[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 22.1.2008

COM(2008) 7 final

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

privind autorizarea Italiei de a aplica, în anumite zone geografice, rate reduse de impozitare pentru motorina şi GPL utilizate pentru încălzire, în conformitate cu articolul 19 din Directiva 2003/96/CE

(prezentată de Comisie)

EXPUNERE DE MOTIVE

1) CONTEXTUL PROPUNERII

- Motivele și obiectivele propunerii

Impozitarea produselor energetice şi a electricităţii în Comunitate este reglementată de Directiva 2003/96/CE a Consiliului[1] (denumită în continuare „directiva privind impozitarea energiei” sau „directiva”).

În conformitate cu articolul 19 alineatul (1) din directivă, pe lângă dispozițiile prevăzute în special la articolele 5, 15 și 17, Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei, poate autoriza orice stat membru să introducă scutiri sau reduceri suplimentare ale accizelor din motive politice specifice.

Obiectivul prezentei propuneri este acela de a permite Italiei să aplice, în anumite zone geografice, rate reduse de impozitare pentru motorină şi GPL utilizate pentru încălzire, astfel încât să compenseze parţial costurile suplimentare pentru încălzire suportate de persoanele care locuiesc în acele zone geografice. Nivelul ridicat al costurilor pentru încălzire se datorează fie condiţiilor climatice extrem de nefavorabile, fie insularităţii acestor zone, precum şi unor posibilităţi limitate de alegere a combustibililor şi lipsei de acces la reţeaua de gaze naturale.

- Context general

Printr-o scrisoare din data de 17 octombrie 2006, autorităţile italiene au solicitat autorizarea de a aplica, în anumite zone geografice, rate reduse de impozitare pentru motorina şi GPL utilizate pentru încălzire, prin extinderea unei practici adoptate în cadrul derogării prevăzute la articolul 18 alineatul (1) din directiva privind impozitarea energiei, în coroborare cu anexa II punctul 8 a doua liniuţă la această directivă. Această dispoziţie a autorizat Italia să aplice, până la 31 decembrie 2006, în anumite zone, cote reduse ale accizelor pentru combustibilul casnic şi pentru GPL utilizate pentru încălzire. Cererea autorităţilor italiene a fost depusă înainte ca derogarea sus-menţionată să fi expirat. Autorităţile italiene au furnizat informaţii şi precizări suplimentare la 5 decembrie 2006, 13 februarie 2007, 18 aprilie 2007, 7 iunie 2007, 27 august 2007, 1 octombrie 2007 şi 12 noiembrie 2007.

În sprijinul acestei cereri de derogare, Italia face referire la diversitatea teritoriului său cu condiţii climatice şi geografice variabile. În 1999, Italia a ridicat nivelul general al accizelor în cadrul unei reforme a sistemului său fiscal. În acelaşi timp, luând în considerare particularităţile teritoriului său, pentru a evita o povară excesivă asupra anumitor consumatori, Italia a introdus rate reduse de impozitare în anumite părţi ale teritoriului său pentru GPL şi motorina utilizate pentru încălzire. În prezent, reducerea de impozit se ridică la 129,11 EUR pentru 1 000 litri în cazul motorinei (aducând rata aplicabilă de impozitare la 274,10 EUR pentru 1 000 litri) şi la 159,07 EUR pentru 1 000 kg de GPL (aducând rata aplicabilă de impozitare la 30,87 EUR pentru 1 000 kg). Ratele aplicabile de impozitare se situează deasupra nivelurilor minime de impozitare prevăzute de directivă.

Reducerea fiscală se aplică în zonele geografice care îndeplinesc următoarele condiţii:

- Comunele care aparţin zonei F, după cum este definită în Decretul prezidenţial nr. 412 din 1993. Acest decret împarte teritoriul italian în şase zone climatice (de la A la F). Clasificarea se bazează pe unitatea „grade-zi”, care reprezintă pentru perioada convenţională de încălzire suma temperaturilor medii zilnice, care diferă de temperatura optimă de 20ºC. Cu cât cifra atribuită unei comune este mai ridicată, cu atât temperatura medie exterioară este mai scăzută în decursul perioadei de încălzire. Comunele care aparţin zonei climatice F sunt definite drept comune cu mai mult de 3 000 „grade-zi”[2].

- Comunele care aparţin zonei E, după cum este definită în Decretul prezidenţial nr. 412 din 1993, cu condiţia ca reţeaua de gaze naturale să nu fi fost pusă la dispoziţie în comuna respectivă. Comunele care aparţin zonei climatice E sunt definite drept comune cu 2 100 până la 3 000 „grade-zi”.

- Comunele din Sardinia şi din insulele mici, cu condiţia ca reţeaua de gaz să nu fi fost pusă la dispoziţie în comuna respectivă; această parte a regimului acoperă toate insulele italiene, cu excepţia Siciliei.

Potrivit autorităţilor italiene, atât diferenţierea fiscală, cât şi alegerea zonelor eligibile se bazează pe criterii obiective. Obiectivul este acela de a asigura continuitatea geografică cu restul teritoriului italian, şi anume de a plasa populaţia din zonele eligibile într-un context în care aceasta să poată fi comparată cu restul populaţiei italiene prin reducerea costurilor excesiv de ridicate pentru încălzire. Valoarea reducerii fiscale este aceeaşi în toate situaţiile; aceasta vizează numai atenuarea parţială a costurilor suplimentare pentru încălzire suportate de populaţia din zonele eligibile care se datorează climei reci şi/sau dificultăţilor de a procura combustibil.

Potrivit autorităţilor italiene, pentru zonele climatice E şi F , reducerea fiscală este în medie egală cu 11-12% din preţul motorinei şi al GPL utilizate pentru încălzire. Aceste cifre trebuie comparate cu costurile medii pentru încălzire: datorită condiţiilor climatice, acestea sunt cu 90% mai ridicate decât media naţională din zona climatică E şi cu 170% mai ridicate decât media naţională din zona climatică F.

Specificitatea insulelor constă în faptul că, datorită situării lor geografice, alimentarea cu combustibil este limitată în termeni de alegere, ceea ce conduce la preţuri mai ridicate decât cele practicate pe continentul italian, datorită costurilor suplimentare de transport. Autorităţile italiene au confirmat că reducerea fiscală nu atrage după sine o supracompensare şi nu duce la scăderea preţurilor GPL şi ale motorinei sub nivelul celor practicate pe continent. Potrivit cifrelor furnizate de către autorităţile italiene, în urma reducerii fiscale, preţul rămâne totuşi cu circa 2,5 EUR/hl - 4,5 EUR/hl mai mare pe insule decât pe continent pentru GPL. Pentru motorină, diferenţa de preţ este şi mai importantă şi, în anumite cazuri, preţul final poate fi de aproape două ori mai ridicat pe insulă faţă de cel de pe continent.

În sfârşit, potrivit autorităţilor italiene, odată ce reţeaua de gaze naturale ar fi pusă la dispoziţie în comuna în cauză (ceea ce se poate întâmpla în comunele care ţin de zona climatică E şi în anumite insule), acest lucru ar reduce în mare măsură costurile suplimentare suportate în aceste zone. În special, aceasta ar îmbunătăţi varietatea de opţiuni între combustibilii puşi la dispoziţia consumatorilor. În consecinţă, autorităţile italiene nu prevăd o reducere fiscală în comunele care aparţin zonei climatice E sau insulelor respective, atunci când reţeaua de gaze naturale va fi finalizată în comuna în cauză. În comunele din zona climatică F, situate în regiuni cu precădere muntoase, reţelele de gaze naturale nu vor putea acoperi întreaga zonă sau cea mai mare parte a zonei geografice a comunelor în cauză. Prin urmare, pentru mulţi locuitori, această dezvoltare nu va ameliora varietatea combustibililor disponibili. În consecinţă, caracterul eligibil al unei comune din zona climatică F nu este condiţionat de absenţa unei reţele de gaze naturale.

Măsura corespunde unui volum bugetar anual de circa 62 MEUR. Populaţia eligibilă reprezintă 4,4 milioane de locuitori. Reducerea fiscală se acordă sub forma unei reduceri a preţurilor în momentul achiziţiei produselor energetice de către beneficiar (beneficiarii sunt locuitori ai zonelor eligibile).

- Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii

Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității.

- Coerența cu celelalte politici și obiective ale Uniunii

Comisia trebuie să examineze fiecare cerere de derogare în temeiul articolului 19 din directiva privind impozitarea energiei şi să ia în considerare buna funcţionare a pieţei interne, necesitatea de a asigura o concurenţă loială şi politicile comunitare privind sănătatea, mediul, energia şi transporturile.

Pentru zonele geografice în cauză, nivelul naţional standard al impozitării aplicabile GPL şi motorinei utilizate pentru încălzire ar conduce la costuri pentru încălzire excesiv de împovărătoare, în raport cu restul teritoriului italian. Aceasta se datorează condiţiilor climatice dificile sau insularităţii acestor zone, precum şi absenţei accesului la o reţea de gaze naturale ca sursă alternativă de energie pentru încălzire.

Rata redusă de impozitare ţine seama de această situaţie specifică, în măsura în care reduce parţial costurile suplimentare pentru încălzire suportate în zonele geografice în cauză în raport cu restul teritoriului italian.

Potrivit autorităţilor italiene, reducerea rămâne în toate cazurile inferioară nivelului acelor costuri suplimentare. În acelaşi timp, nivelurile de impozitare obţinute rămân mai ridicate decât nivelurile minime comunitare menţionate în directiva privind impozitarea energiei, atât pentru motorină, cât şi pentru GPL.

Prin urmare, se poate observa că reducerea este compatibilă cu efectul stimulativ al impozitării în scopul eficienţei energetice şi al altor aspecte ale politicii energetice. Măsura nu a fost considerată ca fiind incompatibilă cu politicile comunitare relevante în domeniul mediului şi al energiei.

Mai mult, această măsură este acceptabilă din punctul de vedere al bunei funcţionări a pieţei interne şi al necesităţii de a asigura o concurenţă loială. Aceasta vizează numai compensarea parţială a costurilor suplimentare pentru încălzire aferente condiţiilor obiective din zonele în cauză. Reducerea fiscală nu poate fi cumulată cu niciun alt tip de reducere fiscală şi nu se aplică unei alte utilizări a combustibilului pentru încălzire în afara celei privind încălzirea încăperilor.

Potrivit autorităţilor italiene, valoarea avantajului fiscal pentru utilizatorii comerciali este tratată pentru fiecare caz în parte de Regulamentul (CE) nr. 1998/2006 al Comisiei din 15 decembrie 2006 privind aplicarea articolelor 87 și 88 din tratat ajutoarelor de minimis[3]. Cu toate acestea, în cazul în care o întreprindere depăşeşte plafonul stabilit de regulamentul menţionat anterior, Comisia va fi informată cu privire la aceasta, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 659/1999 din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE[4]. Articolul 19 alineatul (2) din directiva privind impozitarea energiei prevede, de asemenea, pentru acest tip de măsuri, o limită în ceea ce priveşte durata şi stabileşte o perioadă maximă de 6 ani, cu posibilitatea reînnoirii acesteia. În stadiul actual, acordarea autorizaţiei pentru şase ani pare a fi oportună.

Ar trebui să se garanteze faptul că Italia poate aplica reducerea specifică la care face trimitere prezenta propunere fără întrerupere în raport cu situaţia existentă în temeiul articolului 18 din directivă, în coroborare cu anexa II la directivă, înainte de 1 ianuarie 2007. Prin urmare, autorizaţia solicitată ar trebui acordată începând de la data respectivă.

2) CONSULTAREA PĂRȚILOR INTERESATE ȘI EVALUAREA IMPACTULUI

- Consultarea părților interesate

Prezenta propunere se referă numai la Italia.

- Obținerea și utilizarea expertizei

Nu a fost necesar să se recurgă la expertiză externă.

- Evaluarea impactului

Prezenta propunere se referă la o autorizaţie pentru un anumit stat membru, la cererea acestuia.

3) ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

Rezumatul acţiunilor propuse

Propunerea vizează autorizarea Italiei de a deroga de la dispoziţiile generale ale Directivei 2003/96/CE a Consiliului şi de a aplica, în anumite zone caracterizate de un nivel ridicat al costurilor pentru încălzire, rate reduse de impozitare pentru motorina şi GPL utilizate pentru încălzire.

- Temei juridic

Articolul 19 din Directiva 2003/96/CE a Consiliului.

- Principiul subsidiarității

Domeniul fiscalităţii indirecte reglementat de articolul 93 din Tratatul CE nu ţine, în sine, de competenţa exclusivă a Comunităţii în sensul articolului 5 din Tratatul CE.

Cu toate acestea, exercitarea de către statele membre a competenţelor lor respective în acest domeniu este încadrată în mod strict şi limitată de dreptul comunitar în vigoare. În conformitate cu articolul 19 din Directiva 2003/96/CE, numai Consiliul este abilitat să autorizeze un stat membru cu privire la introducerea unor scutiri sau reduceri suplimentare, în sensul respectivei dispoziţii. Statele membre nu se pot substitui Consiliului.

Prin urmare, propunerea respectă principiul subsidiarității.

- Principiul proporționalității

Propunerea respectă principiul proporţionalităţii. Reducerea fiscală nu depăşeşte costurile suplimentare suportate.

- Alegerea instrumentelor

Instrument(e) propus(e): Decizia Consiliului.

Articolul 19 din Directiva 2003/96/CE nu prevede decât acest tip de măsură.

4) IMPLICAȚII BUGETARE

Această măsură nu impune Comunităţii nicio sarcină financiară şi administrativă. Prin urmare, propunerea nu are niciun impact asupra bugetului comunitar.

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

privind autorizarea Italiei de a aplica, în anumite zone geografice, rate reduse de impozitare pentru motorina şi GPL utilizate pentru încălzire, în conformitate cu articolul 19 din Directiva 2003/96/CE

(Numai textul în limba italiană este autentic)

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,

având în vedere Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității[5], în special articolul 19 alineatul (1),

având în vedere propunerea Comisiei,

întrucât:

(1) În conformitate cu articolul 18 alineatul (1) din Directiva 2003/96/CE, în coroborare cu anexa II la această directivă, Italia a fost autorizată să aplice, în anumite „zone geografice extrem de defavorizate” cote reduse ale accizelor la combustibilul casnic şi la GPL utilizate pentru încălzire. Derogarea s-a aplicat până la 31 decembrie 2006.

(2) Printr-o scrisoare din data de 17 octombrie 2006, autorităţile italiene au solicitat autorizarea, în temeiul articolului 19 din Directiva 2003/96/CE, de a aplica în aceleaşi zone geografice rate reduse de impozitare pentru motorina şi GPL utilizate pentru încălzire. Italia doreşte să continue, după 31 decembrie 2006, practica sa naţională adoptată în cadrul derogării menţionate anterior. Prezenta autorizaţie este solicitată pentru perioada 1 ianuarie 2007 - 31 decembrie 2012.

(3) Italia are un teritoriu foarte diversificat, cu condiţii climatice şi geografice variabile. În 1999, Italia a ridicat nivelul general al accizelor în cadrul unei reforme a sistemului său fiscal. Având în vedere particularităţile teritoriului său, Italia a introdus în acelaşi timp rate reduse de impozitare pentru motorină şi GPL, cu scopul de a compensa parţial costurile pentru încălzire excesiv de ridicate suportate de locuitorii anumitor zone geografice.

(4) Diferenţierea fiscală vizează plasarea populaţiei din zonele eligibile într-un context în care aceasta să poată fi comparată cu restul populaţiei italiene prin reducerea costurilor excesiv de ridicate pentru încălzire. În vederea identificării zonelor eligibile, Italia s-a bazat pe criterii obiective privind condiţiile climatice ale zonei în cauză, precum şi accesul la reţeaua de gaze naturale. Ultimul criteriu reflectă gradul de alegere între combustibilii accesibili populaţiei din zona în cauză.

(5) Prin urmare, reducerea fiscală se aplică în zonele geografice (comunele) care îndeplinesc următoarele condiţii alternative: i) comunele care aparţin zonei climatice F, după cum este definită în Decretul prezidenţial nr. 412 din 1993[6], şi anume comunele cu mai mult de 3 000 „grade-zi”, ii) comunele care aparţin zonei E, după cum este definită în Decretul prezidenţial nr. 412 din 1993, şi anume comunele cu 2 100 - 3 000 „grade-zi”[7]; iii) Sardinia şi insulele mici; ultimul regim acoperă toate insulele italiene, cu excepţia Siciliei. Dat fiind că dezvoltarea reţelei de gaze naturale ar reduce în mare măsură costurile suplimentare de încălzire şi, în special, ar îmbunătăţi varietatea opţiunilor privind combustibilii aflaţi la dispoziţia consumatorilor, reducerea nu se va mai aplica în comunele care aparţin zonelor a doua şi a treia citate anterior, odată ce reţeaua de gaze naturale va fi finalizată în comuna respectivă.

(6) În ceea ce priveşte comunele în cauză, în raport cu restul Italiei, costurile suplimentare pentru încălzire reprezintă o trăsătură comună. Pentru zonele climatice E şi F, reducerea fiscală este în medie egală cu 11-12% din preţul motorinei şi al GPL utilizate pentru încălzire. Datorită condiţiilor climatice, costurile medii pentru încălzire sunt cu 90% mai ridicate faţă de media naţională în zona climatică E şi cu 170% mai ridicate faţă de media naţională în zona climatică F. În ceea ce priveşte insulele, în raport cu restul continentului italian, costurile suplimentare pentru încălzire sunt datorate particularităţilor geografice ale insulelor, alimentării limitate cu combustibil şi costurilor suplimentare de transport şi, în consecinţă, costurilor mai ridicate ale combustibililor în comparaţie cu partea continentală a Italiei.

(7) Reducerea fiscală rămâne în toate cazurile inferioară nivelului costurilor suplimentare pentru încălzire suportate de populaţia în cauză, astfel încât nu există nicio supracompensare. În special, autorităţile italiene au declarat că reducerea fiscală nu depășește costurile suplimentare suportate în zonele E şi F datorită climei reci; mai mult, în ceea ce priveşte insulele, autorităţile italiene au declarat că reducerea fiscală nu aduce preţul combustibililor în cauză la un nivel inferior faţă de preţul aceluiaşi tip de combustibil pe continent.

(8) Rata redusă a impozitării rămâne atât pentru motorină cât şi pentru GPL superioară nivelurilor comunitare minime de impozitare stabilite de Directiva 2003/96/CE.

(9) Măsura în cauză se aplică numai încălzirii încăperilor (atât pentru persoane private, cât şi pentru întreprinderi); nu se aplică altor tipuri de utilizare comercială a produselor menţionate anterior.

(10) S-a estimat că măsura nu denaturează concurenţa şi nu stânjeneşte funcţionarea pieţei interne, nefiind considerată incompatibilă cu politicile comunitare în domeniul mediului, al energiei şi al transporturilor.

(11) Prin urmare, este oportun ca Italia să fie autorizată, în temeiul articolului 19 alineatul (2) din Directiva 2003/96/CE, să aplice până la 31 decembrie 2012 o rată redusă de impozitare în ceea ce priveşte motorina şi GPL utilizate pentru încălzire în anumite zone geografice caracterizate de un nivel ridicat al costurilor pentru încălzire, după cum se precizează în anexa la prezenta decizie.

(12) Ar trebui să se garanteze faptul că Italia poate aplica reducerea specifică la care face trimitere prezenta decizie fără întrerupere în raport cu situaţia existentă înainte de 1 ianuarie 2007 în temeiul articolului 18 din Directiva 2003/96/CE, în coroborare cu anexa II la aceasta. Prin urmare, autorizaţia solicitată ar trebui acordată începând de la 1 ianuarie 2007.

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Italia este autorizată să aplice rate reduse de impozitare în ceea ce priveşte motorina şi GPL utilizate pentru încălzirea de încăperi în anumite zone geografice caracterizate de un nivel ridicat al costurilor pentru încălzire, după cum se precizează în anexa la prezenta decizie.

Pentru a evita orice supracompensare, reducerea nu trebuie să depăşească costurile suplimentare pentru încălzire suportate în zonele în cauză.

Rata redusă respectă cerinţele Directivei 2003/96/CE a Consiliului şi, în special, nivelurile minime de impozitare stabilite la articolul 9 din directiva menţionată.

Articolul 2

Consumul în comunele situate în zonele vizate la punctul 2 sau la punctul 3 din anexa la prezenta decizie este eligibil doar în măsura în care comuna în cauză nu dispune de o reţea de gaze naturale.

Articolul 3

Prezenta decizie se aplică de la 1 ianuarie 2007 până la 31 decembrie 2012.

Articolul 4

Prezenta decizie se adresează Republicii Italia.

Adoptată la Bruxelles,

Pentru Consiliu

Președintele

ANEXĂ

Prezentare generală a zonelor geografice vizate de prezenta decizie

1. Comunele care aparţin zonei climatice F, după cum s-a stabilit prin Decretul prezidenţial nr. 412 din 26 august 1993.

2. Comunele care aparţin zonei climatice E, după cum s-a stabilit prin Decretul prezidenţial nr. 412 din 26 august 1993.

3. Comunele Sardiniei şi ale insulelor mici[8].

[1] Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice și a electricității (JO L 283, 31.10.2003, p. 51; Directivă modificată ultima dată prin Directivele 2004/74/CE și 2004/75/CE (JO L 157, 30.4.2004, p. 87 și p.100).

[2] Zonele climatice rămase sunt definite în termeni de „grade-zi” după cum urmează: zona A (sub 600), zona B (peste 600, dar fără să depăşească 900), zona C (peste 900, dar fără să depăşească 1 400) şi zona D (peste 1 400, dar fără să depăşească 2 100).

[3] JO L 379, 28.12.2006, p. 5.

[4] JO L 83, 27.3.1999, p. 1.

[5] JO L 283, 31.10.2003, p. 51.

[6] Acest decret împarte teritoriul italian în şase zone climatice (de la A la F). Clasificarea se bazează pe unitatea „grade-zi”, care reprezintă, pentru perioada convenţională de încălzire, suma temperaturilor medii zilnice, care diferă de temperatura optimă de 20ºC. Cu cât cifra atribuită unei comune este mai ridicată, cu atât temperatura medie exterioară este mai scăzută în decursul perioadei de încălzire.

[7] Zonele climatice rămase sunt definite în termeni de „grade-zi”, după cum urmează: zona A (sub 600), zona B (peste 600, dar fără să depăşească 900), zona C (peste 900, dar fără să depăşească 1 400) şi zona D (peste 1 400, dar fără să depăşească 2 100).

[8] Punctul 3 se referă la toate insulele italiene, cu excepţia Siciliei.