Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind cerințe specifice referitoare la auditul statutar al entităților de interes public /* COM/2011/0779 final - 2011/0359 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Măsurile adoptate în Europa și în lume imediat după criza financiară s-au axat în principal pe nevoia stringentă de stabilizare a sistemului financiar. Dacă rolul jucat de bănci, de fondurile speculative, de agențiile de rating, de autoritățile de supraveghere sau de băncile centrale a fost contestat și analizat minuțios, prea puțină atenție s-a acordat rolului auditorilor - sau, mai bine spus, rolului pe care aceștia ar fi trebuit să îl îndeplinească pe parcursul crizei. Dat fiind faptul că numeroase bănci au confirmat pierderi uriașe între 2007 și 2009 din pozițiile bilanțiere și extrabilanțiere pe care le dețineau, este dificil pentru mulți cetățeni și investitori să înțeleagă modul în care auditorii au reușit să furnizeze clienților lor (în special băncilor) rapoarte „curate“ pentru perioadele respective. Este important de remarcat că într-o perioadă de criză în care 4 588,9 miliarde EUR din banii contribuabililor au fost direcționați pentru a sprijini băncile în intervalul octombrie 2008 - octombrie 2009, iar un astfel de sprijin financiar a reprezentat 39 % din PIB-ul UE 27 în 2009[1], toate componentele sistemului financiar trebuie îmbunătățite. Un audit temeinic este esențial pentru restabilirea sentimentului de siguranță și a încrederii în piață. Contribuie la protecția investitorilor furnizând informații de încredere, ușor accesibile și la costuri minime despre situațiile financiare ale societăților. De asemenea, poate reduce costurile de capital pentru societățile auditate, asigurând o transparență și o fiabilitate mai mare a situațiilor financiare. Este important de menționat și faptul că auditorii sunt abilitați prin lege să desfășoare audituri statutare privind situațiile financiare ale societăților care beneficiază de statutul de societate cu răspundere limitată și/sau sunt autorizați să ofere servicii în sectorul financiar. Misiunea lor are o funcție socială prin faptul că prezintă o opinie asupra veridicității și corectitudinii situațiilor financiare ale acestor societăți. Din 1984, legislația UE a reglementat parțial auditul statutar printr-o directivă (Directiva 1984/253/CEE) care a armonizat procedurile de autorizare a auditorilor. Directiva 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate, de modificare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare a Directivei 84/253/CEE a Consiliului (denumită în continuare Directiva 2006/43/CE) a fost adoptată în 2006 și a extins considerabil domeniul de aplicare al directivei anterioare. Criza financiară a evidențiat disfuncționalitățile auditului statutar, mai ales în ceea ce privește entitățile de interes public (EIP), entități care răspund unui interes public semnificativ deoarece prin natura activității comerciale desfășurate, a dimensiunilor, a numărului angajaților sau a formei juridice implică o gamă largă de factori interesați. Prin urmare, prezenta propunere prevede condițiile de desfășurare a auditului statutar al situațiilor financiare ale EIP-urilor. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI EVALUĂRILE IMPACTULUI Comisia a derulat consultări în perioada 13 octombrie - 8 decembrie 2010[2]. În total s-au primit aproape 700 de răspunsuri de la diferiți factori interesați; printre aceștia se numără membri ai profesiei, autorități de supraveghere, investitori, reprezentanți ai mediului academic, societăți, autorități guvernamentale, organisme profesionale și persoane fizice. Consultările au relevat atât dorință de cât și rezistență la schimbare; se opun modificărilor în special factorii interesați care au în prezent o poziție bine definită pe piață. Pe de altă parte, mai ales practicienii mici și mijlocii, dar și investitorii, au remarcat că recenta criză financiară a atras atenția asupra unor deficiențe grave. Un rezumat al opiniilor publice primite se poate consulta la: http://ec.europa.eu/internal_market/consultations/docs/2010/audit/summary_responses_en.pdf În plus, o conferință la nivel înalt privind auditul, organizată de Comisie la 10 februarie 2011[3], a făcut posibilă continuarea schimbului de opinii. Ca reacție la cartea verde a Comisiei, Parlamentul European a adoptat un raport din proprie inițiativă pe această temă la 13 septembrie 2011, prin care solicită Comisiei să asigure mai multă transparență și concurență pe piața serviciilor de audit[4]. Comitetul Economic și Social European (CESE) a adoptat un raport similar la 16 iunie 2011[5]. Statele membre au fost înștiințate cu privire la aceste aspecte în cadrul întâlnirii Comitetului pentru servicii financiare din 16 mai 2011 și în cadrul întâlnirii Comitetului de reglementare în domeniul auditului din 24 iunie 2011. În conformitate cu principiile „unei mai bune legiferări“, evaluarea impactului identifică diferitele domenii cu probleme care pot necesita măsuri de reglementare: · Există un decalaj între ceea ce așteaptă factorii interesați de la un audit și ce fac în realitate auditorii. · Nu se asigură și nu se poate demonstra existența independenței într-o paradigmă în care auditul a devenit efectiv un serviciu comercial dintr-o multitudine de astfel de servicii oferite pe piață. Lipsa unor proceduri de licitații organizate cu regularitate pentru servicii de audit și a rotației periodice a societăților de audit a împiedicat această profesiune să adere la principiul său cheie: scepticismul profesional. · Gradul de concentrare al pieței și lipsa alternativelor: piața este atât de polarizată încât rar se întâmplă ca auditorul unei EIP să nu fie una dintre așa-numitele companii „Big Four“. În majoritatea statelor membre, societățile „Big Four“ auditează peste 85 % dintre companiile cotate mari. Rezultatele evaluării impactului sunt următoarele opțiuni de politică preferate: · Domeniul auditului statutar trebuie clarificat și definit clar, iar informațiile pe care auditorul le furnizează utilizatorilor, entităților auditate, comitetelor de audit și autorităților de supraveghere trebuie să se îmbunătățească. · Interzicerea furnizării de servicii care nu au legătură cu auditul către entitățile auditate și chiar a furnizării de servicii care nu au legătură cu auditul, în general, vor acoperi efectiv necesitatea consolidării independenței și a scepticismului profesional. Mai mult, stabilirea unor norme mai stricte privind procedura de desemnare a auditorilor și introducerea obligativității rotației firmelor de audit vor conduce la servicii de audit de o calitate mai bună. · Pentru a facilita alegerea obiectivă a furnizorului de audit, trebuie interzise clauzele contractuale care limitează libertatea de alegere a societății de audit, trebuie mărit gradul de transparență privind calitatea auditurilor și societățile de audit și trebuie instituită o certificare a calității serviciilor de audit. · Pentru a extinde libertatea de alegere a unui furnizor de audit, trebuie eliminate restricțiile privind proprietatea. · Autoritățile naționale de supraveghere a auditului trebuie consolidate și trebuie instituită cooperarea la nivelul UE în cadrul Autorității europene pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP). Raportul de evaluare a impactului acestei propuneri se poate consulta la adresa: http://ec.europa.eu/internal_market/auditing/index_en.htm 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII 3.1 Temei juridic Directiva 2006/43/CE în vigoare are la bază articolul 50 din TFUE. Dispozițiile privind înființarea (de exemplu, acele dispoziții care prevăd autorizarea/înregistrarea auditorilor) și modificările acestora rămân cele prevăzute în cadrul directivei[6]. Prezentul regulament stabilește dispoziții specifice suplimentare privind desfășurarea unui audit statutar al EIP-urilor, în temeiul articolului 114 din TFUE. 3.2. Subsidiaritate și proporționalitate Până în prezent, normele UE au acordat o mare libertate statelor membre, care la rândul lor s-au bazat pe autoreglementarea de către membrii profesiei. Criza financiară a arătat că autoreglementarea nu este adecvată atunci când se au în vedere perspectivele de viitor. Mai mult, problemele evidențiate în evaluarea impactului nu pot fi soluționate la nivel național, deoarece în cadrul legislativ ar apărea diferențe semnificative care ar afecta, la rândul lor, piața unică. Datorită conexiunilor care există între piețele valorilor mobiliare și actorii financiari, auditurile trebuie derulate într-un cadru armonizat la nivelul Uniunii. Având în vedere faptul că EIP-urile din Europa desfășoară deseori activități transfrontaliere, este esențial ca rolul și independența auditorilor, precum și structura pieței să fie abordate la nivelul Uniunii. Trebuie remarcat faptul că legislația de reglementare a protecției investitorilor și a instituțiilor financiare se aplică deja la nivelul Uniunii. Mai mult, o abordare coordonată la nivelul Uniunii, susținută de sprijinul internațional, va diminua și riscul arbitrajului de reglementare. Propunerea este conformă cu principiul proporționalității și nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor sale. 3.3. Explicarea detaliată a propunerii Articolele 39 și 43 din Directiva 2006/43/CE tratează deja anumite cerințe aplicabile în cazul auditului statutar al EIP-urilor. Aceste cerințe nu vor mai fi cuprinse în directivă, ci vor fi integrate (și dezvoltate) în prezentul regulament. Regulamentul reprezintă instrumentul juridic adecvat și proporțional pentru a asigura o calitate ridicată a auditului EIP-urilor. Aplicabilitatea directă a regulamentului oferă o securitate juridică mai mare. De asemenea, legislația va intra în vigoare la aceeași dată în toată Uniunea, evitând astfel problemele asociate transpunerii tardive a legislației în statele membre[7]. Mai mult, un regulament oferă cel mai ridicat grad de armonizare: auditurile statutare se vor desfășura în temeiul unor norme în mare parte identice în toate statele membre. 3.3.1. Titlul I (obiect, domeniu de aplicare și definiții) Regulamentul se aplică auditorilor care efectuează audituri statutare la EIP-uri, precum și EIP-urilor auditate, cum ar fi norme privind comitetul de audit pe care o EIP este obligată să îl desemneze. În sensul prezentului regulament se aplică definițiile care se aplică în cazul Directivei 2006/43/CE modificate. Pe măsură ce sectorul financiar evoluează, sunt create noi categorii de instituții financiare în baza legislației Uniunii și este adecvat ca definiția EIP-urilor să cuprindă și societățile de investiții, instituțiile de plată, organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM), instituțiile emitente de monedă electronică și fondurile de investiții alternative. 3.3.2. Titlul II (Condiții de derulare a auditului statutar al entităților de interes public) Capitolul I (Independența și evitarea conflictului de interese) Un auditor trebuie să stabilească politici și proceduri adecvate pentru a asigura conformitatea cu obligațiile prevăzute în regulamentul privind independența, sistemele interne de control al calității și supravegherea angajaților. Foștii auditori, partenerii cheie de audit sau angajații acestora nu au dreptul să ocupe o poziție cheie de conducere în cadrul entității auditate, să devină membri în cadrul comitetului de audit al entității auditate, să devină membri neexecutivi în organismul administrativ sau să facă parte din organismul de supraveghere al entității auditate în decursul unei perioade de doi ani de la finalizarea misiunii de audit. Onorariile pentru furnizarea de servicii conexe de audit financiar către entitatea auditată trebuie limitate la 10 % din onorariile de audit achitate de entitatea respectivă. În plus, în cazul în care valoarea totală a onorariilor pentru audit și pentru serviciile conexe de audit financiar primite de un auditor de la o EIP se ridică la un procent semnificativ din valoarea totală anuală a onorariilor sale, trebuie să se aplice măsuri de protecție adecvate. Auditorii statutari, societățile de audit sau membrii rețelei din care face parte societatea de audit nu au dreptul să furnizeze anumite servicii care nu sunt de audit și care în toate cazurile sunt fundamental incompatibile cu funcția independentă, de interes public pe care o îndeplinește auditul față de entitățile auditate, în timp ce pentru alte non-servicii care nu sunt fundamental incompatibile cu serviciile de audit, comitetul de audit sau autoritatea competentă au competența de a evalua, în funcție de circumstanțele concrete, dacă acestea pot fi sau nu furnizate către entitatea auditată. Cu toate acestea, pot fi prestate servicii conexe de audit financiar. Comisia este abilitată să adapteze lista serviciilor autorizate și lista serviciilor interzise în conformitate cu condițiile stabilite la titlul VI. În plus, societățile de audit de dimensiuni mari trebuie să își axeze activitatea profesională pe derularea de audituri statutare și trebuie să li se interzică să furnizeze alte servicii care nu sunt de audit. Înainte de a accepta sau de a continua o misiune, un auditor trebuie să evalueze toate aspectele posibile care îi amenință independența și să transmită comitetului de audit o confirmare a independenței sale. Capitolul II (Confidențialitate și păstrarea secretului profesional) Auditorii nu trebuie să invoce normele secretului profesional pentru a împiedica aplicarea prevederilor prezentei propuneri. Prevederile articolului 13 asigură posibilitatea schimbului de informații necesare în cursul derulării auditului. Cu toate acestea, asemenea norme nu îi permit unui auditor să coopereze cu autoritățile din țări terțe în afara canalelor de cooperare prevăzute la capitolul XI din Directiva 2006/43/CE. Capitolul III (Efectuarea auditului statutar) Regulamentul prevede că auditorul trebuie să ia măsurile necesare pentru a stabili dacă situațiile financiare redau imaginea fidelă și corectă și dacă au fost întocmite conform cadrului adecvat de raportare financiară. Regulamentul nu include garantarea viabilității entității auditate pe viitor și nici a eficienței și eficacității cu care organismele de conducere și de administrare au gestionat sau vor gestiona activitățile entității respective. Totuși, această excludere nu trebuie să submineze acțiunile pe care trebuie să le întreprindă un auditor în vederea efectuării unui audit corespunzător, și nici eventualele dispoziții de raportare. Se consolidează scepticismul profesional. Auditorul trebuie să fie mereu vigilent cu privire la posibile denaturări semnificative datorate erorii sau fraudei, indiferent de experiența sa anterioară cu entitatea respectivă. Se stabilesc cerințele de bază pentru efectuarea auditului statutar. Societatea de audit trebuie să desemneze cel puțin un partener cheie de audit, care trebuie să se implice activ în derularea auditului statutar. De asemenea, trebuie alocate resurse suficiente. Trebuie să se păstreze o evidență a clienților și să se creeze un dosar de audit. Mai mult, auditorul trebuie să se asigure că aplică în mod corespunzător toate cerințele organizatorice. În cazul în care are loc un incident care are sau poate avea consecințe grave asupra integrității activităților de audit statutar, auditorul trebuie să ia măsurile adecvate pentru a gestiona consecințele incidentului și pentru a împiedica repetarea lui. În cazul auditului situațiilor financiare consolidate, atunci când auditorul grupului nu se poate documenta cu privire la activitățile de audit derulate de unul sau mai mulți auditori dintr-o țară terță, acesta trebuie să ia măsurile corespunzătoare, inclusiv efectuarea de acțiuni de audit suplimentare, și să informeze autoritatea competentă. Înainte să depună raportul de audit, auditorul/societatea de audit trebuie să își evalueze propriul control intern al calității. Evaluarea trebuie să fie efectuată de un auditor care nu este implicat în auditul statutar care face obiectul evaluării interne a calității. Capitolul IV (Raportul de audit) Secțiunile din raportul de audit care sunt făcute publice sunt extinse pentru a explica metodologia utilizată, în special cu privire la proporția în care bilanțul a fost verificat direct și proporția în care a fost analizat din punct de vedere al sistemului și al conformității, pragul de semnificație aplicat la efectuarea auditului, principalele secțiuni din situațiile financiare care pot cuprinde denaturări semnificative, dacă auditul statutar a avut ca scop identificarea fraudelor, iar în cazul unei opinii cu rezerve sau negative sau a unei imposibilități de exprimare a unei opinii, motivele acestei decizii. Acest raport trebuie să explice, de asemenea, variațiile ponderii testelor de fond și de conformitate în comparație cu anul anterior. Mai mult, auditorul trebuie să întocmească și un raport mai lung și mai detaliat pentru comitetul de audit. Acest raport furnizează informații mai detaliate privind auditul efectuat, privind situația întreprinderilor (de exemplu, capacitatea de continuare a activității), precum și concluziile auditului însoțite de explicațiile necesare. De asemenea, acest raport suplimentar prezintă (și justifică), pentru comitetul de audit, serviciile de audit efectuate. Acest raport mai lung se transmite comitetului de audit și conducerii entității auditate, dar nu este publicat (dat fiind faptul că include informații comerciale secrete și date care ar putea influența prețurile pieței). Cu toate acestea, la cererea unei autorități competente, auditorul trebuie să furnizeze acest raport. În majoritatea directivelor care reglementează serviciile financiare, auditorul are obligația de a prezenta autorității competente care supraveghează EIP-ul orice date sau decizii care privesc EIP-ul respectiv. Această obligație se aplică acum tuturor EIP-urilor. Mai mult, autoritățile competente care supraveghează instituțiile de credit și pe cele de asigurări trebuie să stabilească un dialog constant cu auditorii. Capitolul V (Rapoartele de transparență ale auditorilor statutari și ale societăților de audit și evidența documentelor) Auditorilor li se va solicita să furnizeze informații financiare reprezentând, în special, cifra de afaceri totală defalcată pe onorarii primite de la entitățile de interes public, onorarii de audit achitate de alte entități și onorarii pentru alte servicii. Auditorii trebuie să furnizeze și informații financiare la nivelul rețelei din care fac parte. Rapoartele de transparență ale auditorilor EIP-urilor trebuie să conțină și o declarație privind guvernanța corporativă a societății de care aparține auditorul. Autoritățile competente trebuie să primească informații suplimentare cu privire la onorariile de audit, în vederea simplificării sarcinilor lor de monitorizare. Auditorul trebuie să arhiveze anumite documente și informații pentru o perioadă de 5 ani. 3.3.3. Titlul III (Desemnarea auditorilor statutari sau a societăților de audit de către entitățile de interes public) Pentru a consolida independența și competențele comitetului de audit, acesta trebuie să fie alcătuit din membri neexecutivi, din care cel puțin unul trebuie să aibă experiență și cunoștințe în domeniul auditului, iar un alt membru în domeniul contabilității și/sau al auditului. Propunerea de desemnare a auditorului în cadrul adunării acționarilor trebuie să se bazeze pe recomandarea comitetului de audit. Recomandarea trebuie să includă întotdeauna o justificare a deciziei propuse. În plus, cu excepția cazului în care se referă la reînnoirea unei misiuni de audit, recomandarea trebuie să includă cel puțin două opțiuni (excluzând auditorul contractat până în acel moment), iar comitetul de audit trebuie să justifice corespunzător preferința pentru una dintre ele. Comitetul de audit trebuie să își transmită recomandarea după încheierea unei proceduri corespunzătoare de licitație. În cazul instituțiilor de credit sau al societăților de asigurări, comitetul de audit trebuie să își transmită recomandarea autorității de supraveghere prudențială, care trebuie să aibă drept de veto asupra opțiunii propuse. Trebuie interzise clauzele contractuale cu terți prin care se limitează libertatea entității auditate de a alege un auditor. Pentru a elimina pericolul familiarizării datorat faptului că, deseori, întreprinderile auditate numesc în mod repetat aceeași societate de audit timp de decenii, regulamentul introduce obligativitatea rotației societăților de audit după o perioadă de maximum 6 ani care poate fi prelungită, în anumite circumstanțe excepționale, până la 8 ani. Dacă o entitate de interes public a numit doi sau mai mulți auditori statutari sau societăți de audit statutar, durata maximă a misiunilor va fi de 9 ani, în mod excepțional putând fi prelungită până la 12 ani. Regulamentul mai prevede și o perioadă de pauză înainte ca societatea de audit să poată relua auditul statutar la aceeași entitate. Pentru a asigura o tranziție fără probleme, fostul auditor trebuie să transmită noului auditor un dosar de predare cu informații pertinente. Comitetul de audit, unul sau mai mulți acționari, autoritățile competente și autoritățile competente de supraveghere a EIP-urilor au dreptul să înainteze o plângere la instanța națională prin care solicită revocarea auditorului pe baza unor motive fondate. 3.3.4. Titlul IV (Supravegherea activității auditorilor și a societăților de audit care desfășoară acțiuni de audit statutar la entitățile de interes public) Capitolul I (Autorități competente) Fiecare stat membru trebuie să desemneze o autoritate competentă responsabilă cu supravegherea auditorilor și a societăților de audit care auditează EIP-uri. Aceste autorități trebuie să dispună de personal corespunzător și să fie independente de auditori. Obligația păstrării secretului profesional se aplică angajaților autorității competente. Autoritățile competente trebui să dețină toate atribuțiile de supraveghere și de investigare necesare pentru a-și exercita funcția, dar nu trebuie să intervină în conținutul rapoartelor de audit. Autoritățile competente trebuie să coopereze la nivel național cu autoritatea responsabilă cu autorizarea și înregistrarea auditorilor statutari și a societăților de audit (Directiva 2006/43/CE) și cu alte organisme de supraveghere a EIP-urilor, de exemplu cele din sectorul bancar sau al asigurărilor. Capitolul II (Asigurarea calității, investigarea, monitorizarea pieței, elaborarea planurilor de urgență și transparența autorităților competente) Sarcinile autorităților competente cuprind: · să efectueze verificări de asigurare a calității acțiunilor de audit statutar efectuate. Aceste verificări trebuie să fie proporționale cu nivelul și dimensiunea activității auditorului verificat; · să efectueze investigații cu scopul de a identifica, corecta și preveni efectuarea de acțiuni necorespunzătoare de audit statutar la EIP-uri; · să monitorizeze evoluțiile pieței serviciilor de audit pentru EIP-uri; · să monitorizeze constant eventualele amenințări la adresa continuității activității societăților mari de audit, inclusiv riscurile care decurg din gradul ridicat de concentrare a pieței serviciilor de audit, și să impună societăților mari de audit să întocmească planuri de urgență pentru a aborda astfel de amenințări; · să desfășoare o activitate transparentă, inclusiv să publice rapoartele de verificare pentru asigurarea calității. Capitolul III (Cooperarea între autoritățile competente și relațiile cu autoritățile europene de supraveghere) Regulamentul prevede cooperarea la nivelul UE între autoritățile competente în cadrul AEVMP, care preia, astfel, atribuțiile mecanismului actual de cooperare la nivel UE aflat sub egida Grupului european al organelor de supraveghere a auditorilor (EGAOB), un grup de experți prezidat de Comisia Europeană. AEVMP are deja activitate în domeniul auditului (și contabilității) EIP-urilor, iar cadrul legislativ prevede cooperarea dintre AEVMP, Autoritatea bancară europeană (ABE) și Autoritatea europeană pentru asigurări și pensii ocupaționale (AEAPO) în cadrul comisiei mixte a acestora în domeniul auditului. AEVMP trebuie să constituie o comisie internă permanentă care ar trebui să fie compusă cel puțin din autoritățile competente naționale. AEVMP trebuie să publice orientări privind mai multe aspecte: de exemplu, conținutul și prezentarea raportului de audit și a raportului suplimentar adresat comitetului de audit, privind activitatea de supraveghere a comitetului de audit sau privind efectuarea verificărilor sistemelor de asigurare a calității. Se introduce o certificare „voluntară“ a calității auditului la nivel paneuropean pentru a majora vizibilitatea, recunoașterea și reputația tuturor societăților de audit care au capacitatea de a efectua audituri de înaltă calitate pentru EIP-uri. AEVMP trebuie să publice condițiile în care se poate obține certificarea, împreună cu toate implicațiile administrative și fiscale. Autoritățile competente naționale trebuie să se implice în examinarea cererilor de certificare. În ceea ce privește investigațiile și inspecțiile la fața locului, autoritățile competente trebuie să informeze autoritățile competente din alte state membre în cazul în care ajung la concluzia că se comit sau s-au comis acte de încălcare a prevederilor prezentului regulament. În plus, o autoritate competentă dintr-un stat membru poate să solicite unei autorități competente din alt stat membru să desfășoare o investigație pe teritoriul acesteia din urmă. Mai mult, la cererea uneia sau mai multor autorități competente, AEVMP poate constitui colegii ale autorităților competente pentru a înlesni exercitarea anumitor sarcini ale acestora. Capitolul IV (Cooperarea cu auditori din țări terțe și cu organizații și organisme internaționale) Autoritățile competente și AEVMP pot încheia acorduri de cooperare privind schimbul de informații cu autorități competente din țări terțe numai dacă se garantează secretul profesional al informațiilor furnizate și sunt respectate normele privind protecția datelor cu caracter personal furnizate. 3.3.5. Titlul V (Măsuri de supraveghere și sancțiuni) În vederea îmbunătățirii conformității cu dispozițiile prezentului regulament și în concordanță cu Comunicarea Comisiei din 9 decembrie 2010 „Consolidarea regimurilor de sancțiuni în sectorul serviciilor financiare“[8], se extind competențele de adoptare de măsuri de supraveghere și competențele de sancționare ale autorităților competente. Se au în vedere sancțiuni administrative pecuniare aplicate auditorilor și EIP-urilor pentru încălcările identificate. Autoritățile trebuie să abordeze o atitudine transparentă în ceea ce privește sancțiunile și măsurile aplicate. 3.3.6. Titlul VI (Dispoziții de raportare, tranzitorii și finale) Se introduce un regim tranzitoriu în ceea ce privește punerea în aplicare a obligativității rotației societăților de audit, a obligației de a organiza o procedură de selecție a societății de audit și a înființării societăților de audit care prestează numai servicii de audit. 3.3.7. Standarde tehnice de reglementare și conformitatea cu articolul 290 din TFUE Pentru a ține cont de evoluțiile din domeniul auditului și de pe piața de audit, AEVMP trebuie să transmită Comisiei standarde tehnice de reglementare care să specifice cerințele tehnice privind conținutul dosarului de transfer pe care trebuie să îl primească noul auditor și crearea unui certificat european de calitate pentru auditorii care efectuează audituri statutare la EIP-uri. Comisia este abilitată să adopte aceste standarde tehnice prin acte delegate. La 23 septembrie 2009, Comisia a adoptat propuneri de regulamente de înființare a Autorității bancare europene (ABE), a Autorității europene pentru asigurări și pensii ocupaționale (AEAPO) și a Autorității europene pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP)[9]. În acest sens, Comisia dorește să reamintească declarațiile legate de articolele 290 și 291 din TFUE pe care le-a făcut cu ocazia adoptării regulamentelor de înființare a autorităților europene de supraveghere, conform cărora: „În ceea ce privește procesul de adoptare a standardelor de reglementare, Comisia subliniază caracterul unic al sectorului serviciilor financiare, care decurge din structura Lamfalussy și este recunoscut în mod explicit în Declarația 39 anexată la TFUE. Cu toate acestea, Comisia are îndoieli majore în ceea ce privește conformitatea cu articolele 290 și 291 din TFUE a restricțiilor asupra rolului său în adoptarea actelor delegate și a măsurilor de punere în aplicare. 4. IMPLICAȚII BUGETARE Propunerea Comisiei nu are vreun impact direct sau indirect asupra bugetului Uniunii Europene. Mai precis, atribuțiile alocate organismelor UE de supraveghere, astfel cum sunt menționate în propunere, nu necesită finanțare suplimentară din partea UE. 2011/0359 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind cerințe specifice referitoare la auditul statutar al entităților de interes public (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și, în special, articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului actului legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[10], după consultarea Autorității Europene pentru Protecția Datelor[11], hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Auditorii statutari și societățile de audit statutar sunt abilitați (abilitate) prin lege să efectueze audituri statutare ale entităților de interes public în scopul creșterii încrederii publicului în situațiile financiare anuale și consolidate ale acestor entități. Rolul de interes public al auditului statutar înseamnă că o comunitate largă de persoane și instituții se bazează pe calitatea activității auditorului statutar. Un audit de bună calitate contribuie la funcționarea ordonată a piețelor prin îmbunătățirea integrității și eficienței situațiilor financiare. Prin urmare, auditorii au o funcție socială deosebit de importantă. (2) Legislația Uniunii prevede că situațiile financiare, compuse din conturi anuale sau conturi consolidate, ale instituțiilor de credit, societăților de asigurări, emitenților de valori mobiliare admise la tranzacționare pe o piață reglementată, instituțiilor de plată, OPCVM-urilor, instituțiilor emitente de monedă electronică și fondurilor de investiții alternative sunt auditate de una sau mai multe persoane autorizate să desfășoare astfel de audituri în conformitate cu legislația Uniunii, mai precis: Articolul 1 alineatul (1) din Directiva 86/635/CEE a Consiliului din 8 decembrie 1986 privind conturile anuale și conturile consolidate ale băncilor și ale altor instituții financiare[12], articolul 1 alineatul (1) din Directiva 91/674/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1991 privind conturile anuale și conturile consolidate ale întreprinderilor de asigurare[13], articolul 4 alineatul (4) din Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2004 privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată și de modificare a Directivei 2001/34/CE[14], articolul 15 alineatul (2) din Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE[15], articolul 73 din Directiva 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM)[16], articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2009/110/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea și supravegherea prudențială a activității instituțiilor emitente de monedă electronică, de modificare a Directivelor 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 2000/46/CE[17] și articolul 22 alineatul (3) din Directiva 2011/61/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2011 privind administratorii fondurilor de investiții alternative și de modificare a Directivelor 2003/41/CE și 2009/65/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1060/2009 și (UE) nr. 1095/2010[18]. În plus, articolul 4 alineatul (1) paragraful 1 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului[19] prevede, de asemenea, necesitatea auditării situațiilor financiare anuale ale societăților de investiții în cazul în care nu se aplică a patra Directivă 78/660/CEE a Consiliului din 25 iulie 1978 privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale[20] sau a șaptea Directivă 83/349/CEE a Consiliului din 13 iunie 1983 privind conturile consolidate[21]. (3) Condițiile de autorizare a persoanelor responsabile cu efectuarea auditului statutar, precum și cerințele minime pentru desfășurarea unui astfel de audit statutar sunt prevăzute în cadrul Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate, de modificare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului și de abrogare a Directivei 84/253/CEE a Consiliului[22]. (4) În perioada recentă de criză financiară, multe bănci au confirmat pierderi uriașe înregistrate între 2007 și 2009 din pozițiile bilanțiere și extrabilanțiere pe care le dețineau. Acestea au pus sub semnul întrebării atât modul în care auditorii le-au furnizat clienților rapoarte de audit fără rezerve pentru perioadele respective, cât și gradul de adecvare al cadrului legislativ actual. La 13 octombrie 2010, Comisia a publicat o Carte verde privind Politica de audit: lecțiile crizei[23], prin care a lansat o consultare publică vastă, în contextul general al reformei cadrului de reglementare a piețelor financiare, asupra rolului și sferei de cuprindere a auditului și asupra modului în care funcția auditului poate fi extinsă pentru a contribui la îmbunătățirea stabilității financiare. În urma consultării publice s-a concluzionat că prevederile Directivei 2006/43/CE privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate ale entităților de interes public pot fi îmbunătățite substanțial. Parlamentul European a publicat un raport din proprie inițiativă privind cartea verde la 13 septembrie 2011. Comitetul Economic și Social European a adoptat, de asemenea, un raport privind această carte verde la 16 iunie 2011. (5) Este important să se stabilească norme detaliate pentru a se garanta că auditurile statutare ale entităților de interes public sunt efectuate la un nivel de calitate corespunzător, de către auditori statutari și societăți de audit statutar care îndeplinesc condiții riguroase. Un regim de reglementare comun ar trebui să îmbunătățească integritatea, independența, obiectivitatea, responsabilitatea, transparența și fiabilitatea auditorilor statutari și ale societăților de audit statutar care efectuează audituri statutare la entități de interes public, contribuind la calitatea auditului statutar în Uniune și, prin urmare, la funcționarea fără probleme a pieței interne, ducând la un nivel ridicat al protecției consumatorilor și a investitorilor. Elaborarea unui act normativ distinct privind entitățile de interes public asigură, de asemenea, un grad înalt de armonizare și o aplicare uniformă, contribuind astfel la funcționarea mai eficace a pieței interne. (6) Sectorul financiar evoluează continuu, iar dreptul Uniunii creează categorii noi de instituții financiare. Importanța entităților și a activităților noi, din afara sistemului bancar reglementat, este în creștere, la fel ca și impactul acestora asupra stabilității financiare. Prin urmare, este oportun ca definiția entității de interes public să cuprindă și alte instituții și entități financiare, cum ar fi societățile de investiții, instituțiile de plată, organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM), instituțiile emitente de monedă electronică și fondurile de investiții alternative. (7) Auditul situațiilor financiare anuale și consolidate se dorește o măsură de protecție statutară pentru investitori, creditori și partenerii de afaceri care au participații sau interese de afaceri la entități de interes public. Prin urmare, auditorii statutari și societățile de audit statutar trebuie să fie pe deplin independente atunci când efectuează audituri statutare la astfel de entități, iar conflictele de interese trebuie evitate. Pentru a determina gradul de independență al auditorilor și al societăților de audit, se va ține cont de rețeaua în care funcționează auditorii și societățile. (8) O organizare corespunzătoare a auditorilor statutari și a societăților de audit statutar va contribui la prevenirea oricăror aspecte care le amenință independența. Astfel, proprietarii sau acționarii unei societăți de audit, precum și cei care o administrează, nu trebuie să intervină în derularea unui audit statutar în niciun mod care ar putea să pericliteze independența și obiectivitatea auditorului care efectuează auditul statutar în numele societății de audit. În plus, auditorii statutari și societățile de audit trebuie să stabilească politici și proceduri interne corespunzătoare pentru angajați și alte persoane din cadrul organizației care sunt implicate în activitatea de audit statutar, pentru a garanta respectarea obligațiilor statutare. Aceste politici și proceduri trebuie să vizeze în special preîntâmpinarea și abordarea oricăror amenințări la adresa independenței și să asigure calitatea, integritatea și temeinicia auditului statutar. Politicile și procedurile trebuie să fie proporționale cu dimensiunea și complexitatea activității comerciale desfășurate de auditorul statutar sau societatea de audit. (9) Auditorii, societățile de audit și angajații acestora trebuie să se abțină de la a efectua audituri statutare la o entitate în care dețin interese de afaceri sau financiare și de la a încheia tranzacții cu instrumente financiare emise, garantate sau sprijinite în vreun fel de o entitate auditată, altele decât participațiile la schemele organismelor de plasament colectiv diversificat. Auditorul statutar sau societatea de audit nu trebuie să intervină în procesele decizionale interne ale entității auditate. Trebuie să li se interzică auditorilor statutari sau angajaților acestora să ocupe funcții de conducere sau la nivelul consiliului de administrație al entității auditate până nu se scurge o perioadă corespunzătoare de la finalizarea misiunii de audit. (10) Nivelul și structura onorariilor primite de la o entitate auditată pot, de asemenea, să amenințe independența unui auditor statutar sau a unei societăți de audit. Prin urmare, este important să se garanteze că onorariile de audit nu sunt condiționate în niciun fel, iar în cazul în care onorariile de audit percepute unui singur client au o valoare considerabilă, să se stabilească o procedură specifică de asigurare a calității auditului. Dacă un auditor statutar sau o societate de audit depinde prea mult de un singur client, aceasta trebuie să se abțină de la a efectua auditul statutar în cauză. (11) Independența auditorilor statutari, a societăților de audit sau a membrilor rețelelor din care aceștia fac parte poate fi compromisă prin prestarea altor servicii decât cele de audit statutar către entitățile auditate. Prin urmare, este oportun să li se interzică auditorilor statutari, societăților de audit și membrilor rețelelor din care aceștia fac parte să presteze servicii care nu au legătură cu auditul către entitățile auditate. Dacă o societate de audit prestează servicii care nu au legătură cu auditul către o societate, acea societate de audit nu mai poate efectua auditul statutar al companiei în cauză, reducându-se astfel numărul societăților de audit disponibile pentru derularea de audituri statutare, mai ales în sectorul auditului entităților de interes public de dimensiuni mari, în care piața este concentrată. Drept urmare, pentru a asigura existența unui număr minim de societăți de audit care pot furniza servicii de audit către entitățile de interes public de dimensiuni mari, este oportun să li se impună societăților de audit de dimensiuni mari să își axeze activitatea profesională pe efectuarea de audituri statutare și să li se interzică să presteze alte servicii care nu au legătură cu funcția de auditor statutar, cum ar fi serviciile de consultanță. (12) În vederea evitării conflictelor de interese, este important ca, înainte de a accepta sau de a continua o misiune de audit statutar la o entitate de interes public, auditorul statutar sau societatea de audit să verifice dacă îndeplinește condițiile de independență și, mai precis, dacă în urma relației cu entitatea respectivă nu apar aspecte care îi periclitează independența. Pentru a-și păstra independența, este de asemenea important să țină o evidență a tuturor aspectelor care ar putea periclita independența lor sau a altor persoane implicate în procesul de audit statutar, dar și a măsurilor de protecție luate pentru a diminua aceste aspecte. Mai mult, în cazul în care aspectele care le periclitează independența rămân semnificative, cu toate că s-au luat măsuri de diminuare, auditorii sau societățile de audit trebuie să demisioneze sau să se abțină de la îndeplinirea misiunii de audit. Auditorul statutar sau societatea de audit trebuie să își confirme anual poziția independentă către comitetul de audit al entității auditate și să discute cu membrii respectivului comitet despre aspectele care i-ar putea periclita independența și despre măsurile luate pentru a diminua aceste aspecte. (13) Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date[24] reglementează prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată în statele membre în conformitate cu prezentul regulament și sub supravegherea autorităților competente din statele membre, în special a autorităților publice independente desemnate de statele membre. Regulamentul (UE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date[25] reglementează prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată de AEVMP în conformitate cu prezentul regulament și sub supravegherea Autorității Europene pentru Protecția Datelor. Orice schimb sau transfer de informații efectuat de autoritățile competente trebuie să respecte normele privind transferul datelor cu caracter personal, astfel cum sunt prevăzute în Directiva 95/46/CE, și orice schimb sau transfer de informații efectuat de AEVMP trebuie să respecte normele privind transferul datelor cu caracter personal, astfel cum sunt prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 45/2001. (14) Este important ca auditorii statutari și societățile de audit să respecte drepturile clienților la viața privată și la protecția datelor cu caracter personal. Prin urmare, aceștia trebuie să se supună unor reguli stricte privind confidențialitatea și păstrarea secretului profesional care să nu împiedice, totuși, aplicarea adecvată a prezentului regulament sau cooperarea cu auditorul grupului în timpul efectuării auditului situațiilor financiare consolidate, în cazul în care societatea-mamă se află într-o țară terță, cu condiția respectării Directivei 95/46/CE. Totuși, aceste norme nu permit unui auditor statutar sau unei societăți de audit să coopereze cu autoritățile din țări terțe în afara canalelor de cooperare prevăzute la Capitolul XI din Directiva 2006/43/CE. Aceste norme de confidențialitate trebuie să fie valabile și pentru orice auditor statutar sau societate de audit care nu mai efectuează o anumită sarcină de audit. (15) Auditul statutar are drept rezultat un aviz privind veridicitatea și corectitudinea situațiilor financiare ale entităților auditate. Posibilitatea ca factorii interesați să nu cunoască limitările unui audit (pragul de semnificație, tehnicile de eșantionare, rolul auditorului în depistarea fraudei și responsabilitatea conducerii) poate antrena un decalaj între realitate și așteptări. Pentru a reduce acest decalaj, este important să se clarifice sfera de cuprindere a auditului statutar. (16) Deși responsabilitatea principală de a furniza informații financiare revine conducerii entităților auditate, auditorii au rolul important de a aduce în mod activ în atenția conducerii probleme din perspectiva utilizatorului. Astfel, pentru a îmbunătăți calitatea auditului, este esențial să se consolideze scepticismul profesional al auditorilor față de entitatea auditată. Auditorii trebuie să admită posibilitatea existenței unei denaturări semnificative datorate fraudei sau erorii, indiferent de experiența anterioară a auditorului în ceea ce privește onestitatea și integritatea conducerii entității auditate. Asigurarea calității auditului trebuie să reprezinte criteriul principal de organizare a activității de audit, precum și de alocare a resurselor necesare în funcție de sarcini. Integritatea auditorului statutar, a societății de audit și a personalului acestora este esențială pentru a garanta încrederea publicului în auditurile statutare și în piețele financiare. Prin urmare, orice incident care poate avea consecințe grave asupra integrității activității de audit statutar trebuie gestionat corespunzător. Auditorul statutar sau societatea de audit trebuie să își bazeze activitatea de audit pe documente adecvate. (17) În cazul situațiilor financiare consolidate, este important să se definească clar responsabilitățile auditorilor statutari care verifică diferite entități din cadrul grupului. În acest sens, întreaga responsabilitate pentru raportul de audit trebuie să îi revină auditorului grupului. (18) Evaluarea temeinică a controlului intern al calității pentru auditurile efectuate în cadrul fiecărei misiuni va contribui la un audit de înaltă calitate. Drept urmare, auditorul statutar sau societatea de audit trebuie să elaboreze raportul de audit numai după ce a finalizat evaluarea controlului intern al calității. (19) Concluziile auditului statutar trebui să fie prezentate factorilor interesați în raportul de audit. Pentru a spori încrederea factorilor interesați în situațiile financiare ale entității auditate, este foarte important ca raportul de audit să fie bine fondat și justificat, iar conținutul trebuie să cuprindă și informații suplimentare specifice legate de auditul efectuat. Mai precis, raportul de audit trebuie să includă informații suficiente cu privire la metodologia utilizată, în special proporția în care bilanțul a fost verificat direct și proporția în care a fost analizat din punct de vedere al sistemului și al conformității, pragul de semnificație aplicat la efectuarea auditului, principalele secțiuni din situațiile financiare care pot cuprinde denaturări semnificative, dacă auditul statutar a avut ca scop identificarea fraudelor, iar în cazul unei opinii cu rezerve sau negative sau a unei imposibilități de exprimare a unei opinii, motivele acestei decizii. (20) Îmbunătățirea comunicării dintre auditorul statutar sau societatea de audit, pe de o parte, și comitetul de audit, pe de altă parte, ar permite îmbunătățirea semnificativă a calității auditului statutar al entității verificate. În plus față de un dialog constant pe parcursul derulării auditului statutar, este important ca auditorul statutar sau societatea de audit să transmită comitetului de audit un raport suplimentar mai detaliat al concluziilor auditului statutar. Aceste rapoarte suplimentare mai detaliate trebuie să fie disponibile pentru autoritățile de supraveghere ale entităților de interes public, dar nu și pentru publicul larg. (21) În prezent, auditorii statutari sau societățile de audit transmit organismelor de supraveghere a entităților de interes public informații privind fapte sau decizii care ar putea reprezenta încălcări ale normelor care reglementează activitățile entității auditate sau împiedicarea funcționării continue a entității auditate. Și sarcinile de monitorizare ar fi facilitate prin obligarea organismelor de supraveghere ale instituțiilor de credit și ale instituțiilor financiare să mențină un dialog constant cu auditorii statutari și cu societățile de audit. (22) Pentru a crește credibilitatea și responsabilitatea auditorilor statutari și a societăților de audit care derulează audituri statutare la entitățile de interes public, este important să crească și transparența rapoartelor întocmite de auditorii statutari și de societățile de audit. În consecință, auditorilor statutari și societăților de audit trebuie să li se solicite să furnizeze informațiile financiare auditate, reprezentând, în special, cifra de afaceri totală defalcată pe onorarii achitate de entitățile de interes public, onorarii de audit achitate de alte entități și onorarii pentru alte servicii. Auditorii trebuie să furnizeze și informații financiare la nivelul rețelei din care fac parte. Rapoartele de transparență ale societăților de audit trebuie să includă și o declarație privind guvernanța corporativă, care să arate dacă societatea de audit aplică mecanisme pentru o bună guvernanță corporativă. Autoritățile competente trebuie să primească informații suplimentare cu privire la onorariile de audit, în vederea simplificării sarcinilor lor de supraveghere. (23) Comitetele de audit sau organismele cu funcție echivalentă din cadrul entității auditate au un rol decisiv în efectuarea unor audituri statutare de calitate ridicată. În special, este important să se consolideze independența și competențele tehnice ale comitetului de audit, impunând obligația ca majoritatea membrilor comitetului să fie independenți, iar minimum un membru să aibă competențe în domeniul auditului și alt membru în domeniul auditului și/sau contabilității. În Recomandarea Comisiei din 15 februarie 2005 privind rolul directorilor neexecutivi sau al membrilor consiliilor de supraveghere ale societăților cotate la bursă și comitetele consiliului de administrație sau de supraveghere[26] se prevede modul de constituire și de funcționare a comitetelor de audit. Totuși, având în vedere dimensiunile consiliilor de administrație ale societăților cu capitalizare bursieră redusă și ale entităților de interes public mici și mijlocii, ar fi oportun ca atribuțiile comitetului de audit sau ale organismului cu funcții echivalente din cadrul entităților auditate să poată fi îndeplinite în întregime de organismul administrativ sau de supraveghere. De asemenea, entitățile de interes public care sunt OPCVM-uri sau fonduri de investiții alternative trebuie scutite de obligația de a desemna un comitet de audit. Această scutire are în vedere faptul că atunci când aceste fonduri funcționează numai în scopul administrării în comun a activelor, angajarea unui comitet de audit nu este adecvată. OPCVM-urile și fondurile de investiții alternative, precum și societățile care le gestionează, funcționează într-un cadru de reglementare strict definit și fac obiectul unor mecanisme de guvernanță specifice, cum ar fi controalele exercitate de depozitarii acestora. (24) De asemenea, este important să se consolideze rolul comitetului de audit în desemnarea unui nou auditor statutar sau a unei noi societăți de audit, pentru ca adunarea generală a acționarilor sau a membrilor entității auditate să decidă în cunoștință de cauză. Astfel, atunci când consiliul de administrație înaintează o propunere adunării generale trebuie să menționeze dacă propunerea dă curs recomandării comitetului de audit, iar dacă nu, care sunt motivele. Recomandarea comitetului de audit trebuie să includă cel puțin două opțiuni posibile pentru misiunea de audit și o preferință justificată corespunzător pentru una dintre ele, astfel încât adunarea generală să aibă o posibilitate reală de a alege. Pentru ca recomandarea să furnizeze o justificare corectă și adecvată, comitetul de audit trebuie să utilizeze rezultatele unei proceduri obligatorii de selecție organizate de entitatea auditată, prin comitetul de audit. Entitatea auditată trebuie să invite la procedura de selecție auditori statutari sau societăți de audit, inclusiv de dimensiuni mici, care să prezinte oferte pentru misiunea de audit. Documentația procedurii de licitație trebuie să cuprindă criterii de selecție transparente și nediscriminatorii care să fie utilizate la evaluarea ofertelor. Cu toate acestea, având în vedere că o astfel de procedură de selecție ar presupune costuri pentru societățile cu o capitalizare bursieră redusă sau pentru entitățile de interes public mici și mijlocii, având în vedere dimensiunea acestora, este oportun ca astfel de entități să fie scutite de această obligație. (25) Dreptul adunării generale a acționarilor sau a membrilor entității auditate de a-și alege auditorul statutar sau societatea de audit nu ar mai avea valoare în cazul în care entitatea auditată ar încheia un contract cu un terț prin care i s-ar restrânge acest drept. În consecință, orice clauză contractuală convenită între entitatea auditată și un terț cu privire la desemnarea sau restrângerea dreptului de a alege un anumit auditor sau o anumită societate de audit trebuie considerată nulă și neavenită. (26) Numirea a doi sau mai mulți auditori statutari sau societăți de audit de către entitățile de interes public ar consolida scepticismul profesional și ar contribui la o calitate mai bună a auditului. De asemenea, această măsură combinată cu prezența societăților mai mici de audit facilitează dezvoltarea capacității acestor societăți și contribuie, astfel, la creșterea alternativelor aflate la dispoziția entităților de interes public în ceea ce privește alegerea auditorilor statutari și a societăților de audit. În consecință, entitățile de interes public de dimensiuni mari trebuie încurajate și stimulate să desemneze mai mulți auditori statutari sau mai multe societăți de audit care să efectueze auditul statutar. (27) Pentru a preîntâmpina pericolul familiarizării și a consolida, astfel, independența auditorilor statutari și a societăților de audit, este important să se stabilească o durată maximă a misiunii de audit efectuate de un auditor statutar sau de o societate de audit la o anumită entitate auditată. De asemenea, trebuie să se stabilească un mecanism adecvat de rotație treptată a personalului implicat de cel mai mult timp în auditul statutar, inclusiv a principalilor parteneri de audit care efectuează auditul statutar în numele societății de audit. Este de asemenea important să se prevadă o perioadă adecvată în decursul căreia auditorul statutar sau societatea de audit să nu poată efectua auditul statutar al aceleiași entități. Pentru a asigura o tranziție fără probleme, fostul auditor trebuie să îi transmită noului auditor un dosar de predare cu informații pertinente. (28) Pentru a proteja independența auditorului, este important ca revocarea să fie posibilă numai în cazul în care există motive întemeiate, iar aceste motive sunt comunicate autorității sau autorităților responsabile cu supravegherea. În cazul în care există motive întemeiate, dar entitatea auditată nu ia măsuri, comitetul de audit, acționarii, autoritățile competente responsabile cu supravegherea auditorilor și a societăților de audit sau autoritățile competente responsabile cu supravegherea entității de interes public trebuie să aibă competența de a sesiza o instanță națională în scopul revocării auditorului. (29) În vederea asigurării unui nivel ridicat de încredere a investitorilor și a consumatorilor în piața internă, prin evitarea conflictelor de interese, auditorii statutari și societățile de audit trebuie supravegheate corespunzător de autorități competente independente de profesia de auditor, care au capacitatea, experiența și resursele necesare. Autoritățile competente interne trebuie să aibă atribuțiile necesare pentru a-și îndeplini sarcinile de supraveghere, inclusiv capacitatea de a accesa documente, de a solicita informații de la orice persoană și de a desfășura inspecții. Aceste autorități trebuie să se specializeze în monitorizarea piețelor financiare sau a respectării obligațiilor de raportare financiară sau în supravegherea auditului statutar. Cu toate acestea, trebuie să existe posibilitatea ca supravegherea respectării obligațiilor impuse autorităților de interes public să fie realizată de autoritățile competente responsabile cu supravegherea acestor entități. Nu trebuie să existe posibilitatea ca auditorii statutari sau societățile de audit să exercite influențe nedorite asupra finanțării autorităților competente. (30) Dacă există o cooperare reală între autoritățile însărcinate cu diferite misiuni la nivel național se va îmbunătăți și calitatea activităților de supraveghere. Prin urmare, autoritățile competente de supraveghere a respectării obligațiilor privind auditul statutar al entităților de interes public trebuie să coopereze cu autoritățile responsabile pentru aprobarea și înregistrarea auditorilor statutari și a societăților de audit, cu autoritățile de supraveghere a entităților de interes public și cu unitățile de informații financiare menționate în Directiva 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului[27]. (31) Asigurarea calității auditului statutar prin mijloace externe este esențială pentru un audit de calitate înaltă. Informațiile financiare publicate sunt mai credibile, iar acționarii, investitorii, creditorii și alte părți interesate sunt mai bine protejate. Auditorii statutari și societățile de audit trebuie, deci, să se supună unui sistem de asigurare a calității aflat în responsabilitatea autorităților competente, garantând astfel obiectivitatea și independența față de profesia de auditor. Verificările de asigurare a calității trebuie organizate astfel încât fiecare auditor statutar sau societate de audit care desfășoară audituri statutare la entități de interes public să fie supusă unei verificări de asigurare a calității cel puțin la fiecare trei ani. În Recomandarea Comisiei din 6 mai 2008 privind asigurarea calității externe pentru auditorii statutari și firmele de audit care auditează entități de interes public[28] se furnizează informații privind modul în care trebuie efectuate inspecțiile. Verificările de asigurare a calității trebuie să fie proporționale cu nivelul și complexitatea activității auditorului statutar sau a societății de audit evaluate. (32) Investigațiile ajută la identificarea, prevenirea și corectarea auditurilor statutare efectuate deficitar ale entităților de interes public. În consecință, autoritățile competente trebuie să fie împuternicite să efectueze investigații ale auditorilor statutari și ale societăților de audit. (33) Piața serviciilor de audit statutar furnizate entităților de interes public evoluează în timp. Prin urmare, este necesar ca autoritățile competente să monitorizeze evoluțiile pieței, mai ales în ceea ce privește posibilitatea existenței unui număr limitat de auditori și riscurile antrenate de un grad ridicat de concentrare a pieței. (34) Dispariția societăților de audit importante poate perturba furnizarea serviciilor de audit pe piață și poate avea drept rezultat continuarea cumulării structurale a riscului pe piață. Drept urmare, autoritățile competente trebuie să solicite celor mai mari societăți de audit din fiecare stat membru, ca măsură preventivă, să întocmească planuri de urgență pentru eventualitatea producerii unui eveniment care ar pune sub semnul întrebării continuarea activității societății în cauză. Aceste planuri pot include măsuri de pregătire a falimentului ordonat al societății în cauză. (35) Transparența activităților autorităților competente va spori încrederea investitorilor și a consumatorilor în piața internă. Ca urmare, autoritățile competente trebuie să raporteze în mod regulat activitățile derulate și să publice rapoarte individuale de inspecție. (36) Cooperarea între autoritățile competente ale statelor membre poate contribui semnificativ la asigurarea unui nivel înalt și consecvent de calitate al auditului statutar în cadrul Uniunii. Prin urmare, autoritățile competente ale statelor membre trebuie să coopereze, atunci când este necesar, în vederea îndeplinirii sarcinilor de supraveghere privind auditul statutar. În ceea ce privește reglementarea și supravegherea, autoritățile trebuie să respecte principiul competenței statului membru de origine în care este autorizat auditorul statutar sau societatea de audit și în care își are sediul social entitatea auditată. Cooperarea între autoritățile competente s-ar îmbunătăți dacă ar fi organizată în cadrul Comitetului comun al autorităților europene de supraveghere (AES), sub coordonarea Autorității europene pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP), organism instituit prin Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe)[29]. AEVMP, cu sprijinul Autorității bancare europene (ABE) înființate în baza Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea bancară europeană)[30] și al Autorității europene de asigurări și pensii ocupaționale (AEAPO) înființate în baza Regulamentului (UE) nr. 1094/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană de asigurări și pensii ocupaționale)[31], trebuie să contribuie la această cooperare prin transmiterea de avize și orientări către autoritățile competente naționale. (37) Cooperarea dintre autoritățile competente ale statelor membre trebuie să cuprindă schimbul de informații, verificarea asigurării calității, asistență în investigațiile privind auditurile statutare ale entităților de interes public (inclusiv în cazurile în care practicile care fac obiectul investigației nu constituie o încălcare a unei prevederi legislative sau de reglementare în vigoare în statele membre vizate) și planurile de urgență. Modalitățile de cooperare între autoritățile competente ale statelor membre pot include crearea de colegii care să reunească autoritățile competente și delegarea sarcinilor între autorități. O astfel de cooperare trebuie să țină cont de conceptul de rețea în care funcționează auditorii și societățile. Autoritățile competente și autoritățile europene de supraveghere trebuie să respecte normele corespunzătoare de confidențialitate și de păstrare a secretului profesional. (38) Recunoașterea capacității auditorilor statutari și a societăților de audit de a efectua audituri statutare la entitățile de interes public va facilita accesul auditorilor și al societăților la alți clienți. Prin urmare, este important să se prevadă crearea unui certificat de calitate la nivel european, sarcină care ar trebui să revină AEVMP. Autoritățile competente naționale trebuie să se implice în analizarea cererilor de certificare. (39) Având în vedere relațiile dintre piețele de capital, este necesar ca autoritățile naționale competente și autoritățile europene de supraveghere să fie abilitate să coopereze cu autoritățile și organismele de supraveghere din țări terțe în ceea ce privește schimbul de informații sau verificările de asigurare a calității. Cu toate acestea, atunci când cooperarea cu autoritățile competente din țări terțe implică documente de lucru privind auditul sau de alte documente deținute de auditorii statutari sau de societățile de audit, trebuie să se aplice procedurile Directivei 2006/43/CE. (40) Pentru a asigura funcționarea în bune condiții a piețelor de capital este necesară o capacitate sustenabilă de furnizare a serviciilor de audit și o piață competitivă a serviciilor de audit, pe care să fie prezente suficiente societăți de audit capabile să efectueze audituri statutare la entități de interes public. AEVMP trebuie să raporteze modificările aduse de prezentul regulament în structura pieței de audit. La realizarea unor astfel de analize, AVMP trebuie să țină seama de impactul normelor naționale de răspundere civilă aplicabile auditorilor statutari asupra structurii pieței serviciilor de audit. Pe baza acestor rapoarte și a altor dovezi adecvate, Comisia trebuie să prezinte un raport privind impactul normelor naționale de răspundere civilă aplicabile auditorilor statutari asupra structurii pieței serviciilor de audit și să ia măsurile pe care le consideră necesare în urma constatărilor raportului. (41) În vederea îmbunătățirii respectării dispozițiilor prezentului regulament și în concordanță cu Comunicarea Comisiei din 9 decembrie 2010 „Consolidarea regimurilor de sancțiuni în sectorul serviciilor financiare“[32], trebuie consolidate competențele de adoptare de măsuri de supraveghere și competențele de sancționare ale autorităților competente. Trebuie să se prevadă sancțiuni administrative pecuniare aplicabile auditorilor statutari, societăților de audit și entităților de interes public pentru contravențiile identificate. Autoritățile trebuie să aibă o atitudine transparentă în ceea ce privește sancțiunile și măsurile aplicate. Adoptarea și publicarea sancțiunilor trebuie să respecte drepturile fundamentale, după cum sunt stabilite în Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, în special dreptul la respectarea vieții private și de familie (articolul 7), dreptul la protecția datelor cu caracter personal (articolul 8) și dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil (articolul 47). (42) Denunțătorii pot aduce date noi autorităților competente, contribuind la descoperirea și sancționarea neregulilor, inclusiv a fraudelor. Cu toate acestea, denunțătorii pot fi descurajați să facă acest lucru de teama repercusiunilor, sau de lipsa unor stimulente în acest sens. Statele membre pot oferi stimulente pentru denunțători; totuși, aceștia trebuie să fie eligibili pentru astfel de stimulente numai în cazul în care aduc informații noi, pe care nu aveau obligația statutară de a le notifica, iar aceste informații conduc la aplicarea unei sancțiuni pentru încălcarea prezentului regulament. Statele membre trebuie să se asigure că regimurile privind denunțarea pe care le aplică includ și mecanisme prin care se oferă protecția adecvată persoanei incriminate, în special în ceea ce privește dreptul la protecția datelor sale cu caracter personal și procedurile care asigură dreptul persoanei incriminate la apărare și dreptul de a fi audiată înainte de adoptarea unei decizii care o privește, precum și dreptul la o cale de atac eficientă în fața unei instanțe împotriva unei decizii care o privește. (43) Pentru a ține cont de evoluția activității de audit și a pieței serviciilor de audit, Comisia trebuie să fie abilitată să precizeze cerințe tehnice referitoare la conținutul dosarului de predare pe care noul auditor statutar sau noua societate de audit trebuie să îl primească și la crearea unui certificat european de calitate pentru auditorii statutari și societățile de audit care efectuează audituri statutare la entitățile de interes public. (44) Pentru a ține seama de progresele tehnice de pe piețele financiare, din domeniul auditului și al profesiei de auditor și pentru a specifica cerințele prezentului regulament, Comisia trebuie să fie abilitată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Utilizarea actelor delegate este necesară mai ales pentru adaptarea listei serviciilor legate de audit și a serviciilor care nu au legătură cu auditul, precum și pentru a stabili nivelul taxelor pe care le poate solicita AEVMP pentru acordarea certificatului european de calitate pentru auditori statutari și societăți de audit. Este deosebit de important ca, în timpul lucrărilor de pregătire, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți. Atunci când pregătește și elaborează acte delegate, Comisia trebuie să asigure transmiterea simultană, în timp util și în mod adecvat a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu. (45) Pentru a asigura siguranța juridică și tranziția fără probleme la sistemul introdus de prezentul regulament, este important să se introducă un regim tranzitoriu în ceea ce privește punerea în aplicare a obligativității rotației societăților de audit, obligația de a organiza o procedură de selecție a societății de audit și transformarea societăților de audit în societăți care prestează numai servicii de audit. (46) Deoarece obiectivele prezentului regulament, mai precis clarificarea și definirea mai exactă a rolului auditului statutar în cazul entităților de interes public, îmbunătățirea informațiilor furnizate de auditorul statutar sau de societatea de audit către entitatea auditată, investitori sau alți factori interesați, îmbunătățirea canalelor de comunicare între auditori și organismele de supraveghere a entităților de interes public, prevenirea conflictelor de interese care apar în urma prestării de servicii care nu au legătură cu auditul către entitățile de interes public, reducerea riscului de apariție a unor conflicte de interese din cauza sistemului actual în care „entitatea auditată selectează și plătește auditorul“ sau a pericolului familiarizării, simplificarea procedurii de schimbare a auditorului statutar sau a societății de audit și de alegere a unui furnizor servicii de audit pentru entitățile de interes public, existența unui număr mai mare de furnizori de audit pe care entitățile de interes public să îi poată alege și îmbunătățirea eficacității, a independenței și a consecvenței reglementării și supravegherii auditorilor statutari și a societăților de audit care efectuează audituri statutare la entitățile de interes public, inclusiv în ceea ce privește cooperarea la nivelul Uniunii, nu pot fi îndeplinite în mod satisfăcător la nivelul statelor membre și, în consecință, având în vedere amploarea lor, pot fi îndeplinite mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum se prevede la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor menționate. (47) Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special de Carta Drepturilor Fundamentale a Uniunii Europene, mai precis dreptul la respectarea vieții private și de familie (articolul 7), dreptul la protecția datelor cu caracter personal (articolul 8), libertatea de a desfășura o activitate comercială (articolul 16), dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil (articolul 47), prezumția de nevinovăție și dreptul la apărare (articolul 48), principiile legalității și proporționalității infracțiunilor și pedepselor (articolul 49), dreptul de a nu fi judecat sau condamnat de două ori pentru aceeași infracțiune (articolul 50), și trebuie aplicat în conformitate cu drepturile și principiile respective, ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: Titlul I Obiect, domeniu de aplicare și definiții Articolul 1 Obiect Prezentul regulament prevede dispoziții privind desfășurarea auditului statutar al situațiilor financiare anuale și consolidate ale entităților de interes public, norme privind organizarea și selecția auditorilor statutari și a societăților de audit aplicate de entitățile de interes public pentru a promova independența acestora și pentru a evita conflictele de interese, precum și norme privind supravegherea respectării acestor dispoziții de către auditorii statutari și societățile de audit. Articolul 2 Domeniu de aplicare 1. Prezentul regulament se aplică: (a) auditorilor statutari și societăților de audit care efectuează audituri statutare la entitățile de interes public; (b) entităților de interes public. 2. Prezentul regulament se aplică fără a aduce atingere prevederilor Directivei 2006/43/CE. Articolul 3 Definiții În sensul prezentului regulament se aplică definițiile prevăzute la articolul 2 din Directiva 2006/43/CE, cu excepția definițiilor pentru „raportul de audit“ și „autoritatea competentă“. Articolul 4 Entități de interes public de dimensiuni mari În sensul prezentului regulament, „entitățile de interes public de dimensiuni mari“ includ următoarele: (a) în legătură cu entitățile definite la articolul 2 punctul 13 litera (a) din Directiva 2006/43/CE, cei mai mari 10 emitenți de acțiuni din fiecare stat membru evaluați în funcție de capitalizarea bursieră pe baza cotațiilor de sfârșit de an și în orice caz, toți emitenții de acțiuni care au înregistrat o capitalizare bursieră medie de peste 1 000 000 000 EUR în decursul celor trei ani calendaristici anteriori, pe baza cotațiilor de sfârșit de an; (b) în legătură cu entitățile definite la articolul 2 punctul 13 literele (b) - (f) din Directiva 2006/43/CE, orice entitate care la data închiderii bilanțului are un bilanț total de peste 1 000 000 000 EUR; (c) în legătură cu entitățile definite la articolul 2 punctul 13 literele (g) și (h) din Directiva 2006/43/CE, orice entitate ale cărei active totale administrate depășesc 1 000 000 000 EUR la data închiderii bilanțului; Titlul II Condiții de derulare a auditului statutar al entităților de interes public CAPITOLUL I INDEPENDENȚA ȘI EVITAREA CONFLICTELOR DE INTERESE Articolul 5 Independența și obiectivitatea Auditorul statutar sau societatea de audit ia toate măsurile necesare pentru a se asigura că derularea auditului statutar al unei entități de interes public nu este influențată de un conflict de interese existent sau potențial ori de relații de afaceri sau de altă natură care implică auditorul statutar sau societatea de audit care efectuează auditul și după caz, rețeaua din care face parte, personalul de conducere, auditorii, angajații și orice persoană fizică ale cărei servicii se află la dispoziția sau sub controlul auditorului statutar sau a societății de audit sau orice persoană legată direct sau indirect de auditorul statutar sau de societatea de audit printr-o relație de control. Articolul 6 Organizarea internă a auditorilor și a societăților de audit 1. Auditorul statutar sau societatea de audit respectă următoarele cerințe organizaționale: (a) societatea de audit stabilește politici și proceduri corespunzătoare prin care se asigură că proprietarii sau acționarii săi, precum și membrii organismelor administrative, de conducere și de supraveghere ale societății sau ale unei societăți afiliate, nu intervin în derularea auditului statutar astfel încât să pericliteze independența și obiectivitatea auditorului statutar care efectuează auditul statutar în numele societății de audit; (b) auditorul statutar sau societatea de audit aplică proceduri administrative și contabile robuste, mecanisme interne de control, proceduri eficace de evaluare a riscurilor, precum și un control real și măsuri de protecție pentru sistemele de prelucrare a informațiilor. Mecanismele interne de control sunt elaborate astfel încât să garanteze că deciziile și procedurile sunt respectate la toate nivelurile societății de audit sau ale structurii de lucru a auditorului statutar. Auditorul statutar sau societatea de audit implementează și menține proceduri decizionale și structuri organizatorice care să specifice în mod exact și documentat structurile ierarhice și să repartizeze funcții și responsabilități; (c) auditorul statutar sau societatea de audit elaborează politici și proceduri adecvate pentru a se asigura că angajații săi și orice alte persoane fizice ale căror servicii se află la dispoziția sau sub controlul său și care sunt implicate direct în activitățile de audit statutar dețin cunoștințele și experiența corespunzătoare pentru a îndeplini sarcinile alocate; (d) auditorul statutar sau societatea de audit elaborează politici și proceduri adecvate pentru a se asigura că externalizarea sarcinilor cheie de audit nu afectează calitatea controlului intern al auditorului statutar sau al societății de audit și nici capacitatea autorităților competente de a verifica dacă auditorul statutar sau societatea de audit respectă obligațiile prevăzute de prezentul regulament; (e) auditorul statutar sau societatea de audit elaborează sisteme administrative și organizatorice adecvate și eficace pentru a preveni, identifica, elimina sau gestiona și pentru a releva aspectele care îi amenință independența, menționate la articolul 11alineatul (2); (f) auditorul statutar sau societatea de audit elaborează proceduri și standarde adecvate privind efectuarea auditului statutar al entităților de interes public, consilierea, supravegherea și evaluarea activității angajaților și organizarea structurii dosarului de audit menționat la articolul 15 alineatul (5); (g) auditorul statutar sau societatea de audit elaborează un sistem intern de control al calității în scopul asigurării calității auditului statutar al entităților de interes public. Sistemul de control al calității acoperă cel puțin procedurile și standardele menționate la litera (f). În cazul unei societăți de audit, responsabilitatea sistemului intern de control al calității revine unei persoane autorizate ca auditor statutar; (h) auditorul statutar sau societatea de audit utilizează sistemele, procedurile și resursele corespunzătoare pentru a asigura continuitatea și consecvența derulării activităților sale de audit statutar; (i) auditorul statutar sau societatea de audit stabilește o politică prin care interzice implicarea sa ori a angajaților săi în infracțiuni sau încălcări ale legii în timpul desfășurării activității. De asemenea, auditorul statutar sau societatea de audit elaborează proceduri organizatorice și administrative corespunzătoare și eficace pentru a gestiona și a ține evidența evenimentelor care au sau pot avea consecințe grave asupra integrității activităților sale de audit statutar; (j) auditorul statutar sau societatea de audit implementează politici de remunerare adecvate prin care oferă suficiente stimulente legate de performanțe astfel încât să asigure calitatea auditului. Recompensarea și evaluarea performanțelor angajaților nu se efectuează în funcție de veniturile pe care le obține auditorul statutar sau societatea de audit de la entitatea auditată; (k) auditorul statutar sau societatea de audit monitorizează și evaluează gradul de adecvare și eficacitatea sistemelor sale, a mecanismelor și a procedurilor de control intern și de control intern al calității, stabilite în conformitate cu prezentul regulament, și ia măsurile necesare pentru soluționarea deficiențelor. În special, auditorul statutar sau societatea de audit realizează o evaluare anuală a sistemului intern de controlul calității menționat la punctul (g). Auditorul statutar sau societatea de audit ține evidența rezultatelor evaluărilor respective și a eventualelor măsuri propuse pentru modificarea sistemului intern de control al calității. Politicile și procedurile menționate în primul paragraf se bazează pe documente și sunt comunicate angajaților auditorului statutar sau ai societății de audit. Eventuala externalizare a funcțiilor de audit, astfel cum se menționează la litera (d), nu afectează răspunderea auditorului statutar sau a societății de audit față de entitatea auditată. 2. La aplicarea dispozițiilor de la alineatul 1 al prezentului articol, auditorul statutar sau societatea de audit ține cont de dimensiunea și complexitatea activităților desfășurate. Auditorul statutar sau societatea de audit trebuie să poată demonstra autorității competente menționate la articolul 35 alineatul (1) că aplică dispozițiile menționate proporțional cu dimensiunile și complexitatea activității sale. Articolul 7 Independența față de entitatea auditată 1. Auditorul statutar sau societatea de audit sau oricine deține drepturi de vot într-o societate de audit trebuie să fie independent de entitatea auditată și să nu ia parte la procesul decizional al entității auditate. 2. Auditorul statutar, societatea de audit, partenerii cheie de audit, angajații acestora și orice persoane fizice ale căror servicii se află la dispoziția sau sub controlul auditorului statutar sau a societății de audit și care sunt implicate direct în activitățile de audit statutar, precum și persoanele care au legături strânse cu acestea în sensul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 2004/72/CE[33] a Comisiei nu au dreptul să achiziționeze, să vândă sau să efectueze orice alte tranzacții cu instrumente financiare emise, garantate sau susținute în vreun fel de o entitate auditată inclusă în activitățile de audit statutar ale acestora, cu excepția participațiilor la organisme de plasament colectiv diversificat, inclusiv fonduri gestionate, cum ar fi fondurile de pensii sau asigurările de viață. 3. Persoanele sau societățile menționate la alineatul (2) nu au dreptul să participe sau să influențeze în alt mod rezultatele unui audit statutar al unei entități auditate, în cazul în care: (a) dețin instrumente financiare ale entității auditate, altele decât participații la organisme de plasament colectiv diversificat; (b) dețin instrumente financiare ale unei entități legate de entitatea auditată, altele decât participații în organisme de plasament colectiv diversificat, fapt care poate constitui un conflict de interese sau poate fi perceput în acest fel; (c) au deținut recent o funcție în cadrul entității auditate sau au avut relații de afaceri sau de altă natură cu entitatea auditată, fapt care poate constitui un conflict de interese sau poate fi perceput în acest fel. 4. Persoanele sau societățile menționate la alineatul (2) nu solicită și nu acceptă bani, daruri sau favoruri de la nicio persoană care are o relație contractuală cu auditorul statutar sau cu societatea de audit. 5. Măsurile naționale privind deontologia adoptate în conformitate cu articolul 21 alineatul (1) din Directiva 2006/43/CE, care nu sunt compatibile cu prevederile de la alineatele (2), (3) și (4), nu sunt aplicabile. Articolul 8 Angajarea de către entitățile de interes public a foștilor auditori statutari sau a angajaților auditorilor statutari sau ai societăților de audit 1 Auditorul statutar sau partenerul cheie de audit care a derulat un audit statutar la o entitate de interes public în numele unei societăți de audit nu poate ocupa, înainte de trecerea unei perioade de minimum doi ani de când a demisionat din funcția de auditor statutar sau de partener cheie de audit în cadrul misiunii de audit, niciuna din pozițiile următoare: (a) o funcție cheie de conducere în cadrul entității auditate; (b) calitatea de membru al comitetului de audit din cadrul entității auditate sau, dacă nu există un astfel de comitet, calitatea de membru al organismului cu funcție echivalentă cu cea a comitetului de audit; (c) calitatea de membru neexecutiv al organismului administrativ sau de membru al organismului de supraveghere al entității auditate. 2. Angajații auditorului statutar sau ai societății de audit care efectuează auditul statutar al unei entități de interes public, precum și orice persoane fizice ale căror servicii se află la dispoziția sau sub controlul auditorului sau al societății, atunci când astfel de angajați sau alte persoane fizice sunt autorizate ca auditori statutari, nu pot ocupa, înainte de trecerea a unei perioade de minim un an de când persoana respectivă a fost implicată direct în activitățile de audit statutar, niciuna din pozițiile menționate la alineatul 1 literele (a), (b) și (c). Articolul 9 Onorarii de audit 1. Onorariile percepute pentru auditurile statutare derulate la entitățile de interes public nu sunt condiționate. În sensul primului paragraf, onorarii condiționate înseamnă onorariile aferente misiunilor de audit calculate pe o bază prestabilită, în funcție de rezultatul unei tranzacții sau de rezultatul activităților desfășurate. Nu sunt considerate onorarii condiționate cele impuse de o instanță sau de o autoritate competentă. 2. În cazul în care auditorul statutar sau societatea de audit furnizează entității auditate servicii conexe de audit financiar, astfel cum se prevede la articolul 10 alineatul (2), onorariile aferente acestor servicii sunt limitate la maximum 10 % din onorariile achitate de entitatea auditată pentru auditul statutar. 3. Atunci când totalul onorariilor încasate de la o entitate de interes public care face obiectul auditului statutar reprezintă fie peste 20 % fie, pe o perioadă de doi ani consecutivi, peste 15 % din totalul onorariilor încasate anual de auditorul statutar sau societatea de audit care efectuează auditul statutar, respectivul auditor statutar sau respectiva societate de audit înștiințează comitetul de audit că totalul acestor onorarii depășește 20 %, respectiv 15 %, după caz, din totalul onorariilor încasate de societate și încep discuțiile menționate la articolul 11 alineatul (4) litera (d). Înainte de elaborarea raportului de audit, comitetul de audit analizează dacă este nevoie ca un alt auditor statutar sau o altă societate de audit să evalueze sistemul de control al calității misiunii de audit. Atunci când totalul onorariilor încasate de la o entitate de interes public care face obiectul auditului statutar reprezintă, timp de doi ani consecutiv, 15 % sau mai mult din totalul onorariilor încasate anual de auditorul statutar sau de societatea de audit care efectuează auditul statutar, auditorul statutar sau societatea de audit informează autoritatea competentă menționată la articolul 35 alineatul (1) despre această situație. Autoritatea competentă menționată la articolul 35 alineatul (1) decide, pe baza unor motive obiective invocate de auditorul statutar sau de societatea de audit, dacă auditorul statutar sau societatea de audit a unei astfel de entități poate continua să efectueze auditul statutar pentru încă o perioadă, această perioadă neputând în niciun caz să depășească doi ani. Dacă entitatea auditată este scutită de obligația de a avea un comitet de audit, entitatea auditată desemnează un organ sau organism al său care solicită asumarea responsabilității auditorului statutar sau a societății de audit în sensul obligațiilor stabilite în prezentul alineat. Articolul 10 Interzicerea prestării de servicii care nu au legătură cu auditul 1. Auditorul statutar sau societatea de audit care derulează auditul statutar la entități de interes public poate presta servicii de audit statutar și servicii conexe de audit financiar către entitatea auditată, societatea-mamă a acesteia sau întreprinderile controlate de aceasta. În cazul în care auditorul statutar face parte dintr-o rețea, un membru al rețelei respective poate presta servicii de audit statutar și servicii conexe de audit financiar către entitatea auditată, societatea-mamă a acesteia sau întreprinderile controlate de aceasta pe teritoriul Uniunii. 2. În sensul prezentului articol, servicii conexe de audit financiar înseamnă: (a) auditul sau verificarea situațiilor financiare intermediare; (b) garantarea veridicității declarațiilor de guvernanță corporativă; (c) garantarea veridicității aspectelor privind responsabilitatea socială corporativă; (d) garantarea sau atestarea respectării obligațiilor statutare de raportare către autoritățile de reglementare ale instituțiilor financiare în afara domeniului auditului statutar, destinate să sprijine autoritățile de reglementare să își exercite funcțiile, cum ar fi cele privind cerințele de capital sau ratele de solvabilitate specifice, pentru a stabili probabilitatea ca o întreprindere să continue să își îndeplinească obligațiile de plată; (e) certificarea respectării obligațiilor fiscale în cazul în care aceasta este impusă de dreptul național; (f) orice altă sarcină statutară aferentă serviciilor de audit, impusă auditorilor statutari sau societăților de audit în temeiul dreptului Uniunii. 3. Auditorul statutar sau societatea de audit care derulează auditul statutar la o entitate de interes public nu prestează, direct sau indirect, alte servicii decât cele de audit statutar către entitatea auditată, societatea-mamă a acesteia sau întreprinderile controlate de aceasta. Atunci când auditorul statutar aparține unei rețele, niciun membru al acelei rețele nu prestează alte servicii decât cele de audit statutar către entitatea auditată, societatea-mamă a acesteia sau întreprinderile controlate de aceasta pe teritoriul Uniunii. În sensul prezentului articol, alte servicii decât cele de audit înseamnă: (a) servicii care antrenează întotdeauna un conflict de interese: (i) servicii de specialitate fără legătură cu auditul, consultanță fiscală, servicii de administrare cu caracter general și alte servicii de consiliere; (ii) evidență contabilă și întocmirea registrelor contabile și a situațiilor financiare; (iii) conceperea și implementarea procedurilor de control intern sau de gestionare a riscurilor pentru întocmirea și/sau verificarea informațiilor financiare cuprinse în situațiile financiare și consiliere privind riscul; (iv) servicii de evaluare, opinii privind corectitudinea sau rapoarte privind aportul de capital în natură; (v) servicii juridice și actuariale, inclusiv soluționarea litigiilor; (vi) conceperea și implementarea sistemelor informatice financiare pentru entitățile de interes public menționate la articolul 2 alineatul (13) literele (b) – (j) din Directiva 2006/43/CE; (vii) participarea la auditul intern al clientului auditat și prestarea de servicii conexe funcției de audit intern; (viii) servicii de brokeraj sau negociere, consultanță privind investițiile sau servicii bancare de investiții. (b) servicii care pot antrena un conflict de interese: (i) servicii de resurse umane, inclusiv recrutarea personalului din conducerea superioară; (ii) întocmirea de scrisori administrative (comfort letters) către investitori cu ocazia unei emisiuni de titluri de valoare ale întreprinderii; (iii) conceperea și implementarea sistemelor informatice financiare pentru entitățile de interes public menționate la articolul 2 alineatul (13) litera (a) din Directiva 2006/43/CE; (iv) servicii de evaluare prealabilă (due diligence) oferite vânzătorului sau cumpărătorului cu privire la potențiale fuziuni sau achiziții și oferirea de garanții privind entitatea auditată celorlalte părți la o tranzacție financiară sau comercială. Prin derogare de la primul și al doilea paragraf, serviciile menționate la litera (b) punctele (iii) și (iv) pot fi furnizate de auditorul statutar sau de societatea de audit, cu condiția aprobării prealabile din partea autorității competente prevăzute la articolul 35 alineatul (1). Prin derogare de la primul și al doilea paragraf, serviciile menționate la litera (b) punctele (i) și (ii) pot fi furnizate de auditorul statutar sau de societatea de audit, cu condiția aprobării prealabile din partea comitetului de audit, astfel cum se prevede la articolul 31 din prezentul regulament. 4. În cazul în care un membru al rețelei din care face parte auditorul statutar sau societatea de audit care derulează auditul statutar al unei entități de interes public prestează alte servicii decât cele de audit către o întreprindere înregistrată într-o țară terță și controlată de entitatea de interes public auditată, auditorul statutar sau societatea de audit în cauză analizează dacă serviciile furnizate de membrul rețelei îi compromit independența. Dacă independența sa este afectată, auditorul statutar sau societatea de audit ia măsuri de protecție pentru a diminua riscurile generate de serviciile prestate într-o țară terță. Auditorul statutar sau societatea de audit poate continua auditul statutar al entității de interes public numai în cazul în care poate dovedi, în conformitate cu articolul 11, că prestarea serviciilor nu îi influențează discernământul profesional și nici raportul de audit. Participarea la procesul decizional al entității auditate și prestarea serviciilor menționate la alineatul (3) litera (a) punctele (ii) și (iii) sunt considerate activități care afectează întotdeauna independența auditorului. Se prezumă că furnizarea serviciilor prevăzute la punctele (i) și (iv) – (viii) de la alineatul (3) litera (a) afectează independența auditorului. Auditorul statutar sau societatea de audit poate solicita opinia autorității competente referitor la acest aspect. 5. Dacă o societate de audit încasează mai mult de o treime din veniturile sale anuale din servicii de audit de la entități de interes public de dimensiuni mari și aparține unei rețele ai cărei membri cumulează un venit anual din servicii de audit de peste 1 500 milioane EUR pe teritoriul Uniunii Europene, societatea în cauză trebuie să îndeplinească următoarele cerințe: (a) să nu furnizeze, în mod direct sau indirect, alte servicii decât auditul unei entități de interes public, oricare ar fi aceasta; (b) să nu aparțină unei rețele care furnizează alte servicii decât auditul pe teritoriul Uniunii; (c) entitatea care furnizează serviciile menționate la alineatul (3) să nu dețină direct sau indirect mai mult de 5 % din capitalul sau drepturile de vot ale societății de audit; (d) entitățile care prestează serviciile menționate la alineatul (3) să nu dețină împreună, în mod direct sau indirect, mai mult de 10 % din capitalul sau drepturile de vot ale societății de audit; (e) societatea de audit să nu dețină, în mod direct sau indirect, mai mult de 5 % din capitalul sau drepturile de vot ale unei entități care prestează serviciile menționate la alineatul (3). 6. Comisia este abilitată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 68 în scopul adaptării listei de servicii conexe de audit financiar prevăzute la alineatul (2) și a listei de servicii, altele decât auditul, prevăzute la alineatul (3) din prezentul articol. Atunci când exercită aceste competențe, Comisia ține seama de evoluțiile înregistrate în domeniul auditului și al profesiei de auditor. Articolul 11 Pregătirea auditului statutar și evaluarea aspectelor care periclitează independența 1. Înainte de a accepta sau de a continua misiunea de audit statutar la o entitate de interes public, auditorul statutar sau societatea de audit evaluează și consemnează în scris următoarele elemente: – dacă îndeplinește cerințele privind organizarea internă prevăzute la articolul 6; – dacă îndeplinește dispozițiile prevăzute la articolele 7, 9 și 10; – dacă dispune de angajați calificați, de timp și de resurse pentru a derula auditul în mod corespunzător; – în cazul unei societăți de audit, dacă partenerul cheie de audit este autorizat ca auditor statutar în statul membru care impune desfășurarea auditului statutar; – dacă se îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 33; – integritatea entității de interes public, fără a aduce atingere prevederilor Directivei 2005/60/CE. 2. Auditorul statutar sau societatea de audit analizează, de asemenea, dacă există aspecte care îi periclitează independența. Dacă există relații directe sau indirecte financiare, de afaceri, de serviciu sau de altă natură între auditorul statutar, societatea de audit sau rețeaua sa și entitatea auditată, pe baza cărora un terț obiectiv, rezonabil și bine informat ar concluziona că independența auditorului statutar sau a societății de audit este compromisă, auditorul statutar sau societatea de audit nu desfășoară auditul statutar. Dacă independența auditorului statutar sau a societății de audit este afectată de riscuri legate de autoevaluare sau de interesul propriu, auditorul statutar sau societatea de audit nu desfășoară auditul statutar. Dacă independența auditorului statutar sau a societății de audit este afectată de riscuri legate de reprezentare, familiarizare sau încredere ori intimidare, auditorul statutar sau societatea de audit ia măsuri de protecție pentru a diminua aceste riscuri. Dacă aceste riscuri nu sunt diminuate în urma aplicării măsurilor de protecție, iar independența este compromisă, auditorul statutar sau societatea de audit nu desfășoară auditul statutar. 3. Auditorul statutar sau societatea de audit păstrează o evidență a evaluărilor menționate la alineatele (1) și (2) și consemnează în documentele de audit toate aspectele importante care i-au periclitat independența, precum și măsurile de protecție aplicate pentru a atenua efectele acestora. 4 Auditorul statutar sau societatea de audit: (a) confirmă în scris, anual, comitetului de audit independența sa față de entitatea auditată; (b) confirmă în scris, anual, comitetului de audit numele partenerilor de audit, al directorului general și al șefului echipei principale care realizează auditul statutar și certifică faptul că nu există conflicte de interese; (c) solicită permisiunea comitetului de audit pentru a furniza către entitatea auditată serviciile, altele decât cele de audit, prevăzute la articolul 10 alineatul (3) litera (b) punctele (i) și (ii); (d) solicită permisiunea autorității competente prevăzute la articolul 35 alineatul (1) pentru a furniza către entitatea auditată serviciile, altele decât cele de audit, prevăzute la articolul 10 alineatul (3) litera (b) punctele (iii) și (iv); (e) discută cu comitetul de audit aspectele care îi periclitează independența și măsurile de protecție aplicate pentru a reduce efectele acestora, consemnate în scris, în conformitate cu alineatul 3. În cazul în care entitatea auditată este scutită de obligația de a avea un comitet de audit, entitatea auditată desemnează un organ sau organism al său care să îndeplinească funcțiile atribuite comitetului de audit în prezentul alineat. CAPITOLUL II CONFIDENȚIALITATEA ȘI PĂSTRAREA SECRETULUI PROFESIONAL Articolul 12 Confidențialitatea și păstrarea secretului profesional Auditorii statutari și societățile de audit, inclusiv cele care nu mai sunt implicate într-o anumită misiune de audit și foștii auditori statutari sau societăți de audit, nu pot invoca normele privind confidențialitatea și păstrarea secretului profesional prevăzute la articolul 23 alineatul (1) din Directiva 2006/43/CE pentru a împiedica aplicarea prevederilor prezentului regulament. Articolul 13 Furnizarea de informații auditorilor din țări terțe și autorităților din țări terțe 1. În cazul în care auditorul statutar sau societatea de audit derulează auditul statutar al unei entități de interes public care face parte dintr-un grup de întreprinderi cu societatea-mamă înregistrată într-o țară terță, normele de confidențialitate și de păstrare a secretului profesional prevăzute la articolul 23 alineatul (1) din Directiva 2006/43/CE nu se opun ca auditorul statutar sau societatea de audit să transfere auditorului grupului din țara terță documente relevante privind auditul derulat, dacă aceste documente sunt necesare în mod exclusiv pentru efectuarea auditului situațiilor financiare consolidate ale societății-mamă. Transferul informațiilor cătr