EXPUNERE DE MOTIVE

CONTEXTUL PROPUNERII

De la lansarea sa în 1990, asistenţa macrofinanciară (AMF) a fost utilizată pentru acordarea de asistenţă financiară de natură macroeconomică ţărilor terţe care se confruntă cu dificultăţi pe termen scurt în ceea ce priveşte balanţa de plăţi. Până în prezent, s-au aprobat 55 de decizii AMF în favoarea a 23 de ţări, angajamentele totale însumând 7,4 miliarde EUR sub formă de granturi şi împrumuturi.

AMF completează finanţarea furnizată de Fondul Monetar Internaţional (FMI) în contextul unui program de ajustare şi de reformă. Aceasta este o recunoaştere a faptului că, deşi în cadrul arhitecturii economice globale acordarea de sprijin în ceea ce priveşte balanţa de plăţi este în primul rând responsabilitatea FMI, în anumite cazuri este indicat ca Uniunea să suplimenteze, cu titlu excepţional, asistenţa FMI pentru ţările apropiate din punct de vedere politic, economic şi geografic de UE.

Pe lângă existenţa acordului financiar cu FMI, condiţiile prealabile esenţiale pentru acordarea AMF de către UE constau în existenţa unui deficit de finanţare reziduală externă, conform estimărilor Comisiei în colaborare cu FMI şi a respectului pentru instituţiile şi mecanismele democratice eficiente în ţara beneficiară. În urma aprobării unei operaţiuni AMF, plata asistenţei este condiţionată de progresul satisfăcător în cadrul programului FMI şi de îndeplinirea anumitor măsuri de politică de ordin economic şi financiar de către ţara destinatară, convenite între UE şi ţara beneficiară pe baza unei înţelegeri comune a principalelor provocări economice şi structurale cu care se confruntă ţara respectivă. AMF are caracter excepţional şi urmează să fie întreruptă în momentul în care ţara în cauză îşi poate satisface necesităţile de finanţare externă prin alte surse, cum ar fi instituţiile financiare internaţionale (IFI) şi intrările de capital privat.

AMF a adus o contribuţie valoroasă la stabilitatea macroeconomică în ţările candidate, potenţial candidate şi vecine cu UE, cu efecte de contagiune pozitive asupra economiei UE. Cu toate acestea, anumite caracteristici ale asistenţei macrofinanciare tind să reducă eficienţa şi transparenţa acesteia. În special, AMF face în prezent obiectul unor deciziii legislative de la caz la caz (de exemplu, lansarea fiecărei operaţiuni AMF într-o ţară aflată în situaţie de criză necesită o decizie legislativă separată).

Motivele şi obiectivele propunerii

Prin propunerea de regulament-cadru, Comisia intenţionează să creeze un instrument juridic oficial privind acordarea de AMF pentru ţările terţe. Primul obiectiv este eficientizarea AMF prin simplificarea procesului decizional. Astfel cum a fost evidenţiat de criza financiară globală, abordarea eficientă a situaţiilor macroeconomice şi financiare de urgenţă necesită un instrument de reacţie în situaţii de criză care să poată fi implementat rapid şi eficient. Aceasta necesită un proces decizional care evită procedurile de lungă durată şi întârzierile. Regulamentul propus ar accelera luarea deciziilor în ceea ce priveşte operaţiunile AMF individuale, astfel încât instrumentul să poată ajuta într-o mai mare măsură ţările beneficiare să facă faţă presiunilor financiare externe pe termen scurt, sprijinindu-le în acelaşi timp să adopte măsuri de ajustare menite să restaureze o poziţie sustenabilă a balanţei de plăţi. Capacitatea de a acorda cât mai rapid AMF ar trebui, de asemenea, să mărească complementaritatea acesteia cu facilităţile IFI.

De asemenea, regulamentul propus ar alinia procesul decizional privind AMF la cel al altor instrumente de asistenţă financiară externă ale UE. În special, Comisia ar avea competenţa de a adopta decizii de acordare a AMF sub supravegherea unui comitet format din reprezentanţi ai statelor membre, în conformitate cu procedura de examinare introdusă de noile norme de comitologie, care au intrat în vigoare la 1 martie 2011.[1]

Regulamentul-cadru propus urmăreşte, de asemenea, să formalizeze şi să clarifice normele esenţiale de reglementare a AMF în vederea consolidării transparenţei şi a previzibilitatea instrumentului, fără a aduce modificări de fond. Până în prezent, AMF s-a bazat pe principiile stabilite de concluziile Consiliului. Aceste „criterii de la Genval”[2] stipulează domeniul de aplicare geografic, condiţiile prealabile şi principalele modalităţi de punere în aplicare a AMF. Criteriile au servit drept orientări utile pentru operaţiunile AMF anterioare. Prin urmare, acestea ar trebui menţinute şi reafirmate. Regulamentul propus actualizează şi clarifică o parte a acestor criterii.

Necesitatea de a adopta un regulament-cadru în vederea eficientizării procesului decizional privind AMF, a furnizării unei baze juridice mai transparente pentru acest instrument şi a rafinării unora dintre criteriile de la Genval a fost recunoscută de către Parlamentul European încă din 2003 în Rezoluţia privind punerea în aplicare a asistenţei macrofinanciare acordate ţărilor terţe[3].

Pe de altă parte, după intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, deciziile AMF nu mai sunt luate exclusiv de către Consiliu, ci în conformitate cu procedura legislativă ordinară (codecizie). Acest fapt evidenţiază necesitatea de a implica Parlamentul în procesul de elaborare a normelor şi a criteriilor care reglementează AMF prin înscrierea acestora într-un instrument juridic de bază aprobat de ambii colegislatori. Regulamentul-cadru propus ar conferi criteriilor de la Genval acest statut oficial şi obligatoriu din punct de vedere juridic.

Contextul general

Criza financiară globală din 2008-2009 a evidenţiat importanţa dotării UE cu sisteme solide şi prompte de gestionare şi prevenire a crizelor, inclusiv cu facilităţi financiare corespunzătoare. Procesul de adoptare a deciziilor legislative separate pentru fiecare operaţiune AMF a avut deseori ca rezultat întârzieri semnificative între momentul în care o ţară solicită sprijin şi momentul primei plăţi. Aceasta afectează eficienţa unui instrument menit să fie utilizat în contextul unor situaţii critice ale balanţei de plăţi, care necesită un răspuns prompt. Procesul îndelungat a avut drept rezultat un decalaj între aprobarea programelor FMI şi operaţiunile AMF ale UE asociate cu acestea. Ţinând cont de aceste consideraţii, o metaevaluare a operaţiunilor AMF anterioare[4] efectuată în 2009 a identificat întârzierile în adoptarea deciziilor AMF ca fiind un neajuns important al instrumentului – un neajuns pe care regulamentul-cadru propus îşi propune să-l abordeze. De asemenea, procedura de codecizie, care se aplică AMF în temeiul Tratatului de la Lisabona, în combinaţie cu necesitatea de a acorda o perioadă de cel puţin opt săptămâni parlamentelor naţionale pentru a-şi exercita dreptul de control al noii legislaţii, poate avea drept rezultat o prelungire şi mai mare a procesului decizional. Acesta reprezintă un motiv în plus în favoarea propunerii unui regulament-cadru în acest moment.

Comparaţie cu dispoziţiile existente în domeniul propunerii

Procesul decizional

În temeiul regulamentului-cadru propus, Comisia ar urma să înainteze proiecte de decizii AMF luate de la caz la caz, per ţară unui comitet format din reprezentanţii statelor membre (denumit în continuare „comitetul”). Comitetul ar emite un aviz în conformitate cu procedura de examinare stabilită în temeiul regulamentului privind comitologia, care a intrat în vigoare la 1 martie 2011[5]. Acest proces decizional ar înlocui lentul proces legislativ actual bazat pe decizii de la caz la caz privind acordarea de AMF.

În conformitate cu regulamentul privind comitologia, comitetul ar fi compus din reprezentanţi ai statelor membre şi ar fi prezidat de către Comisie, fără ca preşedintele să aibă drept de vot. Procedura ar fi următoarea: Comisia va înainta comitetului proiecte de decizii luate de către Comisie cu privire la acordarea de AMF unei ţări terţe („proiecte de acte de punere în aplicare”). În cazul unei opinii pozitive din partea comitetului (adoptată de o majoritate calificată a reprezentanţilor statelor membre) cu privire la deciziile propuse, Comisia le va adopta. În cazul unei opinii negative din partea comitetului (adoptată, de asemenea, de o majoritate calificată a reprezentanţilor statelor membre), Comisia nu le va adopta, deşi ea le poate înainta comitetului de apel sau poate prezenta proiecte modificate. În cele din urmă, dacă nu se emite niciun aviz, Comisia poate în continuare să adopte proiectul de decizie, cu excepţia cazului în care majoritatea simplă a membrilor comitetului se opune.

După ce o decizie de acordare de asistenţă unei ţări terţe a fost adoptată în conformitate cu procedura descrisă până în prezent, Comisia va pune în aplicare operaţiunea AMF. Memorandumul de înţelegere care prevede măsurile de politică asociate asistenţei va fi adoptat de către Comisie, cu avizul comitetului. În acest scop, comitetul va acţiona în conformitate cu procedura de consultare, întrucât memorandumurile nu au implicaţii bugetare sau de alt tip pentru ţările terţe în afară de cele ale deciziei de acordare a asistenţei. După adoptarea memorandumului de înţelegere, Comisia va autoriza acordarea de asistenţă în urma punerii în aplicare satisfăcătoare a programului economic susţinut de FMI şi a măsurilor de politică convenite între UE şi ţara beneficiară.

Astfel cum se prevede la articolele 10 şi 11 din Regulamentul (UE) 182/2011, Parlamentul European şi Consiliul ar avea acces la documentele privind procedurile comitetului şi ar avea dreptul de a constesta proiectul de acte de punere în aplicare înaintat de către Comisie, dacă una dintre părţi consideră că acestea depăşesc competenţele de executare prevăzute în regulamentul-cadru.

Orientări pentru operaţiunile AMF

În afară de modificările aduse procesului decizional, regulamentul-cadru ar oficializa şi, după caz, actualiza criteriile de la Genval care orientează operaţiunile AMF. Aceste criterii au fost enunţate în concluziile Consiliului ECOFIN din 8 octombrie 2002 şi au fost confirmate de Comitetul economic şi financiar în martie 2006.

- Excepţionalitate: AMF are caracter excepţional, este mobilizată de la caz la caz pentru a ajuta ţara destinatară să gestioneze dificultăţile pe termen scurt legate de balanţa de plăţi sau de buget. Aceasta trebuie întreruptă atunci când ţara în cauză îşi poate satisface necesităţile de finanţare externă prin alte surse.

- Delimitarea geografică: În conformitate cu criteriile de la Genval, AMF este rezervată pentru ţările terţe cu legături politice şi economice strânse cu UE. În 2002, Consiliul a specificat că ea este destinată ţărilor candidate şi potenţial candidate, celor trei ţări europene ale CIS (Belarus, Moldova şi Ucraina) şi ţărilor vizate de procesul Barcelona (şi anume ţările care au semnat sau care urmează să semneze Acorduri de asociere euro-mediteraneene). De asemenea, alte ţări terţe pot deveni eligibile în cazuri excepţionale.Regulamentul-cadru defineşte drept ţări şi teritorii eligibile pentru AMF ţările candidate şi potenţial candidate, toate ţările şi teritoriile reglementate de politica europeană de vecinătate (inclusiv cele din Caucazul de Sud: Armenia, Azerbaidjan şi Georgia), precum şi alte ţări terţe în cazuri excepţionale şi justificate corespunzător. Aceste alte ţări trebuie să fie apropiate de UE din punct de vedere politic, economic şi geografic.

- Condiţii prealabile de ordin politic: În conformitate cu valorile fundamentale ale UE, o ţară potenţial destinatară trebuie să dispună de instituţii şi mecanisme democractice eficiente, inclusiv de sisteme parlamentare pluripartidice şi să respecte drepturile omului şi statul de drept.

- Complementaritate şi repartizarea obligaţiilor: Operaţiunile AMF depind de existenţa şi de punerea în aplicare satisfăcătoare a unui program susţinut de FMI în ţara destinatară care implică utilizarea fondurilor FMI. În vederea repartizării corespunzătoare a obligaţiilor financiare între UE şi alţi finanţatori, criteriile de la Genval au stabilit un plafon al contribuţiei UE de 60 % din deficitul de finanţare externă rezidual (adică după sprijinul aşteptat din partea IFI) pentru ţările candidate şi potenţial candidate şi la o treime din deficitul de finanţare externă rezidual al altor ţări.Comisia reafirmă principiul complementarităţii la sprijinul IFI şi repartizarea obligaţiilor cu alţi finanţatori, dar nu propune includerea unor plafoane explicite privind repartizarea contribuţiilor AMF ale UE pentru a acoperi deficitele de finanţare reziduale ale ţărilor beneficiare. Aceasta reflectă experienţa anterioară potrivit căreia deficitele de finanţare sunt în anumite cazuri dificil de estimat cu exactitate. De asemenea, finanţatorii bilaterali care nu fac parte din UE participă în general doar într-o mică măsură, sau chiar deloc, la acoperirea deficitelor de finanţare externă ale ţărilor vecine cu UE.

- Condiţionalitate: Lansarea operaţiunilor AMF este condiţionată de existenţa în cadrul ţării în cauză a unui program susţinut de FMI care să implice folosirea fondurilor FMI. În plus, Comisia în numele UE, convine cu ţara destinatară asupra unui set separat de condiţii de politică. Aceste condiţii sunt prevăzute într-un memorandum de înţelegere.

- Disciplină financiară: Atunci când AMF ia forma unui grant, fondurile provin din bugetul UE. Sumele acordate cu titlul de AMF trebuie să corespundă plafoanelor stabilite pentru creditele bugetare relevante din Perspectivele financiare multianuale ale UE. Dacă AMF ia forma unui împrumut, Comisia emite, în numele UE, o obligaţiune pe pieţele de capital care corespunde condiţiilor financiare convenite cu ţara beneficiară şi împrumută imediat fondurile respective. Pentru a acoperi riscul de nerambursare din partea ţărilor beneficiare, obligaţiunea UE este garantată de Fondul de garantare, care este provizionat la o rată de 9% din suma datorată.Pentru a consolida disciplina financiară şi pentru a spori previzibilitatea instrumentului, regulamentul-cadru propune o abordare mai transparentă pentru a se putea stabili circumstanţele în care AMF se acordă sub formă de împrumut, sub formă de grant sau sub forma unei combinaţii a celor două. În conformitate cu practica Băncii Mondiale şi a FMI, principalele criterii de stabilire a formei de asistenţă sunt: nivelul de dezvoltare economică şi socială (nivelurile veniturilor medii, rata sărăciei) şi, de asemenea, sustenabilitatea datoriei, pentru a se determina capacitatea unei ţări de a-şi plăti datoria.

Coerenţa cu alte politici şi obiective ale Uniunii

Au fost adoptate regulamente-cadru pentru toate instrumentele financiare externe esenţiale ale UE (Instrumentul pentru preaderare, Instrumentul european de vecinătate şi parteneriat, Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare, Instrumentul pentru stabilitate, Instrumentul pentru cooperare în materie de securitate nucleară şi ajutor umanitar). Acestea reglementează perspectiva financiară pentru perioada 2007-2013 şi acordă Comisiei competenţe de executare. Procedura de luare a deciziilor avută în vedere pentru AMF în temeiul regulamentului-cadru propus este similară cu procedura utilizată pentru alte instrumente de finanţare externă.

AMF şi celelalte instrumente de asistenţă externă se consolidează reciproc. Măsurile de politică care urmează să fie convenite între Comisie şi ţara beneficiară sunt compatibile cu acordurile existente privind parteneriatele, cooperarea sau asocierea încheiate între UE şi ţara beneficiară. De asemenea, AMF poate spori eficienţa programelor susţinute de alte instrumente de finanţare externă ale UE, în special proiectele finanţate în temeiul Instrumentului de asistenţă pentru preaderare şi al Instrumentului european de vecinătate şi parteneriat, prin contribuţia adusă la asigurarea cadrului general corespunzător pentru stabilitate macroeconomică şi reformă structurală prin condiţionalitate. În schimb, măsurile de politică incluse în memorandumurile de înţelegere ale operaţiunilor AMF sunt adesea sprijinite prin asistenţa tehnică furnizată de UE prin intermediul instrumentelor sale curente de cooperare, precum şi prin acţiunile sectoriale identificate în cadrul operaţiunilor directe de sprijin bugetar. În fine, ele completează gestionarea finanţelor publice şi alte obiective ale operaţiunilor sectoriale de sprijin bugetar pe termen lung ale UE.

CONSULTAREA PăRţILOR INTERESATE şI EVALUAREA IMPACTULUI

În 2009, Comisia a efectuat o metaevaluare cuprinzătoare a operaţiunilor AMF întreprinse în perioada 2004-2008 cu sprijinul experţilor externi. În contextul acestei metaevaluări, Comisia a organizat în mai 2009 un atelier la nivel înalt reunind funcţionari din serviciile relevante ale Comisiei, FMI şi Banca Mondială. Regulamentul-cadru propus este compatibil cu rezultatele acestei metaevaluări şi ale procesului de consultare, care subliniau necesitatea unui proces decizional mai rapid şi a unui temei juridic mai transparent. El este, de asemenea, compatibil cu Rezoluţia privind punerea în aplicare a AMF adoptată de Parlamentul European în 2003[6], care solicita adoptarea unui regulament-cadru care să accelereze procedurile decizionale şi care să creeze un temei juridic mai clar. Având în vedere că principalul obiectiv al regulamentului-cadru propus este modificarea procedurii decizionale în cadrul UE în ceea ce priveşte operaţiunile AMF şi nu modificarea de fond a instrumentului, Comisia nu a efectuat o evaluare a impactului oficială. Impactul regulamentului propus este evaluat în detaliu în cadrul documentului de lucru al serviciilor Comisiei care însoţeşte propunerea.

ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

Temeiul juridic

Spre deosebire de situaţia din cadrul Tratatului CE, articolul din TFUE care reglementează cooperarea economică şi financiară cu ţările terţe (articolul 212 din TFUE) include AMF. Acest articol a formulat temeiul juridic pentru deciziile AMF adoptate începând cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona. Cu toate acestea, dacă ţara care primeşte AMF este o ţară aflată în curs de dezvoltare, decizia este adoptată în temeiul articolului 209 din TFUE, care reglementează cooperarea pentru dezvoltare a UE. Având în vedere că regulamentul propus furnizează cadrul pentru viitoarele operaţiuni AMF în ţările terţe lovite de criză, acesta are acelaşi temei juridic ca deciziile AMF ulterioare Tratatului de la Lisabona, şi luate per ţară, de la caz la caz, şi anume articolele 209 şi 212 din TFUE.

De asemenea, se propune ca Comisia să poată adopta decizii AMF luate de la caz la caz, per ţară, sub supravegherea unui comitet format din reprezentanţii statelor membre. Aceasta este o confirmare a faptului că AMF aparţine categoriei de acte obligatorii din punct de vedere juridic care trebuie puse în aplicare în mod uniform şi, prin urmare, la nivel central, astfel cum se prevede la articolul 291 din TFUE privind exercitarea competenţelor de executare oferite Comisiei, în special la alineatul (2). Întrucât deciziile AMF sunt proiecte de acte de punere în aplicare cu implicaţii bugetare semnificative, comitetul reprezentanţilor statelor membre menţionat mai sus va acţiona în conformitate cu procedura de examinare prevăzută în regulamentul privind comitologia[7].

Principiul subsidiarităţii

Regulamentul-cadru propus vizează asistenţa financiară acordată de UE ţărilor terţe, domeniu de competenţă partajată al UE. Instrumentul AMF respectă principiul subsidiarităţii, întrucât obiectivul de restaurare a stabilităţii economice pe termen scurt în ţările terţe poate fi realizat de UE cu o mai mare eficienţă decât pot să o facă statele membre pe cont propriu. UE ca întreg poate concentra resursele financiare şi poate purta negocieri cu ţările destinatare cu privire la modalităţile de asistenţă şi la condiţiile de politică în calitate de interlocutor unic.

Pr incipiul proporţionalităţii

Propunerea respectă principiul proporţionalităţii. Acesta este garantat de aplicarea continuă a principiilor esenţiale ale AMF, cum ar fi complementaritatea cu sprijinul IFI şi partajarea obligaţiilor cu alţi finanţatori, asigurându-se, în acelaşi timp, că UE nu acoperă o parte nejustificat de mare a deficitului de finanţare al ţării destinatare. De asemenea, proporţionalitatea este asigurată de faptul că AMF nu va depăşi creditele bugetare autorizate şi este compatibilă cu perspectivele financiare multianuale.

Alegerea instrumentului

Regulamentul-cadru propus nu implică o modificare fundamentală a AMF ca instrument; el se axează în schimb asupra simplificării procesului decizional. Pentru un instrument financiar de tipul AMF, care este gestionat la nivel central de către Comisie pentru întreagaUE, regulamentul (spre deosebire de directivă) reprezintă instrumentul juridic corespunzător pentru a realiza acest lucru. Un regulament-cadru va alinia procedurile de luare a deciziilor privind AMF la cele referitoare la alte instrumente de asistenţă externă, făcând posibilă, în acelaşi timp, realizarea altor obiective referitoare la AMF, cum ar fi oficializarea şi actualizarea criteriilor de la Genval, inclusiv asigurarea aprobării oficiale de către Consiliu şi Parlament.

O modalitate alternativă posibilă de realizare a obiectivului primar de simplificare a procesului decizional privind AMF ar fi constat recurgerea în mod regulat la articolul 213 din TFUE pentru AMF. Acest articol împuterniceşte Consiliul să adopte „deciziile necesare, la propunerea Comisie” atunci când „situaţia dintr-o ţară terţă necesită asistenţă financiară cu caracter urgent din partea Uniunii”. Cu toate acestea, astfel cum au subliniat serviciile juridice ale Consiliului şi ale Comisiei, utilizarea unei proceduri de urgenţă ca termei juridic obişnuit pentru toate operaţiunilor efectuate în baza unui instrument specific precum AMF, sau pentru majoritatea acestora, nu ar fi recomandată.

IMPLICAţII BUGETARE

Regulamentul-cadru propus nu implică o abatere de la practica actuală privind numărul operaţiunilor AMF sau sumele acordate în cadrul fiecăreia dintre acestea. Numărul şi scara operaţiunilor sunt stabilite de frecvenţa şi gravitatea crizelor economice şi financiare, aceasta fiind menirea unui instrument de răspuns la situaţiile de criză. În orice caz, AMF va rămâne compatibilă cu perspectivele financiare actuale care acoperă perioada 2007-2013 şi cu creditele bugetare prevăzute pentru aceasta.

2011/0176 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI

de stabilire a dispoziţiilor generale privind acordarea de asistenţă macrofinanciară ţărilor terţe

PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, în special articolele 209 şi 212,

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naţionale,

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,

întrucât:

1. Uniunea Europeană este un furnizor important de asistenţă economică, financiară şi tehnică pentru ţările terţe. Asistenţa macrofinanciară a Uniunii (denumită în continuare „asistenţă macrofinanciară”) s-a dovedit a fi un instrument eficient pentru stabilizarea economică şi un stimulent pentru reformele structurale în ţările beneficiare. În conformitate cu politica sa generală faţă de ţările candidate, potenţial candidate şi vecine, Uniunea trebuie să fie în măsură să furnizeze asistenţă macrofinanciară ţărilor respective cu scopul de a dezvolta o zonă comună de stabilitate, securitate şi prosperitate.

2. În prezent, asistenţa macrofinanciară pentru ţările terţe se bazează pe deciziile ad-hoc luate de la caz la caz, per ţară, de Parlamentul European şi de Consiliu. Aceasta reduce eficienţa şi eficacitatea asistenţei prin crearea unor întârzieri inutile între solicitările de asistenţă macrofinanciară şi punerea efectivă în aplicare a acestora.

3. Un cadru privind acordarea de asistenţă macrofinanciară ţărilor terţe cu care Uniunea întreţine legături politice, economice şi comerciale importante ar eficientiza asistenţa. În special, ar trebui să fie posibilă acordarea de asistenţă macrofinanciară ţărilor terţe pentru a le încuraja să adopte măsuri de politică economică care pot soluţiona criza balanţei de plăţi.

4. În rezoluţia sa privind punerea în aplicare a asistenţei macrofinanciare acordate ţărilor terţe din 3 iunie 2003[8], Parlamentul European solicita un regulament-cadru pentru asistenţă macrofinanciară cu scopul de a accelera procesul decizional şi de a aşeza acest instrument financiar pe o bază oficială şi transparentă.

5. Adoptarea unui regulament general pentru asistenţă macrofinanciară în temeiul articolelor 209 şi 212 nu aduce atingere dispoziţiilor articolului 213 din tratat, reglementând asistenţa financiară urgentă acordată ţărilor terţe şi prerogativele conexe ale Consiliului.

6. În 2006, Uniunea şi-a revizuit şi simplificat cadrul de asistenţă externă cu scopul de a-l eficientiza. Pentru toate instrumentele financiare externe esenţiale, Uniunea a adoptat regulamente-cadru care oferă Comisiei competenţe de executare. Singurul instrument major care nu beneficiază în prezent de un regulament-cadru este asistenţa macrofinanciră.

7. În concluziile sale din 8 octombrie 2002, Consiliul a stabilit criteriile (aşa-numitele criterii de la Genval) de orientare a operaţiunilor UE de asistenţă macrofinanciară[9]. Se recomandă oficializarea acestor criterii, actualizându-le şi clarificându-le prin intermediul unui act juridic aprobat de Parlament şi de Consiliu.

8. Procedurile şi instrumentele corespunzătoare care permit Uniunii să se asigure că asistenţa macrofinanciară poate fi pusă la dispoziţie cât mai repede ar trebui furnizate în avans, în special atunci când circumstanţele necesită acţiuni imediate. Aceasta ar creşte claritatea şi transparenţa criteriilor pentru punerea în aplicare a asistenţei macrofinanciare.

9. Comisia ar trebui să se asigure că asistenţa macrofinanciară este compatibilă cu principiile, obiectivele şi măsurile esenţiale adoptate în diferite domenii de acţiune externă şi cu alte politici relevante ale Uniunii.

10. Asistenţa macrofinanciară ar trebui să susţină angajamentele ţărilor beneficiare privind valorile comune împărtăşite cu Uniunea, inclusiv democraţia, statul de drept, buna guvernanţă, respectul pentru drepturile omului, dezvoltarea durabilă şi reducerea sărăciei, precum şi alte principii privind schimburile comerciale libere, echitabile şi bazate pe norme.

11. Obiectivele specifice ale operaţiunilor individuale de asistenţă macrofinanciară ar trebui să includă consolidarea eficienţei, a transparenţei şi a responsabilităţii în ceea ce priveşte gestionarea finanţelor publice în ţările beneficiare. Îndeplinirea acestor obiective ar trebui să fie monitorizată în mod periodic de către Comisie.

12. Având în vedere că obiectivele prezentului regulament, în special cu privire la contribuţia adusă la stabilizarea macroeconomică în ţările terţe partenere, nu pot fi îndeplinite în totalitate de către statele membre şi că acestea pot fi realizate cu o mai mare eficienţă la nivelul Uniunii, având în vedere amploarea acţiunilor, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarităţii, prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporţionalităţii, prevăzut la articolul respectiv, prezentul regulament nu depăşeşte ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivele respective.

13. Asistenţa macrofinanciară trebuie să fie complementară cu resursele furnizate de Fondul Monetar Internaţional şi alte instituţii financiare multilaterale şi ar trebui să existe o repartizare echitabilă a obligaţiilor cu alţi finanţatori. Asistenţa macrofinanciară trebuie să asigure valoarea adăugată a implicării Uniunii.

14. Pentru a se asigura protecţia eficientă a intereselor financiare ale Uniunii în legătură cu asistenţa macrofinanciară, este necesar să se prevadă adoptarea de către ţările beneficiare a unor măsuri corespunzătoare privind prevenirea şi lupta împotriva fraudei, a corupţiei şi a oricăror alte abateri legate de această asistenţă, precum şi în ceea ce priveşte controalele Comisiei şi auditurile Curţii de Conturi.

15. Pentru a se asigura condiţii uniforme de punere în aplicare a prezentului regulament în ceea ce priveşte aprobarea şi gestionarea operaţiunilor de asistenţă macrofinanciară în ţările beneficiare, trebuie conferite competenţe de executare Comisiei. Aceste competenţe trebuie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European şi al Consiliului de stabilire a normelor şi principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competenţelor de executare de către Comisie[10].

16. Procedura de examinare trebuie utilizată pentru adoptarea deciziilor de punere în aplicare care stabilesc suma, forma, durata şi condiţiile generale ale operaţiunilor individuale de asistenţă macrofinanciară, având în vedere faptul că aceste decizii au implicaţii bugetare semnificative.

17. Pentru adoptarea memorandumului de înţelegere care stabileşte măsurile de politică economică asociate cu asistenţa macrofinanciară acordată de Uniune trebuie utilizată procedura consultativă, având în vedere că memorandumul de înţelegere nu este un act de punere în aplicare cu caracter general şi nici un act cu implicaţii bugetare sau alt tip de implicaţii asupra ţărilor terţe, în afara celor deja prevăzute de decizia de acordare a asistenţei.

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Articolul 1

Obiectivul şi domeniul de aplicare al asistenţei

18. Prezentul regulament stabileşte dispoziţiile generale privind acordarea de asistenţă macrofinanciară ţărilor terţe şi teritoriilor eligibile, astfel cum se prevede la articolul 2.

19. Asistenţa macrofinanciară este un instrument financiar excepţional, necondiţionat şi nedesemnat, de sprijinire a redresării balanţei de plăţi acordat ţărilor terţe şi teritoriilor eligibile. Ea urmăreşte restabilirea unei situaţii de finanţare externă durabile pentru ţările care se confruntă cu dificultăţi financiare externe şi stă la baza punerii în aplicare a măsurilor solide de ajustare şi reformă structurală menite să remedieze dificultăţile privind balanţa de plăţi.

20. Asistenţa macrofinanciară poate fi acordată cu condiţia să existe un deficit de finanţare externă rezidual semnificativ, identificat în comun de instituţiile financiare multilaterale, care să depăşească resursele furnizate de Fondul Monetar Internaţional (FMI) şi de alte instituţii multilaterale, în ciuda punerii în aplicare a unor programe solide de stabilizare şi reformă economică.

21. Asistenţa macrofinanciară are caracter temporar şi este întreruptă în momentul în care situaţia financiară externă a ţării beneficiare a fost readusă într-un stadiu de sustenabilitate.

Articolul 2

Ţări eligibile

Ţările terţe şi teritoriile eligibile pentru asistenţă macrofinanciară sunt:

(a) ţările candidate şi potenţial candidate enumerate la punctul 1 din anexa I la prezentul regulament,

(b) ţările şi teritoriile reglementate de politica europeană de vecinătate, enumerate la punctul 2 din anexa I la prezentul regulament,

(c) alte ţări terţe aflate într-o situaţie excepţională şi corespunzător justificată. Aceste ţări trebuie să fie apropiate din punct de vedere politic, economic şi geografic de Uniunea Europeană.

Articolul 3

Forme de asistenţă

22. Asistenţa macrofinanciară ia forma unui împrumut, a unui grant sau a unei combinaţii a acestora. Pentru determinarea formei corespunzătoare, Comisia ia în considerare nivelul de dezvoltare economică al ţării beneficiare, măsurat în funcţie de venitul şi de rata sărăciei pe cap de locuitor, precum şi în funcţie de capacităţile de rambursare ale respectivei ţări, stabilite pe baza unei analize de sustenabilitate a datoriei.

23. Atunci când asistenţa macrofinanciară ia forma unui împrumut, Comisia are dreptul să împrumute, în numele Uniunii, fondurile necesare de pe pieţele de capital sau de la instituţiile financiare şi să împrumute fondurile respective ţării beneficiare.

24. Operaţiunile de luare şi acordare de împrumut sunt efectuate în euro, pe baza aceleiaşi date a valorii şi nu implică pentru Uniune nici transformarea scadenţelor, nici vreun risc legat de schimb sau de rata dobânzii.

25. Toate costurile suportate de Uniune în legătură cu operaţiunile de luare şi acordare de împrumut sunt plătite de către ţara beneficiară.

26. La solicitarea ţării beneficiare şi atunci când circumstanţele permit îmbunătăţirea ratei dobânzii împrumutului, Comisia poate să refinanţeze toate sau doar o parte din împrumuturile sale iniţiale, sau să restructureze condiţiile financiare corespunzătoare. Operaţiunile de refinanţare şi restructurare sunt efectuate în conformitate cu condiţiile stabilite la alineatul (4) şi au ca efect prelungirea scadenţei medii a împrumutului vizat sau mărirea sumei capitalului restant la data refinanţării ori a restructurării.

Articolul 4

Dispoziţii financiare

27. Sumele de asistenţă macrofinanciară acordate sunt formă de granturi în temeiul prezentului regulament sunt compatibile cu creditele bugetare stabilite în cadrul financiar multianual.

28. Sumele de asistenţă macrofinanciară acordate sunt formă de împrumut în temeiul prezentului regulament sunt provizionate în conformitate cu Regulamentul (CE, Euratom) nr. 480/2009 al Consiliului din 25 mai 2009 privind constituirea Fondului de garantare pentru acţiuni externe[11].

29. Creditele anuale sunt autorizate de autoritatea bugetară, în limitele cadrului financiar. Sumele de referinţă corespunzătoare perioadei 2011-2013 sunt prevăzute în anexa II.

Articolul 5

Valoarea asistenţei

30. Valoarea asistenţei se bazează pe necesităţile de finanţare externă reziduale ale ţării beneficiare. Acestea sunt stabilite de către Comisie, în cooperare cu instituţiile financiare internaţionale, pe baza unei evaluări cantitative cuprinzătoare şi bine documentate. În special, Comisia va analiza ultimele previziuni referitoare la balanţa de plăţi a ţării în cauză produse de FMI şi va lua în considerare contribuţiile financiare preconizate din partea finanţatorilor multilaterali.

31. De asemenea, pentru stabilirea sumelor de asistenţă macrofinanciară se ia în considerare necesitatea repartizării echitabile a obligaţiilor între finanţatori.

32. În cazul în care necesităţile financiare ale ţării beneficiare se modifică în mod fundamental pe parcursul perioadei de plată a asistenţei macrofinanciare, Comisia, acţionând în conformitate cu articolul 14 alineatul (2), poate decide să reducă suma fondurilor puse la dispoziţie în contextul asistenţei, să suspende sau să anuleze asistenţa.

Articolul 6

Condiţionalitate

33. O condiţie prealabilă pentru acordarea de asistenţă macrofinanciară este ca ţara destinatară să respecte mecanismele democratice reale, inclusiv sistemele parlamentare pluripartidice, statul de drept şi drepturile omului.

34. Asistenţa macrofinanciară este condiţionată de existenţa unui program FMI care implică utilizarea resurselor FMI.

35. Plata asistenţei este condiţionată de rezultatele satisfăcătoare ale unui program FMI. Ea este condiţionată, de asemenea, de punerea în aplicare, într-un interval specific, a unei serii de măsuri de politică economică definite în mod clar şi care se axează pe reformele structurale care urmează să fie convenite între Comisie şi ţara beneficiară şi care vor fi stabilite printr-un memorandum de înţelegere.

36. În vederea protejării intereselor financiare ale Uniunii şi a consolidării guvernanţei ţărilor beneficiare, memorandumul de înţelegere include măsuri menite să consolideze eficienţa, transparenţa şi responsabilitatea sistemelor de gestionare a finanţelor publice.

37. Progresul înregistrat cu privire la deschiderea reciprocă a pieţelor, dezvoltarea schimburilor comerciale echitabile şi bazate pe norme, precum şi alte priorităţi în contextul politicii externe a Uniunii ar trebui, de asemenea, luate în considerare în mod corespunzător în momentul elaborării măsurilor de politică.

38. Măsurile de politică sunt compatibile cu acordurile de parteneriat, acordurile de cooperare sau acordurile de asociere existente, încheiate între Uniune şi ţara beneficiară şi cu programele de ajustare macroeconomică şi de reformă structurală puse în aplicare de ţara beneficiară cu sprijinul FMI.

Articolul 7

Procedură

39. O ţară care doreşte să obţină asistenţă macrofinanciară solicită acest lucru în scris Comisiei.

40. Dacă sunt îndeplinite condiţiile prevăzute la articolul 1, articolul 2, articolul 4 şi articolul 6, Comisia acordă asistenţa macrofinanciară, în conformitate cu articolul 14 alineatul (2).

41. Decizia de acordare a unui împrumut specifică suma în cauză, scadenţa medie maximă şi numărul maxim de tranşe al asistenţei macrofinanciare. Decizia de acordare a unui grant specifică, suma în cauză şi numărul maxim de tranşe. În ambele cazuri, trebuie definită perioada de disponibilitate a asistenţei macrofinanciare. De regulă, aceasta nu trebuie să depăşească trei ani.

42. În urma aprobării deciziei de acordare a asistenţei macrofinanciare, Comisia convine împreună cu ţara beneficiară, în conformitate cu articolul 14 alineatul (3), măsurile de politică prevăzute la articolul 6 alineatele (3), (4), (5) şi (6).

43. În urma aprobării deciziei de acordare a asistenţei macrofinanciare, Comisia convine împreună cu ţara beneficiară termenii financiari detaliaţi ai asistenţei. Aceştia sunt prevăzuţi într-un acord de împrumut sau de grant.

44. Comisia informează Parlamentul European şi Consiliul în legătură cu evoluţia asistenţei per ţară şi pune la dispoziţia acestora documentele relevante.

Articolul 8

Punerea în aplicare şi gestionarea financiară

45. Comisia pune în aplicare asistenţa prevăzută în prezentul regulament în conformitate cu Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002[12] şi cu normele de aplicare a acestuia[13].

46. Punerea în aplicare a asistenţei macrofinanciare face obiectul unei gestiuni centralizate directe.

47. Angajamentele bugetare sunt efectuate pe baza deciziilor luate de Comisie în conformitate cu prezentul articol. Angajamentele bugetare pentru o asistenţă a cărei punere în aplicare acoperă mai multe exerciţii financiare pot fi împărţite în tranşe anuale.

Articolul 9

Plata asistenţei

48. Asistenţa macrofinanciară este plătită băncii centrale a ţării beneficiare.

49. Asistenţa este plătită în tranşe succesive, cu condiţia îndeplinirii condiţiilor prevăzute la articolul 6 alineatul (2) şi articolul 6 alineatul (3).

50. Comisia verifică, la intervale regulate, dacă condiţiile prevăzute la articolul 6 alineatul (2) şi articolul 6 alineatul (3) sunt îndeplinite în continuare.

51. În cazul în care condiţiile prevăzute la articolul 6 alineatul (2) şi articolul 6 alineatul (3) nu sunt îndeplinite, Comisia poate să suspende, să reducă sau să anuleze temporar plata asistenţei.

Articolul 10

Măsuri de sprijin

52. În limitele prevăzute la articolul 4 alineatul (1), fondurile bugetare ale Uniunii pot fi utilizate pentru a acoperi cheltuielile asociate cu pregătirea, controlul, monitorizarea, auditarea şi evaluarea operaţiunilor de asistenţă macrofinanciară necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament şi pentru realizarea obiectivelor sale.

53. Activităţile prevăzute la alineatul (1) sunt puse în aplicare prin intermediul unor contracte de consultanţă.

54. Atunci când contractele de consultanţă depăşesc valoarea unitară de 250 000 EUR, ele sunt semnate de Comisie în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 14 alineatul (2).

Articolul 11

Protecţia intereselor financiare ale Uniunii

55. Ţările beneficiare verifică în mod periodic dacă finanţarea acordată din bugetul Uniunii a fost utilizată în mod corespunzător, adoptă măsurile corespunzătoare de prevenire a neregulilor şi a fraudei şi, după caz, întreprind acţiuni juridice pentru recuperarea fondurilor furnizate în temeiul prezentului regulament care au fost deturnate.

56. Acordurile care rezultă din prezentul regulament conţin dispoziţii care asigură protecţia intereselor financiare ale Uniunii Europene, în special în ceea ce priveşte frauda, corupţia şi alte abateri, în conformitate cu Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2988/95[14], Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96[15] şi Regulamentul (CE) nr. 1073/1999[16].

57. Memorandumul de înţelegere prevăzut la articolul 6 alineatul (3) acordă în mod expres Comisiei şi Curţii de Conturi competenţa de a efectua audituri, inclusiv de a verifica documentele şi de a efectua inspecţii la faţa locului, cum ar fi evaluările operaţionale. Memorandumul acordă în mod expres Comisiei sau reprezentanţilor acesteia competenţa de a efectua verificări şi inspecţii la faţa locului, după cum se prevede în Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96 al Consiliului.

58. Pe parcursul perioadei de punere în aplicare a asistenţei macrofinanciare, Comisia monitorizează, prin intermediul evaluărilor operaţionale, soliditatea aranjamentelor financiare ale ţării beneficiare, procedurile administrative, mecanismele interne şi externe de control relevante pentru respectiva asistenţă.

59. Atunci când s-a stabilit că, în ceea ce priveşte gestionarea asistenţei în temeiul prezentului regulament, o ţară beneficiară s-a angajat într-un act de fraudă sau corupţie sau într-o altă activitate ilegală care prejudiciază interesele financiare ale Uniunii, Comisia are dreptul la rambursarea integrală a grantului şi/sau rambursarea anticipată a împrumutului.

Articolul 12

Evaluare

60. Comisia evaluează în mod periodic rezultatele şi eficacitatea asistenţei macrofinanciare pentru a decide dacă obiectivele au fost îndeplinite şi pentru a formula recomandări în vederea îmbunătăţirii operaţiunilor viitoare.

61. Comisia trimite rapoartele de evaluare ex-post Parlamentului European şi Consiliului, evaluând măsura în care operaţiunile AMF încheiate recent au contribuit la obiectivele asistenţei.

Articolul 13

Raport anual

62. Comisia examinează progresul înregistrat cu privire la punerea în aplicare a măsurilor adoptate în temeiul prezentului regulament şi înaintează Parlamentului European şi Consiliului un raport anual privind punerea în aplicare a asistenţei macrofinanciare.

63. Raportul anual evaluează situaţia economică şi perspectivele economice ale ţărilor beneficiare, precum şi progresul înregistrat cu privire la punerea în aplicare a măsurilor de politică prevăzute la articolul 6 alineatul (3).

Articolul 14

Comitetul

64. Comisia este asistată de un comitet.

65. Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.

66. Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 4 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.

Articolul 15

Intrarea în vigoare

Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene şi expiră la 31 decembrie 2013.

Adoptat la Bruxelles,

Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu

Preşedintele Preşedintele

ANEXA I ŢĂRI ŞI TERITORII ELIBIGILE ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 2 LITERELE (a) ŞI (b)

1. Ţări candidate şi potenţial candidate

Albania

Bosnia şi Herţegovina

Croaţia

Islanda

Kosovo (conform Rezoluţiei 1244/99 a Consiliului de securitate al ONU)

Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei

Muntenegru

Serbia

Turcia

2. Ţări şi teritorii reglementate de politica europeană de vecinătate

Algeria

Armenia

Azerbaidjan

Belarus

Egipt

Georgia

Israel

Iordania

Liban

Libia

Moldova

Maroc

Teritoriul Palestinian Ocupat

Siria

Tunisia

Ucraina

ANEXA II SUMELE DE REFERINŢĂ PREVĂZUTE LA ARTICOLUL 4 ALINEATUL (3)

Linia bugetară | Sume de referinţă în mii EUR |

2011[17] | 2012 | 2013 |

Angajamente sub formă de granturi în cadrul asistenţei macroeconomice (linia bugetară 01 03 02) | 104 869 | 104 900 | 137 436 |

FIŞĂ FINANCIARĂ LEGISLATIVĂ PENTRU PROPUNERI

CADRUL PROPUNERII/INIŢIATIVEI

Denumirea propunerii/iniţiativei

Regulament al Parlamentului European şi al Consiliului de stabilire a dispoziţiilor generale privind acordarea de asistenţă financiară ţărilor terţe

Domeniul (domeniile) de politică în cauză în structura ABM/ABB[18]

Domeniul de politică: Titlul 01 – Afaceri economice şi financiare

Activitatea: 03 – Afaceri economice şi financiare internaţionale

Tipul propunerii/iniţiativei

( Propunerea/iniţiativa se referă la o acţiune nouă

( Propunerea/iniţiativa se referă la o acţiune nouă ca urmare a unui proiect-pilot/a unei acţiuni pregătitoare[19]

X Propunerea/iniţiativa se referă la prelungirea unei acţiuni existente

( Propunerea/iniţiativa se referă la o acţiune reorientată spre o acţiune nouă

Obiectiv(e)

Obiectivul strategic multianual al Comisiei vizat de propunere:

„Promovarea prosperităţii în afara UE”

Domeniul principal de activitate al DG ECFIN este dezvoltarea, monitorizarea şi punerea în aplicare a asistenţei macrofinanciare pentru ţările terţe, în cooperare cu instituţiile financiare internaţionale relevante.

Obiectiv(e) specific(e) şi activitatea (activităţile) ABM/ABB în cauză

Obiectivul specific nr. 3: „Acordarea de asistenţă macrofinanciară ţărilor terţe pentru soluţionarea crizelor privind balanţa de plăţi a acestor ţări şi restaurarea sustenabilităţii datoriei lor externe”

Activitatea ABM/ABB în cauză : Relaţii economice şi financiare internaţionale.Guvernanţă globală.

Rezultatul (rezultatele) şi impactul preconizate

Principalul obiectiv al regulamentului-cadru propus este eficientizarea asistenţei macrofinanciare (AMF) prin simplificarea procesului decizional.

Aşa cum a fost evidenţiat de criza financiară globală, abordarea eficientă a situaţiilor macroeconomice şi financiare de urgenţă solicită un instrument de răspuns în timp de criză care poate fi dezvoltat rapid şi eficient. De aceea, este nevoie de un proces decizional care să evite procedurile de lungă durată. Regulamentul propus ar accelera luarea deciziilor în ceea ce priveşte operaţiunile AMF individuale, astfel încât instrumentul să poată ajuta într-o măsură mai mare ţările beneficiare să facă faţă presiunilor financiare externe pe termen scurt, sprijinindu-le în acelaşi timp să adopte măsuri de ajustare menite să restabilească o poziţie sustenabilă a balanţei de plăţi.

În temeiul regulamentului propus, Comisia ar putea adopta decizii AMF specifice, per ţară, sub supravegherea unui comitet format din reprezentanţii statelor membre şi prezidat de Comisie, în conformitate cu procedura de examinare. Aceasta ar permite un proces decizional mai rapid în raport cu procedura de la caz la caz aplicată pentru deciziile anterioare.

Deşi regulamentul-cadru constituie un nou instrument juridic, acesta nu aduce modificări de fond AMF.

Indicatori de rezultate şi de impact

Punerea în aplicare a operaţiunilor AMF adoptate în temeiul regulamentului propus va fi monitorizată pe baza unui sistem de raportare periodică a indicatorilor conveniţi pentru operaţiunile AMF, a declaraţiilor de conformitate furnizate de către autorităţile ţării beneficiare înaintea efectuării plăţilor şi a documentelor FMI.

Ca şi în prezent, fiecare operaţiune AMF va face obiectul unei evaluări ex-ante şi a unei evaluări ex-post, care vor fi efectuate de Comisie sau de reprezentanţii săi autorizaţi în mod corespunzător, în termen de doi ani de la expirarea operaţiunii. Regulamentul prevede înaintarea către Parlamentul European şi Consiliu a unui raport anual conţinând o evaluare a punerii în aplicare a operaţiunilor AMF.

Motivul (motivele) propunerii/iniţiativei

Obiectivul (obiectivele) de îndeplinit pe termen scurt sau lung

Nu au fost identificate obiective specifice pentru adoptarea propunerii.

Ţara destinatară trebuie să îndeplinească o serie de condiţii prealabile pentru a fi eligibilă să primească AMF. Aceste condiţii sunt specificate în regulamentul-cadru.

Valoarea adăugată a implicării UE

Asistenţa financiară acordată în temeiul operaţiunilor AMF şi măsurile de politică ataşate la acestea vizează să sprijine agenda UE faţă de ţările destinatare, în special prin promovarea stabilităţii macroeconomice şi politice în vecinătatea UE. Măsurile de politică asociate cu AMF acoperă anumite dispoziţii asociate, după caz, cu acordurile referitoare la aderare, acordurile de stabilizare şi asociere, acordurile de parteneriat şi cooperare şi planurile de acţiune privind vecinătatea europeană sau alte documente echivalente. Acestea acoperă, de asemenea, alte condiţii menite să promoveze balanţele de plăţi şi poziţia bugetară sustenabile, să sporească potenţialul de creştere, să promoveze integrarea şi convergenţa în materie de reglementare cu UE şi să consolideze gestionarea finanţelor publice.

Operaţiunile AMF autorizează UE ca întreg să concentreze resursele financiare şi să poarte negocieri cu ţările destinatare cu privire la modalităţile de asistenţă şi condiţiile de politică în calitate de actor unic.

Prin completarea resurselor puse la dispoziţie de către IFI şi alţi finanţatori, AMF acordată de UE contribuie la eficienţa globală a sprijinului financiar convenit de comunitatea internaţională a finanţatorilor.

Învăţăminte desprinse din experienţe similare anterioare

Pe lângă evaluările specifice per ţară, în 2009 a fost efectuată o metaevaluare a operaţiunilor AMF, care a revizuit evaluările a şapte operaţiuni AMF individuale efectuate în perioada 2004-2008. Unul dintre rezultatele metaevaluării viza întârzierile în procesul decizional privind AMF, considerate un neajuns important al instrumentului, în special în comparaţie cu intervenţiile IFI.

De asemenea, metaevaluarea a constatat că operaţiunile AMF au avut, în general, un impact pozitiv asupra punerii în aplicare a reformelor structurale în ţările beneficiare, în special în cazul reformelor privind finanţele publice şi sectorul financiar.

Coerenţa şi eventuala sinergie cu alte instrumente relevante

Aşa cum s-a indicat anterior, operaţiunile AMF completează intervenţiile IFI, în special ale FMI, cu care sunt strâns coordonate.

AMF şi alte instrumente de asistenţă externă ale UE se consolidează reciproc. AMF poate spori eficienţa programelor susţinute de alte instrumente de finanţare externă ale UE, în special Instrumentul de asistenţă pentru preaderare şi Instrumentul european de vecinătate şi parteneriat, prin contribuţia adusă la asigurarea cadrului general corespunzător pentru stabilitate macroeconomică şi reformă structurală. În schimb, anumite măsuri de politică legate de operaţiunile AMF sunt adesea sprijinite prin asistenţa tehnică furnizată de UE prin intermediul instrumentelor sale curente de cooperare, precum şi prin acţiunile sectoriale indentificate în cadrul operaţiunilor directe de sprijin bugetar. În fine, ele completează gestionarea finanţelor publice şi alte obiective ale operaţiunilor directe de sprijin bugetar pe termen lung.

Durata acţiunii şi a impactului financiar al acesteia

X Propunere/iniţiativă cu durată limitată

- ( Propunere/iniţiativă în vigoare de la [ZZ/LL] AAAA până la [ZZ/LL]AAAA

- X Impact financiar din 2011 până în 2013

( Propunere/iniţiativă cu durată nelimitată

- Punere în aplicare cu o perioadă de demarare din AAAA, până în AAAA,

- urmată de o perioadă de funcţionare în regim de croazieră.

Modul (modurile) de gestionare preconizat(e)[20]

X Gestionare directă centralizată de către Comisie

( Gestionare centralizată indirectă, prin delegarea sarcinilor de punere în aplicare către:

- ( agenţii executive

- ( organisme instituite de Comunităţi [21]

- ( organisme publice naţionale/organisme cu misiune de serviciu public

- ( persoane cărora li se încredinţează punerea în aplicare a unor acţiuni specifice în temeiul titlului V din Tratatul privind Uniunea Europeană, identificate în actul de bază relevant în sensul articolului 49 din Regulamentul financiar

( Gestionare partajată cu statele membre

( Gestionare descentralizată împreună cu ţări terţe

( Gestionare în comun cu organizaţii internaţionale (de precizat)

Dacă se indică mai multe tipuri de gestionare, se furnizează detalii suplimentare în secţiunea „Observaţii”.

Observaţii:

Cooperarea activă este realizată cu ajutorul delegaţiilor UE în ceea ce priveşte monitorizarea asistenţei.

MĂSURI DE GESTIONARE

Dispoziţii în materie de monitorizare şi raportare

A se vedea secţiunea 1.4.4 de mai sus.

Sistemul de gestiune şi control

Riscul (riscurile) identificat (identificate)

În ceea ce priveşte operaţiunile AMF există atât riscuri fiduciare, cât şi riscuri legate de politicile aplicate.

Există riscul ca AMF să fie utilizată în mod fraudulos. Acest risc este legat de factori cum ar fi independenţa băncii centrale, calitatea sistemelor de gestionare şi a procedurilor administrative, funcţiile de control şi supraveghere în circuitele financiare, securitatea sistemelor TIC şi capacităţile corespunzătoare de audit intern şi extern din ţara beneficiară.

În ceea ce priveşte riscurile legate de politicile aplicate, operaţiunile AMF se bazează pe ipoteza că guvernul ţării beneficiare respectă programul de ajustare şi reformă convenit cu FMI. Există riscul ca guvernele ţărilor beneficiare să nu respecte condiţiile programului FMI deoarece obiectivele se pot dovedi mai dificil de atins decât s-a preconizat iar condiţiile politice se pot modifica.

În cele din urmă, există riscul limitat al nerambursării AMF acordate sub formă de împrumut. Ajustarea macroeconomică şi programul de reformă sprijinite de operaţiunea AMF şi aranjamentul financiar asociat al FMI contribuie la atenuarea acestui risc în măsura în care acestea contribuie la restabilirea balanţei de plăţi şi a sustenabilităţii fiscale. De asemenea, provizionarea Fondului de garantare pentru împrumuturile externe ale UE, în conformitate cu normele care reglementează mecanismul Fondului de garantare, are drept scop abordarea posibilelor implicaţii adverse privind nerambursarea împrumutului.

Metode de control prevăzute

A se vedea secţiunea 2.3 de mai jos.

Măsuri de prevenire a fraudelor şi a neregulilor

Serviciile Comisiei au pus în aplicare un program de evaluări operaţionale ale circuitelor financiare şi ale procedurilor administrative în toate ţările terţe care beneficiază de AMF din partea UE, în conformitate cu cerinţele Regulamentului financiar aplicabile bugetului general al UE. De asemenea, s-au luat în considerare concluziile altor rapoarte relevante ale FMI şi ale Băncii Mondiale.

Serviciile Comisiei, cu sprijinul experţilor externi autorizaţi în mod corespunzător, vor continua să efectueze evaluări operaţionale ale ministerelor de finanţe şi ale băncilor centrale din ţările beneficiare. Rapoartele acestora acoperă domenii cum ar fi structura şi organizarea gestionării, gestionarea şi controlul fondurilor, securitatea sistemelor TIC, capacitatea de audit intern şi extern, precum şi independenţa băncii centrale.

Regulamentul propus include dispoziţii specifice privind prevenirea fraudei. Fiecare operaţiune AMF va face obiectul procedurilor de verificare, control şi audit sub responsabilitatea Comisiei, inclusiv sub responsabilitatea Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF) şi a Curţii de Conturi Europene. De asemenea, dispoziţiile referitoare la prevenirea fraudei trebuie incluse în memorandumul de înţelegere al fiecărei operaţiuni AMF.

IMPACTUL FINANCIAR ESTIMAT AL PROPUNERII/INIŢIATIVEI

Rubrica (rubricile) din cadrul financiar multianual şi linia (liniile) bugetară (bugetare) de cheltuieli afectată (afectate)

- Linii bugetare de cheltuieli existente:

În ordinea rubricilor şi a liniilor bugetare din cadrul financiar multianual.

01 03 02 – Asistenţă macroeconomică

Rubrica din cadrul financiar multianual | Linia bugetară | Tipul cheltuielii | Contribuţie |

CD/CND ([22]) | din partea ţărilor AELS [23] | din partea ţărilor candidate[24] | din partea ţărilor terţe | în sensul articolului 18 alineatul (1) litera (aa) din Regulamentul financiar |

4 | 01 03 02 01 Asistenţă macroeconomică | CD | NU | NU | NU | NU |

01 04 01 14 – Provizionarea Fondului de garantare

Rubrica din cadrul financiar multianual | Linia bugetară | Tipul cheltuielii | Contribuţie |

CD/CND | din partea ţărilor AELS | din partea ţărilor candidate | din partea ţărilor terţe | în sensul articolului 18 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul financiar |

4 | 01 04 01 14 Provizionarea Fondului de garantare | CD | NU | NU | NU | NU |

Fondul de garantare pentru acţiuni externe trebuie să fie provizionat în conformitate cu Regulamentul privind Fondul de garantare, astfel cum a fost modificat. În conformitate cu regulamentul respectiv, provizionarea împrumuturilor se bazează pe suma restantă la sfârşitul exerciţiului. Fondul de garantare oferă o garanţie pentru cele trei tipuri de împrumuturi externe ale UE: BEI în contextul mandatului său extern, Euratom şi AFM.

În ceea ce priveşte operaţiunile AMF, Fondul de garantare este legat de linia bugetară 01 04 01 04 – garanţia CE pentru împrumuturile comunitare destinate asistenţei macrofinanciare pentru ţări terţe. Linia bugetară („p.m.”) reprezintă garanţia bugetară pentru fiecare împrumut AMF. Aceasta va fi activată doar în cazul în care se apelează efectiv la garanţie. Având în vedere punerea în aplicare anterioară, se preconizează că nu se va apela la garanţie.

Noi linii bugetare solicitate: N.A.

Impactul estimat asupra cheltuielilor

Sinteza impactului estimat asupra cheltuielilor

milioane EUR (cu 3 zecimale)

Rubrica din cadrul financiar multianual: | 4 | 01 03 02 Asistenţă macroeconomică 01 04 01 14 Provizionarea Fondului de garantare |

milioane EUR

DG: ECFIN | 2011[25] | 2012 | 2013 |

( Credite operaţionale (granturi) |

Numărul liniei bugetare: 01 03 02 | Angajamente | (1) | 104,869 | 104,900 | 137,436 |

Plăţi | (2) | 88,700 | 88,500 | 116,000 |

( dintre care, estimarea creditelor cu caracter administrativ finanţate din bugetul programelor specifice[26]: evaluări operaţionale şi evaluări ex-post |

Numărul liniei bugetare: 01 03 02 | Angajamente | (3) | 0,700 | 0,600 | 0,600 |

Plăţi | (4) | 0,600 | 0,600 | 0,700 |

( Credite operaţionale (împrumuturi) |

Numărul liniei bugetare: 01 04 01 14 | Angajamente[27] | (3) | 138,880 | 260,170 | 200,000 |

Plăţi[28] | (4) | 58,320 |

Suma provizionului se calculează la începutul anului „n” ca diferenţa dintre suma ţintă şi activele nete ale fondului la finalul anului „n-1”. Această sumă a provizionului este introdusă în anul „n” la bugetul preliminar pentru anul „n+1” şi este plătită efectiv într-o singură tranzacţie la începutul anului „n+1” din „Provizionarea Fondului de garantare” (linia bugetară 01 04 01 14). Prin urmare, 9 % din suma plătită efectiv va fi luată în calcul pentru calcularea provizionării fondului în suma ţintă la finalul anului „n-1”.”

TOTAL credite în cadrul RUBRICII 4 din cadrul financiar multianual | Angajamente | =4+6 | 243,749 | 365,070 | 337,436 |

Plăţi | =5+6 | 88,700 | 88,500 | 174,320 |

Rubrica din cadrul financiar multianual: | 5 | „Cheltuieli administrative” |

EUR

2011[29] | 2012 | 2013 | TOTAL |

DG: ECFIN |

( Resurse umane | 762 000 | 762 000 | 762 000 | 2 286 000 |

(Alte cheltuieli administrative: 01 01 02 11 01 – Costuri privind misiunile şi reprezentarea | 160 000 | 133 000 | 200 000 | 493 000 |

TOTAL DG ECFIN | Credite | 922 000 | 895 000 | 962 000 | 2 779 000 |

TOTAL credite în cadrul RUBRICII 5 din cadrul financiar multianual | (Total angajamente = Total plăţi) | 922 000 | 895 000 | 962 000 | 2 779 000 |

Impactul estimat asupra creditelor cu caracter administrativ

Sinteză

- ( Propunerea/iniţiativa nu implică utilizarea de credite administrative

- X Propunerea/iniţiativa implică utilizarea de credite administrative[30].Necesarul de credite administrative va fi acoperit prin creditele care sunt deja afectate gestionării acţiunii şi/sau care au fost redistribuite, însoţite, dacă este necesar, de orice fel de alocare suplimentară care poate fi acordată DG de gestionare în temeiul procedurii anuale de alocare şi în funcţie de constrângerile bugetare existente.

Necesarul de resurse umane estimat

- ( Propunerea/iniţiativa nu implică utilizarea de resurse umane

- X Propunerea/iniţiativa implică utilizarea de resurse umane, conform explicaţiilor de mai jos:

Estimarea trebuie exprimată în valoare întreagă (sau cel mult cu o zecimală)

2011[31] | 2012 | 2013 |

Posturi din schema de personal (funcţionari şi agenţi temporari) |

Afaceri economice şi financiare 01 01 01 (la sediu şi în birourile de reprezentare ale Comisiei) | 6,0 | 6,0 | 6,0 |

XX 01 01 02 (în delegaţii) | - | - | - |

XX 01 05 01 (cercetare indirectă) | - | - | - |

10 01 05 01 (cercetare directă) | - | - | - |

Personal extern (în echivalent normă întreagă: ENI)[32] |

XX 01 02 01 (AC, INT, END din „pachetul global”) | - | - | - |

XX 01 02 02 (AC, INT, JED, AL şi END în delegaţii) |

XX 01 04 yy | - la sediu |

- în delegaţii |

XX 01 05 02 (AC, INT, END - cercetare indirectă) |

10 01 05 02 (AC, INT, END - cercetare directă) |

Alte linii bugetare (a se preciza) |

TOTAL | 6,0 | 6,0 | 6,0 |

Necesarul de resurse umane va fi acoperit de personalul din cadrul DG, care a fost deja numit responsabil cu gestionarea operaţiunilor AMF şi/sau a fost redistribuit în cadrul DG, după caz, împreună cu alocarea suplimentară care poate fi acordată DG de gestionare în temeiul procedurii de alocare anuală şi în funcţie de constrângerile bugetare. Costurile privind personalul necesar la birourile geografice pentru formularea şi monitorizarea AMF sunt estimate pe baza a 50 % din cheltuielile anuale pentru un funcţionar cu grad AD5-AD12 pentru fiecare operaţiune AMF în parte. Pe baza experienţei acumulate în ultimii 5 ani, se preconizează în medie 8 operaţiuni AMF pe an, fie cu titlul de operaţiuni aflate în curs de desfăşurare, fie cu titlul de operaţiuni noi. Funcţiile de sprijinire care includ coordonarea, gestionarea financiară, contribuţia la evaluările operaţionale şi evaluările ex-post şi munca de secretariat sunt estimate la un cost suplimentar de 50% din cel al birourilor geografice.

Descrierea sarcinilor care trebuie îndeplinite:

Funcţionari sau agenţi temporari | De exemplu, pregătirea memorandumurilor de înţelegere şi a acordurilor de împrumut sau subvenţionare, colaborarea cu autorităţile şi cu instituţiile financiare internaţionale (IFI), colaborarea cu experţii externi pentru evaluările operaţionale şi evaluările ex-post, desfăşurarea de misiuni de revizuire şi pregătirea de rapoarte ale serviciilor Comisiei, elaborarea de proceduri ale Comisiei asociate gestionării asistenţei, inclusiv comitologie. |

Personal extern | N.A. |

Compatibilitatea cu actualul cadru financiar multianual

- X Propunerea/iniţiativa este compatibilă cu actualul cadru financiar multianual.

- ( Propunerea/iniţiativa necesită o reprogramare a rubricii corespunzătoare din cadrul financiar multianual.

- ( Propunerea/iniţiativa necesită utilizarea instrumentului de flexibilitate sau revizuirea cadrului financiar multianual[33].

Participarea terţilor la finanţare

- Propunerea/iniţiativa nu prevede cofinanţare din partea terţilor

Impactul estimat asupra veniturilor

- X Propunerea/iniţiativa nu are impact financiar asupra veniturilor.

- ( Propunerea/iniţiativa are următorul impact financiar:

- ( asupra resurselor proprii

- ( asupra veniturilor diverse

[1] Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European şi al Consiliului de stabilire a normelor şi principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competenţelor de executare de către Comisie (JO L 55, 28.2.2011, p. 13), care înlocuieşte Decizia 1999/468/CE a Consiliului.

[2] Criteriile de la Genval au fost enunţate ultima dată în concluziile Consiliului ECOFIN din 8 octombrie 2002.

[3] JO C 68 E, 18.3.2004, p. 86.

[4] „Meta-evaluation of Macro-Financial Assistance Operations, 2004-2008. Final Report” (Metaevaluarea operaţiunilor de asistenţă macrofinanciară în perioada 2004-2008. Raport final), GHK Consulting, octombrie 2009, disponibil la adresa: http://ec.europa.eu/economy_finance/evaluation/pdf/ final_report_meta_annex_en.pdf.

[5] Regulamentul (UE) 182/2011, op. cit.

[6] JO C 68 E, 18.3.2004, p. 86.

[7] Regulamentul (UE) 182/2011, op. cit.

[8] JO C 68 E, 18.3.2004, p. 86.

[9] Concluziile Consiliului Ecofin – „Revizuirea asistenţei macrofinanciare a UE şi a capacităţii CE de împrumut şi garantare a acţiunilor externe”, 8 octombrie 2002.

[10] JO L 55, 28.11.2011, p. 13.

[11] JO L 145, 10.6.2009, p. 10.

[12] Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităţilor Europene (JO L 248, 16.9.2002, p. 1).

[13] Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei din 23 decembrie 2002 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităţilor Europene (JO L 357, 31.12.2002, p. 1).

[14] Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecţia intereselor financiare ale Comunităţilor Europene (JO L 312, 23.12.1995, p. 1).

[15] Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96 al Consiliului din 11 noiembrie 1996 privind controalele şi inspecţiile la faţa locului efectuate de Comisie în scopul protejării intereselor financiare ale Comunităţilor Europene împotriva fraudei şi a altor abateri (JO L 292, 15.11.1996, p. 2).

[16] Regulamentul (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European şi al Consiliului din 25 mai 1999 privind investigaţiile efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) (JO L 136, 31.5.1999, p. 1).

[17] Credit introdus în bugetul pentru 2011.

[18] ABM: gestiunea bugetului pe activităţi – ABB: stabilirea bugetului pe activităţi.

[19] Astfel cum se menţionează la articolul 49 alineatul (6) litera (a) sau (b) din Regulamentul financiar.

[20] Explicaţiile privind modurile de gestionare şi trimiterile la regulamentul financiar sunt disponibile pe site-ul BudgWeb: http://www.cc.cec/budg/man/budgmanag/budgmanag_en.html

[21] Astfel cum sunt menţionate la articolul 185 din Regulamentul financiar.

[22] CD = credite diferenţiate / CND = credite nediferenţiate

[23] AELS: Asociaţia Europeană a Liberului Schimb.

[24] Ţări candidate şi, după caz, ţări potenţial candidate din Balcanii de Vest.

[25] 2011 este anul pentru care se preconizează începerea punerii în aplicare a regulamentului. Începând cu 2014, sumele trebuie să fie compatibile cu noul cadru financiar multianual care începe în anul respectiv.

[26] Asistenţa şi cheltuielile tehnice şi/sau administrative în sprijinul punerii în aplicare a operaţiunilor AMF.

[27] Credite pentru toate tipurile de împrumuturi UE: BEI, Euratom şi AMF.

[28] Estimarea creditelor de plată pentru împrumuturile AMF doar în baza provizionării a 9 % din suma restantă în anul ulterior plăţii.

[29] 2011 este anul pentru care se preconizează începerea punerii în aplicare a regulamentului. Începând cu 2014, sumele trebuie să fie compatibile cu noul cadru financiar multianual care începe în anul respectiv.

[30] Personalul responsabil de operaţiunile AMF existent în cadrul DG ECFIN

[31] 2011 este anul pentru care se preconizează începerea punerii în aplicare a regulamentului. Începând cu 2014, sumele trebuie să fie compatibile cu noul cadru financiar multianual care începe în anul respectiv.

[32] AC= agent contractual; INT= personal interimar („ Intérimaire”) ; JED = „Jeune Expert en Délégation ” (expert secundar în delegaţii); AL= agent local; END = expert naţional detaşat.

[33] A se vedea punctele 19 şi 24 din Acordul interinstituţional.