[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 25.3.2009

COM(2009) 136 final

2009/0050 (CNS)

Propunere de

DECIZIE-CADRU A CONSILIULUI

privind prevenirea și combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor

și de abrogare a Deciziei-cadru 2002/629/JAI {SEC(2009) 358}{SEC(2009) 359}

EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

1.1. Motivele și obiectivele propunerii

Traficul de persoane este considerat în întreaga lume una dintre cele mai grave infracțiuni, o încălcare gravă a drepturilor omului, o formă modernă de sclavie și o afacere extrem de profitabilă pentru criminalitatea organizată. Acesta constă în recrutarea, transferul sau primirea de persoane, efectuată prin mijloace coercitive, frauduloase sau abuzive, în vederea exploatării, inclusiv a exploatării sexuale sau prin muncă, a muncii forțate, a aservirii domestice sau a altor forme de exploatare, inclusiv prin prelevare de organe.

Prin urmare, răspunsul la trafic trebuie să fie ferm și menit să prevină și să sancționeze infracțiunea, precum și să protejeze victimele acesteia.

1.2. Contextul general

O serie de state membre UE sunt destinatare principale ale fluxurilor de trafic de persoane dinspre țările terțe. În plus, există dovezi referitoare la existența unor fluxuri de trafic în interiorul UE. Se poate estima, din cifrele disponibile, că anual sunt traficate dinspre țări terțe în zona UE sau în interiorul zonei UE câteva sute de mii de persoane.

Vulnerabilitatea socială este indiscutabil principala cauză care stă la baza traficului de persoane. Vulnerabilitatea rezultă din factori economici și sociali, precum sărăcia, discriminarea sexuală, conflictele armate, violența domestică, familiile disfuncționale și din circumstanțe personale, precum vârsta, afecțiuni medicale sau handicapuri. Această vulnerabilitate este folosită de rețelele de criminalitate organizată pentru facilitarea migrației și exploatarea ulterioară gravă a persoanelor, prin uz de forță, amenințări, constrângere sau diverse forme de abuz, precum dependența de o persoană cauzată de îndatorarea față de aceasta. De altfel, nivelul ridicat al profiturilor generate este un stimulent subiacent important. Un alt stimulent este cererea de servicii sexuale și de forță de muncă ieftină.

1.3. Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii

Convenția ONU cu privire la drepturile copilului, adoptată în 1989, urmărește protejarea copiilor de toate formele de exploatare sexuală și de abuz sexual. Această obligație se extinde la exploatarea sexuală și la abuzul sexual la care sunt supuși copiii în contextul traficului de persoane.

În 2000, ONU a adoptat Protocolul privind prevenirea, reprimarea și pedepsirea traficului de persoane, în special al femeilor și copiilor, adițional la Convenția ONU împotriva criminalității transnaționale organizate. Protocolul a fost primul instrument internațional cuprinzător care a abordat problema traficului de persoane. În martie 2009, protocolul era ratificat de 23 de state membre ale UE și era semnat de celelalte 4 state membre. Comunitatea Europeană a semnat și a aprobat protocolul.

Convenția Consiliului Europei privind acțiunea împotriva traficului de persoane oferă un cadru extins și coerent care reglementează prevenirea, cooperarea între diferiții actori, protecția și asistența victimelor, precum și obligația de a incrimina traficul de persoane. Punerea în aplicare a unor astfel de măsuri ar duce la îmbunătățiri semnificative. Convenția a fost ratificată de 12 state membre ale UE. Alte 13 au semnat-o și sunt în curs de ratificare a acesteia.

Decizia-cadru privind combaterea traficului de persoane a fost adoptată la 19 iulie 2002 ca răspuns la nevoia, percepută general, de a aborda la nivelul UE problema infracțiunii grave pe care o reprezintă traficul de persoane. Comisia a adoptat în mai 2006 un raport privind punerea în aplicare a deciziei-cadru menționate anterior.

Directiva 2004/81/CE prevede acordarea de asistență și statut de rezident victimelor care sunt resortisanți ai țărilor terțe. Comisia va prezenta în toamna anului 2009 un raport cu privire la punerea în aplicare a Directivei 2004/81/CE și va analiza măsurile adecvate necesare pentru a consolida suplimentar protecția oferită victimelor de către statele membre.

1.4. Coerența cu celelalte politici și obiective ale Uniunii

Combaterea tuturor formelor de violență îndreptată împotriva unui anumit sex, inclusiv a traficului de persoane, face parte integrantă din angajamentul asumat de Comisie în Foaia de parcurs pentru egalitatea de șanse între femei și bărbați[1]. Combaterea traficului de copii este inclusă și în Strategia privind drepturile copilului[2]. Obiectivul combaterii traficului de persoane și al acordării de asistență victimelor respectă reglementările Deciziei-cadru 2001/220/JAI a Consiliului privind statutul victimelor în cadrul procedurilor penale[3] și ale Directivei 2004/81/CE a Consiliului privind permisul de ședere[4], al cărei obiect îl constituie aspectele legate de imigrație și care se aplică numai resortisanților țărilor terțe. Toate dispozițiile prezentei decizii-cadru se aplică în măsura în care problema respectivă nu face obiectul directivei menționate anterior. Obiectivul combaterii traficului de persoane respectă, de asemenea, Directiva 2004/80/CE a Consiliului privind despăgubirea victimelor infracționalității, care vizează facilitarea accesului la despăgubiri în situațiile transfrontaliere[5], și Decizia-cadru 2008/841/JAI a Consiliului privind lupta împotriva crimei organizate[6]. Traficul de persoane este inclus pe lista infracțiunilor care presupun predarea pe baza unui mandat european de arestare în conformitate cu Decizia-cadru 2002/584/JAI a Consiliului privind mandatul european de arestare[7]. Obiectivele menționate anterior respectă în totalitate aceste instrumente, Convenția Consiliului Europei privind acțiunea împotriva traficului de persoane, precum și mandatele Europol și Eurojust.

Orice acțiune a Uniunii în acest domeniu trebuie să respecte drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special în Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene (Carta UE) și în Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale (CEDO). Atunci când pun în aplicare legislația comunitară, statele membre trebuie să respecte aceste drepturi și principii.

Prezenta propunere a fost făcută sub rezerva efectuării unei analize aprofundate, pentru a se asigura faptul că dispozițiile acesteia sunt compatibile în totalitate cu drepturile fundamentale, în special cu demnitatea umană, cu interzicerea torturii și a tratamentelor sau a pedepselor inumane sau degradante, cu interzicerea sclaviei și a muncii forțate, cu drepturile copilului, cu dreptul la libertate și securitate, cu libertatea de expresie și de informare, cu protecția datelor cu caracter personal, cu dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil și cu principiile legalității și proporționalității infracțiunilor și pedepselor penale.

S-a acordat o atenție specială articolului 5 alineatul (3) din Carta UE, care interzice în mod expres traficul de persoane. A fost, de asemenea, important articolul 24 din Carta UE, întrucât multe dintre victimele traficului de persoane sunt copii. Dispozițiile privind protecția și asistența victimelor au un impact pozitiv asupra drepturilor fundamentale. Dreptul la protecție împotriva sclaviei, muncii forțate și aservirii a fost recunoscut de Curtea Europeană a Drepturilor Omului. În prezenta decizie se ține seama și de dreptul victimei la o anchetă precisă, imparțială, eficace și rapidă, iar acest drept va fi pus în practică printr-o mai mare recunoaștere a rolului victimei în cadrul procedurii penale.

Creșterea importanței rolului victimei în cadrul procedurilor penale ar putea avea un impact negativ în cazul în care consolidarea rolului victimei ar fi de așa natură încât să pună în pericol drepturile procedurale ale inculpatului, în special dreptul la un proces echitabil (articolul 47 din Carta UE) și dreptul la apărare (articolul 48 din Carta UE). Cu toate acestea, Curtea Europeană a Drepturilor Omului a stabilit principii clare prin care să reconcilieze drepturile inculpatului și ale victimei. Prin urmare, s-a asigurat compatibilitatea totală cu drepturile apărării prin redactarea cu atenție a textului legislativ, permițându-se astfel punerea în aplicare adecvată de către statele membre.

2. CONSULTAREA PăRțILOR INTERESATE șI EVALUAREA IMPACTULUI

2.1. Consultarea părților interesate

2.1.1. Metode de consultare, principalele sectoare vizate și profilul general al părților consultate

În urma cererii Consiliului de a se evalua punerea în aplicare a planului UE, Comisia a solicitat statelor membre în decembrie 2007 să răspundă la un chestionar. Au fost primite răspunsuri de la 23 de state membre și de la Norvegia. Rezultatele au fost incluse în documentul de lucru al serviciilor Comisiei adoptat la 17 octombrie 2008.

Au avut loc trei reuniuni consultative în vederea elaborării evaluării impactului. Grupul de experți privind traficul de persoane s-a întrunit la 2 și 3 octombrie 2008 și, după discuții ample, a emis un aviz scris. La 7 octombrie 2008, a avut loc o reuniune consultativă cu experți proveniți din medii profesionale diferite, inclusiv din cadrul guvernelor, al agențiilor de aplicare a legii, al ONG-urilor, al organizațiilor internaționale și al universităților. După reuniune, participanții au fost invitați să transmită observații în scris, câțiva experți dând curs acestei invitații. La 17 octombrie 2008, a fost organizată o reuniune cu reprezentanți ai statelor membre.

2.1.2. Rezumatul contribuțiilor și modul în care au fost luate în considerare

- În avizul său scris, Grupul de experți al Comisiei Europene privind traficul de persoane a subliniat ca principii directoare necesitatea instituirii unui cadru legal adecvat în fiecare țară, necesitatea ca drepturile omului să devină un aspect de importanță primordială, necesitatea unei abordări holistice, coordonate și integrate pentru a interconecta politicile guvernamentale în materie de trafic de persoane cu politicile în materie de migrație, necesitatea respectării drepturilor copilului, a promovării cercetării în domeniul traficului de persoane și a monitorizării impactul politicilor antitrafic.

- Multe părți interesate au fost de acord că sunt necesare dispoziții specifice care să consolideze cercetarea și urmărirea penală. S-a subliniat, în general, rolul crucial al măsurilor de asistență.

- Problema introducerii unei obligații specifice de a-i incrimina pe clienții care fac apel, în cunoștință de cauză, la serviciile sexuale ale unei persoane care face obiectul traficului a fost controversată în rândul părților interesate. O serie de state membre au subliniat faptul că o astfel de dispoziție nu ar trebui în niciun caz să fie obligatorie.

2.2. Obținerea și utilizarea expertizei

Nu a fost necesar să se recurgă la expertiză externă.

2.3. Evaluarea impactului

Au fost examinate diverse opțiuni de politică ca mijloc prin care să se atingă mai eficace obiectivele prevenirii și combaterii traficului de persoane și să se protejeze mai bine victimele.

- Opțiunea de politică (1): Nicio nouă acțiune la nivelul UE

UE nu ar întreprinde nicio acțiune de combatere a traficului de persoane, statele membre putând să continue procesul de semnare și ratificare a Convenției Consiliului Europei privind acțiunea împotriva traficului de persoane.

- Opțiunea de politică (2): Alte măsuri decât cele legislative

Decizia-cadru 2004/629/JAI nu ar fi modificată. Ar putea fi puse în aplicare alte măsuri decât cele legislative în domeniul schemelor de sprijinire a victimelor, al monitorizării, al măsurilor de prevenire în țările de destinație, al măsurilor de prevenire în țările de origine, al formării și al cooperării în domeniul aplicării legii.

- Opțiunea de politică (3): Legislație nouă în domeniul urmăririi penale, al sprijinirii victimelor, al prevenirii și al monitorizării

Ar fi adoptată o nouă decizie-cadru, care să includă dispoziția deciziei-cadru existente, anumite dispoziții ale Convenției Consiliului Europei, precum și elemente suplimentare. Noua decizie-cadru ar conține în special dispoziții în domeniul dreptului penal material, al competenței și urmăririi penale, al drepturilor victimelor în procedurile penale, al asistenței victimelor, al măsurilor speciale de protecție a copiilor, al prevenirii și al monitorizării.

- Opțiunea de politică (4): Legislație nouă (ca în cazul opțiunii 3) + alte măsuri decât cele legislative (ca în cazul opțiunii 2)

- Ar fi adoptată o nouă decizie-cadru, care să încorporeze decizia-cadru existentă și să includă noi dispoziții. Noua decizie-cadru ar fi suplimentată de alte măsuri decât cele legislative, în special de cele identificate în opțiunea 2.

- În urma analizei impacturilor economice și sociale, precum și a impacturilor asupra drepturilor fundamentale, opțiunile 3 și 4 prezintă cea mai bună abordare a problemei și ar trebui să atingă în totalitate obiectivele identificate. Opțiunea preferată ar fi opțiunea numărul 4.

3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

3.1. Rezumatul acțiunii propuse

Pe lângă dispozițiile deciziei-cadru existente, noua decizie-cadru ar include următoarele noi elemente:

A Dispoziții ale dreptului penal material

- Definiție;

- Circumstanțe agravante și pedepse;

- Neaplicarea de sancțiuni victimei.

B Competență și urmărirea penală

- Normă de competență extrateritorială mai extinsă și cu un grad mai ridicat de obligativitate;

- Coordonarea urmăririi penale; această dispoziție poate fi înlocuită în momentul adoptării Propunerii de decizie-cadru privind conflictele de competențe în cadrul procedurilor penale[8];

- Instrumente de anchetă.

C Drepturile victimelor în procedurile penale

- Tratamentul special menit să prevină victimizarea secundară;

- Protecția pe baza unei evaluări a riscului;

- Despăgubiri, inclusiv accesul la fondurile existente.

D Sprijinul acordat victimelor

- Instituirea unor mecanisme de identificare și asistență timpurii ale victimelor;

- Instituirea unui standard de asistență, care să includă accesul la tratamentul medical consilierea și asistența psihologică necesare;

- Măsuri speciale pentru copii.

E Prevenirea

- Acțiuni menite să descurajeze cererea de servicii sexuale și de mână de lucru ieftină;

- Formare;

- Incriminarea utilizatorilor de servicii obținute de la o persoană despre care știu că a fost victimă a traficului de persoane;

F Monitorizare

- Instituirea de raportori naționali sau de mecanisme echivalente.

3.2. Valoarea adăugată a propunerii în comparație cu Convenția din 2005 a Consiliului Europei privind acțiunea împotriva traficului de persoane

Propunerea are la bază convenția Consiliului Europei și adoptă aceeași abordare holistică, care include prevenirea, pedepsirea, protecția victimelor și monitorizarea. În plus, propunerea include următoarele elemente principale, care constituie valoare adăugată:

- noi dispoziții care prevăd tratamente specifice, în cadrul procedurilor penale, pentru victimele vulnerabile, menite să prevină victimizarea secundară (articolul 9);

- un domeniu de aplicare mai larg al dispoziției privind neaplicarea de sancțiuni victimelor pentru implicarea acestora în activități ilegale, indiferent ce mijloace ilicite au folosit autorii infracțiunii (articolul 6);

- un standard mai înalt în privința asistenței acordate victimelor, în special în ceea ce privește tratamentul medical (articolul 10);

- competență extrateritorială mai extinsă și cu un grad de obligativitate mai ridicat, statele membre fiind astfel obligate să urmărească penal acei resortisanți ai săi sau acele persoane care își au reședința obișnuită pe teritoriul lor care au comis infracțiunea de trafic de persoane în afara teritoriului statului în cauză (articolul 8);

- un nivel precis al pedepselor, adaptat gravității infracțiunii (articolul 3);

- în plus, integrarea dispozițiilor cu conținut similar în acquis-ul comunitar arată avantajele aferente legăturii mai strânse create de ordinea juridică a UE, și anume intrarea în vigoare imediată și monitorizarea punerii în aplicare.

3.3. Temeiul juridic

Articolul 29, articolul 31 alineatul (1) litera (e) și articolul 34 alineatul (2) litera (b) din Tratatul UE.

4. PRINCIPIUL SUBSIDIARITățII

Obiectivele propunerii nu pot fi atinse într-o măsură suficientă doar de către statele membre din următoarele motive.

Combaterea traficului de persoane necesită coordonarea eforturilor statelor membre, precum și cooperarea la nivel internațional, în vederea atingerii obiectivelor stabilite. Diferențele de tratament juridic dintre statele membre reprezintă un obstacol în calea coordonării eforturilor și obstrucționează aplicarea legii și cooperarea judiciară la nivel internațional.

O acțiune la nivelul Uniunii Europene va realiza mai bine obiectivele propunerii din următorul motiv.

Propunerea va apropia mai mult dreptul penal material al statelor membre și normele de procedură ale acestora decât decizia-cadru existentă. Acest lucru va avea un impact pozitiv asupra aplicării dreptului internațional și a cooperării judiciare internaționale, precum și asupra protecției și asistenței acordate victimelor. Prin urmare, propunerea respectă principiul subsidiarității.

5. PRINCIPIUL PROPORțIONALITățII

Propunerea respectă principiul proporționalității prin faptul că se limitează la minimul cerut pentru a realiza obiectivele prevăzute la nivel european și nu depășește ceea ce este necesar în acest scop.

6. ALEGEREA INSTRUMENTELOR

Instrumentul propus: decizie-cadru.

Alte mijloace nu ar fi adecvate. În combaterea traficului de persoane numai o decizie-cadru permite apropierea legislației naționale și este necesară pentru a îmbunătăți aplicarea dreptului internațional și cooperarea judiciară internațională.

7. IMPLICAțIILE BUGETARE

Propunerea nu are nicio implicație asupra bugetului comunitar.

8. INFORMAțII SUPLIMENTARE

Abrogarea legislației existente

Adoptarea propunerii va duce la abrogarea legislației existente.

2009/0050 (CNS)

Propunere de

DECIZIE-CADRU A CONSILIULUI

privind prevenirea și combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor

și de abrogare a Deciziei-cadru 2002/629/JAI

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană, în special articolul 29, articolul 31 alineatul (1) litera (e) și articolul 34 alineatul (2) litera (b),

având în vedere propunerea Comisiei,

având în vedere avizul Parlamentului European[9],

întrucât:

(1) Traficul de persoane este o infracțiune gravă, comisă adesea în cadrul criminalității organizate, și o încălcare gravă a drepturilor omului.

(2) Uniunea Europeană este hotărâtă să prevină și să combată traficul de persoane și să protejeze drepturile persoanelor traficate. În acest sens, au fost adoptate Decizia-cadru 2002/629/JAI a Consiliului din 19 iulie 2002 privind combaterea traficului de persoane[10] și un Plan al UE privind cele mai bune practici, normele și procedurile pentru combaterea și prevenirea traficului de persoane (2005/C 311/01)[11].

(3) Prezenta decizie-cadru adoptă o abordare integrată și holistică cu privire la combaterea traficului de persoane. Obiectivele principale ale prezentei decizii-cadru sunt prevenirea și urmărirea penală mai riguroase, precum și protecția drepturilor victimelor. Copiii sunt mai vulnerabili, fiind expuși, prin urmare, unui risc mai mare de a deveni victime ale traficului de persoane. Toate dispozițiile prezentei decizii-cadru ar trebui aplicate în lumina interesului superior al copilului, în conformitate cu Convenția din 1989 a Organizației Națiunilor Unite cu privire la drepturile copilului[12].

(4) Protocolul din 2000 al Organizației Națiunilor Unite privind prevenirea, reprimarea și pedepsirea traficului de persoane, în special al femeilor și copiilor, adițional la Convenția ONU împotriva criminalității transnaționale organizate[13], și Convenția din 2005 a Consiliului Europei privind acțiunea împotriva traficului de persoane[14] sunt etape cruciale în procesul de consolidare a cooperării internaționale împotriva traficului de persoane. Pentru a consolida procesul de apropiere a legislației, prezenta decizie-cadru adoptă definiția extinsă a acestei infracțiuni, inclusă în instrumentele ONU și ale Consiliului Europei menționate anterior. Definiția include, de asemenea, traficul de persoane în scopul prelevării de organe, care poate fi legat de traficul de organe și constituie o încălcare gravă a demnității umane și a integrității fizice a persoanelor.

(5) Pedepsele ar trebui să fie eficace, disuasive și proporționale cu gravitatea infracțiunii și pentru ca cercetarea și urmărirea penală să fie mai eficace, precum și pentru a îmbunătăți aplicarea dreptului internațional și cooperarea judiciară internațională. Circumstanțele agravante ar trebui să țină seama de necesitatea de a proteja victimele deosebit de vulnerabile, inclusiv toate victimele care sunt copii și adulții care sunt vulnerabili din cauza unor circumstanțe personale sau a consecințelor fizice sau psihologice ale infracțiunii.

(6) Victimele ar trebui să nu fie incriminate și pedepsite, în urma unei decizii a autorității competente, pentru activitățile ilegale în care au fost implicate ca o consecință directă a faptului că au făcut obiectul oricărui mijloc ilicit folosit de traficanți, precum încălcarea legislației în materie de imigrație, utilizarea de documente false sau a infracțiunilor în materie de prostituție. Un alt scop al acestei protecții este încurajarea lor de a se prezenta ca martori în procedurile penale.

(7) Chiar dacă Decizia-cadru a Consiliului din 15 martie 2001 privind statutul victimelor în cadrul procedurilor penale (2001/220/JAI)[15] stabilește un set de drepturi ale victimelor în cadrul procedurilor penale, inclusiv dreptul la protecție și la despăgubiri, victimele traficului de persoane sunt vulnerabile și, prin urmare, sunt necesare măsuri specifice în ceea ce le privește. Aceste victime, care suportă consecințele activităților infracționale legate de traficul de persoane, inclusiv ale prelevării de organe, ar trebui protejate de intimidare și de victimizarea secundară, și anume de o victimizare suplimentară sau de traumele care rezultă din modul în care se desfășoară procedura penală. În plus, ar trebui instituite mijloace specifice prin care să se asigure o protecție și despăgubiri eficace.

(8) Victimele trebuie să poată să își exercite drepturile în mod efectiv. Prin urmare, ar trebui ca victimele să dispună de asistență adecvată înainte, pe parcursul și după desfășurarea procedurilor penale. Prezenta decizie-cadru instituie obligația ca statele membre să furnizeze oricărei victime asistență într-un grad suficient încât să îi permită să își revină.

(9) Dacă Directiva 2004/81/CE abordează problema eliberării de permise de ședere victimelor traficului de persoane care sunt resortisanți ai țărilor terțe, iar Directiva 2004/38/CE reglementează exercitarea dreptului la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora, inclusiv protejarea acestora de expulzare, prezenta decizie-cadru stabilește măsuri de protecție specifice pentru orice victimă a traficului de persoane și nu abordează problema condițiilor aferente rezidenței lor pe teritoriul statelor membre sau orice altă problemă care intră sub incidența competenței Comunității.

(10) Pe lângă măsurile disponibile pentru adulți, fiecare stat membru ar trebui să se asigure că pentru copiii care au fost victime ale traficului sunt disponibile măsuri de protecție specifice.

(11) Fiecare stat membru ar trebui să instituie și/sau să consolideze politici de prevenire a traficului de persoane, inclusiv măsuri de descurajare a cererii care alimentează toate formele de exploatare, prin cercetare, informare, sensibilizare și educație. În astfel de inițiative, fiecare stat membru ar trebui să adopte o perspectivă care să țină seama de specificitățile fiecărui sex și o abordare care să țină cont de drepturile copilului.

(12) [Directiva 2009/…/CE a Parlamentului European și a Consiliului din … de stabilire a standardelor minime privind sancțiunile la adresa angajatorilor de resortisanți ai țărilor terțe cu ședere ilegală] prevede pedepse pentru angajatorii de resortisanți ai țărilor terțe cu ședere ilegală care, chiar dacă nu au fost acuzați de trafic de persoane sau nu au fost condamnați pentru această infracțiune, utilizează munca sau serviciile unei persoane despre care știu că este victimă a traficului de persoane. În plus, statele membre ar trebui să ia în considerare posibilitatea impunerii de sancțiuni utilizatorilor oricărui serviciu obținut de la o victimă, știind că aceasta este victimă a traficului de persoane. Această incriminare suplimentară ar putea include angajatorii de resortisanți ai țărilor terțe cu ședere legală și de resortisanți ai UE, precum și persoanele care cumpără servicii sexuale de la orice persoană care este victimă a traficului de persoane, indiferent de cetățenia lor.

(13) Ar trebui instituite sisteme de monitorizare precum raportori naționali sau mecanisme echivalente, pentru a se colecta date și a se efectua evaluări ale tendințelor în materie de trafic de persoane, a se măsura rezultatele politicii antitrafic și a se oferi consiliere guvernelor și parlamentelor cu privire la dezvoltarea acțiunii împotriva traficului de persoane. Astfel de mecanisme și măsuri sunt esențiale pentru a institui o politică antitrafic eficace.

(14) Întrucât obiectivul prezentei decizii-cadru, și anume combaterea traficului de persoane, nu poate fi îndeplinit într-o măsură suficientă numai de către statele membre și, prin urmare, având în vedere dimensiunea și efectele sale, poate fi mai bine realizat la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este menționat la articolul 2 din Tratatul privind Uniunea Europeană și prevăzut la articolul 5 din Tratatul de instituire a Comunității Europene. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut în acest din urmă articol, prezenta decizie-cadru nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului menționat anterior.

(15) Prezenta decizie-cadru respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special în Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, mai ales demnitatea umană, interzicerea sclaviei, a muncii forțate și a traficului de persoane, interzicerea torturii și a tratamentelor sau pedepselor inumane sau degradante, drepturile copilului, dreptul la libertate și la securitate, libertatea de expresie și de informare, protecția datelor cu caracter personal, dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil și principiile legalității și proporționalității infracțiunilor și pedepselor penale. Prezenta decizie-cadru vizează în special asigurarea respectării în totalitate a acestor drepturi și principii,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE-CADRU:

Articolul 1

Infracțiuni privind traficul de persoane

1. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că următoarele fapte se pedepsesc:

Recrutarea, transportul, transferul, adăpostirea sau primirea de persoane, efectuate sub amenințare sau prin uz de forță sau prin alte forme de constrângere, prin răpire, prin fraudă, prin înșelătorie, prin abuz de putere sau de o poziție de vulnerabilitate sau prin oferirea sau primirea de bani sau de alte foloase pentru a obține consimțământul unei persoane care deține controlul asupra alteia, în vederea exploatării acesteia.

2. Se consideră că o persoană se află în poziție de vulnerabilitate atunci când nu are o alternativă reală sau acceptabilă în afara supunerii la abuzul implicat.

3. Exploatarea include, cel puțin, exploatarea prostituției altora sau alte forme de exploatare sexuală, muncă sau servicii forțate, sclavie sau practici similare sclaviei, aservire, exploatarea activităților asociate cu cerșitul sau a activităților ilegale sau prelevarea de organe.

4. Consimțământul unei victime a traficului de persoane față de exploatarea, intenționată sau efectivă, este irelevant atunci când a fost folosit oricare dintre mijloacele prevăzute la alineatul (1).

5. Atunci când faptele menționate la alineatul (1) sunt îndreptate asupra unui copil, acestea întrunesc elementele constitutive ale infracțiunii de trafic de persoane chiar dacă nu a fost folosit niciunul dintre mijloacele prevăzute la alineatul (1).

6. În sensul prezentei decizii-cadru, prin „copil” se înțelege orice persoană cu vârsta mai mică de 18 ani.

Articolul 2

Instigarea, complicitatea și tentativa

Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că instigarea, complicitatea sau tentativa de comitere a infracțiunii menționate la articolul 1 se pedepsește.

Articolul 3

Pedepse și circumstanțe agravante

1. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că infracțiunea menționată la articolele 1 și 2 se pedepsește cu închisoarea, pedeapsă al cărei maxim nu poate fi mai mic de șase ani.

2. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că infracțiunea menționată la articolul 1 se pedepsește cu închisoarea, pedeapsă al cărei maxim nu poate fi mai mic de zece ani atunci când a fost săvârșită în oricare dintre următoarele împrejurări:

(a) infracțiunea a fost comisă de un funcționar în îndeplinirea sarcinilor sale;

(b) infracțiunea a fost comisă împotriva unei victime care era deosebit de vulnerabilă;

(d) infracțiunea a fost comisă în cadrul unei organizații criminale, în sensul Deciziei-cadru 2008/841/JAI[16].

3. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că infracțiunea menționată la articolul 1 se pedepsește cu închisoarea, pedeapsă al cărei maxim nu poate fi mai mic de doisprezece ani atunci când a fost comisă în oricare dintre următoarele împrejurări:

(a) infracțiunea a pus în pericol viața victimelor;

(b) infracțiunea a fost comisă cu violență gravă sau a provocat un prejudiciu deosebit de grav victimei.

Articolul 4

Răspunderea persoanelor juridice

1. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că poate fi antrenată răspunderea persoanelor juridice pentru infracțiunile menționate la articolele 1 și 2, comise în beneficiul lor de către orice persoană, acționând în nume propriu sau în calitate de membru al unui organism al persoanei juridice în cauză, care are o funcție de conducere în cadrul persoanei juridice respective, pe baza:

(a) unei împuterniciri din partea persoanei juridice sau

(b) a unei autorități de a lua decizii în numele persoanei juridice respective sau

(c) a unei autorități de a exercita controlul în cadrul persoanei juridice în cauză.

2. Statele membre se asigură, de asemenea, că poate fi antrenată răspunderea unei persoane juridice atunci când lipsa supravegherii sau a controlului din partea unei persoane menționate la alineatul (1) a făcut posibilă comiterea infracțiunii penale menționate la articolele 1 și 2 în beneficiul acelei persoane juridice de către o persoană aflată sub autoritatea sa.

3. Răspunderea persoanei juridice în temeiul alineatelor (1) și (2) nu exclude inițierea procedurilor penale împotriva persoanelor fizice care sunt autori, instigatori sau complici la infracțiunea menționată la articolele 1 și 2.

4. În sensul prezentei decizii-cadru, „persoană juridică” înseamnă orice entitate care are personalitate juridică în temeiul legislației aplicabile, cu excepția statelor sau a organismelor publice în exercitarea prerogativelor lor de putere publică și a organizațiilor internaționale publice.

Articolul 5

Sancțiuni în cazul persoanelor juridice

1. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că o persoană juridică a cărei răspundere a fost antrenată în temeiul articolului 4 alineatul (1) este pedepsită cu sancțiuni eficace, proporționale și disuasive, care includ amenzi penale sau administrative și pot include alte sancțiuni, precum:

(a) excluderea de la dreptul de a primi beneficii publice sau ajutor public;

(b) interdicția temporară sau permanentă de a exercita activități comerciale;

(c) plasarea sub control judiciar;

(d) lichidarea judiciară;

(e) închiderea temporară sau permanentă a unităților care au fost folosite pentru comiterea infracțiunii.

Articolul 6

Neaplicarea de sancțiuni victimei

Fiecare stat membru prevede posibilitatea de a nu inculpa sau sancționa victimele traficului de persoane pentru implicarea acestora în activități ilegale ca o consecință directă a faptului că au făcut obiectul oricărui mijloc ilicit menționat la articolele 1 și 2.

Articolul 7

Cercetarea și urmărirea penală

1. Fiecare stat membru se asigură că cercetarea sau urmărirea penală a infracțiunii menționate la articolele 1 și 2 nu depinde de depunerea plângerii prealabile sau de acuzarea efectuată de victimă și că procedurile penale pot continua chiar dacă victima și-a retras plângerea.

2. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a permite urmărirea penală a infracțiunii menționate la articolele 1 și 2 o perioadă de timp suficientă după împlinirea de către victimă a vârstei majoratului, într-o măsură care să fie proporțională cu gravitatea infracțiunii în cauză.

3. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că persoanele, unitățile sau serviciile responsabile de investigarea sau urmărirea penală a infracțiunilor menționate la articolele 1 și 2 beneficiază de o formare corespunzătoare.

4. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că instrumentele de anchetă utilizate în cazurile de criminalitate organizată, precum interceptarea conversațiilor telefonice, supravegherea electronică și anchetele financiare sunt disponibile persoanelor, unităților sau serviciilor responsabile de investigarea sau urmărirea penală a infracțiunilor menționate la articolele 1 și 2.

Articolul 8

Competența și coordonarea urmăririi penale

1. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a-și stabili competența în privința infracțiunii menționate la articolele 1 și 2, atunci când:

(a) infracțiunea este comisă, în totalitate sau parțial, pe teritoriul său; sau

(b) autorul infracțiunii este resortisant al acestui stat sau își are reședința obișnuită pe teritoriul său; sau

(c) infracțiunea este comisă împotriva unuia dintre resortisanții săi sau a unei persoane care își are reședința obișnuită pe teritoriul său; sau

(d) infracțiunea este comisă în beneficiul unei persoane juridice stabilite pe teritoriul statului membru respectiv.

2. Pentru urmărirea penală a infracțiunii menționate la articolele 1 și 2 comise în afara teritoriului statului membru în cauză, în ceea ce privește alineatul (1) litera (b), fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că stabilirea competenței sale nu este subordonată condiției ca faptele săvârșite să constituie infracțiune în statul în care au fost comise.

3. Pentru urmărirea penală a infracțiunii menționate la articolele 1 și 2 comise în afara teritoriului statului membru în cauză, în ceea ce privește alineatul (1) litera (b), fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a se asigura că acesta este competent indiferent dacă victima a depus sau nu o plângere prealabilă în locul în care a fost comisă infracțiunea sau dacă statul în care este situat locul în care a fost comisă infracțiunea a denunțat această infracțiune.

4. Atunci când o infracțiune este de competența mai multor state membre și oricare dintre statele respective poate instrumenta în condiții legale urmărirea penală pe baza acelorași fapte, statele membre în cauză cooperează pentru a hotărî care dintre ele va urmări penal autorii infracțiunii, pentru a centraliza procedurile, dacă este posibil, într-un singur stat membru. În acest scop, statele membre pot apela la Eurojust sau la orice organ sau mecanism stabilit în cadrul Uniunii Europene pentru a facilita cooperarea între autoritățile lor judiciare și coordonarea acțiunilor lor. Atunci când se decide care stat membru va urmări penal autorul infracțiunii, se acordă o atenție specială următorilor factori:

- statul membru este cel pe teritoriul căruia au fost săvârșite faptele,

- statul membru este cel al cărui resortisant sau rezident este autorul infracțiunii,

- statul membru este statul membru de origine a victimei;

- statul membru este cel pe teritoriul căruia a fost descoperit autorul infracțiunii.

Articolul 9

Protecția victimelor vulnerabile ale traficului de persoane în cadrul procedurilor penale

1. Copiii care sunt victime ale infracțiunii menționate la articolele 1 și 2 sunt considerate victime deosebit de vulnerabile în temeiul articolului 2 alineatul (2), al articolului 8 alineatul (4) și al articolului 14 alineatul (1) din Decizia-cadru 2001/220/JAI.

2. Orice adult care este victimă a infracțiunii menționate la articolele 1 și 2 este considerată victimă deosebit de vulnerabilă în temeiul articolului 2 alineatul (2), al articolului 8 alineatul (4) și al articolului 14 alineatul (1) din Decizia-cadru 2001/220/JAI a Consiliului în funcție de o evaluare individuală efectuată de autoritățile competente, care ține seama de vârsta sa, de maturitate, de starea de sănătate, de graviditate, de handicapuri, de alte afecțiuni personale sau sociale și de consecințele fizice sau psihologice ale activității criminale la care a fost supus.

3. Fără a aduce atingere drepturilor apărării, fiecare stat membru se asigură că victimele deosebit de vulnerabile au, pe lângă drepturile prevăzute în Decizia-cadru 2001/220, și dreptul la un tratament specific, menit să prevină victimizarea secundară prin evitarea, pe cât posibil și în conformitate cu temeiurile definite în legislația națională:

(a) a contactului vizual între victime și autorii infracțiunii, inclusiv pe parcursul depunerii mărturiei, ca de exemplu în timpul audierilor și al confruntărilor, prin mijloace adecvate, inclusiv prin utilizarea de aparatură audio și video;

(b) a adresării de întrebări privind viața privată care nu sunt absolut necesare pentru a dovedi faptele care stau la baza acuzării;

(c) a depunerii mărturiei în ședință publică;

(d) a repetării interogatoriilor pe parcursul cercetării, urmăririi penale și a procesului, fără ca acest lucru să fie necesar.

4. Fiecare stat membru permite, atunci când acest lucru este adecvat, să nu fie dezvăluită identitatea unei victime deosebit de vulnerabile care este martor în proces.

5. Fiecare stat membru se asigură că victimele traficului de persoane beneficiază de o protecție adecvată pe baza unei evaluări individuale a riscului și au acces la programe de protecție a martorilor, dacă acest lucru este necesar, în conformitate cu temeiurile definite în legislația națională.

6. Fiecare stat membru se asigură că victimele deosebit de vulnerabile au acces, pe parcursul procedurilor penale, la consiliere juridică gratuită și la reprezentare juridică pe baza acelorași temeie prevăzute în legislația națională pentru inculpat, inclusiv în vederea solicitării de despăgubiri. Acest alineat nu aduce atingere aplicării articolului 11 atunci când victima este un minor.

Articolul 10

Asistența acordată victimelor

1. Fiecare stat membru se asigură că se acordă asistență victimelor înainte, pe parcursul și după procedurile penale pentru a le permite să își exercite drepturile prevăzute în Decizia-cadru 2001/220/JAI din 15 martie 2001 privind statutul victimelor în cadrul procedurilor penale, precum și în prezenta decizie-cadru.

2. O persoană este tratată ca victimă de îndată ce autoritățile competente au indicii că este posibil să fi făcut obiectul unei infracțiuni menționate la articolele 1 și 2.

3. Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a institui la nivel național și local mecanisme adecvate care să permită identificarea timpurie și acordarea de sprijin din timp victimelor, în cooperare cu organizațiile de sprijin relevante.

4. Victimelor li se acordă de către statele membre, în cadrul procedurilor penale, asistența și sprijinul necesare pentru a le permite să își revină și să se elibereze de sub influența autorilor infracțiunii, inclusiv cazare sigură și asistență materială, tratamentul medical necesar, inclusiv asistență psihologică, consiliere și informare, asistență destinată să le permită să le fie prezentate și luate în considerare drepturile și interesele în procedurile penale și servicii de traducere și interpretariat, după caz. Statele membre asigură satisfacerea nevoilor speciale ale victimelor celor mai vulnerabile.

Articolul 11

Măsuri de protecție speciale pentru copii

Fiecare stat membru aplică articolele 14 și 15 din Decizia-cadru privind combaterea abuzului sexual asupra copiilor, a exploatării sexuale a copiilor și a pornografiei infantile, de abrogare a Deciziei-cadru 2004/68/JAI.

Articolul 12

Prevenirea

1. Fiecare stat membru urmărește descurajarea cererii care alimentează toate formele de exploatare.

2. Fiecare stat membru promovează participarea periodică la activități de formare a funcționarilor care sunt susceptibili să intre în contact cu victime și cu potențiale victime, inclusiv a ofițerilor de poliție din prima linie, astfel încât să le permită să identifice victimele și potențialele victime și să se ocupe de victimele deosebit de vulnerabile menționate la articolul 9 alineatele (1) și (2) din prezenta decizie-cadru.

3. Fără a aduce atingere dreptului comunitar, fiecare stat membru are în vedere luarea de măsuri pentru a considera infracțiune utilizarea serviciilor care fac obiectul exploatării menționate la articolele 1 și 2 atunci când utilizatorii serviciilor respective știu că persoana care le prestează este victimă a infracțiunii menționate la articolele 1 și 2.

Articolul 13

Monitorizare

Statele membre iau măsurile necesare pentru a institui raportori naționali sau alte mecanisme echivalente. Sarcinile acestor mecanisme includ cel puțin monitorizarea punerii în aplicare a măsurilor prevăzute în prezenta decizie-cadru.

Articolul 14

Domeniul de aplicare teritorial

Prezenta decizie-cadru se aplică Gibraltarului.

Articolul 15

Abrogarea Deciziei-cadru 2002/629/JAI

Decizia-cadru 2002/629/JAI privind combaterea traficului de persoane se abrogă.

Articolul 16

Punerea în aplicare

1. Statele membre iau măsurile necesare pentru a se conforma prezentei decizii-cadru până la [doi ani de la adoptare].

2. Până la [doi ani de la adoptare], statele membre transmit Secretariatului General al Consiliului și Comisiei textul dispozițiilor care transpun în legislația lor națională obligațiile ce le sunt impuse prin prezenta decizie-cadru. Pe baza unui raport care reflectă aceste informații și a unui raport scris transmis de către Comisie, Consiliul va evalua, până cel târziu la [patru ani de la adoptare], gradul în care statele membre au luat măsurile necesare pentru a se conforma prezentei decizii-cadru.

Articolul 17

Intrare în vigoare

Prezenta decizie-cadru intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .

Adoptată la Bruxelles, […].

Pentru Consiliu

Președintele […]

[1] Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor - Foaie de parcurs pentru egalitatea de șanse între femei și bărbați 2006-2010, {SEC(2006)275}, COM(2006)92 final.

[2] Comunicarea Comisiei – Către o strategie UE privind drepturile copilului {SEC(2006)888}, {SEC(2006) 889}, COM(2006) 367 final.

[3] Decizia-cadru a Consiliului din 15 martie 2001 privind statutul victimelor în cadrul procedurilor penale (2001/220/JAI ), JO L 82, 22.3.2001, p. 1.

[4] Directiva 2004/81/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind permisul de ședere eliberat resortisanților țărilor terțe care sunt victime ale traficului de ființe umane sau care au făcut obiectul unei facilitări a imigrației ilegale și care cooperează cu autoritățile competente, JO L 261, 6.8.2004, p. 85.

[5] Directiva 2004/80/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind despăgubirea victimelor infracționalității, JO L 261, 6.8.2004, p. 15.

[6] JO L 300, 11.11.2008, p. 42.

[7] Decizia-cadru a Consiliului din 13 iunie 2002 privind mandatul european de arestare și procedurile de predare între statele membre, JO L 190, 18.7.2002.

[8] Propunere de decizie-cadru a Consiliului privind prevenirea și soluționarea conflictelor de competențe în cadrul procedurilor penale, înaintată la 20 ianuarie 2009 de către Republica Cehă, Polonia, Slovenia, Slovacia și Suedia. Documentul nr. 5208/09 al Consiliului.

[9] JO C […], […], p. […].

[10] JO L 203, 1.8.2002, p. 1.

[11] JO C 311, 9.12.2005, p. 1.

[12] Convenția Organizației Națiunilor Unite cu privire la drepturile copilului, adoptată și deschisă spre semnare, ratificare și aderare prin Rezoluția Organizației Națiunilor Unite 44/25 din 20 noiembrie 1989.

[13] Protocolul Organizației Națiunilor Unite privind prevenirea, reprimarea și pedepsirea traficului de persoane, în special al femeilor și copiilor, adițional la Convenția ONU împotriva criminalității transnaționale organizate, elaborat la Palermo, în 2000.

[14] Convenția Consiliului Europei privind acțiunea împotriva traficului de persoane, adoptată la Varșovia, la 16.5.2005, Seria tratatelor Consiliului Europei nr. 197.

[15] JO L 82, 22.3.2001, p. 1.

[16] JO L 300, 11.11.2008, p. 42.