Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre /* COM/2015/098 final - 2015/0051 (NLE) */





EXPUNERE DE MOTIVE Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene prevede că statele membre trebuie să considere propriile politici economice și promovarea ocupării forței de muncă drept chestiuni de interes comun și să își coordoneze acțiunea lor în cadrul Consiliului. În două articole distincte, tratatul prevede responsabilitatea Consiliului de a adopta orientări generale privind politica economică (articolul 121) și orientări generale privind ocuparea forței de muncă (articolul 148), specificând că acestea din urmă trebuie să fie coerente cu cele dintâi. Având în vedere acest temei juridic, orientările privind politica de ocupare a forței de muncă și cele privind politicile economice sunt prezentate ca două instrumente juridice distincte, însă interconectate în mod intrinsec: · o recomandare a Consiliului privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii - Partea I a Orientărilor integrate; · o decizie a Consiliului privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre - Partea a II-a a Orientărilor integrate. Orientările au fost adoptate inițial împreună („pachet integrat”) în 2010, stând la baza Strategiei Europa 2020. În 2010 s-a decis, de asemenea, că orientările integrate ar trebui să rămână în mare parte constante până în 2014. În timp ce orientările generale privind politicile economice rămân în vigoare pentru o perioadă de timp nedefinită, orientările privind politicile de ocupare a forței de muncă trebuie să fie întocmite în fiecare an. În afara încadrării domeniului de aplicare și a direcției pentru coordonarea politicilor statelor membre, orientările oferă, de asemenea, o bază de recomandări specifice pentru fiecare țară în domeniile respective. Actualul set de „orientări integrate” urmează să stea la baza Strategiei Europa 2020 în contextul noii abordări a procesului de elaborare a politicilor economice bazate pe investiții, reforme structurale și responsabilitate fiscală, astfel cum se prevede în Analiza anuală a creșterii pentru anul 2015 realizată de Comisie. În același timp, orientările integrate sunt menite să sprijine atingerea obiectivelor de creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii, precum și a obiectivelor Semestrului european de coordonare a politicilor economice. „Orientările integrate” sunt următoarele: Orientarea 1: Stimularea investițiilor Orientarea 2: Consolidarea creșterii economice prin punerea în aplicare a reformelor structurale Orientarea 3: Înlăturarea barierelor esențiale din calea creșterii economice și a locurilor de muncă la nivelul UE Orientarea 4: Îmbunătățirea sustenabilității finanțelor publice și a capacității lor de a crea un mediu favorabil creșterii Orientarea 5: Stimularea cererii de forță de muncă Orientarea 6: Îmbunătățirea ofertei de forță de muncă și a competențelor Orientarea 7: Îmbunătățirea funcționării piețelor muncii Orientarea 8: Asigurarea echității, combaterea sărăciei și promovarea egalității de șanse 2015/0051 (NLE) Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 148 alineatul (2), având în vedere propunerea Comisiei Europene, având în vedere avizul Parlamentului European[1], având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[2], având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[3], având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă, întrucât: (1) Statele membre și Uniunea ar trebui să depună eforturi în vederea elaborării unei strategii coordonate pentru ocuparea forței de muncă și, în special, pentru promovarea unei forțe de muncă competente, calificate și adaptabile, precum și a unor piețe ale muncii capabile să reacționeze rapid la evoluția economiei, în vederea realizării obiectivelor de ocupare deplină a forței de muncă și de progres social enunțate la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană. Statele membre, având în vedere practicile naționale legate de responsabilitățile partenerilor sociali, trebuie să considere promovarea ocupării forței de muncă drept o chestiune de interes comun și să își coordoneze, în cadrul Consiliului, acțiunile întreprinse în acest sens. (2) Uniunea trebuie să combată excluziunea socială și discriminarea, să asigure accesul egal la drepturile fundamentale și să promoveze justiția și protecția socială. În definirea și punerea în aplicare a politicilor și a acțiunilor sale, Uniunea ar trebui să țină seama de cerințele referitoare la garantarea unei protecții sociale corespunzătoare și la combaterea excluziunii sociale, precum și la un nivel ridicat de educație și de formare. (3) Orientările privind ocuparea forței de muncă sunt compatibile cu orientările generale pentru politicile economice. (4) Statele membre ar trebui să își considere politicile economice drept o chestiune de interes comun și să le coordoneze în cadrul Consiliului. Orientările privind ocuparea forței de muncă și orientările generale de politică economică ar trebui să fie adoptate de către Consiliu pentru a ghida politicile statelor membre și ale Uniunii. (5) În conformitate cu dispozițiile tratatului, Uniunea Europeană a elaborat și a pus în aplicare instrumente de coordonare pentru politica fiscală și politicile macrostructurale. Semestrul european combină diferitele instrumente într-un cadru global pentru supravegherea economică și bugetară multilaterală integrată. Simplificarea și consolidarea semestrului european, astfel cum sunt stabilite în Analiza anuală a creșterii pentru 2015 realizată de Comisie, vor continua să îmbunătățească funcționarea acestuia. (6) Criza financiară și economică a scos la iveală și a evidențiat deficiențe importante în economia Uniunii și a statelor sale membre. Ea a subliniat, de asemenea, interdependența strânsă a economiilor și a piețelor muncii din statele membre. Trecerea Uniunii către o creștere economică puternică, durabilă și favorabilă incluziunii și crearea de locuri de muncă reprezintă principala provocare cu care se confruntă aceasta astăzi. Acest lucru necesită o acțiune strategică coordonată și ambițioasă, atât la nivelul Uniunii, cât și la nivel național, în conformitate cu dispozițiile din tratat și cu guvernanța economică a Uniunii. Combinând măsurile legate de ofertă și de cerere, aceste acțiuni ar trebui să cuprindă un stimulent pentru investiții, un angajament reînnoit pentru reformele structurale și exercitarea responsabilității fiscale. (7) Statele membre și Uniunea ar trebui să abordeze, de asemenea, impactul social al crizei și să vizeze construirea unei societăți bazate pe coeziune, în care oamenii să aibă capacitatea să anticipeze și să gestioneze schimbările, precum și să aibă o participare activă în societate și în economie. Ar trebui să se asigure acces și oportunități pentru toți și să se reducă sărăcia și excluziunea socială, în special prin asigurarea unei funcționări eficiente a piețelor muncii și prin sisteme de protecție socială și înlăturarea barierelor din calea participării pe piața muncii. De asemenea, statele membre ar trebui să garanteze accesul tuturor cetățenilor și al tuturor regiunilor la beneficiile creșterii economice. (8) O acțiune coerentă cu orientările reprezintă o contribuție importantă la îndeplinirea obiectivelor Strategiei Europa 2020. Orientările constituie o serie integrată de politici europene și naționale, pe care statele membre și Uniunea ar trebui să le pună în aplicare pentru a obține efectele pozitive de contagiune ale reformelor structurale coordonate, o combinație de politici economice globale corespunzătoare și o contribuție mai substanțială a politicilor europene la obiectivele Strategiei Europa 2020. (9) Cu toate că aceste orientări se adresează statelor membre și Uniunii, ele ar trebui să fie puse în aplicare în parteneriat cu toate autoritățile naționale, regionale și locale, printr-o asociere strânsă cu parlamentele, precum și cu partenerii sociali și cu reprezentanții societății civile. (10) Orientările generale pentru politicile economice oferă statelor membre un ghid pentru punerea în aplicare a reformelor, reflectând interdependența. Ele sunt coerente cu Pactul de stabilitate și de creștere. Orientările ar trebui să formeze baza pentru orice recomandări specifice fiecărei țări pe care Consiliul le-ar putea adresa statelor membre, ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articolul 1 Prin prezenta decizie se adoptă orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre, astfel cum figurează în anexă. Aceste orientări fac parte din „Orientările integrate”. Articolul 2 Politicile privind ocuparea forței de muncă și programele de reformă din statele membre țin cont de orientările din anexă și acest lucru se include în rapoartele elaborate în conformitate cu articolul 148 alineatul (3) din Tratat. Prezenta decizie se adresează statelor membre. Adoptată la Bruxelles, Pentru Consiliu Președintele [1] JO C, , p. [2] JO C, , p. [3] JO C, , p. ANEXĂ Orientări pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre Partea II din Orientările Integrate Orientarea 5: Stimularea cererii de forță de muncă Statele membre ar trebui să faciliteze crearea de locuri de muncă, să reducă barierele din calea angajărilor de personal în întreprinderi, să promoveze antreprenoriatul și, în special, să sprijine înființarea și dezvoltarea micilor întreprinderi cu scopul de a spori rata de ocupare a locurilor de muncă pentru femei și bărbați. De asemenea, statele membre ar trebui să promoveze economia socială și să încurajeze inovarea socială în mod activ. Sarcina fiscală ar trebui să fie transferată de la impozitarea muncii la alte surse de impozitare mai puțin dăunătoare pentru ocuparea forței de muncă și creșterea economică, protejând în același timp veniturile destinate unei protecții sociale adecvate și cheltuielilor de stimulare a creșterii economice. Reducerea impozitării muncii ar trebui să vizeze componentele relevante ale sarcinii fiscale și eliminarea barierelor și a factorilor de descurajare a participării pe piața muncii, în special pentru persoanele cele mai îndepărtate de piața muncii. Statele membre ar trebui, în colaborare cu partenerii sociali, să încurajeze instituirea unor mecanisme de stabilire a salariilor care să permită o reacție a salariilor la evoluția productivității. În acest sens, ar trebui luate în considerare diferențele în materie de calificări și de condițiile de pe piețele locale ale muncii, precum și divergențele de performanță economică între diversele regiuni, sectoare și întreprinderi. În cazul stabilirii unui salariu minim, statele membre și partenerii sociali ar trebui să analizeze impactul acestuia asupra sărăciei persoanelor încadrate în muncă, creării de locuri de muncă și competitivității. Orientarea 6: Îmbunătățirea ofertei de forță de muncă și a competențelor Statele membre ar trebui să promoveze productivitatea și capacitatea de inserție profesională printr-o furnizare adecvată de cunoștințe și competențe relevante. Statele membre ar trebui să realizeze investițiile necesare în sistemele de educație și de formare profesională, îmbunătățind, în același timp, eficiența și eficacitatea acestora pentru a ridica nivelul de competență al forței de muncă, permițând acesteia să anticipeze și să răspundă mai bine necesităților aflate în schimbare rapidă ale piețelor dinamice ale muncii, într-o economie din ce în ce mai digitală. Statele membre ar trebui să își intensifice eforturile pentru a îmbunătăți accesul tuturor la un proces de învățare în rândul adulților de calitate și pentru a pune în aplicare strategii de îmbătrânire activă, care să permită prelungirea vieții profesionale. Ar trebui abordat nivelul ridicat al șomajului și ar trebui prevenit șomajul pe termen lung. Numărul șomerilor pe termen lung ar trebui redus în mod semnificativ prin intermediul unor strategii cuprinzătoare și care să se consolideze reciproc, inclusiv prin furnizarea de sprijin activ specific șomerilor pe termen lung pentru a reveni pe piața muncii. Ar trebui să fie abordat pe larg șomajul în rândul tinerilor, inclusiv prin dotarea instituțiilor relevante cu mijloacele necesare pentru a pune în aplicare pe deplin și în mod coerent planurile lor naționale de punere în aplicare a garanției pentru tineret. Ar trebui abordate deficiențele structurale ale sistemelor de educație și de formare, pentru a se asigura un învățământ de calitate și pentru a preveni și a combate părăsirea timpurie a școlii. Statele membre ar trebui să crească nivelul de studii, să analizeze sistemele de învățare duale și să modernizeze învățământul profesional, sporind, în același timp, oportunitățile de recunoaștere a competențelor dobândite în afara sistemului de învățământ oficial. Barierele din calea participării pe piața muncii ar trebui să fie reduse, în special în cazul femeilor, al lucrătorilor vârstnici, al tinerilor, al persoanelor cu handicap și al migranților legali. Egalitatea de gen, inclusiv egalitatea de remunerare trebuie să fie garantată pe piața muncii, precum și accesul la servicii de învățământ și de îngrijire de calitate și la prețuri abordabile pentru preșcolari. Statele membre ar trebui să utilizeze pe deplin Fondul social european și alte fonduri de sprijin ale Uniunii în vederea îmbunătățirii ocupării forței de muncă, a incluziunii sociale, a educației și a administrației publice. Orientarea 7: Îmbunătățirea funcționării piețelor muncii Statele membre ar trebui să reducă segmentarea pieței muncii. Normele de protecție a ocupării forței de muncă și instituțiile ar trebui să asigure un mediu adecvat pentru recrutare, oferind, în același timp, un nivel adecvat de protecție persoanelor încadrate în muncă și persoanelor aflate în căutarea unui loc de muncă sau angajate pe baza unor contracte temporare sau cu contracte de muncă independente. Ar trebui să fie asigurate locuri de muncă de calitate în ceea ce privește securitatea socioeconomică, oportunitățile de educație și formare profesională, condițiile de muncă (inclusiv sănătatea și securitatea) și echilibrul dintre viața profesională și cea privată. Statele membre ar trebui să implice îndeaproape parlamentele naționale și partenerii sociali în elaborarea și în punerea în aplicare a reformelor și a politicilor relevante, în conformitate cu practicile naționale, sprijinind totodată îmbunătățirea funcționării și a eficacității dialogului social la nivel național. Statele membre ar trebui să consolideze politicile active pe piața muncii, prin ameliorarea direcționării, a impactului, a acoperirii și a interacțiunii acestora cu măsurile pasive. Aceste politici ar trebui să vizeze îmbunătățirea corelării cererii și a ofertei și sprijinirea tranzițiilor durabile pe piața muncii, serviciile publice de ocupare a forței de muncă furnizând asistență personalizată și punând în aplicare sisteme de măsurare a performanțelor. De asemenea, statele membre ar trebui să se asigure că sistemele lor de protecție socială activează și abilitează în mod eficient persoanele care pot participa pe piața muncii, protejează persoanele (temporar) excluse de pe piața muncii și/sau care se află în imposibilitatea de a participa la aceasta și pregătesc persoanele pentru riscurile potențiale, prin investiții în capitalul uman. Statele membre ar trebui să promoveze piețe incluzive ale muncii deschise tuturor și, de asemenea, să instituie măsuri eficace de combatere a discriminării. Ar trebui să fie asigurată mobilitatea lucrătorilor în scopul valorificării întregului potențial al pieței europene a muncii, inclusiv prin îmbunătățirea portabilității drepturilor de pensie și a recunoașterii calificărilor. Statele membre ar trebui, în același timp, să prevină încălcările normelor existente. Orientarea 8: Asigurarea echității, combaterea sărăciei și promovarea egalității de șanse Statele membre ar trebui să își modernizeze sistemele de protecție socială pentru a oferi o protecție eficace, eficientă și adecvată pe parcursul tuturor etapelor din viața unei persoane, garantând echitatea și abordând inegalitățile. Este nevoie de politici sociale simplificate și mai bine orientate, completate de servicii de calitate și abordabile de învățământ și de îngrijire a copiilor, de formare și de asistență în căutarea unui loc de muncă, de ajutoare pentru locuință și de servicii medicale accesibile, de accesul la serviciile de bază, cum ar fi accesul la un cont bancar și la internet, precum și de adoptarea de măsuri pentru prevenirea părăsirii timpurii a școlii și combaterea excluziunii sociale. În acest scop, ar trebui utilizate în mod complementar o varietate de instrumente, inclusiv de facilitare a activării forței de muncă și de sprijin pentru venituri, orientate spre nevoile individuale. Sistemele de protecție socială ar trebui concepute în așa fel încât să faciliteze includerea tuturor persoanelor îndreptățite, să sprijine investițiile în capitalul uman și să ajute la prevenirea, reducerea și protecția împotriva sărăciei. Sistemele de pensii ar trebui să fie reformate pentru a garanta caracterul durabil și adecvat al acestora pentru femei și bărbați în contextul unei longevități sporite și al unor schimbări demografice, inclusiv prin asocierea vârstelor legale de pensionare cu speranța de viață, prin creșterea vârstelor efective de pensionare și prin dezvoltarea economiilor complementare pentru pensii. Statele membre ar trebui să îmbunătățească accesibilitatea, eficiența și eficacitatea sistemelor de asistență medicală și de îngrijire pe termen lung pentru a se asigura că acestea sunt efectiv funcționale și accesibile, protejând, în același timp, sustenabilitatea fiscală.