[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 31.2007

COM(2007) 459 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU

Raportul pentru perioada 2001-2005 privind punerea în aplicare a sistemului naţional de ajutor pe termen lung pentru agricultură în regiunile nordice ale Finlandei în conformitate cu Decizia 2002/404/CE a Comisiei

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU

Raportul pentru perioada 2001-2005 privind punerea în aplicare a sistemului naţional de ajutor pe termen lung pentru agricultură în regiunile nordice ale Finlandei în conformitate cu Decizia 2002/404/CE a Comisiei

CUPRINS

1. Introducere 3

1.1. Context 3

1.2. Principii generale 3

1.3. Subregiunile 4

1.4. Administrare şi control 4

2. Punere în aplicare pentru perioada 2001-2005 5

2.1. Deciziile Comisiei 5

2.2. Ajutor plătit în Finlanda 5

2.3. Ajutor comunitar 6

2.4. Ajutor nordic acordat pe sectoare 6

2.5. Volume de producţie subvenţionate 7

3. Dezvoltarea economiei agricole în regiunile care beneficiază de ajutorul nordic 8

3.1. Dezvoltarea principalelor produse în subregiuni 8

3.2. Evoluţia utilizării solului 9

3.3. Evoluţia structurii, a productivităţii şi a metodelor de producţie în agricultură 10

3.4. Evoluţia veniturilor şi a rentabilităţii agriculturii 12

3.5. Evoluţia impactului socio-economic 12

3.6. Situaţia mediului 13

3.7. Impactul asupra lanţului alimentar 13

4. Concluzii 13

1. INTRODUCERE

1.1. Context

În conformitate cu articolul 142 din Actul de aderare a Republicii Austria, a Republicii Finlanda şi a Regatului Suediei la Uniunea Europeană, Comisia a autorizat Finlanda să acorde ajutor naţional pe termen lung pentru a garanta menţinerea activităţilor agricole în regiunile nordice ale ţării. Ajutorul nordic vizează, în special, menţinerea producţiei şi a prelucrării tradiţionale primare, adaptate în mod natural la condiţiile climatice ale regiunilor în cauză, îmbunătăţirea structurilor de producţie, comercializare şi prelucrare a produselor agricole, facilitarea eliminării respectivelor produse, precum şi garantarea protecţiei mediului şi a conservării spaţiului rural.

Regiunile care beneficiază de sistemul de ajutor nordic sunt situate în nordul paralelei 62 şi în unele zone adiacente situate la sud de această paralelă, prezentând condiţii climatice asemănătoare, care îngreunează extrem de mult activităţile agricole. La stabilirea respectivelor zone s-au luat în considerare următorii factori: densitatea scăzută a populaţiei (maximum 10 persoane/km2), suprafaţa agricolă utilizată (SAU) în raport cu suprafaţa totală (mai puţin de 10%) şi suprafaţa agricolă utilizată pentru culturi destinate consumului uman ca procent din SAU. Suprafaţa acoperă un total de 1 417 000 hectare din SAU, ceea ce reprezintă 55,5% din SAU totală a Finlandei în anul 1994.

La un an de la aderare şi ulterior o dată la cinci ani, Comisia prezintă Consiliului un raport privind autorizaţiile acordate şi rezultatele ajutorului acordat în conformitate cu aceste autorizaţii, în temeiul articolului 143. Rapoartele anterioare au fost întocmite în 1996 şi 2002.

Prezentul raport este întemeiat pe informaţiile furnizate de către autorităţile finlandeze; nu s-a ajuns la nicio concluzie în ceea ce priveşte întrebarea dacă obiectivele sistemului de ajutor au fost sau nu atinse. Acest aspect va face obiectul unui studiu separat comandat de Comisie.

1.2. Principii generale

Ajutorul nordic diferă în funcţie de regiune şi se acordă pe bază de unităţi de producţie, ţinând seama de restricţiile stabilite în cadrul organizărilor comune ale pieţei. Limitele volumelor de producţie autorizate pentru fiecare sector sunt calculate pe baza unui nivel total, în timp ce limitele regionale se stabilesc din motive de claritate. Ajutorul nu se poate raporta la producţia viitoare şi nu poate conduce la o creştere a producţiei sau a nivelului ajutoarelor cumulate în raport cu ajutoarele acordate în decursul unei perioade de referinţă.

Fondată pe statisticile naţionale disponibile în ceea ce priveşte cantităţile, perioada de referinţă de dinaintea aderării, utilizată pentru fixarea diferitelor limite cantitative ale producţiei agricole, cuprinde anii 1991-1993. Ajutorul total a fost calculat atât pe baza diferenţelor dintre preţurile din Finlanda şi cele din Comunitate (ajutoare indirecte) în 1993, cât şi pe baza diferenţei dintre ajutorul direct finanţat din bugetul naţional şi suma ajutorului direct disponibil în cadrul politicii agricole comune (PAC).

În conformitate cu decizia Comisiei, nivelurile maximale ale ajutorului nordic sunt definite pe produse şi pe sectoare. Ajutorul destinat întregii producţii vegetale este acordat per hectar. În ceea ce priveşte producţia animală, ajutorul este exprimat în unitate de vită mare (UVM) pentru bovine, cabaline, ovine, caprine, porcine, păsări şi, în capete, în cazul renilor. Ajutorul pentru sectorul laptelui este calculat per kilogram. Se acordă, de asemenea, ajutor pentru depozitarea fructelor şi a legumelor. Pentru tinerii agricultori (sub 40 de ani), se prevede acordarea unui ajutor forfetar per hectar pentru suprafeţele cultivate cu plante furajere şi cereale. Ajutorul poate fi plătit unui producător care (sau al cărui soţ sau a cărui soţie) este în vârstă de cel puţin 18 ani şi de cel mult 65 de ani. Beneficiarii ajutorului trebuie să se afle în posesia a cel puţin trei hectare de teren arabil sau a cel puţin jumătate de hectar de teren destinat horticulturii.

1.3. Subregiunile

Regiunea finlandeză, care poate beneficia de ajutor nordic, cuprinde cinci subregiuni, şi anume C1, C2, C2 nord (inclusiv toate insulele din zonele C1 şi C2), C3 şi C4 (figura 1). Această subdiviziune permite adaptarea sprijinului pentru agricultură în funcţie de caracteristicile economiei agricole a regiunilor avute în vedere şi de gravitatea handicapurilor naturale.

[pic]

Figura 1 - Zone care beneficiază de ajutor agricol (subregiunile C1-C4 sunt acoperite de ajutorul nordic)

1.4. Administrare şi control

La nivel regional, gestionarea agriculturii este asigurată de cincisprezece centre regionale pentru locuri de muncă şi dezvoltare economică ( EEDC - Employment and Economic Development Centres ).

Administraţiile municipale primesc cereri de ajutor de la agricultori şi înregistrează datele care figurează în aceste cereri în Sistemul Integrat de Administrare şi Control ( IACS - Integrated Administration and Control System ). Administraţia efectuează calculele în ceea ce priveşte ajutorul şi trimite agricultorilor autorizaţia de ajutor. Funcţionarii EEDC exercită asupra beneficiarilor de ajutor naţional un control identic cu cel efectuat în cazul ajutorului comunitar. În fiecare an, 5% din cereri sunt verificate la faţa locului.

Finlanda trebuie să prezinte Comisiei în fiecare an un raport anual cu privire la efectele ajutorului acordat, inclusiv ale ajutorului comunitar, şi, în special, la evoluţia producţiei şi a mijloacelor aferente de producţie care pot beneficia de ajutor, la evoluţia economiei regiunilor în cauză şi la efectele asupra protecţiei mediului. Pe baza raportului respectiv şi a altor informaţii disponibile, Comisia controlează compatibilitatea punerii în aplicare cu dispoziţiile relevante.

2. PUNERE ÎN APLICARE PENTRU PERIOADA 2001-2005

2.1. Deciziile Comisiei

Sistemul de ajutor nordic pentru Finlanda a fost aprobat prin Decizia 95/196/CE a Comisiei din 4 mai 1995.

Pe parcursul perioadei de raportare precedente, şi anume 1996-2000, această decizie a fost modificată de două ori, prin Deciziile 97/279/CE şi 2000/405/CE ale Comisiei. În 2002, decizia referitoare la Finlanda a fost înlocuită cu Decizia 2002/404/CE. Decizia viza în primul rând corectarea anumitor sume ale ajutorului, datorată evoluţiei ratelor de schimb şi diferenţelor constatate între preţurile de referinţă. În al doilea rând, aceasta prevedea gruparea anumitor sectoare sau subsectoare pentru a simplifica administrarea sistemului. Limitele nivelurilor de ajutor pe unităţi, suma totală a ajutorului pe sectoare şi numărul de unităţi acoperite de sistemul de ajutor au fost considerate suficiente pentru a preveni o eventuală creştere a producţiei.

Începând cu această dată, decizia susmenţionată a fost modificată prin Decizia C(2004) 2711, astfel încât să se permită acordarea, în anumite sectoare, a unor ajutoare mai substanţiale pentru investiţii până în 2007, precum şi să se extindă ajutorul destinat vacilor care alăptează şi la nivelul categoriei junincilor. O a doua modificare, aprobată prin Decizia C(2005) 122, viza includerea cantităţilor SLOM pentru lapte şi reintroducerea, începând cu 2005, a legăturii cu cotele. În cele din urmă, Decizia C(2005) 5599 a stabilit, pe de o parte, reducerea valorilor totale ale ajutorului de la 486,69 milioane EUR la 448,59 milioane EUR, pentru a putea ţine seama de sistemul de ajutor naţional destinat zonelor defavorizate, iar pe de altă parte, adaptarea la evoluţia PAC prin suprimarea anumitor limite în materie de densitate a animalelor.

2.2. Ajutor plătit în Finlanda

La începutul perioadei, ajutorul nordic acordat a crescut uşor în fiecare an, de la 351 milioane EUR în 2001 la 385 milioane EUR în 2004. Faptul că în 2005 acesta a scăzut la 328,1 milioane EUR se datorează introducerii, evocate anterior, a sistemului de ajutor naţional destinat zonelor defavorizate, finanţat printr-o reducere a unei sume corespunzătoare a ajutorului nordic. În ultima parte a perioadei, ajutorul nordic s-a ridicat la 34% din sprijinul agricol total acordat regiunilor care fac obiectul ajutorului nordic. Pe parcursul perioadei 2001-2005, au fost utilizate circa 74% din autorizaţiile de plată disponibile în cadrul ajutorului nordic.

2.3. Ajutor comunitar

Agricultura din zonele care beneficiază de sistemul de ajutor nordic primeşte, de asemenea, sprijin din partea unor instrumente finanţate de UE, de exemplu cei doi piloni din cadrul politicii agricole comune. Ajutorul acordat în temeiul acestor doi piloni, conform tabelului 1, a crescut cu 15% din 2001 până în prezent. Această situaţie se explică, într-o oarecare măsură, prin introducerea unor plăţi directe în sectorul produselor lactate, ca urmare a reformei PAC din 2003, precum şi prin rata de utilizare neaşteptat de mare a plăţilor pentru agromediu.

Tabelul 1 – Sinteza anumitor ajutoare comunitare în 2001 şi 2005

An | Plăţi OCP milioane euro | Plăţi compensatorii, ZD*, milioane euro | Plăţi pentru agromediu, milioane euro | Total milioane euro |

2001 | 202 | 230 | 133 | 565 |

2005 | 254 | 234 | 162 | 650 |

( Zone defavorizate |

2.4. Ajutor nordic acordat pe sectoare

În toate sectoarele, suma totală a ajutorului acordat s-a situat sub limitele autorizate ( a se vedea tabelele 2a şi 2b) . Această situaţie se explică, în primul rând, prin existenţa unei discipline bugetare riguroase şi prin nivelurile de producţie mai slabe decât cele preconizate în anumite sectoare.

Tabelul 2a – Sinteza valorilor ajutorului nordic în funcţie de şeptel în 2001 şi 2005

Produs | Ajutor total acordat în 2001 milioane euro | Ajutor total acordat în 2005 milioane euro | Ajutor nordic autorizat în 2005, milioane euro |

Carne de vită şi mânzat | 51,1 | 54,9 | 91,17 |

Carne de oaie şi de capră | 2,5 | 3,25 | 3,50 |

Carne de porc şi de pasăre | 46 | 37,03 | 61,3 |

Carne de ren | 2,7 | 3,49 | 6,16 |

Carne de cabaline | 2,1 | 2,23 | 2,52 |

Lapte | 182,5 | 158,9 | 225,22 |

Ajutor acordat transportului de lapte şi carne | 1,6 | 2,15 | 2,27 |

Total | 288,5 | 261,9 | 392,2 |

Tabelul 2b – Sinteza valorilor ajutorului nordic în funcţie de zonă în 2001 şi 2005

Produs | Ajutor total acordat în 2001 milioane euro | Ajutor total acordat în 2005 milioane euro | Ajutor nordic autorizat în 2005, milioane euro |

Sfeclă de zahăr | 0,5 | 0,38 | 1,34 |

Cartofi pentru amidon | 0,9 | 0,65 | 1,24 |

Cereale şi alte culturi arabile | 9,9 | 12,90 | 15,14 |

Horticultură | 21,4 | 21,43 | 24,69 |

Legume de câmp şi mere | 0,8 | 0,64 | 0,90 |

Ajutor pentru depozitare | 1,07 | 1,00 | 2,86 |

SAU (păşune, teren necultivat etc.) | 15,7 | 16,48 | 27,87 |

Tineri agricultori | 12,1 | 12,68 | 16,66 |

Total | 62,4 | 66,16 | 89,95 |

În decursul anului 2005, s-a acordat un ajutor temporar pentru investiţii în favoarea sectorului laptelui, a sectorului cărnii de vită şi mânzat, precum şi a sectorului cărnii de oaie şi capră, care cuprindea un sprijin acordat depozitării de furaje şi îngrăşăminte şi construirii unor ţarcuri. 917 proiecte au beneficiat de sprijin în valoare de 14,14 milioane EUR.

2.5. Volume de producţie subvenţionate

Decizia privind ajutorul nordic stabileşte volumele maximale de producţie care pot beneficia de ajutor. În perioada 2001-2005, s-au depăşit uşor limitele maximale de producţie pentru carnea de porc şi de pasăre, precum şi pentru cabaline pe parcursul câtorva ani, iar valorile ajutorului sau numărul unităţilor s-au redus în consecinţă. Numărul de reni pentru care s-au plătit subvenţii a scăzut, datorită introducerii unei limite de 50 de capete pentru fiecare solicitant.

Tabelul 3a – Sinteza volumelor de producţie subvenţionate în 2001 şi 2005, şeptel

Produs | UVM care au beneficiat de subvenţii în 2001 | UVM care au beneficiat de subvenţii în 2005 | Niveluri de referinţă în 2005 (UVM) | Excedent/deficit în 2005 în % |

Carne de vită şi mânzat | 120 344 | 130 862 | 167 274 | –22% |

Carne de oaie şi de capră | 4 740 | 5 668 | 5 886 | –4% |

Carne de porc şi de pasăre | 147 764 | 133 967 | 139 200 | –4% |

Carne de ren (capete) | 185 731 | 155 254 | 229 000 | –32% |

Carne de cabaline | 7 754 | 5 593 | 6 000 | –7% |

Lapte (t) | 1 848 123 | 1 825 664 | 1 759129 | 4% |

Pentru perioada menţionată, producţia totală a rămas sub volumele autorizate în toate sectoarele producţiei vegetale, chiar dacă în anumiţi ani a depăşit uşor aceste plafoane ( tabelul 3b ).

Tabelul 3b – Sinteza zonelor subvenţionate în 2001 şi 2005, producţie vegetală

Produs | Hectare care au beneficiat de subvenţii în 2001 | Hectare care au beneficiat de subvenţii în 2005 | Niveluri de referinţă în 2005 (hectare) | Excedent/deficit în 2005 în % |

Sfeclă de zahăr | 2 302 | 2 034 | 3 750 | –46% |

Amidon | 4 933 | 4 546 | 6 580 | –31% |

Cereale şi alte culturi arabile | 304 707 | 315 975 | 557 700 | –43% |

Horticultură | 216 | 190 | 203 | –6% |

Legume de câmp şi mere | 2 080 | 1 774 | 2 095 | –15% |

SAU (păşune, teren necultivat etc.) | 421 738 | 427 022 | 848 812 | –50% |

3. DEZVOLTAREA ECONOMIEI AGRICOLE ÎN REGIUNILE CARE BENEFICIAZă DE AJUTORUL NORDIC

Concluziile cuprinse în prezentul capitol se bazează pe informaţiile furnizate de autorităţile finlandeze în conformitate cu articolul 143 alineatul (2) din Actul de aderare.

3.1. Dezvoltarea principalelor produse în subregiuni

Principalele sectoare agricole din zonele nordice ale Finlandei sunt sectorul laptelui, al cărnii de vită şi mânzat şi al porcinelor. Împreună, acestea reprezintă 72% din veniturile de pe piaţă. Următoarele secţiuni ilustrează evoluţia principalelor produse pentru diferitele subregiuni. Dezvoltarea în interiorul subregiunilor nu poate fi analizată pe baza informaţiilor disponibile.

Lapte

Producţia de lapte în regiunea care beneficiază de sprijin reprezintă circa 77% din producţia totală de lapte a Finlandei. Acest procentaj a rămas practic neschimbat pe parcursul întregii perioade. Între 2000 şi 2005, cu excepţia unor variaţii ale volumelor, volumul producţiei a scăzut cu circa 1,2%, cu toate că această evoluţie diferă de la o regiune subvenţionată la alta.

Tabelul 4a – Producţia de lapte (în mii de tone) în subregiuni între 2001 şi 2005

Zonă subvenţionată / perioadă contingentară | 2000/2001 | 2001/2002 | 2002/2003 | 2003/2004 | 2004/2005 | 2005/2006 |

C1 | 527,5 | 535,5 | 521,0 | 512,1 | 501,1 | 501,4 |

C2 | 1 022,1 | 1 047,4 | 1 031,8 | 1 026,5 | 1 016,7 | 1 032,1 |

C2N | 105,4 | 108,2 | 107,5 | 107,3 | 103,1 | 104,9 |

C3 | 172,6 | 177,1 | 178,4 | 174,4 | 168,8 | 170,5 |

C4 | 23,0 | 23,5 | 23,3 | 22,4 | 20,6 | 20,5 |

Total | 1 850,6 | 1 891,7 | 1 862,1 | 1 842,7 | 1 810,4 | 1 829,3 |

Notă: Cifrele reprezintă volumul total al producţiei de lapte din zonele nordice (inclusiv producţia care nu beneficiază de ajutorul nordic). |

Carne de vită şi mânzat

Şi în ceea ce priveşte carnea de vită şi mânzat, producţia din regiunile care beneficiază de ajutor nordic reprezintă circa 77% din producţia finlandeză. Datorită unei cereri ridicate de pe piaţă, volumul producţiei a crescut între 2003 şi 2004. Cota din producţia de carne de vită şi mânzat a regiunilor beneficiare s-a modificat uşor, cu toate că variaţiile diferă şi în acest caz în funcţie de subregiune. Trebuie menţionat că evoluţia producţiei de lapte şi cea a producţiei de carne de vită şi mânzat sunt mai mult sau mai puţin comparabile, ceea ce presupune existenţa unei corelaţii între ele.

Tabelul 4b – Producţia de carne de vită şi mânzat (în mii de tone) în subregiuni între 2000 şi 2005

Zonă subvenţionată/an | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |

C1 | 19,8 | 19,9 | 20,2 | 19,6 | 18,2 |

C2 | 37,7 | 38,6 | 41,6 | 41,3 | 38,2 |

C2N | 3,7 | 3,6 | 3,9 | 3,7 | 3,6 |

C3 | 5,4 | 5,5 | 6,1 | 5,7 | 5,3 |

C4 | 0,6 | 0,5 | 0,6 | 0,6 | 0,6 |

Total | 67,2 | 68,1 | 72,4 | 70,9 | 65,9 |

Producţia de carne de porc

Zona subvenţionată reprezintă 43% din producţia finlandeză de carne de porc. Între 2000 şi 2005, producţia de carne de porc a crescut în zona în cauză cu circa 22%, însă cota acesteia în producţia globală a ţării a rămas stabilă.

Tabelul 4c – Producţia de carne de porc (în mii de tone) în subregiuni între 2001 şi 2005

Zonă subvenţionată/an | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 |

C1 | 47,9 | 50,1 | 53,5 | 55,2 | 57,9 |

C2 | 23,9 | 25,7 | 27,9 | 28,7 | 28,0 |

C2N | 1,2 | 0,9 | 1,1 | 1,2 | 1,2 |

C3 şi C4 | 1,1 | 1,0 | 1,0 | 1,0 | 1,0 |

Total | 74,1 | 77,7 | 83,5 | 86,1 | 88,1 |

3.2. Evoluţia utilizării solului

În 2005, suprafaţa agricolă utilizată (SAU) în zona care beneficiază de ajutorul nordic s-a ridicat la 1,185 milioane de hectare, ceea ce reprezintă circa 52% din totalul SAU a Finlandei. Terenurile agricole din regiunile nordice sunt repartizate după cum urmează: 39% sunt situate în zona C1, 49% în zona C2 şi 12% în zonele cele mai nordice C2N-C4.

Pe tot cuprinsul regiunii subvenţionate, suprafaţa agricolă utilizată a crescut cu 4,4%, sau cu 50 400 hectare, între 2000 şi 2005, datorită curăţirii câmpurilor năpădite de buruieni în perspectiva reformei viitoare a PAC. Această suprafaţă continuă să fie cu circa 16% inferioară suprafeţei maximale stabilite prin Decizia 2002/404/CE a Comisiei.

Utilizarea terenurilor agricole s-a menţinut, însă unele din terenurile arabile cele mai izolate ale regiunii subvenţionate continuă să fie excluse de la producţie. Nu există nicio intenţie de a arenda terenurile indiferent de preţ, deoarece costul exploatării acestora este prea ridicat, date fiind dimensiunile mici ale parcelelor şi distanţele lungi. Evoluţia preţului terenurilor suplimentare a rămas, în medie, moderată în zonele nordice, chiar dacă preţurile pot prezenta o creştere mai puternică decât media, datorită ofertei de pe piaţă de a vinde sau arenda terenuri în apropierea unităţilor de creştere a animalelor.

În 2005, SAU a fost utilizată după cum urmează: 44% pentru cultura cerealelor, 40% pentru păşune, 6% pentru alte culturi, iar 10% au fost scoase din circuitul agricol. Între 2000 şi 2005, suprafaţa cultivată cu cereale şi cea scoasă din circuitul agricol au crescut, iar terenul pentru păşune a scăzut. Această evoluţie s-a datorat, în primul rând, faptului că numeroase ferme au abandonat producţia animală, în timp ce, în special în sudul zonelor subvenţionate, producţia de cereale furajere şi de alte culturi s-a menţinut sau o parte a terenurilor a fost arendată fermelor în expansiune.

3.3. Evoluţia structurii, a productivităţii şi a metodelor de producţie în agricultură

În anii 1990, agricultura a cunoscut schimbări structurale care au progresat rapid în regiunile care beneficiau de ajutorul nordic. Această evoluţie a continuat la începutul anilor 2000, micile ferme abandonând producţia animală pentru a se orienta, parţial, spre o producţie vegetală sau spre arendarea terenurilor lor unor ferme mai mari. Arendarea terenurilor arabile a crescut în ansamblul regiunii subvenţionate, iar în 2005 circa 35% din terenurile arabile ale fermelor care şi-au continuat producţia au fost arendate. Aproximativ o treime din ferme şi-au abandonat producţia între 1995 şi 2005, iar dimensiunea medie a fermelor din regiunea subvenţionată a crescut de la 19 la 31 hectare. În 2005, existau 39 650 de ferme în regiunea subvenţionată. Scăderea cea mai lentă s-a înregistrat în regiunea subvenţionată C2N, iar cea mai rapidă, în regiunea C3.

Tabelul 5a – Numărul de exploataţii în diferite subregiuni şi în întreaga ţară între 2001 şi 2005

Zonă/an | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | variaţie 2001–2005 | variaţie în % între 2001-2005 |

C1 | 18 347 | 17 720 | 17 264 | 16 820 | 16 281 | –2 066 | –11% |

C2 | 20 153 | 19 713 | 19 257 | 18 877 | 18 285 | –1 868 | –9% |

C2N | 2 073 | 2 223 | 2 152 | 2 103 | 1 999 | –74 | –4% |

C3 | 3 242 | 3 163 | 3 075 | 2 972 | 2 865 | –377 | –12% |

C4 | 734 | 731 | 710 | 689 | 666 | –68 | –9% |

Finlanda | 77 320 | 75 474 | 73 714 | 72 054 | 69 517 | –7 803 | –10% |

Începând cu anul 2000, numărul fermelor cu peste 100 hectare a crescut mai mult decât dublu, iar ponderea acestora din suprafaţa totală s-a ridicat de la 6% la 13,6%.

Tabelul 5b – Numărul şi repartizarea fermelor în regiunea care beneficiază de ajutorul nordic în 1995, 2000 şi 2005

Repartizarea în % şi numărul total al fermelor din zona care beneficiază de ajutorul nordic | Repartizarea în % şi numărul fermelor | Repartizarea în % a terenurilor şi dimensiunea medie a fermelor (hectare pe fermă) |

1995 | 2000 | 2005 | 1995 | 2000 | 2005 |

sub 20 ha | 62,1 | 48,6 | 44,2 | 34,9 | 20,6 | 15,5 |

de la 20 la 29 ha | 20,5 | 19,8 | 18 | 25,9 | 18,7 | 14,3 |

de la 30 la 39 ha | 9,6 | 12,8 | 12,3 | 17,0 | 16,9 | 13,8 |

de la 40 la 49 ha | 4,2 | 7,5 | 8,5 | 9,7 | 12,8 | 12,2 |

de la 50 la 99 ha | 3,3 | 10,1 | 14,1 | 10,8 | 25,1 | 30,6 |

peste 100 ha | 0,3 | 1,2 | 2,9 | 1,8 | 6,0 | 13,6 |

Total / medie | 58 115 | 44 326 | 39 649 | 19,3 | 26,2 | 31,1 |

Dimensiunea medie a şeptelului din fermele producătoare de lactate din regiunea subvenţionată a crescut de la 12 la 20 de capete între 1995 şi 2005. În acelaşi timp, cota din producţia de lapte a fermelor cu peste 50 de vaci a trecut de la 0,3% la 8,5%.

În celelalte exploataţii de bovine, numărul mediu de capete de animale a cunoscut o creştere asemănătoare, de la 20 la 50. Aproape o treime din celelalte exploataţii de bovine au peste 50 de bovine pe fermă, în timp ce în 1995 ponderea acestora reprezenta mai puţin de o zecime.

Tabelul 5c – Numărul şi repartizarea fermelor producătoare de lactate şi a exploataţiilor de bovine în zona care beneficiază de ajutorul nordic în 1995, 2000 şi 2005

Zone care beneficiază de ajutorul nordic | Repartizarea în % şi numărul fermelor | Repartizarea în %, numărul total şi numărul mediu de animale |

1995 | 2000 | 2005 | 1995 | 2000 | 2005 |

Ferme producătoare de lactate |

mai puţin de 10 vaci/fermă | 35 | 21,3 | 15,9 | 19,1 | 8,7 | 5,5 |

între 10 şi 19 vaci/fermă | 54,9 | 50,2 | 44,6 | 61,4 | 44,3 | 33,1 |

între 20 şi 29 vaci/fermă | 9,2 | 21,6 | 24,8 | 16,8 | 31 | 30,2 |

între 30 şi 49 vaci/fermă | 0,9 | 6,2 | 12,1 | 2,4 | 13,5 | 22,7 |

peste 50 de vaci/fermă | 0,1 | 0,6 | 2,5 | 0,3 | 2,5 | 8,5 |

Numărul fermelor | 23 442 | 16 422 | 12 335 | 288 456 | 267 654 | 240 645 |

Numărul mediu de animale pe fermă | 12,3 | 16,3 | 19,5 |

Alte exploataţii de bovine |

mai puţin de 10 bovine/fermă | 36,8 | 24,8 | 22,1 | 8,9 | 3,4 | 2,2 |

între 10 şi 19 bovine/fermă | 27,3 | 19,6 | 18 | 18,9 | 8 | 5,1 |

între 20 şi 29 bovine/fermă | 13,7 | 13,5 | 11,8 | 16,2 | 9,3 | 5,8 |

între 30 şi 49 bovine/fermă | 13,3 | 17,5 | 16,9 | 25 | 19,3 | 13,2 |

peste 50 de bovine/fermă | 8,8 | 24,6 | 31,3 | 31 | 60 | 73,8 |

Numărul fermelor | 5 436 | 3 069 | 2 760 | 110 353 | 108 805 | 137 438 |

Numărul mediu de animale pe fermă | 20,3 | 35,5 | 49,8 |

Între 2000 şi 2005, ponderea fermelor deţinute de agricultori sub 40 de ani a scăzut de la 28% la 24%, însă dimensiunea medie a acestor ferme a fost superioară şi a crescut mai rapid decât cea a fermelor deţinute de agricultorii mai vârstnici.

Fermele din zona subvenţionată au realizat cele mai multe investiţii (exprimate în cheltuieli brute pentru investiţii) în achiziţii de terenuri suplimentare (97,7 milioane EUR), în construcţiile destinate efectivelor de vaci de lapte (75,8 milioane EUR), în crearea unor noi ferme (57,0 milioane EUR) şi în unităţile de producţie de carne de bovine (27,5 milioane EUR).

Chiar dacă modalităţile tradiţionale de producţie agricolă s-au menţinut în regiune, creşterea dimensiunii fermelor a condus la adoptarea unor tehnologii şi metode de producţie adaptate unor ferme mai mari, ceea ce va permite reducerea costurilor pe termen lung.

3.4. Evoluţia veniturilor şi a rentabilităţii agriculturii

Datorită evoluţiei defavorabile a raportului dintre veniturile de pe piaţă şi costurile de producţie, agricultura din zonele care beneficiază de ajutorul nordic în Finlanda depinde foarte mult de ajutoarele pentru venit acordate acestui sector. În perioada 2000-2006, raportul dintre ajutorul nordic şi valoarea adăugată netă a fermei (VANF) a variat între 0,4 şi 0,5.

Creşterea anuală a valorii adăugate nete a fermei pe unitate de lucru pe an (VANF/ULA) s-a ridicat, în medie, la 1,8% între 2000 şi 2004. Pe parcursul aceleiaşi perioade, veniturile agricole familiale pe unitatea de lucru familială (VAF/ULF) a crescut cu 1,3% pe an.

Între 2000 şi 2004, s-au înregistrat variaţii considerabile ale veniturilor agricole familiale, în funcţie de diferitele părţi ale regiunii nordice. În zona C2, creşterea medie anuală a veniturilor a fost mult inferioară celorlalte zone. Unul din motivele acestei evoluţii din zona C2 a fost creşterea numărului micilor ferme cerealiere cu un randament scăzut şi costuri ridicate, dat fiind faptul că agricultorii au abandonat producţia animală.

Creşterea veniturilor agricole familiale pe unitatea de lucru familială se datorează în primul rând evoluţiei structurale a agriculturii şi creşterii randamentului producţiei. Unul din mijloacele care au permis fermelor familiale să îşi menţină veniturile a fost creşterea producţiei şi îmbunătăţirea eficienţei acesteia. Ajutoarele relativ mari pentru investiţii au încurajat, de asemenea, creşterea producţiei şi îmbunătăţirea eficienţei sale.

Creşterea dimensiunii fermelor şi a producţiei este mai mare în sectorul laptelui decât în cel al cărnii de vită şi mânzat. Evoluţia preţurilor de producţie pentru carnea de vită şi mânzat a fost nesemnificativă, iar creşterea costurilor a condus la o scădere a veniturilor şi a rentabilităţii, în special spre sfârşitul perioadei în cauză.

În schimb, în ceea ce priveşte fermele de porcine şi fermele cerealiere, indicatorii privind veniturile şi rentabilitatea reflectă mai clar economiile de scară, chiar dacă, în aceste ferme evoluţia medie a veniturilor a cunoscut o scădere spre sfârşitul perioadei.

3.5. Evoluţia impactului socio-economic

Rolul sectorului agroalimentar în economiile regionale ale zonei subvenţionate şi-a pierdut din importanţă începând cu anul 1995. În 2003, în zonele nordice ale Finlandei, 61 150 de persoane au beneficiat de locuri de muncă în agricultură, iar 13 900 de persoane în industria alimentară. Între 1995 şi 2003, numărul persoanelor active în agricultură a scăzut cu peste 25%, în timp ce numărul persoanelor active în industria alimentară a rămas aproape neschimbat.

Cu toate acestea, în regiunea Finlandei care beneficiază de ajutorul nordic, şi în special în zonele cele mai îndepărtate ale acesteia, agricultorii reprezintă o parte semnificativă a populaţiei rurale. Sistemul de ajutor nordic face parte din măsurile care vizează menţinerea populaţiei în regiunile nordice şi estice ale ţării. Ajutorul pe termen lung acordat acestor regiuni a contribuit, într-o mare măsură, la controlul exodului populaţiei agricole şi rurale, precum şi la atenuarea consecinţelor negative ale acestui fenomen.

3.6. Situaţia mediului

Sistemul de ajutor nordic vizează, printre altele, facilitarea punerii în aplicare a măsurilor de protecţie şi conservare a mediului, subordonând plata ajutorului respectării unor condiţii referitoare, de exemplu, la utilizarea terenurilor arabile (bunele practici agricole) şi la numărul de animale (densitatea maximală a şeptelului). Datorită impactului pe care diferitele programe operaţionale îl au asupra mediului, este dificil să se analizeze în mod separat influenţa unui anumit program individual. Măsurile de agromediu prevăzute în cadrul politicii de dezvoltare rurală se aplică la peste 95% din fermele din regiune, precum şi la un procent aproape identic al terenurilor arabile.

Indicatorii privind concentraţiile de azot şi de fosfor arată o oarecare îmbunătăţire a situaţiei mediului în regiunea care beneficiază de ajutor nordic. Măsurile care au un impact pozitiv asupra mediului cuprind construirea unor capacităţi suplimentare de depozitare a îngrăşămintelor, precum şi o utilizare redusă a îngrăşămintelor artificiale. Cantităţile de îngrăşăminte produse în crescătoriile de bovine au scăzut, ca urmare a reducerii numărului de animale.

3.7. Impactul asupra lanţului alimentar

Situaţia comerţului cu ridicata şi cu amănuntul, a prelucrării şi a comercializării produselor care beneficiază de sistemul de ajutor nordic a rămas relativ stabilă în zona în cauză pe parcursul perioadei analizate. Printre întreprinderile alimentare, numărul fabricilor de produse lactate şi al abatoarelor care achiziţionează materii prime din sectorul agricol a scăzut în regiunea subvenţionată pe parcursul perioadei de evaluare.

Zonele cele mai nordice pot pune anumite probleme întreprinderilor de prelucrare care operează la nivel naţional: cantităţile de materii prime provenind din zonele respective sunt mici, în comparaţie cu volumul global al acestor întreprinderi, costurile de transport sunt ridicate, iar pieţele sunt foarte îndepărtate.

4. CONCLUZII

Prezentul raport oferă o sinteză privind autorizaţiile acordate şi rezultatele obţinute. Raportul a fost întemeiat pe datele furnizate de autorităţile finlandeze în conformitate cu articolul 143 alineatul (2) din Actul de aderare şi urmează să fie prezentat Consiliului. Din prezentul raport rezultă următoarele aspecte principale:

1. În ceea ce priveşte majoritatea sectoarelor care beneficiază de ajutor nordic, nivelurile de producţie autorizată care au făcut obiectul unui ajutor sau limitele maximale ale ajutorului nu au fost depăşite în perioada de evaluare. Cu toate acestea, s-au înregistrat anumite depăşiri ocazionale ale nivelurilor de producţie în sectoarele cărnii de porc şi de pasăre, precum şi în sectoarele laptelui şi cerealelor. Valoarea ajutorului şi unităţile eligibile au fost reduse în consecinţă.

2. Controalele sunt realizate de statul membru şi, conform autorităţilor naţionale, nu s-a observat nicio neregulă semnificativă. Rapoartele solicitate au fost prezentate Comisiei, astfel cum se precizează în Actul de aderare.

3. Obiectivul sistemului de ajutor nordic este să asigure menţinerea activităţii agricole în regiune. Este greu de spus dacă respectivul ajutor nordic şi-a atins obiectivul, dat fiind faptul că în regiune se aplică şi alte sisteme de ajutor destinate agriculturii. Sistemul, inclusiv plăţile şi sumele individuale, precum şi denumirea subregiunilor, nu au fost niciodată verificate după introducerea acestuia. Prin urmare, Comisia a solicitat efectuarea unui studiu pentru a obţine o imagine mai detaliată asupra sistemului, a randamentului, eficacităţii şi pertinenţei acestuia, precum şi asupra punerii sale în aplicare în perioada 1995-2005. Totodată, studiul trebuie efectuat ţinând seama de reformele politicii agricole comune. Rezultatele acestui studiu vor fi disponibile în toamna anului 2007 şi vor fi servi la dezvoltarea ulterioară a sistemului de ajutor nordic.

Pe baza informaţiilor furnizate de autorităţile finlandeze, Comisia consideră că, în general, autorităţile finlandeze au aplicat în mod corespunzător Decizia 95/195/CE a Comisiei şi Decizia 2002/404/CE a Comisiei privind ajutorul pentru regiunile nordice.