RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Raportul pe 2012 privind aplicarea Cartei drepturilor fundamentale a UE /* COM/2013/0271 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Raportul pe 2012 privind aplicarea Cartei drepturilor fundamentale a UE 1. Introducere În strategia sa pentru punerea efectivă în aplicare a Cartei drepturilor fundamentale de către Uniunea Europeană (denumită în continuare „Carta”), Comisia a anunțat că va prezenta anual un raport privind măsurile concrete întreprinse pentru punerea efectivă în aplicare a Cartei[1]. Prin aceste rapoarte, Comisia răspunde așteptărilor mai vechi și legitime de poziționare a drepturilor fundamentale în centrul politicilor UE, așteptări care au fost exprimate în special de Parlamentul European[2]. O aplicare sistematică a Cartei necesită nu doar o examinare juridică riguroasă, dar și, în egală măsură, un control politic pentru a verifica impactul tuturor inițiativelor UE asupra drepturilor fundamentale. Prezentul raport anual stă la baza dialogului necesar între toate instituțiile UE și statele membre cu privire la punerea în aplicare a Cartei. Prin urmare, acesta face parte din procesul de dialog și de control politic pentru a asigura că această Cartă rămâne un punct de referință în vederea integrării drepturilor fundamentale în toate actele juridice ale UE și atunci când statele membre aplică legislația UE. Raportul prezintă, de asemenea, modul în care se dezvoltă o cultură a drepturilor fundamentale în UE, prin stabilirea unor noi dispoziții legislative, în domeniile în care UE are competența de a acționa, precum și prin jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene (denumită în continuare „Curtea”). Dat fiind rolul cheie pe care instanțele statelor membre urmează să îl dețină în ceea ce privește controlul respectării Cartei atunci când statele membre aplică dreptul UE, prezentul raport conține, de asemenea, pentru prima dată, o prezentare generală a jurisprudenței instanțelor naționale cu privire la Cartă. Documentul de lucru al serviciilor Comisiei anexat la prezentul raport furnizează informații detaliate cu privire la aplicarea Cartei și ilustrează problemele concrete cu care s-au confruntat cetățenii (a se vedea anexa I). Progresele înregistrate în punerea în aplicare a strategiei pentru egalitatea între femei și bărbați (2010-2015) sunt prezentate într-un al doilea document de lucru separat (a se vedea anexa II). 2. Acțiuni ale UE în vederea promovării punerii efective în aplicare a Cartei Carta se adresează, în primul rând și în principal, instituțiilor UE. În consecință, instituțiilor UE le revine responsabilitatea principală în ceea ce privește asigurarea respectării drepturilor fundamentale, ceea ce reprezintă o obligație legală întemeiată pe Cartă, care are caracter obligatoriu. Strategia Comisiei urmărește să asigure că această Cartă care este obligatorie din punct de vedere juridic are efecte la nivel practic[3]. Măsurile concrete pentru punerea în aplicare a Cartei favorizează crearea unui reflex în ceea ce privește drepturile fundamentale atunci când Comisia pregătește noi propuneri de acte legislative și de politici. Această abordare este esențială de-a lungul procesului decizional al UE, inclusiv atunci când Parlamentul European și Consiliul aduc modificări la propunerile pregătite de către Comisie. Toate actele legislative ale UE sunt, de asemenea, supuse controlului efectuat de către Curte. Aceasta reprezintă cea mai importantă garanție pentru respectarea drepturilor fundamentale în activitatea legislativă și în toate celelalte acte pe care le adoptă UE. Drepturile fundamentale sunt promovate prin intermediul tuturor politicilor UE. Politica Comisiei de a da substanță statutului de cetățean al Uniunii completează eforturile de promovare a drepturilor fundamentale în cadrul UE. Cele mai multe drepturi fundamentale consacrate în Cartă nu se aplică numai cetățenilor UE, dar sunt extrem de importante pentru protecția tuturor persoanelor care trăiesc în UE, indiferent dacă sunt sau nu cetățeni ai Uniunii. 2.1. Consolidarea protecției drepturilor fundamentale prin intermediul legislației UE O adevărată cultură a drepturilor fundamentale înseamnă nu doar a asigura conformitatea legislației cu Carta. În cazul în care UE are competența de a acționa, Comisia poate propune, de asemenea, legislație UE care să asigure efecte concrete ale drepturilor și principiilor din Cartă. Acest lucru reprezintă un pas esențial pentru cetățeni în vederea exercitării drepturilor lor în baza Cartei. Pentru a asigura aplicabilitatea deplină a Cartei în era digitală, Comisia a propus o reformă majoră a normelor UE privind protecția datelor cu caracter personal[4]. Experiența istorică a Europei a condus la o înțelegere comună în Europa a faptului că protecția vieții private reprezintă o parte integrantă a demnității umane și a libertății personale. Din acest motiv, Carta recunoaște atât dreptul la viața privată (articolul 7), cât și dreptul la protecția datelor cu caracter personal (articolul 8). Tratatul (articolul 16 din TFUE) conferă UE competențe legislative suplimentare pentru a stabili legislație armonizată la nivelul UE privind protecția datelor. Propunerile Comisiei actualizează și modernizează principiile consacrate în directiva din 1995, pentru a garanta dreptul la protecția datelor cu caracter personal în viitor[5]. Această reformă prevede responsabilități sporite și o mai mare răspundere a celor care prelucrează date cu caracter personal și consolidează autoritățile naționale independente de protecție a datelor. Se introduce „dreptul de a fi uitat”, care va facilita o mai bună gestionare de către persoane a riscurilor privind protecția datelor online. Reforma extinde principiile și normele generale de protecție a datelor la autoritățile polițienești și judiciare. Noile norme au fost elaborate pentru a se asigura un echilibru atent cu toate drepturile fundamentale pe care le-ar putea afecta, cum ar fi libertatea de exprimare. Un exemplu semnificativ în acest sens este că au fost introduse garanții specifice în propunerea privind datele care sunt prelucrate numai în scopuri jurnalistice. În 2012, Comisia a adoptat o abordare proactivă menită să accelereze progresele spre asigurarea unui echilibru de gen mai bun în consiliile de administrație ale întreprinderilor europene cotate la bursele de valori[6]. Propunerea legislativă a Comisiei constituie o etapă importantă în ceea ce privește legislația UE privind egalitatea de gen. Aceasta reconciliază, pe de o parte, obligația de egalitate de tratament și, pe de altă parte, posibilitatea de a lua măsuri pozitive — prin promovarea sexului subreprezentat — pentru a realiza egalitatea de facto. Propunerea stabilește obiectivul de 40 % pentru ponderea minimă a sexului subreprezentat în rândul membrilor neexecutivi ai consiliilor de administrație ai unor astfel de întreprinderi până în 2020 (până în 2018 pentru societățile cotate la bursă care sunt întreprinderi publice). Pentru a îndeplini obiectivul de 40 %, propunerea obligă societățile cotate la bursă care au o pondere mai scăzută a sexului subreprezentat în rândul administratorilor neexecutivi să realizeze numirile în aceste funcție pe baza unei analize comparative a calificărilor fiecărui candidat. Acest lucru se va realiza prin aplicarea unor criterii prestabilite, clare, formulate cu neutralitate și lipsite de ambiguitate, iar în cazul unui nivel de calificare echivalent, prin preferarea candidatului aparținând sexului subreprezentat. Protejarea drepturilor procedurale constituie în continuare o prioritate pentru UE. Directiva privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale, adoptată la 22 mai 2012, prevede că orice persoană arestată este informată cu privire la drepturile sale într-o limbă pe care o înțelege[7]. În plus, noua directivă de stabilire a unor norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității, adoptată la 25 octombrie 2012, asigură că victimele beneficiază de drepturi minime nediscriminatorii în întreaga UE, indiferent de cetățenie sau de țara de reședință[8]. Aceasta garantează că victimele sunt recunoscute și tratate cu respect atunci când intră în contact cu poliția, procurorii și sistemul judiciar. Directiva conferă victimelor, de asemenea, dreptul procedural de a fi informate, sprijinite și protejate și asigură posibilitatea unei participări active în cadrul procedurilor penale. Directiva se axează pe sprijinirea și protejarea victimelor care sunt vulnerabile la o nouă victimizare sau la victimizări repetate ori la intimidări în cursul procedurilor penale. Aceste grupuri vulnerabile includ copiii și victimele violenței de gen, violenței în cadrul unor relații apropiate, violenței sau exploatării sexuale, infracțiunilor inspirate de ură, precum și victimele cu handicap. Politicile și legislația UE trebuie să se bazeze pe date obiective, fiabile și comparabile privind respectarea drepturilor fundamentale în UE. Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene („agenția”) a fost creată pentru a furniza aceste date. În urma intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona, aceasta ar trebui să fie în măsură să își îndeplinească sarcinile în toate domeniile de competență ale UE în cazul în care sunt amenințate drepturile fundamentale. În acest scop, Comisia a propus ca agenția să își poată desfășura activitatea în domeniul cooperării polițienești și al cooperării judiciare în materie penală[9]. Consiliul nu a aprobat această abordare și a decis excluderea acestor două domenii majore de competență ale Uniunii din cadrul multianual al agenției care stabilește domeniile tematice în care aceasta își va desfășura activitatea în perioada 2013-2017. Buna funcționare a agenției a fost, de asemenea, pusă în pericol din cauza întârzierilor în adoptarea noului cadru multianual. În consecință, agenția nu a fost în măsură să își îndeplinească sarcinile în condiții normale și a recurs, pentru îndeplinirea atribuțiilor sale, la o cerere ad hoc, adoptată de Consiliu la sfârșitul anului 2012. Consiliul a adoptat noul cadru multianual la 11 martie 2013, după ce Regatul Unit a renunțat la rezerva sa parlamentară[10]. 2.2. Dimensiunea drepturilor fundamentale la nivelul acțiunilor externe ale UE Carta se aplică tuturor acțiunilor Uniunii Europene, inclusiv celor din domeniul relațiilor externe. Pe baza unei o comunicări comune a Comisiei și a SEAE, Consiliul a adoptat un cadru strategic privind drepturile omului și democrația și un plan de acțiune menite să îmbunătățească eficacitatea și coerența politicii UE în domeniul drepturilor omului în ansamblul său în următorii ani[11]. Una dintre primele acțiuni ale noului cadru strategic al UE și ale planului de acțiune a constat în numirea de către Consiliu a domnului Stavros Lambrinidis ca Reprezentant Special al UE (RSUE) pentru drepturile omului[12]. Într-un caz privind înghețarea activelor unei societăți și ale acționarului său majoritar, în care decizia a fost luată de Consiliu în cadrul politicii externe și de securitate comune, Curtea a anulat măsurile luate pe motiv că nu a fost prezentată de către Consiliu nicio informație sau probă. Procedând astfel, Curtea a susținut faptul că principiul protecției jurisdicționale efective (articolul 47 din Cartă) înseamnă că motivul unei măsuri restrictive trebuie să fie comunicat entității și persoanei în cauză[13]. Acest lucru este necesar pentru a permite persoanelor cărora li se adresează măsura să își apere drepturile și, de asemenea, pentru a oferi Curții mijloacele de a evalua legalitatea măsurii în cauză. Acest control jurisdicțional se extinde la evaluarea faptelor și a circumstanțelor invocate ca justificare, precum și la probele și informațiile pe care se bazează evaluarea. La 4 iulie 2012, Parlamentul European a respins proiectul de acord comercial de combatere a contrafacerii (ACTA) care avea drept scop îmbunătățirea standardelor internaționale de aplicare a drepturilor de proprietate intelectuală în vederea combaterii cu mai multă eficacitate a comerțului cu mărfuri contrafăcute și piratate. În acest sens, Parlamentul European s-a bazat pe Cartă atunci când și-a exercitat noile prerogative privind acordurile comerciale internaționale[14]. Parlamentul European s-a referit în special la necesitatea asigurării, în proiectul de acord comercial, a unui echilibru adecvat între libertatea de exprimare și de informare și dreptul la proprietate. Comisia a acordat, de asemenea, atenție aceste preocupări și solicitase deja Curții să evalueze dacă acordul ACTA este compatibil cu Carta. Comisia și-a retras cererea pentru un aviz al Curții după ce Parlamentul European a precizat în mod clar că nu putea accepta proiectul de acord. 2.3. Controlul exercitat de Curte asupra actelor legislative ale UE în vederea asigurării respectării Cartei Hotărârile emise de Curte în 2012 care au vizat conformitatea actelor legislative ale UE cu Carta au oferit îndrumări privind modul în care să se țină seama de drepturile fundamentale în activitatea legislativă și în toate celelalte acte ale UE care produc efecte juridice. Curtea a clarificat faptul că trebuie să se țină seama de Cartă atunci când legiuitorul decide să delege competențe Consiliului sau Comisiei. Aceasta a anulat o decizie de punere în aplicare a Consiliului privind supravegherea frontierelor maritime externe ale UE pe baza faptului că adoptarea de norme care conferă poliției de frontieră competențe de aplicare a legii implică alegeri politice care intră în responsabilitatea organului legislativ al Uniunii Europene și că aceste norme au fost de natură să afecteze libertatea persoanelor și drepturile fundamentale în așa măsură încât este necesară implicarea organului legislativ al Uniunii Europene[15]. Curtea a examinat totodată dacă instituțiile UE respectă cu adevărat principiul nediscriminării în politica de recrutare. Aceasta a anulat anunțurile pentru mai multe concursuri deschise pentru a deveni funcționar public al instituțiilor UE care au fost publicate integral numai în trei limbi oficiale[16]. Curtea a constatat că un candidat potențial a cărui limbă maternă nu era una dintre limbile în care anunțurile de concurs contestate au fost publicate integral era dezavantajat față de un candidat a cărui limbă maternă era una dintre aceste trei limbi. Dezavantajul a fost provocat de aplicarea unei diferențe disproporționate de tratament în funcție de limbă, fapt interzis de articolul 21 din Cartă. Curtea a controlat, de asemenea, aplicarea principiului bunei administrări de către instituțiile UE (articolul 41 din Cartă). Aceasta a anulat decizia Comisiei de a respinge o ofertă în contextul unei invitații de participare la licitație pentru achiziționarea de servicii publice, deoarece Comisia nu a oferit o justificare suficientă pentru decizia sa[17]. Curtea a stabilit o legătură între articolul 41 (buna administrare) și articolul 47 (accesul la justiție) din Cartă, în măsura în care motivele invocate de administrație sunt necesare pentru ca persoana în cauză să decidă dacă contestă decizia în fața instanțelor relevante. Mai multe hotărâri pronunțate de Curte în ultimii ani au condus la adaptări ale legislației UE. În acest sens, Parlamentul European, Consiliul și Comisia au încorporat jurisprudența Curții în negocierile privind noul „Regulament Dublin” referitor la condițiile pentru transferul solicitanților de azil din UE[18]. În consecință, în conformitate cu normele convenite recent, solicitanții de azil nu pot fi trimiși înapoi într-un stat membru în care există un risc major de încălcare a drepturilor lor fundamentale. În schimb, responsabilitatea de a oferi un acces rapid la o procedură de azil ar trebui să fie exercitată de către un alt stat membru. De asemenea, Comisia a încorporat jurisprudența Curții atunci când a pregătit propunerea sa modificată privind publicarea numelui beneficiarilor fondurilor europene pentru agricultură[19]. Noile norme propuse au la bază o justificare detaliată revizuită, axată pe necesitatea unui control public asupra modului de utilizare a fondurilor agricole europene, în scopul protejării intereselor financiare ale Uniunii. Acestea impun furnizarea mai multor informații detaliate cu privire la natura și descrierea măsurilor pentru care sunt acordate fondurile. Cu toate acestea, pentru sume situate sub un prag minim, numele beneficiarului nu va fi publicat. Această dispoziție ține seama de considerații legate de proporționalitate, și anume de proporționalitatea dintre obiectivul controlului public asupra utilizării fondurilor publice, pe de o parte, și dreptul beneficiarilor la respectarea vieții lor private în general și la protejarea datelor lor cu caracter personal, pe de altă parte. 3. Punerea în aplicare a Cartei în statele membre În UE, protecția drepturilor fundamentale este asigurată printr-un sistem cu două niveluri: sistemul național ce are la bază constituțiile statelor membre și obligațiile juridice internaționale, cum ar fi Convenția europeană a drepturilor omului (CEDO), și sistemul UE care are la bază Carta și care se aplică numai pentru acțiunile instituțiilor UE sau atunci când statele membre pun în aplicare dreptul UE. Carta completează sistemele existente pentru protecția drepturilor fundamentale, nu le înlocuiește. Limitele domeniului de aplicare a Cartei au fost precizate de Curte. Aceasta a declarat inadmisibilă o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminară de la o instanță administrativă bulgară privind dreptul de a ataca în justiție deciziile de impunere a unor sancțiuni penale pentru anumite încălcări ale normelor de circulație rutieră; cu această ocazie, Curtea a făcut trimitere la jurisprudența constantă potrivit căreia cerințele care decurg din protejarea drepturilor fundamentale sunt obligatorii pentru statele membre atunci când acestea pun în aplicare dreptul UE[20]. Dispozițiile Cartei se adresează statelor membre numai în cazul în care acestea pun în aplicare dreptul UE și nici Carta, nici Tratatul nu creează competențe noi pentru UE în domeniul drepturilor fundamentale. Atunci când legislația națională în cauză nu constituie o măsură de punere în aplicare a dreptului UE sau nu are nicio altă legătură cu dreptul UE, Curtea nu are competențe[21]. Implicațiile importante ale Cartei se regăsesc în numărul din ce în ce mai mare de cereri primite de către Curte din partea instanțelor naționale pentru pronunțarea unei hotărâri preliminare. De exemplu, în domeniul azilului Curtea a susținut că, atunci când o cerere de azil este prezentată la frontieră sau pe teritoriul unui stat membru, statul membru respectiv este obligat să asigure condițiile minime pentru primirea solicitanților de azil prevăzute de dreptul UE, indiferent dacă un stat membru este responsabil sau nu de examinarea cererii de azil, în conformitate cu dreptul UE[22]. În special, necesitatea de a susține principiile fundamentale ale demnității umane (articolul 1) și dreptul de azil (articolul 18) înseamnă că obligația, conform dreptului UE[23], de a asigura unui solicitant de azil cazare, hrană, îmbrăcăminte și o alocație zilnică, precum și finanțarea aferentă, urmează să fie îndeplinită de statul membru în care s-a prezentat cererea până când solicitantul de azil este transferat statului membru responsabil de examinarea cererii sale. 3.1. Acțiuni întreprinse de Comisie pentru a asigura respectarea Cartei de către statele membre De asemenea, Comisia, în virtutea calității ei de gardian al tratatelor, asigură respectarea Cartei și este hotărâtă să intervină în acest scop ori de câte ori este necesar, atunci când are competența pentru a face acest lucru. Pentru prima dată, în 2012, Comisia a trebuit să aducă în fața Curții de Justiție cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor referitoare la nerespectarea unor dispoziții-cheie ale Cartei de către un stat membru. În ultimii ani, Ungaria a adoptat o serie de legi — unele dintre ele fiind așa-numitele legi cardinale adoptate direct în temeiul noii sale constituții — care au suscitat temeri importante legate de drepturile fundamentale și care, de asemenea, au intrat în atenția Consiliului Europei. Comisia a efectuat propria analiză juridică privind aspectele care aveau o legătură cu dreptul UE, în conformitate cu domeniul de aplicare a Cartei (articolul 51) și cu rolul de gardian al tratatelor care revine Comisiei. În urma primelor scrisori de avertizare de la sfârșitul anului 2011, Comisia a decis la 7 iunie 2012 să inițieze proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în fața Curții. În primul rând, Comisia a pus sub semnul întrebării încercările de subminare a independenței autorității ungare pentru protecția datelor, motivând că „independența deplină” a autorităților naționale de protecție a datelor este o cerință în temeiul directivei privind protecția datelor din 1995 și că aceasta este recunoscută în mod explicit la articolul 16 din TFUE și la articolul 8 din Cartă. Într-o a doua procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, Comisia a contestat pensionarea anticipată a aproximativ 274 de judecători și de procurori din Ungaria, cauzată de o reducere bruscă a vârstei obligatorii de pensionare pentru această profesie, de la 70 la 62. Temeiul acțiunii Comisiei l-a constituit Directiva 2000/78/CE privind egalitatea de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă, ce interzice discriminarea la locul de muncă pe motive de vârstă. Aceasta acoperă, de asemenea, concedierea din motive legate de vârstă fără o justificare obiectivă. Acest caz, prin urmare, contribuie la punerea în aplicare a interdicției generale de discriminare, inclusiv pe motive de vârstă, astfel cum este garantată la articolul 21 din Cartă. Hotărârea Curții din 6 noiembrie 2012 a confirmat evaluarea Comisiei conform căreia obligativitatea pensionării la o anumită vârstă în cazul judecătorilor, procurorilor și notarilor cu o perioadă de tranziție foarte scurtă este incompatibilă cu legislația UE privind egalitatea de tratament. Ungaria va trebui să își modifice aceste norme pentru a fi conforme cu dreptul UE[24]. Libertatea presei și pluralismul au stat, de asemenea, la baza discuțiilor dintre Comisie și autoritățile ungare referitoare la noua legislație privind media, și anume la obligația unei acoperiri echilibrate și la normele privind conținutul ofensator. Comisia și autoritățile ungare au convenit, de asemenea, cu privire la modificarea altor dispoziții care, în caz contrar, ar putea să reprezinte o încălcare a directivei privind serviciile media audio-vizuale și/sau a normelor privind libera circulație a serviciilor și dreptul de stabilire. În ceea ce privește problema independenței judiciare în Ungaria la un nivel mai general, Comisia și-a exprimat îngrijorarea într-o serie de scrisori din 2012, în special cu privire la competențele președintelui ungar al Biroului Judiciar Național de a reatribui cazuri de la o instanță la alta și de a transfera un judecător împotriva voinței acestuia. Comisia a subliniat că aceste măsuri ar putea afecta aplicarea efectivă a dreptului Uniunii în Ungaria și drepturile fundamentale ale cetățenilor și ale întreprinderilor la o cale de atac efectivă în fața unei instanțe independente în cauzele care au legătură cu dreptul Uniunii, astfel cum se garantează la articolul 47 din Cartă. De asemenea, au avut loc discuții între Consiliul Europei (în special Comisia de la Veneția) și autoritățile ungare. Comisia urmărește îndeaproape această chestiune, în special în scopul verificării conformității cu dreptul la o cale de atac efectivă. De asemenea, imediat după ce a fost informată, în august 2012, referitor la evoluția situației din Franța privind desființarea așezărilor rome și returnările acestora în țara de origine, Comisia s-a adresat în scris autorităților franceze și au avut loc discuții care au permis să se clarifice faptele și cadrul juridic. Situația s-a schimbat considerabil în ultimii ani. În urma acțiunii Comisiei din 2010 în vederea garantării aplicării directivei privind libera circulație de către toate statele membre și a instituirii unui cadru european pentru strategiile naționale de integrare a romilor, Franța și-a modificat legislația pentru a garanta respectarea deplină a directivei privind libera circulație, în special în ceea ce privește garanțiile procedurale legate de expulzarea cetățenilor UE, și a adoptat o strategie națională de integrare a romilor. Pe baza acestei noi strategii, are loc o cooperare strânsă și se depun eforturi sporite pentru incluziunea romilor, cu participarea activă a Franței. În 2012, Comisia a lansat, de asemenea, procedura de constatare a neîndeplinirii obligațiilor împotriva Maltei din cauza unei puneri în aplicare incorecte a normelor UE în materie de liberă circulație și în special a dreptului partenerilor de același sex sau al partenerilor înregistrați de a se alătura cetățenilor UE în Malta și de a locui acolo împreună cu aceștia. Ca urmare a acțiunii Comisiei, legislația malteză a fost modificată și este acum compatibilă cu normele UE privind drepturile cetățenilor UE la liberă circulație și nediscriminarea. 3.2. Dezvoltarea jurisprudenței naționale privind punerea în aplicare a Cartei de către statele membre Comunitatea de drept, care constituie fundamentul Uniunii, se bazează pe instanțele naționale. Numai dacă judecătorii naționali își exercită pe deplin competențele, drepturile conferite cetățenilor de dreptul Uniunii pot fi garantate efectiv. Curțile constituționale și supreme naționale au responsabilitatea specială de a coopera cu Curtea pentru a asigura aplicarea efectivă a Cartei. Datele colectate de către Asociația Consiliilor de Stat și a Instanțelor Administrative Supreme (ACA) indică faptul că, până în prezent, Carta a fost menționată în numeroase hotărâri ale instanțelor administrative din statele membre ale UE[25]. Dispozițiile Cartei cel mai des menționate în rapoarte sunt respectarea vieții private și de familie (articolul 7), libertatea de exprimare și de informare (articolul 11), dreptul la proprietate (articolul 17), dreptul de azil (articolul 18), interdicția de expulzare colectivă și principiul nereturnării (articolul 19), drepturile copilului (articolul 24), dreptul la bună administrare (articolul 41) și dreptul la o cale de atac efectivă și la un proces echitabil (articolul 47). Domeniul de drept în care Carta a fost menționată cel mai des până în prezent este imigrația și azilul[26]. Analiza furnizată de Agenția pentru Drepturi Fundamentale a UE referitoare la informațiile furnizate de unele state membre privind jurisprudența legată de Carta arată, de asemenea, că implicațiile Cartei depășesc această sferă și vizează domenii foarte diverse, cum ar fi reglementările privind piețele financiare, dreptul muncii, protecția consumatorului, dreptul mediului și custodia copiilor[27]. Analiza hotărârilor judecătorești care fac trimitere la Cartă sugerează în plus că judecătorii naționali folosesc Carta pentru a-și susține raționamentul, inclusiv atunci când nu există neapărat o legătură cu dreptul UE. Există, de asemenea, dovezi de încorporare a Cartei în sistemele naționale de protecție a drepturilor fundamentale. Curtea Constituțională a Austriei a pronunțat o hotărâre de referință în ceea ce privește aplicarea Cartei în cadrul controlului jurisdicțional intern al constituționalității[28]. Aceasta a recunoscut rolul foarte special al Cartei în sistemul juridic al UE și natura sa diferită în comparație cu ansamblul de drepturi și principii pe care Curtea de Justiție a UE le-a dezvoltat de-a lungul anilor. A considerat că această Cartă este aplicabilă în cadrul procedurilor cu privire la care este sesizată pentru a-și exercita controlul jurisdicțional asupra legislației naționale și, prin urmare, că persoanele fizice pot invoca drepturile și principiile recunoscute în Cartă atunci când contesta legalitatea legislației naționale. Curtea Constituțională a Austriei a identificat asemănări foarte importante între rolul jucat de Cartă în sistemul juridic al UE și cel jucat de CEDO în Constituția Austriei, potrivit căreia CEDO are puterea unei legi constituționale. 4. Aderarea UE la Convenția europeană a drepturilor omului Tratatul de la Lisabona stabilește obligația clară a UE de a adera la Convenția europeană a drepturilor omului. Toate statele membre au fost de acord în această privință atunci când au ratificat Tratatul de la Lisabona. Negocierile privind acordul de aderare au stagnat în prima jumătate a anului, deoarece anumite state membre și-au exprimat îndoielile și au adresat întrebări privind proiectul de acord, redactat la nivel tehnic în iunie 2011. În cele din urmă s-a ajuns la un acord în cadrul Consiliului în aprilie 2012 și astfel negocierile ar putea fi reluate în iunie 2012 în formatul 47 + 1 (47 de membri ai Consiliului Europei și Comisia în numele UE). În paralel, au fost inițiate lucrări privind principalele elemente din normele interne destinate să reglementeze participarea UE și a statelor membre la procesele în fața Curții de la Strasbourg în situațiile în care este pus în discuție dreptul Uniunii. În acest context, unanimitatea necesară pentru încheierea acordului de aderare la Convenția europeană a drepturilor omului și pentru măsurile de însoțire nu ar trebui să servească drept scuză pentru întârzierea procesului, încheierea acordului fiind un obiectiv clar și obligatoriu, prevăzut în tratat. 5. Concluzie După doar trei ani de când Carta este în vigoare ca legislație primară, invocarea acesteia de către instanțele naționale atunci când este implicat dreptul UE poate fi considerată un semn pozitiv. Trimiterile din ce în ce mai numeroase la Cartă oferă un prim indiciu al unei aplicări efective și descentralizate a Cartei în cadrul sistemelor naționale constituționale. Acesta este un pas important în vederea unui sistem de protecție a drepturilor fundamentale mai coerent, care garantează același nivel de drepturi și de protecție în toate statele membre ori de câte ori este pus în aplicare dreptul UE. Discursul privind Starea Uniunii în 2012 pronunțat de președintele Barroso a subliniat faptul că fundația pe care este construită Uniunea noastră — respectarea drepturilor fundamentale, statul de drept și democrația — trebuie să fie protejată și consolidată în mod continuu[29]. De aceea, Comisia este hotărâtă să își folosească puterea exemplului, asigurându-se că toate actele legislative ale UE respectă Carta. Comisia este hotărâtă în continuare să întreprindă pași decisivi pentru a asigura efecte concrete ale Cartei atunci când deține competențe pentru aceasta. Totodată, Comisia se angajează să intervină, dacă este necesar, atunci când statele membre pun în aplicare dreptul UE, pentru a asigura o punere efectivă în aplicare a Cartei, așa cum a procedat prin introducerea acțiunii în fața Curții prin care a contestat pensionarea anticipată a judecătorilor și procurorilor din Ungaria. Comisia va urmări îndeaproape evoluția protecției drepturilor fundamentale în UE, inclusiv cea a jurisprudenței privind aplicarea Cartei atât la nivelul Uniunii, cât și la nivel național[30] și invită Parlamentul European și Consiliul de Miniștri să discute în detaliu pe marginea prezentului raport. [1] Comunicare adoptată de Comisie la 19.10.2010 — Strategie pentru punerea în aplicare efectivă a Cartei drepturilor fundamentale de către Uniunea Europeană” — COM (2010) 573 final. [2] Raportul Voggenhuber al Parlamentului European — Numărul de referință al documentului: A6­0034/2007. [3] A se vedea nota de subsol 1. [4] a) Comunicare privind „Protecția vieții private într-o lume interconectată - Un cadru european privind protecția datelor pentru secolul 21”, COM (2012) 09 final, disponibilă la: http://eur­lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:52012DC0009:ro:NOT; b) Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, COM(2012)11 final disponibilă la: http://eur­lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0011:FIN:RO:DOC; c) Propunere de directivă privind protecția persoanelor fizice referitor la prelucrarea datelor cu caracter personal de către autoritățile competente în scopul prevenirii, identificării, investigării sau urmăririi penale a infracțiunilor sau al executării pedepselor și la libera circulație a acestor date, COM (2012) 10 final, disponibilă la: http://eur­lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0010:FIN:RO:DOC. [5] Directiva nr. 95/46/CE privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date, JO L 281, 23.11.1995, p. 31-50. [6] Propunere de directivă privind consolidarea echilibrului de gen în rândul administratorilor neexecutivi ai societăților cotate la bursă și măsuri conexe [COM(2012) 614], disponibilă la: http://eur­lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0614:FIN:RO:PDF. [7] Directiva 2012/13/UE privind dreptul la informare în cadrul procedurilor penale, JO L 142, 1.6.2012, p. 1-10. [8] Directiva 2012/29/UE de stabilire a unor norme minime privind drepturile, sprijinirea și protecția victimelor criminalității și de înlocuire a Deciziei-cadru 2001/220/JAI a Consiliului, JO L 315, 14.11.2012, p. 57-74. [9] Propunere de decizie a Consiliului de instituire a unui cadru multianual pentru Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene pentru perioada 2013-2017, COM (2011) 880 final, disponibilă la: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0880:FIN:RO:HTML. [10] Decizia Consiliului de instituire a unui cadru multianual pentru perioada 2013-2017 pentru Agenția pentru Drepturi Fundamentale a Uniunii Europene, adoptată la 11 martie, disponibilă la: http://register.consilium.europa.eu/pdf/ro/12/st10/st10449.ro12.pdf [11] Comunicare comună – Drepturile omului și democrația în centrul acțiunilor externe ale Uniunii Europene – către o abordare mai eficientă, COM (2011) 886 final, disponibilă la: http://eur­lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0886:FIN:RO:PDF. Drepturile omului și democrația: cadrul strategic al UE și planul de acțiune al UE, documentul nr. 11417/12 al Consiliului, extrasul 1 din 28.6.2012, disponibil la adresa: http://register.consilium.europa.eu/pdf/ro/12/st11/st11417-ex01.ro12.pdf [12] Decizia 2012/440/PESC a Consiliului din 25.7.2012 de numire a Reprezentantului Special al Uniunii Europene pentru drepturile omului, JO L 200, p. 21-23. [13] CJUE, cauzeleT-439/10 și T-440/10, Fulmen și F. Mahloudian/Consiliul, 21.3.2012. [14] Recomandarea Parlamentului European, nr. de referință al documentului: A7-0204/2012 din 22.6.2012. [15] CJUE, cauza C-355/10, Parlamentul European/Consiliul UE, 5.9.2012. [16] CJUE, Marea Cameră, cauza C-566/10 P, Republica Italiană/Comisia, 27.11.2012. [17] CJUE, cauza T-183/10, Sviluppo Globale GEIE/Comisia, 10.10.2012. [18] CJUE, cauzele conexate C-411/10 și C-493/10, N.S./Secretary of State for the Home Department și M.E. e.a. /Refugee Applications Commissioner, 21.12.2011. Propunere de regulament de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid, COM (2008) 820 final, disponibilă la: http://eur­lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2008:0820:FIN:RO:PDF [19] CJUE, cauzele conexate C-92/09 și C-93/09, Volker und Markus Schecke GbR & Hartmut Eifert/Land Hessen& Bundesanstalt für Landwirtschaft und Ernährung, 10.11.2010. Amendament la propunerea Comisiei COM(2011) 628 final/2 de regulament privind finanțarea, gestionarea și monitorizarea politicii agricole comune, COM(2012) 551 final, disponibil la: http://eur­lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2012:0551:FIN:RO:PDF. [20] CJUE, cauza C-27/11 Vinkov, 7.6.2012, [21] A se vedea, de asemenea, cauza CJUE C 370/12 Pringle/Irlanda, 27.11.2012. [22] CJUE, cauza C-179/11 Cimade și Groupe d’information et de soutien des immigrés (GISTI)/Ministre de l’Intérieur, de l’Outre-mer, des Collectivités territoriales et de l’Immigration 27.9.2012. [23] Directiva 2003/9/CE a Consiliului de stabilire a standardelor minime pentru primirea solicitanților de azil, JO L 31, 6.2.2003, p. 18 - 25. [24] CJUE, cauza C 286/12, Comisia Europeană/Ungaria, 6.11.2012. [25] Pentru detalii, a se vedea rapoartele ACA Europa. Disponibile la: http://www.aca-europe.eu/en/colloquiums/colloq_en_23.html [26] În afară de Spania, Ungaria și Austria, Carta a fost menționată în acest domeniu de drept în toate țările. [27] Cf., în special: The Protection of Fundamental Rights Post Lisbon: the Interaction between the Charter of Fundamental Rights of the European Union, the European Convention on Human Rights and National Constitutions (Protecția drepturilor fundamentale după Lisabona. Interacțiunea dintre Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, Convenția europeană a drepturilor omului și constituțiile naționale), Vol. I, ed. Laffranque, Julia, Raport al Congresului FIDE, Tallinn 2012, Universitatea Tartu. [28] Curtea Constituțională a Austriei, cauzele U 466/11 și U 1836/11, 14.3.2012. [29] Disponibil la adresa: http://europa.eu/rapid/press-release_SPEECH-12-596_en.htm [30] Discursul vicepreședintelui Viviane Reding la Congresul al XXV-lea al FIDE (Fédération internationale pour le droit européen) Tallinn, 31 mai 2012. Disponibil la adresa: http://europa.eu/rapid/press-release_SPEECH-12-403_en.htm?locale=en