IMM-ul C (cedentul) dorește să obțină un împrumut de la banca A (cesionarul) pentru a construi un antrepozit mai mare, utilizând creanțele pe care le deține asupra clienților săi ca garanție reală. În cazul în care IMM-ul C dă faliment și nu își poate rambursa împrumutul, banca A (beneficiarul garanției) va fi în măsură să își recupereze datoria prin executarea creanțelor pe care IMM-ul C le deținea asupra clienților săi.

IMM-ul C are nevoie imediat de numerar pentru a-și plăti furnizorii. Facturile adresate clienților săi devin scadente abia peste trei luni. IMM-ul C (cedentul) decide să cedeze (vândă) facturile sale unui factor (cesionarul), banca B, la un preț redus, pentru a obține imediat numerar de la B. Prețul redus la care IMM-ul C își vinde facturile către B corespunde taxelor și comisioanelor acesteia din urmă.

De asemenea, propunerea este coerentă cu Regulamentul privind procedurile de insolvență în ceea ce privește factorul de legătură care stabilește legea aplicabilă procedurilor de insolvență. Legea țării în care cedentul își are reședința obișnuită, aleasă de propunere ca lege aplicabilă efectelor față de terți ale cesiunii de creanțe, coincide cu legea aplicabilă în cazul insolvenței cedentului întrucât, în temeiul Regulamentului privind procedurile de insolvență, procedura principală de insolvență trebuie deschisă în statul membru în care debitorul își are centrul intereselor principale. Majoritatea întrebărilor referitoare la opozabilitatea cesiunilor de creanțe efectuate de cedent apar în cazul insolvenței cedentului. Masa credală a cedentului va varia în funcție de faptul dacă dreptul de proprietate asupra creanțelor cesionate a fost sau nu transferat cesionarului și, prin urmare, dacă cesiunea de creanțe efectuată de cedent poate fi considerată sau nu opozabilă față de terți (de exemplu, creditorii acestuia). Prin supunerea aspectelor legate de prioritate și a opozabilității cesiunilor de creanțe față de terți, cum ar fi creditorii cedentului, aceleiași legi care reglementează insolvența cedentului se urmărește facilitarea soluționării insolvenței cedentului.

În sprijinul legii țării în care cedentul își are reședința obișnuită, părțile interesate au afirmat că această lege poate fi determinată cu ușurință, ar oferi o mai mare securitate juridică și ar respecta, mai mult decât orice altă soluție, logica economică a practicilor comerciale importante. Părțile interesate care au susținut legea creanței cesionate au afirmat că această lege ar respecta principiul autonomiei părților și ar putea să diminueze costurile de tranzacție.

•Evaluarea impactului

Opțiunile analizate în cadrul evaluării impactului sunt următoarele:

✓ Opțiunea 1: legea aplicabilă contractului de cesiune

Conform acestui factor de legătură, legea care reglementează contractul de cesiune dintre cedent și cesionar ar reglementa, totodată, efectele patrimoniale ale cesiunii de creanțe. Cedentul și cesionarul pot alege oricare lege care să reglementeze contractul lor de cesiune.

✓ Opțiunea 2: legea țării în care cedentul își are reședința obișnuită

Conform acestui factor de legătură, efectele față de terți ale cesiunii de creanțe ar fi reglementate de legea țării în care cedentul își are reședința obișnuită.

✓ Opțiunea 3: legea care reglementează creanța cesionată

Conform acestui factor de legătură, efectele față de terți ale cesiunii de creanțe ar fi reglementate de legea care reglementează creanța cesionată, și anume, creanța din contractul inițial dintre creditor și debitor care este cesionată ulterior de către creditor (cedentul) unui nou creditor (cesionarul). Părțile la contractul inițial pot alege oricare lege care să reglementeze contractul care include creanța cesionată ulterior.

✓ Opțiunea 4: abordare mixtă care combină legea țării în care cedentul își are reședința obișnuită și legea creanței cesionate

Această opțiune mixtă combină aplicarea legii țării în care cedentul își are reședința obișnuită, ca normă generală, și aplicarea legii creanței cesionate în anumite cazuri excepționale, și anume (i) cesiunea numerarului creditat într-un cont la o instituție de credit (de exemplu, o bancă, unde consumatorul este creditor și instituția de credit este debitor) și (ii) cesiunea creanțelor rezultate din instrumente financiare. Această opțiune mixtă prevede, de asemenea, posibilitatea ca cedentul și cesionarul să decidă că legea creanței cesionate se aplică efectelor față de terți ale cesiunilor în contextul unei securitizări. Posibilitatea ca părțile la o securitizare să rămână sub incidența normei generale bazate pe legea țării în care cedentul își are reședința obișnuită sau să aleagă legea creanței cesionate este menită să răspundă nevoilor operatorilor din domeniul securitizării, indiferent de dimensiunea lor.

✓ Opțiunea 5: abordare mixtă care combină legea creanței cesionate și legea țării în care cedentul își are reședința obișnuită

Această opțiune mixtă combină aplicarea legii creanței cesionate, ca normă generală, și aplicarea, cu titlu excepțional, a legii țării în care cedentul își are reședința obișnuită pentru cesiunea de creanțe multiple și viitoare. În cadrul acestei opțiuni, efectele față de terți ale cesiunii de creanțe comerciale de către o întreprindere nefinanciară (de exemplu, un IMM) în contextul factoringului ar rămâne sub incidența legii țării în care cedentul își are reședința obișnuită. Efectele față de terți ale cesiunii de creanțe multiple de către o societate financiară (de exemplu, o bancă) în contextul securitizării ar intra, de asemenea, sub incidența legii țării în care cedentul își are reședința obișnuită.

Prezenta propunere se bazează pe opțiunea 4, care desemnează legea țării în care cedentul își are reședința obișnuită ca normă generală, dar în cadrul căreia anumite cesiuni intră, cu titlu excepțional, sub incidența legii creanței cesionate, fiind posibilă alegerea legii în cazul securitizării. Având în vedere faptul că propunerea nu abordează relația dintre părțile la un contract, ci drepturile terților, aplicarea legii țării în care cedentul își are reședința obișnuită ca normă generală este opțiunea cea mai adecvată din următoarele motive:

- este singura lege previzibilă și care poate fi ușor identificată de către terții vizați de cesiune, cum ar fi creditorii cedentului. În schimb, legea care reglementează creanța cesionată și legea care reglementează contractul de cesiune nu pot fi prevăzute de către terți, întrucât aceste legi sunt de cele mai multe ori alese de părțile la contract;

- în cazul cesiunii de creanțe în bloc, este singura lege care răspunde nevoilor factorilor și ale operatorilor de securitizare mai mici, care nu dispun întotdeauna de mijloacele necesare pentru a verifica cerințele în materie de proprietate pe baza diverselor legi naționale care reglementează diferitele creanțe cesionate în bloc;

- este singura lege care permite determinarea legii aplicabile atunci când sunt cesionate creanțe viitoare, o practică frecventă în factoring;

- este singura lege care este conformă cu acquis-ul Uniunii în materie de insolvență, și anume cu Regulamentul privind procedurile de insolvență. Aplicarea aceleiași legi în cazul efectelor față de terți ale cesiunilor de creanțe și în cazul insolvenței facilitează soluționarea insolvenței cedentului;

- este singura lege care corespunde soluției internaționale consacrate în Convenția din 2001 a Organizației Națiunilor Unite privind cesiunea de creanță în comerțul internațional. Aceasta poate crea sinergii și poate permite evitarea costurilor juridice privind obligația de diligență și a cheltuielilor de judecată pentru participanții la piață care își desfășoară activitatea la nivel mondial.

În plus, chiar dacă, în prezent, părțile aleg să aplice legea creanței cesionate efectelor față de terți ale cesiunilor transfrontaliere pe care le realizează, de cele mai multe ori ele examinează și legea țării în care cedentul își are reședința obișnuită pentru a se asigura că dobândirea titlului de proprietate asupra creanțelor cesionate nu va fi împiedicată de normele de aplicare imediată ale țării în care cedentul își are reședința obișnuită, în special de normele care stabilesc cerințe de publicitate, cum ar fi obligația de a înregistra cesiunea de creanțe într-un registru public pentru a o face cunoscută și opozabilă față de terți.