Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului /* COM/2013/045 final - 2013/0025 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Motivele și obiectivele propunerii Principalele obiective ale măsurilor propuse sunt de a consolida piața internă prin reducerea complexității la nivel transfrontalier, de a proteja interesele societății împotriva criminalității și a actelor de terorism, de a proteja prosperitatea economică a Uniunii Europene prin asigurarea unui mediu de afaceri eficient și de a contribui la stabilitatea financiară prin protejarea solidității, a funcționării corespunzătoare și a integrității sistemului financiar. Aceste obiective vor fi atinse prin asigurarea coerenței între abordarea UE și cea internațională, prin asigurarea consecvenței între normele naționale, precum și a flexibilității în punerea în aplicare a acestora, prin asigurarea unor norme care să țină cont de riscuri și care să fie adecvate pentru a răspunde amenințărilor nou apărute. În plus, prezenta propunere include și abrogă Directiva 2006/70/CE a Comisiei din 1 august 2006 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2005/60/CE[1], îmbunătățind astfel inteligibilitatea și accesibilitatea cadrului legislativ privind combaterea spălării banilor (CSB) pentru toate părțile interesate. Comisia intenționează să completeze actuala propunere prin consolidarea răspunsului represiv al UE la spălarea banilor. În consecință, în 2013 se preconizează o propunere de armonizare a dreptului penal în cazul acestei infracțiuni în baza articolului 83 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE)[2]. Contextul general Depășirea barierelor din cadrul pieței interne facilitează nu doar crearea sau dezvoltarea de întreprinderi care își desfășoară activitatea în mod legal pe teritoriul UE, ci poate oferi, de asemenea, posibilități crescute pentru spălarea banilor și finanțarea terorismului. Infractorii implicați în operațiuni de spălare a banilor pot încerca așadar să ascundă sau să deghizeze adevărata natură, sursă sau proprietate a activelor în cauză și să le transforme în venituri aparent legitime. Mai mult, finanțarea terorismului se poate face atât prin activități legitime, cât și prin activități infracționale, având în vedere că organizațiile teroriste pot fi implicate în activități generatoare de venituri care, la rândul lor, pot fi, sau cel puțin par a fi, legitime. În consecință, spălarea banilor și finanțarea terorismului generează un risc ridicat pentru integritatea, funcționarea corespunzătoare, reputația și stabilitatea sistemului financiar, cu posibile consecințe devastatoare pentru societate în general. Pentru a proteja funcționarea corespunzătoare a sistemului financiar și a pieței interne au fost adoptate acte legislative la nivel european. Cu toate acestea, natura schimbătoare a amenințărilor referitoare la spălarea banilor și finanțarea terorismului, favorizată de evoluția constantă a tehnologiei și a mijloacelor aflate la dispoziția infractorilor, necesită adaptarea permanentă a cadrului juridic pentru contracararea unor astfel de amenințări. La nivelul UE, Directiva 2005/60/CE din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului[3] (denumită în continuare „a treia DCSB”) instituie cadrul menit să protejeze soliditatea, integritatea și stabilitatea instituțiilor de credit și financiare și încrederea în sistemul financiar în ansamblu împotriva riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului. Normele UE se bazează în mare măsură pe standardele internaționale adoptate de Grupul de Acțiune Financiară Internațională (GAFI) și, având în vedere că directiva aplică o abordare de armonizare minimă, cadrul este completat cu norme adoptate la nivel național. La nivel internațional, GAFI a efectuat o revizuire substanțială a standardelor internaționale și a adoptat un set nou de recomandări în februarie 2012. În paralel cu procesul internațional, Comisia Europeană a efectuat propria revizuire a cadrului european. O revizuire a directivei la acest moment este complementară cu recomandările GAFI revizuite, care reprezintă în sine o consolidare substanțială a cadrului pentru combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului. Directiva propusă consolidează și mai mult elementele recomandărilor revizuite, în special în ceea ce privește domeniul de aplicare (prin includerea furnizorilor de servicii de noroc și a comercianților de bunuri începând de la pragul de 7 500 EUR), informațiile referitoare la beneficiarul real (care trebuie puse la dispoziția entităților obligate și a autorităților competente) și dispozițiile referitoare la sancțiuni. Revizuirea ia în considerare necesitatea de a spori eficacitatea măsurilor CSB prin adaptarea cadrului legal pentru a asigura faptul că evaluările riscurilor sunt efectuate la nivelul corespunzător și cu gradul de flexibilitate necesar pentru a permite adaptarea la situații diferite și actori diferiți. Drept consecință a acestui fapt, directiva stabilește un nivel înalt al standardelor comune, însă, în același timp, solicită statelor membre, autorităților de supraveghere și entităților obligate să evalueze riscul și să ia măsuri adecvate de atenuare, proporționale cu un astfel de risc. Aceasta conduce la o directivă mai puțin detaliată în ceea ce privește măsurile concrete care trebuie luate. Dispozițiile în vigoare în domeniu S-au adoptat diverse instrumente juridice pentru a asigura un cadru eficace pentru combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului la nivelul UE. Cele mai importante instrumente sunt: – a treia directivă CSB, care acoperă majoritatea celor 40 de recomandări ale GAFI și unele dintre cele 9 recomandări speciale ale GAFI; – Regulamentul (CE) nr. 1781/2006 din 15 noiembrie 2006 cu privire la informațiile privind plătitorul care însoțesc transferurile de fonduri[4], care pune în aplicare recomandarea specială VII (RS VII) a GAFI privind transferurile electronice; – Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 din 26 octombrie 2005 privind controlul numerarului la intrarea sau ieșirea din Comunitate[5], care pune în aplicare recomandarea specială IX (RS IX) a GAFI privind „curierii de numerar”; – Directiva 2007/64/CE din 13 decembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne[6] (Directiva privind serviciile de plată) care, în combinație cu a treia DCSB, pune în aplicare RS VI a GAFI privind transferurile alternative de fonduri; – Regulamentul (CE) nr. 2580/2001 din 27 decembrie 2001 privind măsuri restrictive specifice îndreptate împotriva anumitor persoane și entități în vederea combaterii terorismului[7] care, însoțit de Regulamentul (CE) nr. 881/2002 din 27 mai 2002[8] de punere în aplicare a unor sancțiuni impuse de ONU împotriva rețelei Al-Qaida și talibanilor, pune în aplicare o parte din RS III a GAFI privind înghețarea activelor teroriștilor. Coerența cu alte politici și obiective ale Uniunii Propunerea de adaptare a cadrului pentru combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului este pe deplin coerentă cu politicile UE în alte domenii. În special: – Programul de la Stockholm[9], care are ca obiectiv realizarea unei Europe deschise și sigure, în serviciul și pentru protecția cetățenilor, invită statele membre și Comisia să dezvolte în continuare schimbul de informații între unitățile de informații financiare (FIU) în lupta împotriva spălării banilor; – Strategia de securitate internă a UE[10] identifică cele mai urgente provocări pentru securitatea UE în anii care urmează și propune cinci obiective strategice și acțiuni specifice pentru perioada 2011-2014 pentru a contribui la sporirea siguranței UE. Printre acestea se numără lupta împotriva spălării banilor și prevenirea terorismului. S-a recunoscut în mod expres necesitatea actualizării cadrului UE pentru combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului în vederea consolidării transparenței persoanelor juridice și a construcțiilor juridice; – având în vedere posibilitatea unei utilizări abuzive a noilor tehnologii pentru ascunderea tranzacțiilor sau a identității, este important ca statele membre să fie la curent cu evoluțiile tehnologice și să efectueze simulări cu privire la utilizarea identificării electronice, a semnăturii electronice și a serviciilor de asigurare a încrederii, în concordanță cu propunerea Comisiei de Regulament privind identificarea electronică și serviciile de asigurare a încrederii pentru tranzacțiile electronice pe piața internă[11]; – în martie 2012, Comisia Europeană a adoptat o propunere privind înghețarea și confiscarea produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni în UE[12], care urmărește să asigure faptul că statele membre dispun de un sistem eficient de înghețare, gestionare și confiscare a activelor provenite din săvârșirea de infracțiuni, susținut de modelul instituțional necesar, precum și de resursele financiare și umane necesare; – în ceea ce privește protecția datelor, clarificările propuse pentru cea de-a treia DCSB sunt pe deplin în conformitate cu abordarea prevăzută în propunerile recente ale Comisiei privind protecția datelor[13], prin care o dispoziție specifică[14] acordă UE sau legislației naționale dreptul de a restrânge domeniul de aplicare a obligațiilor și drepturilor prevăzute în proiectul de regulament pentru o serie de motive menționate, inclusiv prevenirea, investigarea, detectarea și urmărirea penală a infracțiunilor; – în ceea ce privește sancțiunile, propunerea de a introduce un set de norme minime bazate pe principii pentru a înăspri sancțiunile administrative este pe deplin în conformitate cu politica Comisiei, astfel cum este prevăzut în Comunicarea sa intitulată „Consolidarea regimurilor de sancțiuni în sectorul serviciilor financiare”[15]; – în ceea ce privește incluziunea financiară, s-a recunoscut faptul că aplicarea unei abordări prea prudente în cazul măsurilor de protecție prevăzute pentru combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului poate avea drept consecință neintenționată excluderea din sistemul financiar a întreprinderilor și a consumatorilor care își desfășoară activitatea în mod legal. La nivel internațional, s-au desfășurat activități pe această temă[16] cu scopul de a oferi orientări pentru a sprijini statele și instituțiile financiare ale acestora în conceperea de măsuri de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului care să atingă obiectivul național al incluziunii financiare fără a compromite măsurile existente în scopul combaterii criminalității. La nivelul UE, problema incluziunii financiare este supusă în prezent examinării ca parte a activităților referitoare la un Pachet privind conturile bancare; – în ceea ce privește cooperarea cu persoane sau autorități (inclusiv instanțe judecătorești și organe administrative) care desfășoară activități de calculare, colectare, recuperare a impozitelor și a altor taxe publice, de urmărire judiciară cu privire la acestea sau de soluționare a contestațiilor cu privire la acestea, propunerea este în concordanță cu abordarea pentru combaterea fraudei fiscale și a evaziunii fiscale[17], urmată la nivel internațional, prin includerea unei trimiteri specifice la infracțiunile fiscale în cadrul infracțiunilor grave, acestea putând fi considerate ca infracțiuni premergătoare spălării banilor. Consolidarea procedurilor de precauție privind clientela în scopul CSB va sprijini, de asemenea, lupta împotriva fraudei fiscale și a evaziunii fiscale. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI Consultarea părților interesate În aprilie 2012, Comisia a adoptat un raport privind aplicarea celei de-a treia DCSB și a solicitat comentarii din partea tuturor părților interesate. Raportul s-a axat pe o serie de teme-cheie identificate (de exemplu, includerea aplicării unei abordări bazate pe risc, extinderea domeniului de aplicare a cadrului existent, adaptarea abordării la măsurile de precauție privind clientela, clarificarea obligațiilor de raportare și a atribuțiilor de supraveghere, îmbunătățirea cooperării între FIU-uri etc.), care au fost esențiale pentru revizuirea celei de-a treia DCSB. Comisia a primit 77 de contribuții din partea autorităților publice, a societății civile, a federațiilor patronale și a întreprinderilor din diverse domenii (inclusiv serviciile financiare, sectorul jocurilor de noroc, profesiile liberale, sectorul imobiliar și furnizorii de servicii pentru fiducii și societăți), reprezentând o gamă largă de părți interesate. De asemenea, s-a primit un număr suplimentar de comentarii, documente de poziție și contribuții în afara consultării. Rezultatele generale ale consultării[18] indică o confirmare generală a aspectelor și problemelor semnalate în raportul Comisiei, precum și un sprijin larg pentru alinierea propusă la standardele revizuite ale GAFI și pentru o mai mare clarificare în anumite domenii (și anume, protecția datelor și modalitatea de aplicare a normelor în situații transfrontaliere). Utilizarea expertizei S-au făcut eforturi considerabile pentru a se obține dovezi în domeniu și pentru a se asigura implicarea deplină a diferitelor părți interesate. În special, pe parcursul anului 2010, firma de consultanță Deloitte[19] a efectuat un studiu în numele Comisiei pentru verificarea punerii în aplicare a celei de-a treia directive CSB. Evaluarea impactului Comisia a întreprins o evaluare a impactului[20] în cadrul căreia a analizat consecințele posibile ale spălării banilor și finanțării terorismului. În special, faptul că sistemul financiar nu reușește să prevină spălarea banilor și finanțarea terorismului poate conduce la impacturi economice negative (rezultate din întreruperi ale fluxurilor internaționale de capital, investiții reduse și creșterea economică inferioară) și la instabilitatea pieței financiare (rezultată din reticența altor intermediari financiari față de angajarea în afaceri, pierderea reputației, scăderea încrederii și riscurile prudențiale). S-au examinat următorii factori generatori de probleme: – aplicarea diferită a normelor UE existente pe teritoriul statelor membre, ceea ce conduce la reducerea securității juridice; – inadvertențele și lacunele privind normele actuale ale UE; – lipsa de coerență între normele actuale și standardele internaționale revizuite recent. În consecință, este necesară îndeplinirea următoarelor obiective operaționale: – asigurarea coerenței între normele naționale și, după caz, a flexibilității în punerea în aplicare a acestora prin consolidarea și clarificarea cerințelor actuale; – asigurarea unor norme care să țină cont de riscuri și care să fie adecvate pentru a răspunde amenințărilor nou apărute, prin consolidarea și clarificarea cerințelor actuale; – asigurarea unei abordări la nivel UE în concordanță cu abordarea urmată la nivel internațional, prin extinderea domeniului de aplicare și prin consolidarea și clarificarea cerințelor actuale. În urma evaluării impactului s-a concluzionat că cele mai bune opțiuni de îmbunătățire a situației existente ar fi: – extinderea domeniului de aplicare la jocurile de noroc: extinderea domeniului de aplicare a directivei dincolo de „cazinouri”, astfel încât să acopere sectorul jocurilor de noroc; – pragurile pentru comercianții de bunuri: reducerea domeniului de aplicare și a pragurilor de precauție privind clientela în cazul comercianților de bunuri cu valoare ridicată, de la 15 000 EUR la 7 500 EUR pentru tranzacțiile în numerar; – regimul sancțiunilor: introducerea unui set de norme minime bazate pe principii pentru a înăspri sancțiunile administrative; – date statistice comparabile: este necesar ca cerința privind colectarea și raportarea datelor statistice să fie consolidată și să aibă o mai mare precizie; – protecția datelor: introducerea unor dispoziții în directivă care să clarifice interacțiunea dintre combaterea spălării banilor/combaterea finanțării terorismului și cerințele de protecție a datelor; – includerea infracțiunilor fiscale în domeniul de aplicare: includerea unei trimiteri explicite la infracțiunile fiscale ca infracțiuni premergătoare; – disponibilitatea informațiilor privind beneficiarul real: solicitarea ca toate întreprinderile să dețină informații privind beneficiarii reali ai acestora; – identificarea beneficiarului real: menținerea abordării conform căreia o participare de 25 % este suficientă pentru a fi considerat beneficiar real, clarificând însă semnificația „pragului de 25 %”; – responsabilități de supraveghere pentru CSB atât în țara de origine, cât și în țara gazdă: introducerea de noi norme care să precizeze clar faptul că sucursalele și filialele situate în alte state membre decât cel în care se află sediul central aplică normele pentru CSB ale statului gazdă și consolidarea acordurilor de cooperare între autoritățile de supraveghere din țara de origine și cele din țara gazdă; – cooperarea transfrontalieră între unitățile de informații financiare (FIU): introducerea de noi cerințe care să consolideze atribuțiile FIU-urilor și cooperarea între acestea; – evaluări ale riscurilor la nivel național: introducerea unei cerințe pentru statele membre de a efectua o evaluare a riscurilor la nivel național și de a lua măsuri de atenuare a riscurilor; – precauția privind clientela: statele membre trebuie să asigure existența unei precauții sporite în anumite situații de risc ridicat, permițând în același timp precauția simplificată în situațiile cu risc redus; – echivalența regimurilor aplicate țărilor terțe: eliminarea procesului de „listă albă”; – abordarea supravegherii în funcție de risc: recunoașterea explicită în directivă a faptului că supravegherea poate fi efectuată în funcție de risc; – tratamentul persoanelor expuse politic (PEP): introducerea de noi cerințe pentru PEP interne/PEP care lucrează în cadrul organizațiilor internaționale, care prevăd aplicarea unor măsuri în funcție de risc. În plus, în evaluarea impactului s-a analizat impactul propunerilor legislative asupra drepturilor fundamentale. În conformitate cu Carta drepturilor fundamentale, propunerile au în vedere în special asigurarea protecției datelor cu caracter personal (articolul 8 din cartă), prin specificarea în mod clar a condițiilor în care astfel de date pot fi stocate și transferate. Propunerile nu vor aduce nicio schimbare, prin urmare, acestea nu au niciun impact asupra dreptului la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil (articolul 47 din cartă). Directiva nu încalcă acest principiu, astfel cum a fost confirmat de către Curtea Europeană de Justiție (cauza C-305/05). Respectarea vieții private (articolul 7), libertatea de a desfășura o activitate comercială (articolul 16) și nediscriminarea (articolul 21) au fost luate în considerare în mod corespunzător. În cele din urmă, propunerea va contribui în mod indirect la protejarea dreptului la viață (articolul 2 din cartă). 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII Temeiul juridic Temeiul juridic al propunerii este articolul 114 din TFUE. Subsidiaritatea și proporționalitatea În conformitate cu principiul subsidiarității și cel al proporționalității, astfel cum sunt enunțate în articolul 5 din TFUE, obiectivele propunerii nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre. În consecință, acestea pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii. Prezenta propunere nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestor obiective. Considerentul 2 din cea de-a treia DCSB subliniază necesitatea existenței unor măsuri la nivelul UE care să vizeze protejarea solidității, integrității și stabilității instituțiilor de credit și financiare, precum și a încrederii în sistemul financiar în ansamblu. „Pentru a se evita adoptarea de către statele membre a unor măsuri de protejare a sistemelor lor financiare care ar putea fi incompatibile cu funcționarea pieței interne, cu normele statului de drept și cu ordinea publică din Comunitate, este necesară o acțiune comunitară în acest domeniu.” Întrucât fluxurile masive de bani murdari și finanțarea terorismului pot prejudicia stabilitatea și reputația sectorului financiar și amenința piața unică, eventualele măsuri adoptate numai la nivel național ar putea avea efecte negative asupra pieței unice a UE: lipsa unor norme coordonate între statele membre care să vizeze protejarea sistemelor lor financiare ar putea fi incompatibilă cu funcționarea pieței interne și ar putea avea drept rezultat fragmentarea. Acțiunea UE este justificată, de asemenea, în vederea menținerii unor condiții de concurență echitabile pe întregul teritoriu al UE – entitățile din toate statele membre fiind supuse unui set uniform de obligații privind combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului. Comisia consideră că modificările de norme pe care le propune sunt proporționale cu obiectivele. Prin impunerea unor praguri în ceea ce privește domeniul de aplicare și precauția privind clientela, Comisia propune măsuri proporționale de limitare a aplicabilității directivei, în cazurile în care acest lucru se justifică. În plus, directiva permite ca anumite măsuri preventive care trebuie să fie luate de IMM-uri să fie proporționale cu dimensiunea și natura entității obligate. În același timp, prin adoptarea unei abordări personalizate și flexibile în funcție de risc se asigură faptul că statele membre nu sunt împiedicate să întreprindă măsurile și acțiunile necesare pentru contracararea amenințărilor serioase cu care se pot confrunta la nivel național. Prin includerea unor procese la nivelul UE în vederea unei coordonări sporite și a dezvoltării unor abordări supranaționale, alături de o armonizare mai pronunțată în anumite domenii, prin care să se asigure că obiectivele UE sunt îndeplinite la rândul lor, o directivă este mai bine adaptată pentru aceste măsuri decât un regulament cu armonizare deplină. Deși asigurarea unui sistem eficace de combatere a spălării banilor/combatere a finanțării terorismului presupune anumite cheltuieli pentru entitățile obligate (aceste cheltuieli au fost analizate în evaluarea impactului), Comisia consideră că beneficiile rezultate din prevenirea spălării banilor și a finanțării terorismului vor continua să fie mai mari decât cheltuielile implicate. Evaluarea noilor standarde internaționale va începe în cel de-al patrulea trimestru al anului 2013. Cu excepția cazului în care Comisia oferă indicații clare și timpurii privind abordarea dorită de UE în ceea ce privește punerea în aplicare a standardelor, există riscul ca statele membre ale UE care vor fi evaluate primele să opteze pentru soluții care pot să nu coincidă cu abordarea propusă de UE, îngreunând astfel acordul privind normele comune ale UE. În cele din urmă, odată cu adoptarea unor standarde internaționale revizuite, atât Comisia, cât și toate statele membre ale UE (fie direct, fie pe baza calității lor de membri ai GAFI sau MONEYVAL) și-au luat angajamentul de a asigura punerea în aplicare a acestora. 4. IMPLICAȚIILE BUGETARE Propunerea nu are nicio implicație pentru bugetul Uniunii Europene. 5. INFORMAȚII SUPLIMENTARE Explicarea detaliată a propunerii Principalele modificări aduse celei de-a treia DCSB sunt: – Extinderea domeniului de aplicare a directivei: se propun două schimbări principale ale domeniului de aplicare: (a) reducerea pragului pentru comercianții de bunuri de valoare ridicată care efectuează plăți în numerar, de la 15 000 EUR la 7 500 EUR. În prezent, domeniul de aplicare a directivei include doar comercianții de bunuri care efectuează plăți în numerar cu o valoare mai mare sau egală cu 15 000 EUR. După primirea informațiilor de la statele membre cu privire la exploatarea de către infractori a acestui prag relativ ridicat, s-a propus reducerea lui la 7 500 EUR. În plus, în conformitate cu noua propunere, comercianții ar trebui să aplice măsuri de precauție privind clientela la efectuarea de tranzacții ocazionale în valoare de cel puțin 7 500 EUR, care reprezintă o reducere de la pragul anterior de 15 000 EUR. Atât definiția, cât și pragul indică o înăsprire a măsurilor împotriva utilizării unor astfel de comercianți în scopul spălării de bani pe întregul teritoriu al UE; (b) domeniul de aplicare a directivei include „furnizorii de servicii de jocuri de noroc” (în conformitate cu Directiva 2000/31/CE din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă[21]). Directiva actuală, a treia DCSB, precum și recomandările revizuite ale GAFI impun ca numai cazinourile să fie incluse în domeniul de aplicare a legislației privind combaterea spălării banilor/combaterea finanțării terorismului. În UE există elemente care indică faptul că, în acest mod, alte domenii ale jocurilor de noroc devin vulnerabile la abuzurile infractorilor. – Abordarea bazată pe risc: directiva recunoaște faptul că utilizarea unei abordări bazate pe risc reprezintă un mod eficace de identificare și atenuare a riscurilor pentru sistemul financiar și pentru stabilitatea economică mai largă în cadrul pieței interne. Noile măsuri propuse ar necesita punerea în aplicare a unor măsuri bazate pe fapte în trei domenii principale, iar fiecare dintre acestea ar trebui completată cu câte o listă minimă de factori care trebuie luați în considerare sau cu orientări care urmează a fi elaborate de către autoritățile europene de supraveghere: (a) statele membre vor trebui să identifice, să înțeleagă și să atenueze riscurile cu care se confruntă. Această măsură poate fi completată de activitatea de evaluare a riscurilor efectuată la nivel supranațional (de exemplu, de către autoritățile europene de supraveghere sau de către Europol), iar rezultatele ar trebui să fie comunicate altor state membre și entități obligate. Acest lucru ar constitui punctul de plecare al abordării bazate pe risc și ar recunoaște faptul că un răspuns la nivelul întregii UE se poate baza pe experiența națională a statelor membre; (b) entitățile obligate care funcționează în cadrul domeniului de aplicare a directivei ar trebui să își identifice, să își înțeleagă și să își atenueze riscurile, precum și să realizeze documentarea și actualizarea evaluărilor de risc pe care le întreprind. Acesta este un element-cheie al abordării bazate pe risc, care permite autorităților competente (precum autoritățile de supraveghere) din cadrul statelor membre să revizuiască și să înțeleagă în detaliu deciziile luate de către entitățile obligate aflate sub supravegherea lor. În cele din urmă, statele care adoptă o abordare bazată pe risc ar fi pe deplin responsabile pentru deciziile pe care le iau; (c) propunerea ar recunoaște faptul că resursele autorităților de supraveghere pot fi utilizate pentru axarea pe domeniile în care riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului sunt mai mari. Utilizarea unei abordări bazate pe risc ar însemna utilizarea dovezilor pentru o mai bună vizare a riscurilor. – Măsuri simplificate și măsuri sporite de precauție privind clientela: conform propunerii, entitățile obligate ar trebui să ia măsuri sporite în cazul în care riscurile sunt mai mari și pot fi autorizate să ia măsuri simplificate în cazul în care s-a demonstrat că riscurile sunt mai mici. În ceea ce privește actuala DCSB (cea de-a treia), dispozițiile privind precauția simplificată s-au dovedit a fi mult prea permisive, anumite categorii de clienți sau tranzacții fiind scutite definitiv de cerințele referitoare la precauții. Prin urmare, directiva revizuită ar înăspri normele privind precauția simplificată și nu ar mai permite existența unor situații în care să se aplice scutiri. În schimb, deciziile privind cazurile în care se aplică măsurile simplificate de precauție și modalitatea de aplicare a acestora ar trebui să fie justificate pe baza riscului, fiind puse la dispoziție cerințe minime privind factorii care urmează să fie luați în considerare. Într-unul din cazurile în care ar trebui să fie aplicate permanent măsuri sporite de precauție, și anume în cazul persoanelor expuse politic, directiva a fost consolidată astfel încât să includă atât persoanele expuse politic care dețin funcții publice importante pe plan intern, cât și pe cele care lucrează pentru organizații internaționale. – Informații privind beneficiarul real: directiva revizuită propune noi măsuri, în scopul de a face informațiile privind beneficiarul real mai clare și mai accesibile. Prin aceasta, persoanele juridice sunt obligate să dețină informații referitoare la propriii beneficiari reali. Aceste informații ar trebui să fie puse atât la dispoziția autorităților competente, cât și a entităților obligate. În cazul construcțiilor juridice, fiduciarii sunt obligați să își declare statutul atunci când devin clienți, iar informațiile referitoare la beneficiarii reali trebuie să fie puse la dispoziția autorităților competente și a entitățile obligate. – Echivalența țărilor terțe: directiva revizuită va elimina dispozițiile referitoare la „echivalența” pozitivă, din moment ce regimul de precauție privind clientela este din ce în ce mai puternic bazat pe risc, iar utilizarea de scutiri pe motivul unor factori pur geografici este mai puțin relevantă. Dispozițiile actuale ale celei de-a treia DCSB impun luarea unor decizii cu privire la întrebarea dacă țările terțe dețin sisteme de combatere a spălării banilor/combatere a finanțării terorismului „echivalente” cu cele din UE. Aceste informații au fost apoi utilizate pentru a permite scutiri privind anumite aspecte ale precauției privind clientela. – Sancțiunile administrative: în conformitate cu politica Comisiei de a alinia sancțiunile administrative, directiva revizuită conține o serie de sancțiuni, iar statele membre trebuie să se asigure de disponibilitatea acestora în cazul încălcărilor sistematice ale cerințelor esențiale ale directivei, și anume precauția privind clientela, păstrarea evidenței, raportarea tranzacțiilor suspecte și controalele interne. – Unitățile de informații financiare: propunerea ar introduce dispozițiile Deciziei 2000/642/JAI a Consiliului din 17 octombrie 2000 privind acordurile de cooperare între unitățile de informații financiare ale statelor membre în ceea ce privește schimbul de informații, continuându-se în acest fel extinderea și consolidarea cooperării. – Autoritățile europene de supraveghere: propunerea conține mai multe domenii în cadrul cărora sunt avute în vedere activități ale autorităților europene de supraveghere. În special, ABE, AEAPO și AEVMP trebuie să efectueze o evaluare și să ofere un aviz privind riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului cu care se confruntă UE. În plus, accentul mai mare pus pe abordarea bazată pe risc necesită un grad sporit de orientare pentru statele membre și instituțiile financiare cu privire la factorii care trebuie luați în considerare atunci când se aplică măsuri simplificate de precauție privind clientela și măsuri sporite de precauție privind clientela și atunci când supravegherea se desfășoară conform unei abordări bazate pe risc. În plus, autoritățile europene de supraveghere au primit sarcina să elaboreze standarde tehnice de reglementare în anumite aspecte în care instituțiile financiare trebuie să își adapteze controalele interne pentru a face față situațiilor specifice. – Protecția datelor: necesitatea asigurării unui echilibru între crearea condițiilor pentru existența unor sisteme și controale robuste și a unor măsuri preventive împotriva spălării banilor și a finanțării terorismului, pe de o parte, și protecția drepturilor persoanelor vizate, pe de altă parte, se reflectă în propunere. – Măsurile de transpunere: date fiind complexitatea propunerii și domeniul de aplicare al acesteia, statele membre au obligația de a transmite un tabel de corespondență între dispozițiile legislației lor naționale și dispozițiile directivei. Spațiul economic european Prezenta propunere este relevantă pentru țările SEE. 2013/0025 (COD) Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[22], având în vedere avizul Băncii Centrale Europene[23], după consultarea Autorității Europene pentru Protecția Datelor[24], hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Fluxurile masive de bani murdari pot prejudicia stabilitatea și reputația sectorului financiar și amenința piața unică, iar terorismul zdruncină înseși temeliile societății noastre. Pe lângă abordarea bazată pe dreptul penal, un efort în materie de prevenire la nivelul sistemului financiar poate produce rezultate. (2) Soliditatea, integritatea și stabilitatea instituțiilor de credit și financiare și încrederea în sistemul financiar în ansamblu ar putea fi puse grav în pericol de eforturile infractorilor și ale complicilor acestora fie de a disimula originea produselor infracțiunii, fie de a canaliza fonduri legale sau ilegale în scopuri teroriste. În cazul în care la nivelul Uniunii nu sunt adoptate anumite măsuri de coordonare, cei care spală bani și finanțatorii terorismului ar putea încerca să profite, pentru a-și facilita activitățile infracționale, de libera circulație a capitalurilor și de libertatea de a presta servicii financiare pe care le implică spațiul financiar integrat. (3) Propunerea actuală este a patra directivă care abordează amenințarea spălării de bani. Directiva 91/308/CEE a Consiliului din 10 iunie 1991 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor[25] definea spălarea de bani în funcție de infracțiunile legate de droguri și impunea obligații exclusiv în sectorul financiar. Directiva 2001/97/CE a Parlamentului European și a Consiliului din decembrie 2001 de modificare a Directivei 91/308/CEE[26] a extins domeniul de aplicare atât în ceea ce privește infracțiunile reglementate, cât și gama de profesii și activități reglementate. În iunie 2003, Grupul de Acțiune Financiară Internațională (denumit în continuare „GAFI”) a revizuit recomandările sale pentru a reglementa finanțarea terorismului și a furnizat cerințe mai detaliate în ceea ce privește identificarea și verificarea clientelei, situațiile în care un risc mărit de spălare a banilor poate justifica adoptarea de măsuri sporite și, de asemenea, situațiile în care un risc redus poate justifica controale mai puțin riguroase. Aceste modificări s-au reflectat în Directiva 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului[27] și punerea în aplicare a Directivei 2006/70/CE a Comisiei din 1 august 2006 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește definiția de persoană expusă politic, precum și criteriile tehnice pentru procedurile simplificate de precauție privind clientela și de exonerare pe motivul unei activități financiare desfășurate în mod ocazional sau foarte limitat[28]. (4) Spălarea banilor și finanțarea terorismului se produc deseori în context internațional. Măsurile adoptate numai la nivel național sau chiar la nivelul Uniunii Europene, fără a ține seama de coordonarea și cooperarea internațională, ar avea efecte foarte limitate. Prin urmare, măsurile adoptate de Uniunea Europeană în acest domeniu ar trebui să fie compatibile cu acțiuni întreprinse în alte foruri internaționale. Acțiunea Uniunii Europene ar trebui să țină seama în continuare în special de recomandările GAFI, care constituie principalul organism internațional activ în lupta împotriva spălării banilor și finanțării terorismului. Cu scopul de a consolida eficacitatea luptei împotriva spălării banilor și finanțării terorismului, Directivele 2005/60/CE și 2006/70/CE ar trebui să fie aliniate cu noile recomandări ale GAFI, adoptate și extinse în februarie 2012. (5) De asemenea, utilizarea abuzivă a sistemului financiar pentru canalizarea fondurilor de origine ilegală sau chiar a banilor curați în scopuri teroriste reprezintă un risc clar pentru integritatea, buna funcționare, reputația și stabilitatea sistemului financiar. În consecință, măsurile preventive prevăzute de prezenta directivă ar trebui să reglementeze nu numai manipularea banilor obținuți în urma infracțiunilor, ci și colectarea de bani sau de bunuri în scopuri teroriste. (6) Utilizarea plăților semnificative în numerar este vulnerabilă la fenomenul spălării banilor și al finanțării terorismului. În scopul de a spori vigilența și de a atenua riscurile generate de plățile în numerar, persoanele fizice sau juridice care comercializează bunuri ar trebui să fie reglementate de prezenta directivă în măsura în care acestea efectuează sau primesc plăți în numerar în valoare de cel puțin 7 500 EUR. Statele membre pot decide să adopte dispoziții mai stricte, inclusiv un prag inferior. (7) Membrii profesiilor juridice liberale, definiți de statele membre, ar trebui să se supună dispozițiilor prezentei directive atunci când participă la tranzacții financiare sau la tranzacții între societăți comerciale, inclusiv prin furnizarea de consultanță fiscală, întrucât aceasta prezintă riscul cel mai ridicat ca serviciile respectivilor membri ai profesiilor juridice liberale să fie folosite în mod abuziv, în scopul spălării produselor activității infracționale sau în scopul finanțării terorismului. Cu toate acestea, ar trebui să existe scutiri de la obligația de a raporta informații obținute fie înainte de o procedură judiciară, în timpul acesteia sau după aceasta, fie în cursul evaluării situației juridice a unui client. Astfel, consilierea juridică ar trebui să se supună în continuare obligației de păstrare a secretului profesional, cu excepția cazurilor în care consilierul juridic participă la spălarea banilor sau la finanțarea terorismului, consultanța juridică este furnizată în scopul spălării banilor sau al finanțării terorismului sau avocatul știe că un client dorește consiliere juridică în scopul spălării banilor sau al finanțării terorismului. (8) Serviciile direct comparabile ar trebui tratate în același mod, atunci când sunt prestate de oricare dintre membrii profesiilor reglementate de prezenta directivă. Pentru a asigura respectarea drepturilor prevăzute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în cazul auditorilor, al experților contabili externi și al consilierilor fiscali care, în unele state membre, pot apăra sau reprezenta un client în contextul unei proceduri judiciare sau pot evalua situația juridică a unui client, informațiile pe care le obțin în exercitarea acestor funcții nu ar trebui să se supună obligațiilor de raportare prevăzute în prezenta directivă. (9) Este important să se evidențieze în mod expres faptul că „infracțiunile fiscale” legate de impozitele directe și indirecte sunt incluse în definiția amplă a „activității infracționale” cuprinsă în prezenta directivă, în conformitate cu recomandările revizuite ale GAFI. (10) Este necesar să se identifice orice persoană fizică care își exercită dreptul de proprietate sau control asupra unei persoane juridice. Deși identificarea unei participații procentuale nu va conduce în mod automat la identificarea beneficiarului real, acesta este un factor probatoriu care trebuie luat în considerare. Identificarea și verificarea beneficiarilor reali ar trebui extinsă, acolo unde este cazul, și la persoanele juridice care dețin alte persoane juridice și, în acest sens, ar trebui să se urmeze firul proprietarilor până la identificarea persoanei fizice care își exercită dreptul de proprietate sau de control asupra persoanei juridice, adică până la identificarea clientului. (11) Deținerea unor informații corecte și actualizate privind beneficiarul real este un factor-cheie în depistarea infractorilor care, altfel, și-ar putea ascunde identitatea în spatele unei structuri de societate. Prin urmare, statele membre ar trebui să se asigure că societățile păstrează informații cu privire la beneficiarii lor reali și că acestea pun informațiile la dispoziția autorităților competente și a entităților obligate. În plus, fiduciarii ar trebui să declare entităților obligate statutul pe care îl au. (12) Prezenta directivă ar trebui să se aplice, de asemenea, activităților entităților obligate, reglementate de prezenta directivă, care sunt efectuate pe internet. (13) Utilizarea sectorului jocurilor de noroc pentru a spăla produsele activității infracționale constituie un motiv de preocupare. În scopul de a atenua riscurile legate de acest sector și de a asigura paritatea între furnizorii de servicii de jocuri de noroc, pentru toți furnizorii de servicii de jocuri de noroc ar trebui prevăzută obligația de a aplica precauția privind clientela în cazul tranzacțiilor individuale de cel puțin 2 000 EUR. Statele membre ar trebui să ia în considerare aplicarea acestui prag în cazul câștigurilor și al mizelor. Furnizorii de servicii de jocuri de noroc cu sediu fizic (de exemplu, cazinourile și sălile de jocuri de noroc) ar trebui să se asigure că se poate face legătura între măsurile de precauție privind clientela, în cazul în care se aplică la punctul de intrare în sediu, și tranzacțiile efectuate de client în sediul respectiv. (14) Riscul de spălare a banilor și de finanțare a terorismului nu este același în toate cazurile. În consecință, ar trebui utilizată o abordare bazată pe risc. Abordarea bazată pe risc nu este o opțiune în mod nejustificat de permisivă pentru statele membre și entitățile obligate. Aceasta implică utilizarea procesului de luare a deciziilor bazat pe dovezi pentru o mai bună vizare a riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului cu care se confruntă Uniunea Europeană și entitățile care funcționează în cadrul acesteia. (15) La baza abordării bazate pe risc se află necesitatea ca fiecare stat membru să identifice, să înțeleagă și să atenueze riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului cu care se confruntă. Importanța unei abordări supranaționale în ceea ce privește identificarea riscului a fost recunoscută la nivel internațional, iar autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană) (denumită în continuare „ABE”), instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea Bancară Europeană), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/78/CE a Comisiei[29]; autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea europeană pentru asigurări și pensii ocupaționale) (denumită în continuare „AEAPO”), instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană pentru asigurări și pensii ocupaționale), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei Comisiei 2009/79/CE[30]; precum și autoritatea europeană de supraveghere (Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe) (denumită în continuare „AEVMP”), instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1095/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe), de modificare a Deciziei nr. 716/2009/CE și de abrogare a Deciziei 2009/77/CE a Comisiei[31] ar trebui să fie însărcinate cu emiterea unui aviz privind riscurile care afectează sectorul financiar. (16) Rezultatele evaluărilor riscurilor efectuate la nivel de stat membru ar trebui, dacă este cazul, să fie puse la dispoziția entităților obligate pentru a le permite să identifice, să înțeleagă și să atenueze riscurile proprii. (17) În scopul de a înțelege mai bine și de a atenua riscurile la nivelul Uniunii Europene, statele membre ar trebui să comunice rezultatele propriilor evaluări ale riscurilor celorlalte state membre, precum și Comisiei, ABE, AEAPO și AEVMP, dacă este cazul. (18) În aplicarea dispozițiilor prezentei directive, este necesar să se țină seama de caracteristicile și nevoile entităților obligate mici care se încadrează în domeniul său de aplicare și să se asigure un tratament adaptat nevoilor specifice ale entităților obligate mici și naturii afacerii. (19) Riscul în sine are un caracter variabil, iar variabilele, fie prin ele însele, fie în combinație cu altele, pot mări sau diminua riscul potențial prezentat, influențând astfel nivelul de măsuri preventive care este considerat adecvat, cum ar fi măsurile de precauție privind clientela. Astfel, există situații în care ar trebui să fie aplicată precauția sporită și altele în care poate fi adecvată precauția simplificată. (20) Ar trebui să se recunoască faptul că anumite situații prezintă un risc mai mare de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului. Deși ar trebui stabilite identitatea și profilul comercial al tuturor clienților, există cazuri în care sunt necesare proceduri deosebit de riguroase de identificare și verificare a clientelei. (21) Acest lucru este valabil, în special, în cazul relațiilor de afaceri cu persoane fizice care dețin sau au deținut funcții publice importante, în special în țările în care corupția este larg răspândită. Astfel de relații pot expune sectorul financiar în special la riscuri de reputație și riscuri juridice semnificative. Efortul internațional de combatere a corupției justifică, de asemenea, necesitatea de a acorda o atenție deosebită în astfel de cazuri și de a aplica măsuri sporite adecvate de precauție privind clientela, în ceea ce privește persoanele care dețin sau au deținut funcții importante în țară sau în străinătate și exponenții importanți din cadrul organizațiilor internaționale. (22) Obținerea aprobării conducerii la nivel înalt pentru stabilirea unor relații de afaceri nu trebuie, în toate cazurile, să presupună obținerea aprobării din partea consiliului de administrație. O astfel de aprobare ar trebui să poată fi acordată de către o persoană care deține cunoștințe suficiente privind riscul de expunere a instituției la spălarea banilor și finanțarea terorismului și care ocupă o funcție suficient de înaltă pentru a putea lua decizii cu efect asupra unei astfel de expuneri. (23) Pentru a evita repetarea procedurilor de identificare a clientelei, care conduce la întârzierea și ineficiența activităților, este necesar, sub rezerva unor garanții adecvate, să se permită prezentarea clienților a căror identificare s-a realizat în altă parte entităților obligate. În cazul în care o entitate obligată apelează la un terț, responsabilitatea finală pentru procedura de precauție privind clientela îi revine entității obligate căreia i-a fost prezentat clientul. De asemenea, terțul sau persoana care face prezentarea rămâne responsabilă pentru respectarea cerințelor prezentei directive, inclusiv cerința de a raporta tranzacțiile suspecte și de păstra evidențele, în măsura în care relația sa cu clientul este reglementată de prezenta directivă. (24) În cazul unei relații de reprezentare sau al unei relații de externalizare pe bază contractuală între entități obligate și persoane fizice sau juridice externe care nu sunt reglementate de prezenta directivă, eventualele obligații privind combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului ale agenților sau furnizorilor de servicii de externalizare respectivi, ca parte a entităților obligate, pot decurge numai din contract, și nu din prezenta directivă. Responsabilitatea respectării prezentei directive trebuie să revină în continuare entității obligate reglementate de prezenta directivă. (25) Toate statele membre au înființat sau ar trebui să înființeze unități de informații financiare (denumite în continuare „FIU-uri”) care răspund de colectarea și analizarea informațiilor primite în scopul stabilirii legăturilor între tranzacțiile financiare suspecte și activitățile infracționale subordonate în vederea prevenirii și combaterii spălării banilor și a finanțării terorismului. Tranzacțiile suspecte ar trebui raportate FIU-urilor, care ar trebui să servească drept centru național de primire, analiză și comunicare către autoritățile competente a rapoartelor privind tranzacțiile suspecte și a altor informații privind posibile cazuri de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului. Prin aceasta, statele membre nu ar trebui să fie obligate să își modifice sistemele existente de raportare, în cadrul cărora raportarea se efectuează prin intermediul unui procuror sau al altor autorități de aplicare a legii, în măsura în care informațiile sunt transmise cu promptitudine și nefiltrate către FIU-uri, astfel încât să le permită acestora să își desfășoare activitatea în mod corespunzător, inclusiv prin cooperarea internațională cu alte FIU-uri. (26) Prin derogare de la interdicția generală de a executa tranzacții suspecte, entitățile obligate pot executa tranzacții suspecte înainte de a informa autoritățile competente, atunci când abținerea de la executarea tranzacțiilor respective este imposibilă sau poate zădărnici eforturile de urmărire a beneficiarilor unei operațiuni suspecte de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului. Cu toate acestea, acest lucru nu trebuie să aducă atingere obligațiilor internaționale acceptate de statele membre de a îngheța fără întârziere fondurile și alte active ale teroriștilor, ale organizațiilor teroriste sau ale persoanelor care finanțează terorismul, în conformitate cu rezoluțiile relevante ale Consiliului de Securitate al Organizației Națiunilor Unite. (27) Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a desemna un organism corespunzător de autoreglementare a profesiilor prevăzute la articolul 2 alineatul (1) punctul (3) literele (a), (b) și (d), în calitate de autoritate care este informată în primă instanță în locul FIU. În conformitate cu jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului, un sistem în care raportarea se face în primul rând către un organism de autoreglementare constituie o garanție importantă pentru a menține protecția drepturilor fundamentale în ceea ce privește obligațiile de raportare aplicabile avocaților. (28) Atunci când un stat membru decide să recurgă la scutirile prevăzute la articolul 33 alineatul (2), acesta poate permite sau solicita organismului de autoreglementare care reprezintă persoanele menționate la articolul respectiv să nu transmită către FIU informațiile obținute de la persoanele în cauză în circumstanțele menționate la articolul respectiv. (29) Au existat cazuri de angajați care raportează suspiciuni de spălare a banilor și care sunt supuși amenințărilor sau acțiunilor ostile. Deși prezenta directivă nu poate interveni în procedurile judiciare ale statelor membre, este vorba despre un aspect crucial pentru eficacitatea sistemului de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului. Statele membre ar trebui să fie conștiente de această problemă și să depună toate eforturile pentru protejarea angajaților împotriva unor astfel de amenințări sau acțiuni ostile. (30) Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date[32], astfel cum a fost pusă în aplicare în legislația națională, se aplică prelucrării datelor cu caracter personal în sensul prezentei directive. (31) Anumite aspecte ale punerii în aplicare a prezentei directive presupun colectarea, analizarea, păstrarea și schimbul de date. În vederea respectării obligațiilor stabilite în prezenta directivă, ar trebui să se permită prelucrarea de date cu caracter personal, inclusiv aplicarea măsurilor de precauție privind clientela, monitorizarea permanentă, investigarea și raportarea tranzacțiilor neobișnuite sau suspecte, identificarea beneficiarului real al unei persoane juridice sau al unei construcții juridice, precum și schimbul de informații de către autoritățile competente și de către instituțiile financiare. Datele cu caracter personal colectate ar trebui să se limiteze la ceea ce este strict necesar pentru respectarea cerințelor prezentei directive și nu ar trebui să facă obiectul unor prelucrării ulterioare incompatibile cu Directiva 95/46/EC. În mod special, ar trebui ca prelucrarea ulterioară a datelor cu caracter personal în scopuri comerciale să fie strict interzisă. (32) Toate statele membre recunosc faptul că lupta împotriva spălării banilor și a finanțării terorismului este un motiv important de interes public. (33) Prezenta directivă nu aduce atingere protecției datelor cu caracter personal prelucrate în cadrul cooperării polițienești și judiciare în materie penală, inclusiv dispozițiilor Deciziei-cadru 977/2008/JAI. (34) Dreptul de acces al persoanelor vizate este aplicabil în cazul datelor cu caracter personal care sunt prelucrate în scopul prezentei directive. Cu toate acestea, accesarea de către persoanele vizate a informațiilor cuprinse într-un raport de tranzacție suspectă ar afecta considerabil eficacitatea luptei împotriva spălării banilor și a finanțării terorismului. Prin urmare, s-ar putea justifica restrângerea acestui drept în conformitate cu normele stabilite la articolul 13 din Directiva 95/46/EC. (35) În domeniul de aplicare a prezentei directive nu intră persoanele care doar transformă documentele pe suport de hârtie în date în format electronic și care acționează pe baza unui contract încheiat cu o instituție de credit sau o instituție financiară nu intră, și nici persoanele fizice sau juridice care furnizează instituțiilor de credit sau celor financiare doar sisteme de mesaje sau alte sisteme de suport pentru transmiterea de fonduri sau sisteme de compensare și decontare. (36) Spălarea banilor și finanțarea terorismului sunt probleme internaționale, iar efortul de combatere a acestora ar trebui să fie unul global. În cazul în care instituțiile de credit și cele financiare din cadrul Uniunii au sucursale și filiale situate în țări terțe unde legislația în domeniu este deficitară, acestea, pentru a evita aplicarea unor standarde foarte diferite în cadrul unei instituții sau al unui grup de instituții, ar trebui să aplice standardele Uniunii sau, în cazul în care aplicarea unor astfel de standarde este imposibilă, să notifice acest lucru autorităților competente din statul membru de origine. (37) În cazul în care este posibil, entitățile obligate ar trebui să primească feedback în ceea ce privește utilitatea și urmărirea rapoartelor de tranzacții suspecte pe care acestea le prezintă. În acest scop și pentru a putea revizui eficacitatea sistemelor lor de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului, statele membre trebuie să păstreze și să îmbunătățească statisticile relevante. Pentru a îmbunătăți și mai mult calitatea și coerența datelor statistice colectate la nivelul Uniunii, Comisia ar trebui să țină evidența situației la nivelul UE în ceea ce privește lupta împotriva spălării banilor și finanțării terorismului și să publice rezumate periodice. (38) În ceea ce privește casele de schimb valutar, furnizorii de servicii pentru fiducii și societăți sau furnizorii de servicii de jocuri de noroc la nivel național, autoritățile competente ar trebui să se asigure că persoanele care conduc sau vor conduce efectiv activitatea entităților respective și beneficiarii reali ai entităților sunt persoane competente și potrivite. Criteriile pentru a determina dacă o persoană este sau nu competentă și potrivită ar trebuie, ca o condiție minimă, să reflecte necesitatea de a proteja entitățile respective împotriva utilizării lor abuzive de către directorii sau beneficiarii lor reali în scopuri infracționale. (39) Având în vedere caracterul transnațional al spălării banilor și al finanțării terorismului, coordonarea și cooperarea între FIU din Uniunea Europeană sunt extrem de importante. Până în prezent, această cooperare a fost abordată numai prin Decizia 2000/642/JAI a Consiliului din 17 octombrie 2000 privind acordurile de cooperare între unitățile de informații financiare ale statelor membre în ceea ce privește schimbul de informații[33]. În scopul de a asigura o mai bună coordonare și o mai bună cooperare între FIU și, în special, de a asigura faptul că rapoartele privind tranzacțiile suspecte ajung la FIU din statul membru pentru care raportul are utilitatea cea mai mare, prezenta directivă ar trebui să includă norme mai detaliate, extinse și actualizate. (40) Pentru a face față caracterului transnațional al spălării banilor și al finanțării terorismului, este deosebit de important ca schimbul de informații între FIU din cadrul UE să fie îmbunătățit. Statele membre ar trebui să încurajeze utilizarea de mijloace sigure pentru schimbul de informații, în special rețeaua informatică descentralizată FIU.net și tehnicile oferite de această rețea. (41) Importanța combaterii spălării banilor și a finanțării terorismului ar trebui să conducă statele membre la prevederea în legislația națională a unor sancțiuni eficace, proporționale și disuasive pentru nerespectarea dispozițiilor naționale adoptate în temeiul prezentei directive. În prezent, statele membre dispun de o gamă diversificată de măsuri și sancțiuni administrative pentru încălcarea principalelor măsuri preventive. Această diversitate ar putea fi în detrimentul eforturilor depuse în combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului, iar răspunsul Uniunii este în pericol de a fi fragmentat. Prin urmare, prezenta directivă ar trebui să includă o serie de măsuri și sancțiuni administrative pe care statele membre să le aibă la dispoziție pentru încălcări sistematice ale cerințelor referitoare la măsurile de precauție privind clientela, păstrarea evidenței, raportarea tranzacțiilor suspecte și controalele interne ale entităților obligate. Gama acestora ar trebui să fie suficient de amplă pentru a permite statelor membre și autorităților competente să ia în considerare diferențele între entitățile obligate, în special între instituțiile financiare și alte entități obligate, în ceea ce privește dimensiunea, caracteristicile și domeniile de activitate ale acestora. În aplicarea prezentei directive, statele membre trebuie să se asigure că instituirea de măsuri și sancțiuni administrative în conformitate cu prezenta directivă și de sancțiuni penale în conformitate cu legislația națională nu încalcă principiul ne bis in idem. (42) Standardele tehnice în materie de servicii financiare ar trebui să asigure o armonizare coerentă și o protecție adecvată a depunătorilor, a investitorilor și a consumatorilor din întreaga Uniune. Ar fi eficient și oportun ca sarcina de a elabora proiecte de standarde tehnice de reglementare care nu implică alegeri strategice și de a înainta proiectele respective Comisiei să fie încredințată ABE, AEAPO și AEVMP, ca organisme cu înaltă specializare. (43) Comisia ar trebui să adopte proiectele de standarde tehnice de reglementare elaborate de ABE, AEAPO și AEVMP în conformitate cu articolul 42 din prezenta directivă prin intermediul unor acte delegate în temeiul articolului 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 și Regulamentul (UE) nr. 1095/2010. (44) Având în vedere modificările substanțiale care ar trebui aduse Directivei 2005/60/CE și Directivei 2006/70/CE, acestea ar trebui să fuzioneze și să fie înlocuite din motive de claritate și coerență. (45) Obiectivul prezentei directive, și anume protecția sistemului financiar prin mijloace de prevenire, investigare și detectare a spălării banilor și a finanțării terorismului, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, dat fiind că măsurile individuale adoptate de statele membre pentru a-și proteja sistemele financiare ar putea fi incompatibile cu funcționarea pieței interne, cu principiile statului de drept și cu politica Uniunii. Ținând cont de amploarea și efectele acțiunii, acest obiectiv poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii. Prin urmare, Uniunea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului în cauză. (46) Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special respectarea vieții private și de familie, dreptul la protecția datelor cu caracter personal, libertatea de a desfășura o activitate comercială, interzicerea discriminării, dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil, precum și dreptul la apărare. (47) În conformitate cu articolul 21 din Carta drepturilor fundamentale a UE, care interzice discriminarea de orice fel bazată pe orice fel motiv, statele membre trebuie să ia toate măsurile pentru ca prezenta directivă să fie pusă în aplicare, în ceea ce privește evaluările de riscuri în contextul precauției privind clientela, fără niciun fel de discriminare. (48) Conform declarației politice comune a statelor membre și a Comisiei din 28 septembrie 2011 privind documentele explicative, statele membre s-au angajat ca, în cazuri justificate, notificările privind propriile măsuri de transpunere să fie însoțite de unul sau mai multe documente care să explice raportul dintre elementele unei anumite directive și părțile corespunzătoare ale instrumentelor naționale de transpunere. În ceea ce privește prezenta directivă, legiuitorul consideră că este justificată transmiterea unor astfel de documente, ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ: CAPITOLUL I DISPOZIȚII GENERALE Secțiunea 1 Domeniu de aplicare și definiții Articolul 1 1. Statele membre asigură că spălarea banilor și finanțarea terorismului sunt interzise. 2. În sensul prezentei directive, următoarele comportamente sunt considerate spălare a banilor, atunci când sunt comise intenționat: (a) conversia sau transferul de bunuri, cunoscând că bunurile provin dintr-o activitate infracțională sau dintr-un act de participare la astfel de activități, cu scopul ascunderii sau disimulării originii ilicite a bunurilor sau al sprijinirii oricărei persoane implicate în comiterea activităților respective pentru a se sustrage consecințelor legale ale acțiunilor sale; (b) ascunderea sau disimularea adevăratei naturi, a sursei, a localizării, a utilizării, a circulației sau a proprietății bunurilor ori a drepturilor asupra acestor bunuri, cunoscând că bunurile provin dintr-o activitate infracțională sau dintr-un act de participare la o astfel de activitate; (c) achiziția, deținerea sau utilizarea de bunuri, cunoscând, la data primirii lor, că acestea provin dintr-o activitate infracțională sau dintr-un act de participare la o astfel de activitate; (d) participarea la oricare dintre acțiunile menționate la literele (a), (b) și (c), asocierea în vederea comiterii acestora, tentativa de comitere și asistența, instigarea, facilitarea și consilierea în vederea comiterii acțiunilor menționate. 3. Se consideră spălare a banilor inclusiv situația în care activitățile care au generat bunurile care urmează a fi spălate au fost derulate pe teritoriul unui alt stat membru sau al unei țări terțe. 4. În sensul prezentei directive, „finanțarea terorismului” înseamnă furnizarea sau colectarea de fonduri prin orice mijloace, în mod direct sau indirect, cu intenția folosirii acestora, sau cunoscând faptul că vor fi folosite, în totalitate sau în parte, pentru a comite oricare dintre infracțiunile menționate la articolele 1-4 din Decizia­cadru 2002/475/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind combaterea terorismului[34], astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2008/919/JAI a Consiliului din 28 noiembrie 2008[35]. 5. Cunoașterea, intenția sau scopul, necesare ca elemente ale activităților menționate la alineatele (2) și (4), pot fi deduse din circumstanțe faptice obiective. Articolul 2 1. Prezenta directivă se aplică următoarelor entități obligate: (1) instituții de credit; (2) instituții financiare; (3) următoarele persoane fizice sau juridice, în exercitarea activităților lor profesionale: (a) auditori, experți contabili externi și consilieri fiscali; (b) notari și alte persoane care exercită profesii juridice liberale, atunci când participă, în numele și pe seama clientului, la orice tranzacție financiară sau imobiliară sau când acordă asistență pentru planificarea sau executarea tranzacțiilor pentru client referitoare la: (i) cumpărarea și vânzarea de bunuri imobile sau entități comerciale; (ii) gestionarea banilor, a valorilor mobiliare sau a altor active ale clientului; (iii) deschiderea sau gestionarea de conturi bancare, conturi de economii sau conturi de valori mobiliare; (iv) organizarea contribuțiilor necesare pentru crearea, funcționarea sau gestionarea societăților; (v) crearea, funcționarea sau gestionarea de fiducii, societăți sau structuri similare; (c) furnizori de servicii pentru fiducii sau societăți care nu fac obiectul literei (a) sau (b); (d) agenți imobiliari, inclusiv agenți de închirieri; (e) alte persoane fizice sau juridice care comercializează bunuri, numai în măsura în care plățile sunt efectuate sau încasate în numerar și au o valoare de cel puțin 7 500 EUR, indiferent dacă tranzacția se execută printr-o singură operațiune sau prin mai multe operațiuni care par a avea o legătură între ele; (f) furnizorii de servicii de jocuri de noroc. 2. Statele membre pot decide ca persoanele juridice și fizice care desfășoară o activitate financiară în mod ocazional sau foarte limitat și în cazul cărora riscul producerii fenomenului de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului este foarte mic nu intră în domeniul de aplicare a prezentei directive, cu condiția ca respectivele persoane juridice sau fizice să îndeplinească toate criteriile următoare: (a) activitatea financiară este limitată în general; (b) activitatea financiară este limitată la nivel de tranzacții; (c) activitatea financiară nu constituie activitatea principală; (d) activitatea financiară este auxiliară și direct legată de activitatea principală; (e) activitatea principală nu este o activitate menționată la alineatul (1), cu excepția activității menționate la punctul (3) litera (e) de la alineatul (1); (f) activitatea financiară este prestată numai pentru clienții activității principale și nu este oferită publicului în general. Paragraful precedent nu se aplică persoanelor juridice și fizice implicate în activitatea de remitere de bani în sensul articolului 4 alineatul (13) din Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE[36]. 3. În sensul alineatului (2) litera (a), statele membre impun ca cifra de afaceri totală a activității financiare să nu depășească un prag care trebuie să fie suficient de scăzut. Pragul se stabilește la nivel național, în funcție de tipul de activitate financiară. 4. În sensul alineatului (2) litera (b), statele membre aplică un prag maxim pe client și pe tranzacție, indiferent dacă tranzacția este efectuată într-o singură operațiune sau în mai multe operațiuni care par a avea o legătură între ele. Pragul se stabilește la nivel național, în funcție de tipul de activitate financiară. Acesta este suficient de scăzut, pentru a se asigura faptul că tipurile de tranzacții în cauză constituie o metodă dificil de aplicat și ineficientă de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului, și nu depășește 1 000 EUR. 5. În sensul alineatului (2) litera (c), statele membre impun ca cifra de afaceri a activității financiare să nu depășească 5 % din cifra de afaceri totală a persoanei juridice sau fizice în cauză. 6. Atunci când evaluează riscul de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului în scopul prezentului articol, statele membre acordă o atenție specială oricărei activități financiare care, prin natura sa, riscă în mod deosebit să facă obiectul unei utilizări sau al unui abuz în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului. 7. Orice decizie luată în temeiul prezentului articol trebuie justificată. Statele membre prevăd posibilitatea retragerii unei astfel de decizii în cazul în care circumstanțele se modifică. 8. Statele membre stabilesc activități de monitorizare bazată pe risc sau adoptă orice alte măsuri adecvate pentru a se asigura că nu se face abuz de scutirea acordată prin deciziile luate în temeiul prezentului articol. Articolul 3 În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții: (1) „instituție de credit” înseamnă o instituție de credit astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit[37], inclusiv sucursalele, în sensul articolului 4 alineatul (3) din directiva menționată, amplasate în Uniunea Europeană, aparținând instituțiilor de credit cu sediul social în interiorul sau în afara Uniunii Europene; (2) „instituție financiară” înseamnă: (a) o întreprindere alta decât o instituție de credit care efectuează una sau mai multe dintre operațiunile incluse la punctele 2-12 și la punctele 14 și 15 din anexa I la Directiva 2006/48/CE, inclusiv activitățile specifice caselor de schimb valutar (bureaux de change); (b) o companie de asigurare autorizată în mod corespunzător în conformitate cu Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață[38], în măsura în care efectuează activități reglementate de directiva menționată; (c) o firmă de investiții astfel cum este definită la articolul 4 alineatul (1) punctul 1 din Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare[39]; (d) o întreprindere de investiții colectivă care își comercializează părțile sociale sau acțiunile; (e) un intermediar de asigurări astfel cum este definit la articolului 2 alineatul (5) din Directiva 2002/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări[40], cu excepția intermediarilor menționați la articolul 2 alineatul (7) din directiva menționată, atunci când acționează în legătură cu asigurările de viață și alte servicii de investiții conexe; (f) sucursale situate în Uniunea Europeană ale instituțiilor financiare menționate la literele (a)-(e), ale căror sedii sociale se află în interiorul sau în afara Uniunii Europene; (3) „bunuri” înseamnă activele de orice fel, corporale sau necorporale, mobile sau imobile, tangibile sau intangibile, precum și actele sau instrumentele juridice sub orice formă, inclusiv cele electronice sau digitale, care atestă dreptul de proprietate sau interese în astfel de active; (4) „activitate infracțională” înseamnă orice fel de implicare infracțională în comiterea următoarelor infracțiuni grave: (a) actele definite la articolele 1-4 din Decizia-cadru 2002/475/JAI privind combaterea terorismului, astfel cum a fost modificată prin Decizia-cadru 2008/919/JAI a Consiliului din 28 noiembrie 2008; (b) oricare dintre infracțiunile definite la articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva traficului ilicit de stupefiante și substanțe psihotrope din 1988; (c) activitățile organizațiilor criminale astfel cum sunt definite la articolul 1 din Acțiunea comună 98/733/JAI a Consiliului din 21 decembrie 1998 privind incriminarea participării la o organizație criminală în statele membre ale Uniunii Europene[41]; (d) frauda, cel puțin gravă, care aduce atingere intereselor financiare ale Uniunii, astfel cum este definită la articolul 1 alineatul (1) și articolul 2 din Convenția privind protejarea intereselor financiare ale Comunităților Europene[42]; (e) corupția; (f) toate infracțiunile, inclusiv infracțiunile fiscale legate de impozitele directe și impozitele indirecte, care se pedepsesc cu privarea de libertate sau cu o măsură de siguranță privativă de libertate cu durata maximă de peste un an sau, în statele al căror sistem juridic prevede un prag minim pentru infracțiuni, toate infracțiunile care se pedepsesc cu privarea de libertate sau cu o măsură de siguranță privativă de libertate cu durata minimă de peste șase luni. (5) „beneficiar real” înseamnă persoana fizică (persoanele fizice) care deține (dețin) sau controlează în ultimă instanță clientul și/sau persoana fizică în numele căreia se realizează o tranzacție sau o activitate. Beneficiarul real include cel puțin: (a) în cazul entităților comerciale: (i) persoana fizică (persoanele fizice) care deține (dețin) sau controlează în ultimă instanță o persoană juridică deținând direct sau indirect dreptul de proprietate sau controlul asupra unui procent suficient din acțiuni sau din drepturile de vot ale persoanei juridice respective, inclusiv prin deținerea de acțiuni la purtător, alta decât o societate cotată pe o piață reglementată care se supune cerințelor de declarare conforme cu legislația Uniunii Europene sau unor standarde internaționale echivalente. Dovada dreptului de proprietate sau de control prin participarea financiară în cadrul unei societăți este reprezentată, la fiecare nivel al dreptului de proprietate, fie acesta direct sau indirect, de deținerea a 25 % din acțiuni plus o acțiune; (ii) în cazul în care există îndoieli că persoana (persoanele) identificată (identificate) la punctul (i) este (sunt) într-adevăr beneficiarul (beneficiarii) real (reali), persoana fizică (persoanele fizice) care exercită efectiv controlul asupra conducerii unei persoane juridice prin alte mijloace; (b) în cazul persoanelor juridice, cum ar fi fundațiile, și al construcțiilor juridice, cum ar fi fiduciile, care administrează și distribuie fonduri: (i) persoana fizică (persoanele fizice) care exercită controlul asupra a cel puțin 25 % din proprietatea unei construcții juridice sau entități juridice; precum și (ii) în cazul în care viitorii beneficiari au fost deja identificați, persoana fizică (persoanele fizice) care este beneficiarul (sunt beneficiarii) a cel puțin 25 % din proprietatea unei construcții juridice sau entități juridice; sau (iii) în cazul în care persoanele fizice care beneficiază de construcția juridică sau de entitatea juridică nu au fost încă identificate, grupul de persoane în al căror interes principal se constituie sau funcționează construcția juridică sau entitatea juridică. În cazul beneficiarilor de fiducii desemnați în funcție de caracteristici sau în funcție de categorie, entitățile obligate trebuie să obțină informații suficiente privind beneficiarul, astfel încât să se asigure că vor fi în măsură să stabilească identitatea beneficiarului la momentul plății sau atunci când beneficiarul intenționează să își exercite drepturile dobândite; (6) „furnizori de servicii pentru fiducii sau societăți” înseamnă orice persoană fizică sau juridică care prestează cu titlu profesional oricare dintre următoarele servicii pentru terți: (a) constituirea de societăți sau alte persoane juridice; (b) exercitarea funcției de director sau secretar al unei societăți, a funcției de asociat al unei societăți în comandită sau a unei funcții similare legate de alte persoane juridice sau asistența acordată unei alte persoane pentru a exercita astfel de funcții; (c) furnizarea unui sediu social, a unei adrese comerciale, poștale sau administrative și a oricăror altor servicii conexe pentru o societate, societate în comandită sau orice altă persoană juridică sau construcție juridică; (d) exercitarea funcției de fiduciar în cadrul unei fiducii exprese sau al unei alte construcții juridice similare sau asistența acordată unei alte persoane pentru a exercita această funcție; (e) exercitarea funcției de acționar pe seama unei persoane alta decât o societate cotată pe o piață reglementată care se supune cerințelor de declarare conforme cu legislația Uniunii Europene sau unor standarde internaționale echivalente, sau asistența acordată unei alte persoane pentru a exercita această funcție; (7) (a) „persoane străine expuse politic” înseamnă persoane fizice cărora li se încredințează sau li s-au încredințat funcții publice importante de către o țară terță; (b) „persoane interne expuse politic” înseamnă persoane fizice cărora li se încredințează sau li s-au încredințat funcții publice importante de către un stat membru; (c) „persoane cărora li se încredințează sau li s-au încredințat funcții publice importante de către o organizație internațională” înseamnă directori, directori adjuncți și membri ai consiliului de administrație în cadrul unei organizații internaționale sau persoane care ocupă o funcție echivalentă în cadrul unei organizații internaționale; (d) „persoane fizice cărora li se încredințează sau li s-au încredințat funcții publice importante”: (i) șefi de stat, șefi de guvern, miniștri, miniștri delegați și secretari de stat; (ii) membri ai parlamentului; (iii) membri ai curților supreme, ai curților constituționale sau ai altor înalte instanțe judecătorești împotriva ale căror hotărâri nu se poate introduce o cale de atac decât în circumstanțe excepționale; (iv) membri ai curților de conturi sau ai consiliilor băncilor centrale; (v) ambasadori, însărcinați cu afaceri și ofițeri superiori în forțele armate; (vi) membri ai organelor de administrare, de conducere sau de supraveghere ale întreprinderilor publice. Niciuna dintre categoriile menționate la punctele (i)-(vi) nu include persoane care ocupă funcții intermediare sau inferioare; (e) „membri ai familiei”: (i) soțul/soția; (ii) orice partener considerat ca fiind echivalent al soțului/soției; (iii) copiii și soții/soțiile sau partenerii acestora; (iv) părinții; (f) „persoane cunoscute ca asociați apropiați”: (i) orice persoană fizică cunoscută ca fiind beneficiarul real al unei entități juridice sau al unei construcții juridice împreună cu o persoană menționată la alineatul (7) literele (a)-(d) de mai sus sau având orice altă relație de afaceri strânsă cu o astfel de persoană; (ii) orice persoană fizică care este singurul beneficiar real al unei entități juridice sau al unei construcții juridice cunoscute ca fiind înființate în beneficiul de facto al persoanei menționate la alineatul (7) literele (a)-(d) de mai sus; (8) „personal de conducere” înseamnă un responsabil sau un angajat care deține cunoștințe suficiente privind riscul expunerii instituției la spălarea de bani și finanțarea terorismului și care ocupă o funcție suficient de înaltă pentru a putea lua decizii cu efect asupra unei astfel de expuneri. Nu este nevoie de implicarea unui membru al consiliului de administrație în toate cazurile; (9) „relație de afaceri” înseamnă o relație de afaceri, profesională sau comercială legată de activitățile profesionale ale entităților obligate și despre care, la momentul stabilirii contactului, se consideră că va fi de durată; (10) „servicii de jocuri de noroc” înseamnă orice serviciu care presupune o miză cu valoare monetară în jocuri de noroc, inclusiv în cele cu un element de abilitate, cum ar fi loteriile, jocurile de cazinou, jocurile de poker și pariurile, furnizate într-un sediu fizic sau prin orice fel de mijloace la distanță, pe cale electronică sau cu ajutorul oricărui alt tip de tehnologii care facilitează comunicarea, și la solicitarea individuală a destinatarului serviciilor; (11) „grup” are înțelesul prevăzut la articolul 2 alineatul (12) din Directiva 2002/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind supravegherea suplimentară a instituțiilor de credit, a întreprinderilor de asigurare și a întreprinderilor de investiții care aparțin unui conglomerat financiar[43]. Articolul 4 1. Statele membre se asigură că dispozițiile prezentei directive sunt extinse în întregime sau parțial la profesii și categorii de întreprinderi care, deși nu sunt entități obligate în sensul articolului 2 alineatul (1), desfășoară activități care sunt în mod deosebit susceptibile a fi folosite în scopul spălării banilor sau finanțării terorismului. 2. Atunci când un stat membru decide să extindă dispozițiile prezentei directive la profesii și categorii de întreprinderi altele decât cele prevăzute la articolul 2 alineatul (1), acesta informează Comisia în această privință. Articolul 5 Statele membre pot adopta sau menține în vigoare dispoziții mai stricte în domeniul reglementat de prezenta directivă pentru a preveni fenomenul spălării banilor și al finanțării terorismului. Secțiunea 2 Evaluarea riscurilor Articolul 6 1. Autoritatea Bancară Europeană (denumită în continuare „ABE”), Autoritatea europeană pentru asigurări și pensii ocupaționale (denumită în continuare „AEAPO”) și Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (denumită în continuare „AEVMP”) emit un aviz comun privind riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului care afectează piața internă. Avizul comun este emis în termen de 2 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive. 2. Comisia pune avizul la dispoziția statelor membre și a entităților obligate pentru a le ajuta să identifice, să gestioneze și să atenueze riscul de spălare a banilor și de finanțare a terorismului. Articolul 7 1. Fiecare stat membru ia măsurile corespunzătoare pentru identificarea, evaluarea, înțelegerea și atenuarea riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului la care se expune și ține evaluarea la zi. 2. Fiecare stat membru desemnează o autoritate pentru a coordona răspunsul național la riscurile menționate la alineatul (1). Identitatea autorității respective este comunicată Comisiei, ABE, AEAPO, AEVMP și celorlalte state membre. 3. Statele membre pot utiliza avizul menționat la articolul 6 alineatul (1) atunci când efectuează evaluările menționate la alineatul (1). 4. Fiecare stat membru efectuează evaluarea menționată la alineatul (1) și: (a) utilizează evaluarea (evaluările) în scopul îmbunătățirii regimului de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului, în special prin identificarea domeniilor în care entitățile obligate trebuie să aplice măsuri sporite și, după caz, prin specificarea măsurilor care trebuie luate; (b) utilizează evaluarea (evaluările) pentru alocarea și ierarhizarea resurselor necesare pentru combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului; (c) pune informații corespunzătoare la dispoziția entităților obligate, astfel încât acestea să efectueze propriile evaluări ale riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului. 5. Statele membre pun la dispoziția celorlalte state membre, Comisiei, ABE, AEAPO și AEVMP, la cererea acestora, rezultatele propriilor evaluări de risc. Articolul 8 1. Statele membre se asigură că entitățile obligate iau măsurile corespunzătoare pentru identificarea și evaluarea riscurilor referitoare la spălarea banilor și finanțarea terorismului, luând în considerare factorii de risc precum clienți, țări sau zone geografice, produse, servicii, tranzacții sau canale de distribuție. Măsurile respective sunt proporționale cu natura și dimensiunea entităților obligate. 2. Evaluările menționate la alineatul (1) trebuie consemnate, ținute la zi și puse la dispoziția autorităților competente și a organismelor de autoreglementare. 3. Statele membre se asigură că entitățile obligate dispun de politici, controale și proceduri pentru a atenua și a gestiona cu eficacitate riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului identificate la nivelul Uniunii, al statelor membre, dar și al entităților obligate. Politicile, controalele și procedurile trebuie să fie proporționale cu natura și dimensiunea entităților obligate respective. 4. Politicile și procedurile menționate la alineatul (3) cuprind cel puțin: (a) elaborarea de politici, proceduri și controale interne, printre altele în legătură cu precauția privind clientela, raportarea, păstrarea evidențelor, controlul intern, managementul conformității (inclusiv, atunci când dimensiunea și natura activității o permit, numirea în funcție a unui responsabil de conformitate la nivelul conducerii) și procesul de verificare a angajaților; (b) atunci când este cazul, având în vedere dimensiunea și natura activității, o funcție de audit independent în scopul testării politicilor, procedurilor și controalelor interne menționate la litera (a). 5. Statele membre impun entităților obligate să obțină aprobarea conducerii superioare pentru politicile și procedurile instituite, monitorizează și, după caz, sporesc măsurile adoptate. CAPITOLUL II PRECAUȚIA PRIVIND CLIENTELA Secțiunea 1 Dispoziții generale Articolul 9 Statele membre interzic instituțiilor lor de credit și financiare deținerea de conturi anonime sau de carnete de economii anonime. Statele membre solicită în toate cazurile ca titularii și beneficiarii conturilor anonime sau ai carnetelor de economii anonime existente să fie supuși măsurilor de precauție privind clientela cât mai curând posibil și în orice caz înainte ca respectivele conturi sau carnete să fie folosite în vreun fel. Articolul 10 Statele membre se asigură că entitățile obligate aplică măsuri de precauție privind clientela în următoarele cazuri: (a) la stabilirea unei relații de afaceri; (b) la efectuarea unor tranzacții ocazionale în valoare de cel puțin 15 000 EUR, indiferent dacă tranzacția se efectuează printr-o singură operațiune sau prin mai multe operațiuni care par a avea o legătură între ele; (c) la efectuarea unor tranzacții ocazionale în numerar în valoare de cel puțin 7 500 EUR de către persoane fizice sau juridice care comercializează bunuri, indiferent dacă tranzacția se efectuează printr-o singură operațiune sau prin mai multe operațiuni care par a avea o legătură între ele; (d) la efectuarea unor tranzacții ocazionale în valoare de cel puțin 2 000 EUR de către furnizorii de servicii de jocuri de noroc, indiferent dacă tranzacția se efectuează printr-o singură operațiune sau prin mai multe operațiuni care par a avea o legătură între ele; (e) atunci când există o suspiciune de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului, independent de orice derogare, scutire sau prag; (f) atunci când există îndoieli privind veridicitatea sau relevanța datelor de identificare a clientului obținute anterior. Articolul 11 1. Măsurile de precauție privind clientela cuprind: (a) identificarea clientului și verificarea identității clientului pe baza documentelor, datelor sau informațiilor obținute dintr-o sursă fiabilă și independentă; (b) identificarea beneficiarului real și adoptarea unor măsuri rezonabile pentru a verifica identitatea acestuia, astfel încât instituția sau persoana reglementată de prezenta directivă să aibă certitudinea că știe cine este beneficiarul real, inclusiv, în ceea ce privește persoanele juridice, fiduciile și construcțiile juridice similare, adoptarea unor măsuri rezonabile pentru a înțelege structura de proprietate și de control a clientului; (c) evaluarea și, după caz, obținerea de informații privind scopul și natura dorită a relației de afaceri; (d) realizarea unei monitorizări continue a relației de afaceri, inclusiv examinarea tranzacțiilor încheiate pe toată durata relației respective, pentru a asigura că tranzacțiile realizate sunt conforme cu informațiile instituției sau ale persoanei referitoare la client, la profilul activității și la profilul riscului, inclusiv, după caz, la sursa fondurilor, precum și că documentele, datele sau informațiile deținute sunt ținute la zi. 2. Statele membre se asigură că entitățile obligate aplică fiecare dintre cerințele de precauție privind clientela prevăzute la alineatul (1), acestea putând stabili însă amploarea măsurilor în funcție de risc. 3. Statele membre solicită entităților obligate să ia în considerare, atunci când evaluează riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului, cel puțin variabilele prevăzute în anexa I. 4. Statele membre se asigură că entitățile obligate pot demonstra autorităților competente sau organismelor de autoreglementare că măsurile sunt corespunzătoare din punctul de vedere al riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului care au fost identificate. 5. În cazul asigurărilor de viață sau al altor tipuri de asigurări legate de investiții, statele membre se asigură că, în plus față de măsurile de precauție privind clientela impuse în ceea ce privește clientul și beneficiarul real, instituțiile financiare aplică următoarele măsuri de precauție privind clientela în cazul beneficiarilor asigurărilor de viață și ai altor polițe de asigurare legate de investiții, de îndată ce beneficiarii sunt identificați sau determinați: (a) în cazul beneficiarilor care sunt persoane fizice sau juridice sau construcții juridice identificate după nume, consemnarea numelui persoanei; (b) în cazul beneficiarilor determinați după caracteristici sau categorie ori prin alte mijloace, obținerea unor informații suficiente privind beneficiarii respectivi, astfel încât instituția financiară să fie sigură că, la momentul plății, va fi în măsură să stabilească identitatea beneficiarului. În ambele cazuri menționate la literele (a) și (b), verificarea identității beneficiarilor are loc la momentul plății. În caz de cesiune, totală sau parțială, a unei asigurări de viață sau a unui alt tip de asigurare legată de investiții către un terț, instituțiile financiare care au cunoștință de cesiunea respectivă identifică beneficiarul real, la momentul cesiunii către persoana fizică sau juridică sau către construcția juridică care primește, pentru beneficiul propriu, valoarea poliței cedate. Articolul 12 1. Statele membre solicită ca verificarea identității clientului și a beneficiarului real să aibă loc înainte de stabilirea unei relații de afaceri sau de desfășurarea tranzacției. 2. Prin derogare de la alineatul (1), statele membre pot permite ca verificarea identității clientului și a beneficiarului real să se realizeze în timpul constituirii unei relații de afaceri, în cazul în care acest lucru este necesar pentru a nu întrerupe desfășurarea normală a activității și în cazul în care riscul de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului este redus. În astfel de situații, aceste proceduri trebuie realizate cât mai curând posibil după contactul inițial. 3. Prin derogare de la alineatele (1) și (2), statele membre pot permite deschiderea unui cont bancar, cu condiția să fie aplicate garanții corespunzătoare care să asigure realizarea tranzacțiilor de către client sau în numele clientului, numai după respectarea în totalitate a dispozițiilor alineatelor (1) și (2). 4. Statele membre prevăd ca, în cazul în care nu este în măsură să respecte dispozițiile articolului 11 alineatul (1) literele (a), (b) și (c), instituția sau persoana în cauză să nu realizeze nicio tranzacție prin cont bancar, să nu stabilească nicio relație de afaceri și să nu realizeze nicio tranzacție și să aibă în vedere terminarea relației de afaceri și transmiterea unui raport de tranzacții suspecte privind clientul către unitatea de informații financiare (FIU), în conformitate cu articolul 32. Statele membre nu aplică paragraful precedent notarilor, persoanelor care exercită profesii juridice liberale, auditorilor, experților contabili externi și consilierilor fiscali, această derogare fiind strict valabilă pentru situația în care aceste persoane sunt în curs de evaluare a situației juridice a clientului lor sau în curs de îndeplinire a sarcinii de apărare sau de reprezentare a clientului respectiv în proceduri judiciare sau referitor la acestea, inclusiv consilierea privind inițierea sau evitarea procedurii. 5. Statele membre solicită ca entitățile obligate să aplice procedurile de precauție privind clientela nu numai tuturor clienților noi, ci și clienților existenți, în funcție de risc, la momentele oportune, inclusiv atunci când circumstanțele relevante privind clientul se schimbă. Secțiunea 2 PRECAUȚIA SIMPLIFICATĂ PRIVIND CLIENTELA Articolul 13 1. În cazul în care un stat membru sau o entitate obligată identifică domenii cu risc redus, statul membru respectiv poate permite entităților obligate să aplice măsuri simplificate de precauție privind clientela. 2. Înainte de a aplica măsuri simplificate de precauție privind clientela, entitățile obligate se asigură că relația cu clientul sau tranzacția prezintă un grad de risc mai redus. 3. Statele membre se asigură că entitățile obligate efectuează o monitorizare suficientă a tranzacției sau a relației de afaceri, pentru a permite detectarea tranzacțiilor neobișnuite sau suspecte. Articolul 14 La evaluarea riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului legate de tipuri de clienți, țări sau zone geografice, precum și de anumite produse, servicii, tranzacții sau canale de distribuție, statele membre și entitățile obligate iau în considerare cel puțin factorii caracteristici eventualelor situațiilor cu risc redus, prevăzuți în anexa II. Articolul 15 ABE, AEAPO și AEVMP publică orientări adresate autorităților competente și entităților obligate menționate la articolul 2 alineatul (1) punctele 1 și 2, în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 și Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, cu privire la factorii de risc care trebuie luați în considerare și/sau măsurile care trebuie adoptate în situațiile în care sunt adecvate măsuri simplificate de precauție privind clientela. Trebuie să se țină cont, în special, de natura și dimensiunea activității și, dacă este necesar și proporțional, să se prevadă măsuri specifice. Orientările se publică în termen de 2 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive. Secțiunea 3 PRECAUȚIA SPORITĂ PRIVIND CLIENTELA Articolul 16 1. În cazurile identificate în articolele 17-23 din prezenta directivă și în alte cazuri de riscuri mai mari, identificate de către statele membre sau entitățile obligate, statele membre solicită entităților obligate să aplice măsuri sporite de precauție privind clientela pentru a gestiona și a atenua riscurile în mod corespunzător. 2. Statele membre solicită entităților obligate să examineze, în măsura în care este posibil în mod rezonabil, contextul și scopul tuturor tranzacțiilor complexe cu valori neobișnuit de mari și al tuturor tipurilor neobișnuite de tranzacții care nu au un scop economic sau legal evident. În special, entitățile trebuie să mărească gradul și natura monitorizării relației de afaceri, în scopul de a stabili dacă respectivele tranzacții sau activități par neobișnuite sau suspecte. 3. La evaluarea riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului, statele membre și entitățile obligate iau în considerare cel puțin factorii caracteristici eventualelor situațiilor cu risc mărit prevăzuți în anexa III. 4. ABE, AEAPO și AEVMP publică orientări adresate autorităților competente și entităților obligate menționate la articolul 2 alineatul (1) punctele (1) și (2), în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, Regulamentul (UE) nr. 1094/2010 și Regulamentul (UE) nr. 1095/2010, cu privire la factorii de risc care trebuie luați în considerare și/sau măsurile care trebuie adoptate în situațiile în care este necesară aplicarea de măsuri sporite de precauție privind clientela. Orientările se publică în termen de 2 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive. Articolul 17 În ceea ce privește relațiile bancare transfrontaliere cu instituții corespondente din țări terțe, statele membre solicită instituțiilor lor de credit, în plus față de măsurile de precauție privind clientela prevăzute la articolul 11: (a) să culeagă informații suficiente despre o instituție corespondentă pentru a înțelege pe deplin natura activității instituției corespondente și pentru a stabili, din informațiile disponibile public, reputația instituției și calitatea supravegherii; (b) să evalueze controalele împotriva spălării banilor și finanțării terorismului aplicate de instituția corespondentă; (c) să obțină aprobarea conducerii superioare înainte de stabilirea unor noi relații cu bănci corespondente; (d) să stabilească în scris responsabilitățile fiecărei instituții; (e) în ceea ce privește conturile corespondente de transfer, să se asigure că instituția de credit corespondentă a verificat identitatea clienților care au acces direct la conturile instituției corespondente, a aplicat precauția permanentă și este în măsură să furnizeze instituției corespondente, la cerere, date relevante privind precauția. Articolul 18 În ceea ce privește tranzacțiile sau relațiile de afaceri cu persoanele străine expuse politic, statele membre solicită instituțiilor lor de credit, în plus față de măsurile de precauție privind clientela prevăzute la articolul 12: (a) să dispună de proceduri corespunzătoare, în funcție de risc, pentru a stabili dacă un client sau un beneficiar real al unui client este o persoană străină expusă politic; (b) să obțină aprobarea conducerii superioare pentru stabilirea sau continuarea unor relații de afaceri cu astfel de clienți; (c) să adopte măsuri adecvate pentru a stabili sursa patrimoniului și sursa fondurilor implicate în relația de afaceri sau în tranzacție; (d) să efectueze o monitorizare sporită permanentă a relației de afaceri. Articolul 19 În ceea ce privește tranzacțiile sau relațiile de afaceri cu persoanele interne expuse politic sau cu o persoană căreia i se încredințează sau i s-a încredințat o funcție publică importantă de către o organizație internațională, statele membre solicită instituțiilor lor de credit, în plus față de măsurile de precauție privind clientela prevăzute la articolul 11: (a) să dispună de proceduri corespunzătoare, în funcție de risc, pentru a stabili dacă clientul sau beneficiarul real al unui client este o persoană internă expusă politic; (b) să aplice măsurile prevăzute la articolul 18 literele (b), (c) și (d) în cazul în care relațiile de afaceri cu astfel de persoane prezintă un risc mărit. Articolul 20 Entitățile obligate adoptă măsuri rezonabile pentru a stabili dacă beneficiarii unei polițe de asigurare de viață sau ai unei polițe de alt tip de asigurare legată de investițiilor și/sau, după caz, beneficiarul real al beneficiarului sunt persoane expuse politic. Măsurile se adoptă cel mai târziu la momentul plății sau la momentul cesiunii, totale sau parțiale, a poliței. În cazul în care s-au identificat riscuri mărite, statele membre solicită entităților obligate, în plus față de adoptarea măsurilor normale de precauție privind clientela: (a) să informeze conducerea superioară înainte de plata veniturilor corespunzătoare poliței de asigurare; (b) să efectueze o examinare sporită a întregii relații de afaceri cu asiguratul. Articolul 21 Măsurile prevăzute la articolele 18, 19 și 20 se aplică, de asemenea, membrilor familiei sau persoanelor cunoscute ca fiind asociați apropiați ai unor astfel de persoane