COMISIA EUROPEANĂ Strasbourg, 19.1.2016 COM(2016) 6 final RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU privind punerea în aplicare a Deciziei-cadru 2009/315/JAI a Consiliului din

26 februarie 2009 privind organizarea și conținutul schimbului de informații extrase din cazierele judiciare între statele membre



Introducere Într-un spațiu european de libertate, securitate și justiție, trebuie depuse toate eforturile pentru ca răspunsul european la activitățile cu caracter infracțional, în special criminalitatea transfrontalieră gravă și terorismul, să fie eficace. Agenda europeană privind securitatea subliniază necesitatea intensificării la maximum a măsurilor UE privind schimbul de informații și cooperarea operațională. Este important ca schimbul de informații extrase din cazierele judiciare între autoritățile competente ale statelor membre să fie rapid și eficient, dacă dorim să evităm cazurile în care instanțele naționale pronunță hotărâri judecătorești exclusiv pe baza condamnărilor penale anterioare înregistrate în cazierele judiciare naționale, fără să aibă cunoștință de condamnările pronunțate în alte state membre, ceea ce le permite infractorilor să scape de cazier prin deplasarea dintr-un stat membru în altul. Decizia-cadru 2008/675/JAI prevede că statele membre trebuie să se asigure că, pe parcursul proceselor penale, condamnările anterioare sunt luate în considerare. Decizia-cadru 2009/315/JAI a Consiliului privind organizarea și conținutul schimbului de informații extrase din cazierele judiciare între statele membre (denumită în continuare „decizia-cadru”) urmărește să remedieze aceste deficiențe, stabilind că informațiile cu privire la condamnările anterioare ale oricărui cetățean al UE de către o instanță penală din UE sunt disponibile pentru toate instanțele și autoritățile de aplicare a legii ale statelor membre în cadrul proceselor penale, în faza de urmărire penală, în faza de judecată și în faza de executare a hotărârilor de condamnare. Impunând o serii de obligații statului membru de condamnare și statului membru de cetățenie, decizia-cadru asigură posibilitatea ca fiecare stat membru să furnizeze, la cerere, unui alt stat membru informații exhaustive cu privire la cazierele judiciare ale propriilor resortisanți. Decizia-cadru are la bază principiul conform căruia fiecare stat membru înregistrează toate condamnările pronunțate împotriva resortisanților săi, inclusiv cele pronunțate în alte state membre. Schimbul de informații este organizat în mod descentralizat între autoritățile centrale desemnate de către statele membre, în scopul unor procese penale sau în alte scopuri, în conformitate cu legislația națională. Astfel, decizia-cadru contribuie la punerea în aplicare a principiului recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești în materie penală și le permite autorităților naționale să obțină informații înscrise în cazierele judiciare care pot fi relevante pentru anumite activități (de exemplu, ocuparea unui loc de muncă într-o instituție de îngrijire a copiilor). Decizia-cadru oferă o bază pentru un sistem informatizat care să permită transmiterea mai rapidă și mai ușoară a informațiilor privind condamnările penale. Sistemul european de informații cu privire la cazierele judiciare (ECRIS) a fost instituit prin Decizia 2009/316/JAI a Consiliului și este operațional începând din aprilie 2012. În prezent, 25 de state membre fac schimb de informații prin intermediul ECRIS. Până la sfârșitul anului 2015, volumul anual de schimburi a ajuns la peste 1,8 milioane de mesaje (notificări, cereri și răspunsuri la cereri). În medie, se fac peste 24 000 de cereri pe lună, peste 30 % dintre acestea având un „rezultat pozitiv”. Evaluarea punerii în aplicare În conformitate cu articolul 13 din decizia-cadru, Comisia a primit notificări privind legislația națională de transpunere din partea a 22 de state membre: AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK și UK. Prezentul raport se bazează pe dispozițiile de transpunere din aceste state membre. Astfel, atunci când în raport se folosește sintagma „toate statele membre”, aceasta se referă la statele membre care au notificat transpunerea deciziei la nivel național. Șase state membre (DK, EL, IE, IT, MT și RO) nu au notificat încă măsurile de transpunere a obligațiilor care le revin în temeiul deciziei-cadru, însă cinci dintre acestea (DK, EL, IE, IT și RO) fac schimb de informații privind cazierele judiciare prin intermediul sistemului ECRIS. Statele membre au adoptat diverse abordări în ceea ce privește transpunerea deciziei-cadru în legislația lor națională. AT, BG, CZ, DE, FR, HU, SE și SK au modificat mai multe acte legislative naționale; EE, NL, PL și PT și-au modificat legea națională privind cazierele judiciare. Pe lângă aceste modificări, FI și BE au adoptat sau au propus adoptarea unor legi separate de punere în aplicare. ES și LU au adoptat numai o lege separată de punere în aplicare. HR, LT și LV au adoptat noi acte legislative care reglementează chestiuni legate de cazierele judiciare în general și anumite acte legislative secundare. Două state membre au adoptat legislație nouă, care are un domeniu de aplicare mai larg (SI: o lege privind cooperarea internațională în materie penală, UK: o lege privind dreptul penal și protecția datelor). În CY, textul deciziei-cadru a fost integrat direct în legislația națională. În conformitate cu articolul 10 alineatul (3) din Protocolul nr. 36 privind dispozițiile tranzitorii, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, competențele conferite Comisiei în temeiul articolul 258 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene sunt pe deplin aplicabile începând cu 1 decembrie 2014. Prin urmare, de la această dată, Comisia este în măsură să inițieze acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor împotriva statelor membre care nu au transpus sau nu au transpus corect o decizie-cadru. 1. Definiția „condamnării” Definiția condamnării de la articolul 2 litera (a) din decizia-cadru acoperă doar hotărârile definitive pronunțate de instanțele penale împotriva unei persoane fizice pentru comiterea unei infracțiuni, în măsura în care aceste hotărâri sunt introduse în cazierul judiciar al statului membru de condamnare. „Cazierul judiciar” este registrul național în care se consemnează aceste condamnări; statele membre pot avea mai multe registre. Acestea pot încheia, în conformitate cu articolul 12 alineatul (5) din decizia-cadru, acorduri bilaterale sau multilaterale privind extinderea domeniului de aplicare a schimbului de informații. Unele state membre (AT, CY, CZ, FI, PL, PT, SK și UK) au adoptat definiția din decizia-cadru; în cazul BG și al HU, acest lucru poate fi dedus din contextul general al legislației. Într-un număr considerabil de state membre (BE, DE, EE, HR, LU, NL, SE și SI), „condamnare” pare să acopere, pe lângă hotărârile pronunțate de instanțele penale, și alte tipuri de hotărâri. De exemplu, NL ar putea, de asemenea, să facă schimb de decizii ale procurorilor și, în unele cazuri, de date judiciare privind anchete sau cauze în curs de desfășurare. Mai multe state membre (ES, FR, LT și LV) nu au oferit o definiție explicită a ceea ce ele consideră a fi o „condamnare” în sensul deciziei-cadru. 2. Autoritățile centrale În 17 state membre (BE, BG, CZ, DE, EE, EL, ES, FI, FR, HR, IT, LU, NL, PL, PT, SI și SK), cazierele judiciare sunt sub responsabilitatea ministerului justiției, iar în 11 (AT, CY, DK, HU, IE, LT, LV, MT, RO, SE și UK), a ministerului de interne. În cadrul ministerelor justiției, majoritatea statelor membre și-au desemnat birourile pentru caziere judiciare ca autorități centrale în sensul deciziei-cadru; LU și SK au desemnat parchetul general ca autoritate centrală. În cadrul ministerelor de interne, statele membre au desemnat departamentele relevante ale poliției. În conformitate cu articolul 3 alineatul (1) din decizia-cadru, două state membre au desemnat mai multe autorități centrale la nivel național: CY - patru, iar CZ - două. 3. Obligațiile statului membru de condamnare 3.1. Înregistrarea informațiilor referitoare la cetățenia persoanei condamnate Articolul 4 alineatul (1) din decizia-cadru prevede că fiecare stat membru trebuie să se asigure că toate condamnările pronunțate împotriva resortisanților unui alt stat membru sunt însoțite, în momentul înregistrării în cazierul judiciar, de informații referitoare la cetățenia sau cetățeniile persoanei condamnate. În caz contrar, statul membru de condamnare nu ar fi în măsură să transmită informații statului membru de cetățenie al persoanei în cauză, iar principiul centralizării informațiilor într-un singur loc nu ar funcționa. Aproape toate statele membre (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SI, SK și UK) au prevăzut în cazierele judiciare naționale o trimitere directă la cetățenie, prin includerea rubricii „cetățenie” în lista cu datele de identificare ale persoanei condamnate care trebuie înscrise în cazierul judiciar și/sau introducând o dispoziție care prevede în mod explicit crearea unei astfel de obligații. În cazul CZ și SE, acest lucru poate fi dedus din contextul general al legislației.

HU, LU și NL înregistrează, de asemenea, informații privind cetățeniile deținute anterior. NL a adoptat o dispoziție care garantează că datele sunt transferate între statele membre în cazul în care un infractor își schimbă cetățenia. 3.2. Notificarea condamnărilor Decizia-cadru impune statului membru de condamnare obligația de a transmite cât mai curând posibil informațiile privind condamnările pronunțate pe teritoriul său („notificări”) statului membru de cetățenie al infractorului. Dacă persoana are mai multe cetățenii, notificarea ar trebui trimisă tuturor statelor membre respective, chiar în cazul în care persoana este resortisant al statului membru de condamnare. Aproape toate statele membre (AT, BE, BG, CY, CZ, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK și UK) au transpus integral obligația de notificare. Cea mai mare parte a statelor membre au menționat faptul că notificarea ar trebui să fie transmisă „imediat”, „fără întârziere”, „cât mai curând posibil” sau „în momentul înscrierii în cazierul judiciar”, însă trei au introdus un termen concret de transmitere. Acesta variază de la „cel târziu în următoarea zi lucrătoare” (LT) până la 10 zile (CZ) și două luni (ES) de la înscrierea informațiilor în cazierele judiciare. Se pare că DE și PT nu au prevăzut în legislația lor națională când ar trebui transmise respectivele notificări; în practică însă, DE respectă cerința prevăzută la articolul 4 alineatul (2) din decizia-cadru. În temeiul articolului 11 alineatul (1) din decizia-cadru, statul membru de condamnare ar trebui să includă în notificarea trimisă statului membru de cetățenie informații „obligatorii” privind persoana condamnată, natura condamnării, infracțiunea care stă la baza condamnării și conținutul condamnării. Acesta ar trebui, de asemenea, să transmită informații „opționale” în cazul în care acestea sunt înscrise în cazierul judiciar, și informații „suplimentare”, dacă informațiile sunt cunoscute de către autoritatea centrală. În timp ce marea majoritate a statelor membre (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, PT, SI, SK și UK) înregistrează și transmit toate informațiile obligatorii, în patru cazuri (CZ, FI, LV și SE), dispozițiile de punere în aplicare sunt mai generale sau includ anumite condiții specifice. De exemplu, FI include „data, locul și țara nașterii” doar în lipsa unui „cod numeric personal”, iar LV include „data nașterii” doar în lipsa unui astfel de cod. Doar câteva state membre au introdus dispoziții legale explicite care să permită înregistrarea și transmiterea informațiilor „opționale” și „suplimentare”. Pentru ca informațiile privind condamnările să poată fi transmise cât mai curând posibil statului membru de cetățenie al persoanei în cauză, acestea trebuie să fie disponibile imediat în registrul cazierelor judiciare. În acest scop, dincolo de obligațiile legale care le revin în temeiul deciziei-cadru, unele state membre (de exemplu, CZ, DE, EE, LU și LV) au prevăzut obligația instanțelor de a furniza informații privind condamnările către registrul cazierelor judiciare. 3.3. Actualizări Pentru ca informațiile să fie exhaustive și actualizate, articolul 4 alineatul (3) din decizia­cadru prevede că statul membru de condamnare trebuie să comunice imediat statului membru de cetățenie orice modificare sau ștergere ulterioară a unor informații din notificările anterioare. Aproape toate statele membre (AT, BE, BG, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, PL, PT, SE, SI, SK și UK) au transpus această dispoziție, făcând în mod explicit referire la transmiterea de actualizări. În cazul CZ, această obligație poate fi dedusă din context. NL a inclus o dispoziție care vizează corectarea și ștergerea „datelor inexacte” din notificările anterioare. 3.4. Furnizarea de informații suplimentare La cererea statului membru de cetățenie și în cazuri individuale, statul membru de condamnare are obligația să furnizeze o copie a condamnărilor și a măsurilor ulterioare și alte informații relevante în acest sens. Statele membre pot desemna o autoritate centrală suplimentară pentru transmiterea unor astfel de informații. Majoritatea statelor membre (AT, BE, BG, CY, CZ, FI, HR, LT, LU, LV, NL, SI, SK și UK) au transpus integral articolul 4 alineatul (4) din decizia-cadru. Se pare că BG trimite transcrierile hotărârilor nu la cerere, în cazuri individuale, ci în mod automat, pentru toate notificările. În multe state membre, copii ale hotărârilor judecătorești nu se află la dispoziția directă a autorităților centrale sau în cazierele judiciare. Prin urmare, unele state membre (CZ, LT, LV și SK) au prevăzut în mod explicit că instanțele lor judecătorești sau autoritățile de stat relevante au obligația de a furniza autorității centrale informațiile solicitate. AT transmite aceste cereri instanțelor, care se ocupă de demersurile ulterioare. CZ și CY au desemnat și celelalte autorități centrale care au acces direct la copii ale hotărârilor judecătorești pentru a răspunde cererilor formulate în temeiul articolului 4 alineatul (4). PT nu face referire în mod explicit la obligația de a răspunde unor astfel de cereri, dar autoritatea sa centrală poate solicita instanțelor emitente copii ale hotărârilor pentru a răspunde cererilor formulate de alte state membre. Un număr considerabil de state membre (DE, EE, ES, FR, HU, PL și SE) nu au adoptat dispoziții relevante. FR și PL au informat Comisia că ele transmit aceste informații, dar prin intermediul canalelor prevăzute în Convenția privind asistența judiciară reciprocă, întrucât autoritățile lor centrale nu au acces direct la copii ale hotărârilor judecătorești. 4. Obligațiile statului membru de cetățenie 4.1. Stocarea de informații în scopul retransmiterii Articolul 5 alineatul (1) din decizia-cadru prevede că statul membru de cetățenie are obligația să stocheze toate informațiile care îi sunt transmise în vederea retransmiterii, însă lasă în seama fiecărui stat membru să decidă modul de stocare a informațiilor. Întrucât informațiile privind condamnările pronunțate în alte state membre sunt păstrate exclusiv în scopul retransmiterii, acestea ar trebui să fie stocate, indiferent dacă o anumită infracțiune se pedepsește, de asemenea, în temeiul legislației statului membru de cetățenie sau nu. Aproape toate statele membre (AT, BE, BG, CZ, CY, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SK și UK) au introdus în legislația lor o dispoziție explicită privind obligația de stocare. Majoritatea au stipulat faptul că toate informațiile primite de la alte state membre trebuie stocate în propriile caziere judiciare, indiferent dacă propria lor legislație prevede, de asemenea, pedepse pentru infracțiunea respectivă. AT, LT și PT au introdus acest lucru în mod explicit în dispozițiile lor. SI nu pare să fi fost inclus în legislația sa vreo dispoziție privind obligațiile legate de stocare. Articolul 11 alineatul (2) din decizia-cadru stabilește categoriile de date primite din partea statului membru de condamnare în ceea ce privește o persoană condamnată în străinătate care ar trebui stocate de statul membru de cetățenie. În timp ce marea majoritate a statelor membre (AT, BE, BG, CY, DE, EE, FI, FR, HR, HU, LT, LU, NL, PL, SK și UK) stochează toate informațiile solicitate, trei state membre (CZ, LV și SE) au adoptat dispoziții de punere în aplicare care nu precizează ce informații trebuie păstrate, ci au un caracter mai general sau includ condiții specifice. ES și PT nu au furnizat listele de informații stocate, dar au stabilit o obligație generală de stocare a tuturor informațiilor transmise de alte state membre. Aproape toate statele membre înregistrează informațiile privind condamnările din alte țări ale cetățenilor lor primite din partea altor state membre în propriile baze de date ale cazierelor judiciare. Patru state membre (BG, FI, HU și PT) au ales să creeze registre separate pentru stocarea unor astfel de condamnări, în vederea retransmiterii acestora. În marea majoritate a cazurilor, există un singur birou pentru caziere judiciare, cu unul sau mai multe registre ale cazierelor judiciare. Unele state membre (Bulgaria, de exemplu) au o structură descentralizată a entităților responsabile pentru stocarea de date. 4.2. Actualizarea informațiilor

În temeiul articolului 5 alineatele (2) și (3) din decizia-cadru, atunci când statul membru de cetățenie primește o notificare privind modificarea sau ștergerea informațiilor notificate anterior de un stat membru de condamnare, acesta are obligația de a modifica sau șterge informațiile în consecință. Acest lucru nu trebuie totuși să conducă la situații în care o persoană este tratată într-un mod mai puțin favorabil decât dacă ar fi fost condamnată de o instanță din țara sa. De exemplu, în cazul în care normele naționale privind păstrarea și ștergerea informațiilor ar fi determinat ștergerea unei anumite condamnări, statul membru de cetățenie al persoanei în cauză nu ar mai putea utiliza aceste informații în cadrul proceselor naționale, dar trebuie să fie întotdeauna în măsură să transmită astfel de informații către un alt stat membru, la cerere. Decizia-cadru instituie, așadar, principiul „regimului juridic dual”, în funcție de destinația informațiilor: utilizarea pe plan intern în statul membru de cetățenie sau transmiterea către un alt stat membru. Marea majoritate a statelor membre (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, ES, FI, FR, HR, HU, LV, NL, PL, PT, SK și UK) au pus în aplicare aceste dispoziții, făcând referire în mod explicit la înregistrarea actualizărilor. Unele state membre (de exemplu, BE, HR, HU și UK) au prevăzut că numai informații actualizate pot fi retransmise în continuare. FR și PT au clarificat mai în detaliu „regimul juridic dublu”, prevăzând faptul că ștergerea din registrele lor naționale a unei condamnări dintr-un alt stat membru în conformitate cu normele naționale nu împiedică transmiterea acesteia către un alt stat membru, cu excepția cazului în care aceasta a fost eliminată în statul membru de condamnare. În dispozițiile formulate de LT, obligația de actualizare, deși nu este explicită, poate fi dedusă din context. SE nu menționează înregistrarea modificărilor, ci doar ștergerea acestora. În EE, numai obligația de ștergere poate fi dedusă din trimiterea la legislația relevantă, nu și obligația de modificare. Două state membre prevăd obligativitatea ștergerii condamnărilor pronunțate în alte state împotriva cetățenilor lor după o perioadă de maximum cinci (DE) sau 20 de ani (SE) de la data condamnării, în cazul în care între timp nu s-au primit informații privind ștergerea din partea statului membru de condamnare. LU și SI nu par să fi reglementat actualizările. Pe lângă actualizarea informațiilor stocate, NL a introdus o formă specifică de actualizare a informațiilor furnizate anterior unui alt stat membru ca răspuns la o cerere, dacă aceste informații s-au modificat în termen de un an de când au fost transmise. 5. Răspunsuri la cererile de informații 5.1. Cererile în scopul proceselor penale Decizia-cadru obligă statul membru de cetățenie să răspundă cererilor de informații care îi sunt adresate de alte state membre cu privire la resortisanții săi în scopul unor procese penale. Procesul penal include faza de urmărire penală, faza de judecată și faza de executare a hotărârilor de condamnare. Răspunsul cuprinde informații privind condamnările naționale, condamnările pronunțate în alte state membre și transmise în mod obligatoriu după 27 aprilie 2012 sau transmise de acestea înainte de această dată și înscrise în cazierul judiciar. Această obligație se referă, de asemenea, la condamnări pronunțate în țări terțe și înscrise în cazierul judiciar al statului membru de cetățenie. Toate statele membre (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, PT, SE, SI, SK și UK) au transpus integral articolul 7 alineatul (1) din decizia-cadru în legislația lor. Majoritatea au preluat lista exactă a categoriilor de informații prevăzute la acest articol. Celelalte au prevăzut obligația de a trimite informațiile relevante incluse în registrul lor (DE, EE, FI, HU, LV, NL și PL) sau într-un extras eliberat în scopul unui proces penal (FR și LU). EE urmează să trimită, de asemenea, o copie a condamnării. 5.2. Cereri în alte scopuri decât în scopul proceselor penale Articolul 7 alineatul (2) din decizia-cadru prevede că, în cazul în care le sunt solicitate informații în alte scopuri decât în scopul proceselor penale (în cazul a aproximativ 20 % din totalul cererilor), autoritățile centrale pot răspunde în conformitate cu legislația națională. Informațiile care pot fi incluse în răspuns ar putea fi aceleași ca în cazul cererilor formulate în scopul unor procese penale, în funcție de legislația națională, care ar putea reglementa în mod diferit sfera informațiilor sau modurile în care se furnizează aceste informații. În plus, decizia-cadru stabilește norme specifice pentru transmiterea informațiilor pe care statul membru de condamnare le-a declarat retransmisibile în alte scopuri decât în scopul proceselor penale. În astfel de cazuri, statul membru de cetățenie ar trebui să anunțe statul membru solicitant că trebuie să contacteze statul membru de condamnare în mod direct. Se asigură astfel un nivel ridicat de protecție a datelor cu caracter personal transmise de statul membru de condamnare statului membru de cetățenie. Directiva 2011/93/UE a Parlamentului European și a Consiliului privind combaterea abuzului sexual asupra copiilor și a exploatării sexuale a copiilor conține, la articolul 10 alineatul (3), dispoziții speciale care stabilesc obligația statelor membre de a transmite informații privind condamnările penale pentru infracțiuni de abuz sexual asupra copiilor și decăderea din drepturi, ca urmare a unei cereri formulate în temeiul articolul 6 din decizia-cadru, în scopul de a se asigura că angajatorii țin cont de condamnările respective atunci când recrutează o persoană pentru activități profesionale sau de voluntariat care implică contactul direct și periodic cu copiii. Punerea în aplicare de către statele membre a acestor dispoziții speciale va face obiectul raportului privind punerea în aplicare a Directivei 2011/93/UE. Toate statele membre au transpus articolul 7 alineatul (2) din decizia-cadru în legislația lor națională, dar dispozițiile detaliate variază considerabil de la un stat membru la altul. Majoritatea (BE, BG, CZ, CY, DE, EE, ES, FR, HR, LT, NL, SE, SI și UK) urmează să răspundă cererilor în alte scopuri în conformitate cu normele naționale, și anume: BE va răspunde în conformitate cu Codul de procedură penală al Belgiei; CZ și DE nu vor transmite anumite condamnări pronunțate în alte state membre pe care instanțele lor naționale care nu le-ar considera condamnări; DE și ES vor transmite informații în aceleași scopuri și în aceeași măsură în care le transmit autorităților naționale respective; EE va răspunde în limitele impuse de legea națională privind cazierele judiciare; FR a făcut trimitere la informații incluse într-un extras eliberat în alte scopuri decât în scopul proceselor penale; HR va răspunde în anumite situații; LT va răspunde fără consimțământul persoanei condamnate, în cazul în care legislația sa națională restrânge drepturile și libertățile acesteia într-un caz concret ca urmare a unei condamnări; în caz contrar, este necesar consimțământul persoanei în cauză; NL prevede că se poate formula un răspuns după ce se analizează atent fiecare caz în parte; sfera informațiilor transmise va depinde de această analiză; SE va furniza informații doar dacă, la rândul său, are dreptul să primească astfel de informații de la statul membru solicitant; în plus, există unele categorii de informații care nu pot fi transmise în alte scopuri decât în scopul proceselor penale;

SI va face schimb de informații referitoare doar la condamnările penale pronunțate la nivel național și la cele pronunțate în țări terțe, dar nu și informații referitoare la condamnările pronunțate în alte state membre și care i-au fost transmise; UK a stipulat că pot fi transmise numai condamnările șterse (spent convictions), astfel cum sunt definite în legislația sa națională. Trei state membre prevăd, în plus, faptul că persoana în cauză trebuie să își dea consimțământul pentru transmiterea răspunsului: în ES, acest lucru este valabil întotdeauna, cu excepția cazului în care legea obligă o persoană să prezinte un extras din cazierul judiciar; în LT, consimțământul este necesar în cazurile în care drepturile și libertățile persoanei nu sunt restricționate de legislația din această țară ca urmare a condamnării sale; în LU, au loc schimburi numai în cazul persoanelor care lucrează cu copii, iar consimțământul acestora este necesar întotdeauna. AT, LV, PL și SK nu includ trimiteri la dreptul național în răspunsurile la cererile formulate în alte scopuri, și nici alte restricții privind informațiile, permițând astfel transmiterea de date comparabile cu cele transmise pentru procesele penale. Patru state membre nu fac schimb de informații în alte scopuri decât în scopul proceselor penale, cu excepția cererilor primite de la o persoană fizică (FI, HU și PT) sau în scopul desfășurării de activități cu copii (și, prin urmare, de punere în aplicare a Directivei 2011/93/UE) (LU). Două dintre aceste țări (HU și LU), împreună cu SI, care nu transmite condamnările pronunțate în alte state membre, nu au inclus în dispozițiile lor restricții privind transmiterea de informații suplimentare în conformitate cu normele stabilite de către statul membru de condamnare. FI, HU, LU, SI, EE, FR și NL nu au inclus obligația de a indica statul membru de condamnare de la care pot fi obținute informații cu circulație restrânsă. Unele state membre (de exemplu, BG, EE și SE) au prevăzut că, atunci când trimit notificări privind condamnările pronunțate pe teritoriul lor, pot restricționa transmiterea ulterioară a acestor informații în scopuri strict legate de procese penale, în timp ce notificările din ES și PT urmează să fie întotdeauna restricționate în acest sens. 5.3. Cererile formulate de o țară terță În temeiul articolului 7 alineatul (3) din decizia-cadru, atunci când răspunde unor cereri din partea unor țări terțe (țări care nu fac parte din UE), statul membru de cetățenie poate, sub rezerva condițiilor prevăzute la articolul 7 alineatele (1) și (2), să transmită informații referitoare la condamnări primite din partea altor state membre. În legislația statelor membre, transmiterea de informații din cazierele judiciare către țări terțe este reglementată prin convenții privind asistența juridică reciprocă, alte acorduri internaționale sau dispoziții specifice în legislația referitoare la cazierele judiciare. Marea majoritate a statelor membre (BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, HR, HU, LV, NL, PL, SE, SI, SK și UK) au transpus în mod explicit în legislația lor articolul 7 alineatul (3). În LT, acest lucru se poate deduce din context. PT prevede că la cererile care provin din țări terțe se răspunde în temeiul acordurilor internaționale aplicabile, sub rezerva reciprocității. AT, FR și LU nu au adoptat dispoziții în această privință. 5.4. Cererile adresate unui alt stat membru decât statul membru de cetățenie Este posibil ca o cerere de informații să fie adresată unui alt stat membru decât statul membru de cetățenie. De exemplu, statului membru de condamnare i se pot solicita informații privind condamnările pronunțate înainte de intrarea în vigoare a deciziei-cadru care, poate, nu au fost transmise statului membru de cetățenie, sau o cerere poate viza un resortisant al unei țări terțe care nu are și cetățenia unui stat membru al UE. Articolul 7 alineatul (4) din decizia-cadru prevede că statul membru care primește cererea trebuie să răspundă, furnizând informațiile pe care le deține în cazierul său judiciar privind condamnările pronunțate pe teritoriul său și condamnările pronunțate împotriva resortisanților țărilor terțe și a apatrizilor. Răspunsul trebuie să respecte aceleași condiții ca cele prevăzute la articolul 13 din Convenția privind asistența judiciară reciprocă, adică este obligatoriu și trebuie să conțină toate informațiile (în cazul cererilor în scopul proceselor penale) sau să respecte legislația națională (în cazul cererilor în alte scopuri). În ceea ce privește resortisanții țărilor terțe, mecanismul ECRIS, prin care se trimit cereri globale tuturor statelor membre pentru a afla în ce țări a fost condamnată o astfel de persoană, în combinație cu obligația de răspuns prevăzută la articolul 7 alineatul (4) din decizia-cadru, produce o sarcină administrativă foarte mare pentru toate statele membre, inclusiv pentru statele membre (majoritatea lor) care nu dețin informațiile solicitate. Din acest motiv, Comisia propune o directivă de modificare privind schimbul de informații din cazierele judiciare privind resortisanții țărilor terțe condamnați în UE. Marea majoritate a statelor membre (AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LV, NL, PL, PT, SE și UK) au transpus integral articolul 7 alineatul (4) din decizia-cadru. Cele mai multe dintre ele (AT, CZ, DE, EE, ES, FI, FR, LT, NL, PL și SE) nu fac nicio deosebire între răspunsurile oferite la cereri, fie că este vorba de propriii cetățeni, de cetățenii statelor membre sau de cetățenii țărilor terțe, pentru procese penale sau în alte scopuri; toate sunt reglementate de aceleași dispoziții generale. În plus față de aceste dispoziții, două state membre prevăd în mod mai specific faptul că informațiile trebuie furnizate în conformitate cu Convenția privind asistența judiciară reciprocă (HU) sau cu tratatele internaționale (LV). FI, HU și PT urmează să răspundă cererilor numai în scopul proceselor penale. BE, BG, CY, HR și UK au adoptat o dispoziție separată, reproducând, în mare parte, conținutul articolului 7 alineatul (4) din decizia-cadru, mai precis pentru cererile referitoare la cetățenii altor state membre. Alte două state membre au adoptat o dispoziție separată similară, dar în SI este vorba numai de răspunsuri referitoare la resortisanții țărilor terțe și la apatrizi (și nu de cetățenii altor state membre), iar în SK se menționează doar faptul că informațiile trebuie furnizate numai în limitele stabilite de acordurile internaționale. LU pare să nu fi transpus această dispoziție. 5.5. Termenul de comunicare a răspunsurilor Răspunsurile la cererile adresate în scopul proceselor penale și în alte scopuri ar trebui comunicate imediat și, în orice caz, în termen de 10 zile lucrătoare sau, respectiv, de 20 de zile lucrătoare în cazul în care cererea este depusă de o persoană care solicită informații cu privire la propriul său cazier judiciar. În cazul în care statul membru care primește cererea solicită informații suplimentare pentru a identifica persoana care face obiectul cererii, acesta ar trebui să consulte imediat statul membru solicitant și să răspundă în termen de 10 zile lucrătoare de la primirea acestor informații. Aproape toate statele membre (AT, BE, CY, CZ, BG, EE, ES, FI, FR, HR, HU, LT, LU, LV, NL, PL, SI, SK și UK) au transpus dispozițiile referitoare la aceste termene. HU și PL nu au adoptat dispoziții detaliate privind cererile de informații suplimentare. CZ, NL și SK aplică termenul de 10 zile lucrătoare și în cazul cererilor primite de la persoanele fizice. SE a adoptat reglementări privind răspunsurile la cererile adresate în vederea proceselor penale, care nu se aplică însă cererilor adresate în alte scopuri. DE nu a menționat termenul de comunicare a răspunsurilor la cererile depuse în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din decizia-cadru, ci doar termenul aplicabil cererilor primite de la persoanele fizice. PT nu pare să fi stabilit vreun termen în acest sens în legislația națională. 6. Cereri de informații