persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă. În orice caz, organismele de administrare ale terminalele de autobuz și autocar ar trebui să prevadă puncte în care persoanele în cauză să își poată notifica sosirea și nevoia de asistență.

9. Drepturile călătorilor cu autobuzul și autocarul ar trebui să includă posibilitatea obținerii de informații referitoare la serviciile oferite, înaintea și pe durata călătoriei. Toate informațiile esențiale oferite călătorilor cu autobuzul și autocarul trebuie să fie furnizate în formate alternative accesibile persoanelor cu handicap și persoanelor cu mobilitate redusă.

10. Prezentul regulament nu ar trebui să aducă atingere drepturilor întreprinderilor de transport cu autobuzul și autocarul de a solicita despăgubiri din partea oricărei persoane, inclusiv un terț, în conformitate cu legea aplicabilă.

11. Inconvenientele cu care se confruntă călătorii din cauza anulării sau întârzierii prelungite a călătoriei lor ar trebui să se diminueze. În acest scop, călătorii ar trebui să primească asistență și informații în mod corespunzător. Aceștia ar trebui să aibă posibilitatea de a-și anula călătoria și de a primi înapoi contravaloarea biletelor sau de a obține o redirecționare în condiții satisfăcătoare sau informații cu privire la serviciile de transport alternative. În cazul în care întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul nu oferă călătorilor asistența necesară, aceștia ar trebui să aibă dreptul de a obține o compensație financiară.

12. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul ar trebui să coopereze în vederea adoptării de măsuri la nivel național sau european pentru îmbunătățirea asistenței oferite călătorilor în cazul întreruperii călătoriei și mai ales în cazul unor întârzieri prelungite.

13. Prezentul regulament nu trebuie să afecteze drepturile călătorilor instituite prin Directiva 90/314/CEE privind pachetele de servicii pentru călătorii, vacanțe și circuite[20]. În cazurile în care un circuit turistic se anulează din motive care nu au legătură cu anularea serviciului de transport cu autobuzul și autocarul, prezentul regulament nu se aplică.

14. Călătorii ar trebui informați pe deplin în privința drepturilor lor prevăzute de prezentul regulament, astfel încât să își poată exercita efectiv drepturile în cauză.

15. Călătorii ar trebui să își poată exercita drepturile prin intermediul unor proceduri corespunzătoare privind reclamațiile, implementate de întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau, după caz, prin depunerea unor reclamații la organismul sau organismele desemnate în acest sens de statul membru în cauză.

16. Statele membre ar trebui să asigure și să supervizeze respectarea generală de către întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul a prezentului regulament și să desemneze un organism corespunzător care să îndeplinească sarcinile de aplicare. Supervizarea ar trebui să nu afecteze drepturile călătorilor de a solicita reparație juridică în fața instanțelor în temeiul procedurilor de drept intern

17. Statele membre ar trebui să stabilească sancțiuni aplicabile în cazurile de încălcare a prezentului regulament și să asigure aplicarea sancțiunilor respective. Sancțiunile ar trebui să fie eficace, proporționale și cu efect de descurajare.

18. Întrucât obiectivele prezentului regulament, și anume de a asigura niveluri ridicate și echivalente în toate statele membre de protecție și asistență pentru călătorii cu autobuzul și autocarul, nu pot fi îndeplinite suficient numai de către statele membre, acestea putând fi realizate mai bine la nivel comunitar, având în vedere semnificativa dimensiune internațională , Comunitatea poate să adopte măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat. Potrivit principiului proporționalității prevăzut la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar în vederea realizării acestor obiective.

19. Prezentul regulament ar trebui să nu aducă atingere Directivei 95/46/CE a Parlamentului European și al Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date [21].

20. Aplicarea prezentului regulament ar trebui să se bazeze pe Regulamentul (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 octombrie 2004 privind cooperarea dintre autoritățile naționale însărcinate să asigure aplicarea legislației în materie de protecție a consumatorului (Regulamentul privind cooperarea în materie de protecție a consumatorului)[22]. Prin urmare, acest din urmă regulament se modifică în consecință.

21. Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Capitolul I Dispoziții generale

Articolul 1 Obiect

Prezentul regulament instituie norme în ceea ce privește:

22. nediscriminarea între călători în ceea ce privește condițiile de transport oferite de întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul;

23. răspunderea întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul în caz de accident care are drept rezultat decesul sau vătămarea călătorilor sau pierderea sau deteriorarea bagajelor acestora;

24. tratamentul nediscriminatoriu și asistența obligatorie pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă care călătoresc cu autobuzul sau autocarul;

25. obligațiile întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul față de călători în caz de anulare sau întârziere;

26. informațiile minime care trebuie puse la dispoziția călătorilor;

27. tratarea reclamațiilor;

28. aplicarea drepturilor călătorilor.

Articolul 2 Domeniul de aplicare

1. Prezentul regulament se aplică transportului de călători efectuat de întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul prin servicii regulate.

2. Statele membre pot exclude transportul urban, suburban și regional care face obiectul unor contracte de servicii publice, în cazul în care contractele în cauză asigură un nivel al respectării drepturilor călătorilor comparabil cu cel impus de prezentul regulament.

3. În ceea ce privește serviciile ocazionale, se aplică doar capitolul II din regulament.

Articolul 3 Definiții

În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:

29. „întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul” înseamnă o întreprindere de transport care este autorizată în statul de stabilire să realizeze operațiuni de transport cu autocarul și autobuzul în conformitate cu condițiile de acces pe piață stabilite de legislația națională și o întreprindere de transport care deține o licență comunitară valabilă emisă în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 11/98 al Consiliului din 11 decembrie 1997 pentru realizarea de servicii de transport internațional de călători;

30. „servicii ocazionale” înseamnă servicii în sensul articolului 2 punctul 3 din Regulamentul (CEE) nr. 684/92;

31. „servicii regulate” înseamnă servicii în sensul articolul 2 punctul 1 din Regulamentul (CEE) nr. 684/92;

32. „contract de transport” înseamnă un contract de transport între o întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau vânzătorul său de bilete autorizat și un călător, în vederea prestării unuia sau mai multor servicii de transport;

33. „bilet” înseamnă un document valabil care dă dreptul la transport sau echivalentul acestuia sub o altă formă decât pe hârtie, inclusiv sub formă electronică, emis sau autorizat de către întreprinderea de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau de vânzătorii săi de bilete autorizați;

34. „vânzător de bilete” înseamnă orice distribuitor cu amănuntul de servicii de transport cu autobuzul și autocarul care încheie contracte de transport și vinde bilete în numele unor întreprinderi de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau în nume propriu;

35. „operator de turism” înseamnă un organizator sau detailist în sensul articolului 2 punctele 2 și 3 din Directiva 90/314/CEE;

36. „persoană cu handicap” sau „persoană cu mobilitate redusă” înseamnă orice persoană a cărei mobilitate, atunci când folosește mijloacele de transport, este redusă din cauza unei invalidități fizice (senzoriale sau locomotorii, permanente sau temporare), a unei dizabilități sau deficiențe intelectuale, a oricărui alt tip de dizabilitate sau a vârstei și a cărei situație necesită o atenție specială și adaptarea serviciilor puse la dispoziția tuturor călătorilor la nevoile acesteia;

37. „rezervare” înseamnă o autorizație, pe suport de hârtie sau în format electronic, care dă dreptul la transport pe baza unui plan personalizat de transport confirmat anterior;

38. „organism de administrare a terminalului” înseamnă o entitate organizațională dintr-un stat membru care răspunde de administrarea unui terminal de autobuz și/sau autocar;

39. „anulare” înseamnă neefectuarea unui serviciu programat anterior pentru care s-a făcut cel puțin o rezervare;

40. „întârziere” înseamnă o diferență între momentul în care călătorul era programat să plece sau să sosească în conformitate cu orarul publicat și momentul plecării sau al sosirii efective sau preconizate.

Articolul 4 Contractul de transport și condiții contractuale nediscriminatorii

1. Întreprinderile de transport cu autobuzul și autocarul prezintă călătorilor dovada încheierii contractului de transport prin emiterea unuia sau mai multor bilete. Biletele sunt considerate dovezi la prima vedere ale încheierii contractului și, prin urmare, acordă drepturile prevăzute de prezentul regulament.

2. Fără a aduce atingere obligațiilor de serviciu public care necesită aplicarea de tarife sociale, tarifele și condițiile contractuale aplicate de întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau de vânzătorii de bilete se acordă publicului general fără discriminare pe criterii de naționalitate sau loc de reședință al clientului final sau sediu al întreprinderii de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau al vânzătorilor de bilete în cadrul Comunității.

Articolul 5 Inadmisibilitatea renunțării

1. Obligațiile în temeiul prezentului regulament nu pot face obiectul unei limitări sau renunțări, între altele, nici printr-o derogare sau o clauză restrictivă cuprinsă în contractul de transport.

2. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul pot oferi călătorilor condiții contractuale mai favorabile decât condițiile stabilite în prezentul regulament.

Capitolul II Răspunderea întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul cu privire la călători și bagajele acestora

Articolul 6 Răspunderea pentru decesul sau vătămarea călătorilor

1. În conformitate cu prezentul capitol, întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sunt răspunzătoare pentru paguba sau prejudiciul rezultat din decesul, vătămarea corporală sau orice alt prejudiciu adus integrității fizice sau psihice a călătorilor, cauzat de accidente survenite în timpul exploatării serviciilor de transport cu autobuzul și autocarul și în timp ce călătorul se află în vehicule, intră sau iese din acestea.

2. Răspunderea întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul pentru prejudiciile cauzate nu se supune niciunei limitări financiare, indiferent dacă aceasta este definită prin lege, convenție sau contract.

3. Pentru orice daune mai mici de 220 000 EUR, o întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul nu își poate exclude sau limita răspunderea dovedind că a depus eforturile necesare conform alineatului (4) litera (a).

4. O întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul nu este răspunzătoare în temeiul alineatului (1):

41. dacă accidentul a fost cauzat de circumstanțe independente de funcționarea serviciilor de transport cu autobuzul și autocarul și pe care întreprinderea de transport cu autobuzul și/sau autocarul nu ar fi putut să le evite, în ciuda realizării diligențelor cerute de circumstanțele specifice ale cazului în speță, și pe ale căror consecințe nu le putea preîntâmpina;

42. în măsura în care accidentul este din culpa călătorului sau se datorează neglijenței acestuia;

5. Nicio dispoziție a prezentului regulament:

43. nu implică faptul că o întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul este singura parte răspunzătoare de plata daunelor; sau

44. nu limitează dreptul unei întreprinderi de transport cu autobuzul și/sau autocarul de a solicita despăgubiri de la o altă parte conform dreptului aplicabil al statului membru.

Articolul 7 Daune

1. În cazul decesului unui călător, daunele privind răspunderea prevăzută la articolul 6 cuprind:

45. toate costurile necesare ca urmare a decesului, în special cele legate de transportul corpului și de înmormântare;

46. dacă decesul nu a survenit imediat, daunele prevăzute la alineatul (2) din prezentul articol.

2. În caz de vătămare corporală sau de orice alt prejudiciu adus integrității fizice și psihice a călătorului, daunele cuprind:

47. toate costurile necesare, în special cele legate de tratament și transport;

48. despăgubirea pierderii financiare datorate incapacității de muncă totale sau parțiale sau unui număr sporit de necesități.

3. Dacă, din cauza decesului călătorului, o persoană față de care călătorul avea sau ar fi avut obligația legală de a o întreține este privată de sprijin financiar, această persoană este de asemenea despăgubită pentru pierderea respectivă.

Articolul 8 Plăți în avans

1. În caz de deces, vătămare corporală sau orice alt prejudiciu adus integrității fizice sau psihice a călătorului cauzat de un accident survenit în timpul exploatării serviciilor de transport cu autobuzul și autocarul, întreprinderea de transport cu autobuzul și/sau autocarul efectuează, fără întârziere și în orice caz nu mai târziu de cincisprezece zile de la stabilirea identității persoanei fizice îndreptățite la despăgubire, plățile în avans necesare pentru a satisface necesitățile economice imediate, în mod proporțional cu prejudiciul suferit.

2. Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (1), în caz de deces, plata în avans nu este mai mică de 21 000 EUR pe călător.

3. O plată în avans nu constituie recunoașterea răspunderii și poate fi dedusă din orice sumă plătită ulterior în baza prezentului regulament, dar nu este rambursabilă, cu excepția cazurilor în care prejudiciul a fost cauzat de neglijența sau din vina călătorului sau a cazurilor în care persoana care a primit plata în avans nu era persoana îndreptățită la despăgubire.

Articolul 9 Răspunderea pentru pierderea sau deteriorarea bagajelor

1. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sunt răspunzătoare pentru pierderea sau deteriorarea bagajelor aflate în responsabilitatea lor. Valoarea maximă a despăgubirii se ridică la 1 800 EUR pe călător.

2. În cazul unor accidente care survin în timpul exploatării serviciilor de transport cu autobuzul și autocarul, întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul răspund de pierderea sau deteriorarea lucrurilor personale pe care călătorii le aveau asupra lor sau ca bagaj de mână. Valoarea maximă a despăgubirii se ridică la 1 300 EUR.

3. În cazul în care o întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul dovedește că deteriorarea a fost cauzată sau accentuată de neglijența sau din vina călătorului, întreprinderea de transport cu autobuzul și/sau autocarul este scutită în totalitate sau parțial de această răspundere față de reclamant în măsura în care această vină sau neglijență a provocat sau a contribuit la deteriorarea bagajului.

Capitolul III Drepturile persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă

Articolul 10Prevenirea refuzului la transport

1. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul, vânzătorii de bilete ai acestora sau operatorii de turism nu refuză, pe motivul handicapului sau al mobilității reduse:

49. să accepte o rezervare pentru un serviciu de transport sau să elibereze un bilet pentru o călătorie care intră sub incidența prezentului regulament;

50. să îmbarce o persoană cu handicap sau o persoană cu mobilitate redusă, cu condiția ca persoana respectivă să dețină un bilet valabil sau o rezervare.

2. Rezervările și biletele sunt puse la dispoziția persoanelor cu handicap și a persoanelor cu mobilitate redusă fără costuri suplimentare.

Articolul 11Derogări și condiții speciale

1. Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 10, întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau vânzătorii de bilete ai acestora sau operatorii de turism pot refuza, pe motive de handicap sau mobilitate redusă, să accepte rezervarea sau îmbarcarea sau să emită un bilet pentru o persoană cu handicap sau o persoană cu mobilitate redusă:

51. pentru a se supune cerințelor de siguranță aplicabile stabilite de legislația internațională, comunitară sau internă sau pentru a respecta cerințele de siguranță stabilite de autoritatea care a emis autorizația întreprinderii de transport cu autobuzul și/sau autocarul în cauză;

52. atunci când dimensiunea vehiculului face ca îmbarcarea sau transportul persoanei cu handicap sau al persoanei cu mobilitate redusă să fie fizic imposibile.

În cazul refuzului de a accepta o rezervare din motivele menționate la primul paragraf litera (a) sau (b), transportatorii, vânzătorii de bilete sau operatorii de turism depun eforturi rezonabile în vederea propunerii unei alternative acceptabile pentru persoana în cauză.

2. Unei persoane cu handicap sau cu mobilitate redusă căreia i s-a refuzat îmbarcarea pe considerente de handicap sau mobilitate redusă i se oferă dreptul la restituirea sumei și la servicii de transport alternative rezonabile către locul de destinație, cu un interval orar comparabil.

3. Conform acelorași condiții menționate la alineatul (1) litera (a), o întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul, un vânzător de bilete sau un operator de turism poate cere ca persoanele cu handicap sau cu mobilitate redusă să fie însoțite de o altă persoană care poate oferi asistența de care are nevoie persoana respectivă, în cazul în care acest lucru este strict necesar.

4. În situația în care o întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul, un vânzător de bilete sau un operator de turism își exercită derogarea prevăzută la alineatul (1), aceasta (acesta) comunică de îndată motivele persoanei cu handicap sau cu mobilitate redusă sau, la cerere, o informează pe aceasta, în scris, în decurs de cinci zile lucrătoare, cu privire la refuzul efectuării unei rezervări.

Articolul 12 Accesibilitate și informare

1. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul instituie, cu implicarea activă a reprezentanților organizațiilor persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă și a organismelor de aplicare menționate la articolul 27, norme de acces nediscriminatorii pentru transportul persoanelor cu handicap și al persoanelor cu mobilitate redusă, cu scopul de a îndeplini cerințele de siguranță aplicabile. Aceste norme conțin toate condițiile de acces ale serviciului de transport cu autobuzul și autocarul în cauză, inclusiv accesibilitatea vehiculelor exploatate și facilitățile la bord.

2. Normele prevăzute la alineatul (1) sunt puse la dispoziția publicului de întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau de vânzătorii de bilete cel puțin în momentul în care se efectuează o rezervare, prin modalități adecvate și în aceleași limbi ca cele în care sunt furnizate în general informațiile pentru toți călătorii. Atunci când se pun la dispoziție aceste informații se acordă o atenție deosebită nevoilor persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă.

3. La cerere, întreprinderile de transport cu autobuzul și autocarul pun la dispoziție legislația internațională, comunitară sau națională care stabilește cerințele de siguranță și pe care se bazează normele de acces nediscriminatorii.

4. Operatorii de turism pun la dispoziție normele prevăzute la alineatul (1) aplicabile călătoriilor incluse în pachetele de servicii pentru călătorii, vacanțe și circuite turistice pe care le organizează, le vând sau le oferă spre vânzare.

5. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul, vânzătorii de bilete ai acestora și operatorii de turism se asigură că toate informațiile pertinente privind condițiile de transport, informațiile de călătorie și informațiile referitoare la accesibilitatea serviciilor sunt disponibile în formate adecvate și accesibile pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, inclusiv rezervarea și informarea on-line.

Articolul 13 Dreptul la asistență

1. Organismele de administrare a terminalelor și întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul asigură gratuit asistența corespunzătoare pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, conform celor precizate în anexa I, pe durata călătoriei și după încheierea acesteia.

2. Organismele de administrare a terminalelor și întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul pot oferi asistență singure sau pot încheia contracte cu una sau mai multe părți pentru furnizarea asistenței. Ele pot încheia un astfel de contract fie din proprie inițiativă, fie la cerere.

În cazul în care organismele de administrare a terminalelor și întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul încheie contracte cu una sau mai multe părți pentru furnizarea asistenței, ele rămân responsabile cu acordarea acestei asistențe.

3. Dispozițiile prezentului capitol nu împiedică organismele de administrare a terminalelor sau întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul să ofere asistență la un standard mai ridicat decât cele menționate în anexa I sau să furnizeze servicii suplimentare față de cele menționate în această anexă.

Articolul 14 Dreptul la asistență în terminale

1. În termen de cel mult șase luni de la intrarea în vigoare a prezentului regulament, statele membre desemnează terminalele de autobuz și autocar unde ar trebui furnizată asistență pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, având în vedere necesitatea de a asigura accesibilitatea serviciilor în majoritatea locurilor geografice. Statele membre informează Comisia în privința acestora.

2. Organismul de administrare a unui terminal desemnat de un stat membru în conformitate cu alineatul (1) este responsabil de asigurarea serviciului de asistență specificată în anexa I partea (a), fără taxe suplimentare pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, cu condiția ca persoana în cauză să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 16.

Articolul 15 Dreptul la asistență la bord

Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul furnizează cel puțin asistența specificată în anexa I partea (b), în mod gratuit pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, la bordul autocarului sau autobuzului, la îmbarcarea în și debarcarea din autocar sau autobuz, cu condiția ca persoana în cauză să îndeplinească cerințele de la articolul 16.

Articolul 16 Condițiile în care se furnizează asistență

1. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul, organismele de administrare a terminalelor, vânzătorii de bilete și operatorii de turism cooperează în vederea furnizării de asistență pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, cu condiția ca persoana în cauză să comunice nevoia de asistență întreprinderii de transport cu autobuzul și/sau autocarul, organismului de administrare a terminalului, vânzătorului de bilete sau operatorului de turism, cu cel puțin 48 de ore înainte ca asistența să fie necesitată.

2. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul, vânzătorii de bilete și operatorii de turism iau toate măsurile necesare pentru a facilita primirea de notificări cu privire la nevoia de asistență trimise de persoane cu handicap sau de persoane cu mobilitate redusă. Această obligație se aplică la toate punctele lor de vânzare, inclusiv în cazul vânzării prin telefon sau pe internet.

3. În cazul în care nu se efectuează nicio notificare conform alineatului (1), întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul, organismele de administrare a terminalelor, vânzătorii de bilete și operatorii de turism depun toate eforturile rezonabile pentru a asigura faptul că asistența este furnizată în așa fel încât persoana cu handicap sau cu mobilitate redusă să poată urca în vehiculul de plecare, să schimbe vehiculul pentru a urca în cel de legătură sau să coboare din vehiculul ajuns la destinația pentru care a cumpărat biletul.

4. Asistența se acordă cu condiția ca persoana în cauză să se prezinte la punctul indicat:

- la ora specificată în prealabil de către întreprinderea de transport cu autobuzul și/sau autocarul, care nu trebuie să preceadă cu mai mult de 60 de minute ora de plecare publicată, sau

- dacă nu este specificată o oră, cu cel puțin 30 de minute înainte de ora de plecare publicată.

5. Având în vedere condițiile locale și fără a aduce atingere competențelor altor entități cu privire la zonele aflate în afara terminalului, organismul de administrare a unui terminal desemnat de un stat membru în conformitate cu articolul 14 alineatul (1) desemnează puncte de sosire și plecare în cadrul terminalului sau în puncte aflate sub controlul direct al organismului de administrare a terminalului, atât în interiorul, cât și în afara clădirii terminalului, în care persoanele cu handicap sau persoanele cu mobilitate redusă pot să își anunțe sosirea și să solicite asistență.

6. Punctele menționate la alineatul (5) sunt clar semnalizate și oferă informații de bază privind terminalul și asistența oferită, în formate accesibile.

Articolul 17 Transmiterea de informații către un terț

1. În cazul în care s-a subcontractat furnizarea de asisten ță, iar o întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul, un vânzător de bilete sau un operator de turism primește o notificare privind nevoia de asistență cu cel puțin 48 de ore înainte de ora publicată a plecării în călătorie, aceasta (acesta) transmite informațiile pertinente subcontractantului, cu cel puțin 36 de ore înainte de ora publicată a plecării în călătorie.

2. În cazul în care s-a subcontractat furnizarea de asistență și întreprinderea de transport cu autobuzul și/sau autocarul, vânzătorul de bilete sau operatorul de turism nu primește nicio notificare privind nevoia de asistență cu cel puțin 48 de ore înainte de ora publicată a plecării în călătorie, întreprinderea de transport, vânzătorul de bilete sau operatorul de turism transmite informația subcontractantului cât mai curând posibil.

Articolul 18 Formare

Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul:

53. se asigură că întregul lor personal, inclusiv cel angajat de orice subcontractant, care furnizează asistență directă persoanelor cu handicap și persoanelor cu mobilitate redusă deține cunoștințe despre modul de satisfacere a nevoilor persoanelor cu diverse handicapuri sau deficiențe locomotorii;

54. asigură cursuri de formare în domeniul asistenței pentru persoanele cu handicap și al conștientizării nevoilor persoanelor cu handicap, conform celor menționate în anexa II, pentru întregul lor personal care interacționează direct cu publicul călător.

55. se asigură că, imediat după recrutare, toți angajații noi urmează cursuri de formare în domeniul asistenței pentru persoanele cu handicap și că personalul urmează cursuri de împrospătare a cunoștințelor când este cazul.

Articolul 19 Despăgubirile în ceea ce privește scaunele cu rotile sau echipamentele de mobilitate

1. În cazul în care scaunele cu rotile sau alte echipamente de mobilitate sau componente ale acestora se pierd sau se deteriorează în timpul manipulării la terminal sau în timpul transportului la bordul vehiculului, călătorul căruia îi aparține echipamentul respectiv este despăgubit de întreprinderea de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau de organismul de administrare a terminalului, în funcție de cine era responsabil pentru echipament în momentul pierderii sau deteriorării.

Dacă este necesar, se depun toate eforturile pentru a se furniza rapid un echipament înlocuitor.

2. Nu se aplică nicio limită în ceea ce privește despăgubirea care trebuie plătită în temeiul prezentului articol.

Capitolul IV Obligațiile întreprinderilor de transport cu autobuzul și/sau autocarul în caz de întrerupere a călătoriei

Articolul 20 Responsabilitatea în caz de anulări și de întârzieri prelungite

Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sunt răspunzătoare pentru anulări și, atunci când durata programată a călătoriei depășește trei ore, pentru întârzieri la plecare de peste două ore. În aceste situații, călătorii în cauză cel puțin:

56. au la dispoziție servicii de transport alternative în condiții rezonabile sau, în cazul în care acest lucru nu este posibil din punct de vedere practic, sunt informați cu privire la serviciile de transport alternative adecvate ale altor operatori de transport;

57. primesc contravaloarea biletului, cu excepția cazului în care acceptă serviciile de transport alternative menționate la litera (a);

58. au dreptul la o despăgubire în valoare de până la 100% din prețul biletului, dacă întreprinderea de transport cu autobuzul și/sau autocarul nu furnizează serviciile alternative sau informațiile la care se face referire la litera (a). Despăgubirea se plătește în termen de o lună de la depunerea cererii de despăgubire.

Articolul 21 Furnizarea de informații

1. În caz de întârziere, întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul sau, după caz, organismele de administrare a terminalelor informează călătorii cu privire la orele estimate de plecare și de sosire de îndată ce informațiile devin disponibile, dar nu mai târziu de 30 de minute după plecarea programată sau, respectiv, cu o oră înaintea sosirii programate.

2. În cazul în care călătorii pierd o legătură de transport din cauza unei întârzieri, întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul depun eforturi rezonabile în vederea informării călătorilor în cauză cu privire la legăturile alternative.

Articolul 22 Cereri suplimentare de despăgubire

Nicio dispoziție din prezentul regulament nu interzice călătorilor să solicite, în instanțe naționale, despăgubirea pentru prejudiciile rezultate în urma anulării sau întârzierii unor servicii de transport.

Articolul 23 Măsuri suplimentare în favoarea călătorilor

Întreprinderile de transport cu autobuzul și autocarul cooperează în vederea adoptării de măsuri la nivel național sau european, cu implicarea părților interesate, a asociațiilor profesionale și a asociațiilor consumatorilor, călătorilor și persoanelor cu handicap. Aceste măsuri suplimentare ar trebui să vizeze îmbunătățirea serviciilor de asistență pentru călători, în special în caz de întârzieri prelungite și întrerupere sau anulare a călătoriei.

Capitolul V Informații pentru călători și tratarea reclamațiilor

Articolul 24 Dreptul la informații privind călătoria

Organismele de administrare a terminalelor și întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul pun la dispoziția călătorilor informații adecvate pe parcursul călătoriei, în cel mai potrivit format. Se acordă o atenție specială nevoilor persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă.

Articolul 25 Informații privind drepturile călătorilor

1. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul și organismele de administrare a terminalelor se asigură că sunt puse la dispoziția călătorilor informații corespunzătoare și ușor de înțeles cu privire la drepturile care le revin în temeiul prezentului regulament, cel târziu în momentul plecării și pe durata călătoriei. Aceste informații sunt furnizate în formatul cel mai potrivit. Când se pun la dispoziție aceste informații, se acordă o atenție specială nevoilor persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă. Aceste informații includ datele de contact ale organismului responsabil cu aplicarea desemnat de statul membru în temeiul articolului 27 alineatul (1).

Articolul 26 Reclamații

1. Întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul instituie un sistem de tratare a reclamațiilor cu privire la drepturile și obligațiile prevăzute de prezentul regulament.

2. Călătorii pot depune o reclamație la o întreprindere de transport cu autobuzul și/sau autocarul în termen de o lună de la data efectuării serviciului sau de la data la care serviciul ar fi trebuit efectuat. În termen de 20 de zile lucrătoare, destinatarul reclamației oferă un aviz motivat sau, în situații justificate, informează călătorii la ce dată poate fi așteptat răspunsul. Termenul necesar pentru formularea unui răspuns este de maximum două luni de la data primirii reclamației.

3. În cazul în care nu se primește niciun răspuns în termenele menționate la alineatul (2), reclamația se consideră acceptată.

Capitolul VI Aplicarea și organismele naționale responsabile cu aplicarea

Articolul 27 Organismele naționale responsabile cu aplicarea

1. Fiecare stat membru desemnează unul sau mai multe organisme responsabile cu aplicarea prezentului regulament. Fiecare organism adoptă măsurile necesare pentru a asigura respectarea drepturilor călătorilor, inclusiv a normelor de accesibilitate prevăzute la articolul 12. Fiecare organism este independent de întreprinderile de transport cu autobuzul și/sau autocarul în ceea ce privește organizarea, deciziile de finanțare, structura juridică și luarea deciziilor.

2. Statele membre informează Comisia în legătură cu organismul sau organismele desemnate în conformitate cu prezentul articol și în legătură cu responsabilitățile acestora.

3. Orice călător poate adresa o reclamație organismului competent desemnat în temeiul alineatului (1) în legătură cu o presupusă încălcare a dispozițiilor prezentului regulament.

4. Statele membre care au optat pentru scutirea anumitor servicii în temeiul articolului 2 alineatul (2) se asigură că există un mecanism comparabil de aplicare a drepturilor călătorilor.

Articolul 28 Rapoarte privind aplicarea

1. La data de 1 iunie a fiecărui an, organismele responsabile cu aplicarea desemnate în temeiul articolului 27 alineatul (1) publică un raport asupra activității lor în anul precedent, care conține, printre altele:

59. o descriere a măsurilor luate în vederea implementării dispozițiilor prezentului regulament;

60. o trimitere la procedura aplicabilă pentru soluționarea reclamațiilor individuale;

61. o sinteză a normelor privind accesibilitatea pentru persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă aplicabile în statul membru respectiv;

62. datele agregate privind reclamațiile;

63. detalii cu privire la sancțiunile aplicate;

64. alte aspecte importante pentru o mai bună aplicare a prezentului regulament.

2. Pentru a putea elabora un astfel de raport, organismele responsabile cu aplicarea realizează statistici privind reclamațiile individuale, în funcție de obiectul și întreprinderile în cauză. La cerere, timp de maximum trei ani de la data incidentului, datele sunt puse la dispoziția Comisiei sau a autorităților naționale de anchetă.

Articolul 29 Cooperarea între organismele responsabile cu aplicarea

Organismele naționale responsabile cu aplicarea desemnate în temeiul articolului 27 alineatul (1) fac schimb de informații în ceea ce privește activitatea, principiile și practicile decizionale, în scopul asigurării unei protecții coerente a călătorilor la nivel comunitar. Comisia le sprijină în această privință.

Articolul 30 Sancțiuni

Statele membre stabilesc normele privind sancțiunile aplicabile pentru încălcarea dispozițiilor prezentului regulament și iau toate măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a acestora. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficace, proporționale și cu efect de descurajare. Statele membre notifică aceste norme și măsuri Comisiei și o informează de îndată cu privire la orice modificare ulterioară care le afectează.

Capitolul VII Dispoziții finale

Articolul 31 Raport

Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului, cel târziu după trei ani de la data intrării în vigoare a prezentului regulament, un raport cu privire la aplicarea și efectele prezentului regulament. Raportul este însoțit, dacă este necesar, de propuneri legislative detaliate de punere în aplicare a dispozițiilor prezentului regulament sau de modificare a acestuia.

Articolul 32 Modificarea Regulamentului (CE) nr. 2006/2004

În anexa la Regulamentul (CE) nr. 2006/2004 se adaugă următorul punct:

„18. Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului privind drepturile călătorilor în transportul internațional cu autobuzul și autocarul și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2006/2004 al Parlamentului European și al Consiliului[23]”.

Articolul 33 Intrare în vigoare

1. Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .

2. Regulamentul se aplică de la [un an de la data intrării în vigoare].

Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.

Adoptat la Bruxelles,

Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu

Președinte Președinte

ANEXA I

Asistența furnizată persoanelor cu handicap și persoanelor cu mobilitate redusă

a) Asistența în terminale

Asistență și măsuri necesare pentru a facilita persoanelor cu handicap și persoanelor cu mobilitate redusă:

- comunicarea sosirii la terminal și solicitarea de asistență la punctele desemnate;

- deplasarea de la un punct desemnat la ghișeu, sala de așteptare și zona de îmbarcare.

b) Asistența la bord

Asistență și măsuri necesare pentru a facilita persoanelor cu handicap și persoanelor cu mobilitate redusă:

- îmbarcarea în vehicul, cu ajutorul lifturilor, al scaunelor cu rotile sau al altor echipamente corespunzătoare;

- încărcarea bagajelor;

- recuperarea bagajelor;

- debarcarea din vehicul;

- deplasarea spre grupurile sanitare, dacă este necesar;

- transportarea la bordul autobuzului sau autocarului a unui câine utilitar recunoscut;

- deplasarea spre locurile atribuite;

- furnizarea de informații esențiale cu privire la călătorie, în formate accesibile;

- îmbarcarea/debarcarea pe durata pauzelor din timpul călătoriei, dacă acest lucru este posibil.

ANEXA II

Formare în materie de asistență pentru persoanele cu handicap

a) Formare în ceea ce privește conștientizarea nevoilor persoanelor cu handicap

Formarea personalului care interacționează direct cu publicul călător cuprinde:

- conștientizarea și reacționarea în mod adecvat la nevoile călătorilor cu handicap fizic, senzorial (auz și văz) ori cu handicapuri ascunse sau dificultăți de învățare, inclusiv modalități de distingere între diversele abilități ale persoanelor care pot prezenta probleme de mobilitate, orientare sau comunicare;

- obstacolele cu care se confruntă persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă, inclusiv obstacole cauzate de atitudine, de mediu/fizice sau obstacole organizaționale;

- animale de asistență recunoscute, inclusiv rolul și nevoile unui animal de asistență;

- soluționarea întâmplărilor neprevăzute;

- aptitudini interpersonale și metode de comunicare cu persoanele surde sau cu deficiențe auditive, cu persoanele cu deficiențe vizuale, cu persoanele cu deficiențe de vorbire și cu persoanele cu dificultăți de învățare;

- modul de manipulare cu atenție a scaunelor cu rotile și a altor echipamente de mobilitate pentru a evita deteriorarea acestora (pentru tot personalul care este responsabil cu manipularea bagajelor, dacă este cazul).

b) Formare în domeniul asistenței pentru persoanele cu handicap

Formarea personalului care asistă direct persoane cu handicap și persoane cu mobilitate redusă cuprinde:

- modalități de a ajuta persoanele care utilizează scaune cu rotile să se mute pe și de pe scaun;

- aptitudini pentru acordarea de asistență persoanelor cu handicap și persoanelor cu mobilitate redusă care călătoresc cu un animal de asistență recunoscut, inclusiv rolul și nevoile acestor animale;

- tehnici de însoțire a unei persoane oarbe sau cu deficiențe parțiale de vedere și tehnici de manipulare și transportare a animalelor de asistență recunoscute;

- cunoașterea tipurilor de echipamente care pot fi folosite pentru a asista persoanele cu handicap și persoanele cu mobilitate redusă și cunoștințe privind modul de manipulare a unui asemenea echipament;

- utilizarea de echipamente de asistență pentru îmbarcare și debarcare și cunoștințe privind procedurile adecvate de îmbarcare și debarcare care protejează siguranța și demnitatea persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă;

- un nivel suficient de înțelegere a nevoii de asistență profesională și de încredere. De asemenea, conștientizarea faptului că anumiți călători cu handicap s-ar putea simți vulnerabili în timpul călătoriei din cauza dependenței de asistența oferită.

- cunoștințe de prim-ajutor.

[1] A se vedea, de asemenea: propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind normele comune pentru transportul internațional de călători cu autocarul și autobuzul (reformare) - COM(2007) 264.

[2] COM(2001) 370.

[3] COM(2005) 46.

[4] Drepturile persoanelor cu mobilitate redusă, soluții automate și imediate în caz de întrerupere a călătoriei, răspunderea în caz de deces sau vătămare a călătorilor, tratarea reclamațiilor și căi de atac, informarea călătorilor și alte inițiative.

[5] COM(2006) 314.

[6] Sursa: EU Energy and Transport in Figures, Statistical Pocketbook 2006 (Sectorul energetic și al transporturilor din UE prezentat în cifre, Caietul statistic 2006)

[7] Sursa: EU Energy and Transport in Figures, Statistical Pocketbook 2006 .

[8] Convenția europeană privind contractul de transport rutier internațional de călători și bagaje (CVR) din 1 martie 1973 a Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite.

[9] Regulamentul (CE) nr. 2027/97 din 9 octombrie 1997 privind răspunderea operatorilor de transport aerian în caz de accidente (JO L 285, 17.10.1997, p.1), modificat prin Regulamentul (CE) nr. 889/2002 din 13 mai 2002 (JO L 140, 30.5.2002, p. 2). Regulamentul (CE) nr. 785/2004 din 21 aprilie 2004 privind cerințele de asigurare a operatorilor de transport aerian și a operatorilor de aeronave (JO L 138, 30.4.2004, p. 1); Regulamentul (CE) nr. 1371/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind drepturile și obligațiile călătorilor din transportul feroviar (JO L 315, 3.12.2007, p. 14).

[10] Pentru a ilustra complexitatea problemei, se prezintă exemplul următor: un autobuz belgian condus de un șofer marocan care are un accident în Franța.

[11] Regulamentul (CEE) nr. 684/92 al Consiliului din 16 martie 1992 privind normele comune pentru transportul internațional de călători cu autocarul și autobuzul.

[12] COM(2007) 99.

[13] Raport interimar către Consiliul European de primăvară din 2007 de la Bruxelles „O piață unică pentru cetățeni”, COM(2007) 60, 21.2.2007.

[14] Raportul privind rezultatele consultării publice este disponibil în limbile engleză, franceză și germană la următoarea adresă: http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm

[15] Procesul-verbal al reuniunii poate fi consultat la adresa: http://ec.europa.eu/transport/road/consultations/passengers_rights_en.htm

[16] Disponibil la adresa: http://ec.europa.eu/consumers/topics/facts_en.htm

[17]

[18]

[19] JO C […], […], p. […].

[20] JO L 158, 23.6.1990, p. 59.

[21] JO L 281, 23.11.1995, p. 31.

[22] JO L 364, 9.12.2004, p.1.

[23] JO L […], […], p. […].