P6_TA(2007)0032

Presupusa folosire a unor ţări europene de către CIA pentru transportarea şi deţinerea ilegală de prizonieri

Rezoluţia Parlamentului European privind presupusa folosire a unor ţări europene de către CIA pentru transportarea şi deţinerea ilegală de prizonieri (2006/2200(INI))

Parlamentul European,

- având în vedere Rezoluţia sa din 15 decembrie 2005 privind presupusa folosire a unor ţări europene de către CIA pentru transportarea şi deţinerea ilegală de prizonieri [1],

- având în vedere Decizia sa din 18 ianuarie 2006 de înfiinţare a unei Comisii temporare privind presupusa folosire a unor ţări europene de către CIA pentru transportarea şi deţinerea ilegală de prizonieri [2],

- având în vedere Rezoluţia sa din 6 iulie 2006 privind presupusa folosire a unor ţări europene de către CIA pentru transportarea şi deţinerea ilegală de prizonieri, adoptată la jumătatea perioadei de activitate a Comisiei temporare [3],

- având în vedere delegaţiile Comisiei temporare trimise în Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, Statele Unite, Germania, Regatul Unit, România, Polonia şi Portugalia,

- având în vedere audierile, nu mai puţin de 130, conduse de Comisia temporară pe parcursul reuniunilor sale, al misiunilor delegaţiilor şi al interviurilor confidenţiale,

- având în vedere toate contribuţiile scrise primite de Comisia temporară sau la care aceasta a avut acces, îndeosebi documentele confidenţiale care i-au fost transmise (în special de către Organizaţia Europeană pentru Siguranţa Navigaţiei Aeriene (Eurocontrol) şi guvernul german sau pe care le-a obţinut din diferite surse,

- având în vedere Rezoluţia sa din 30 noiembrie 2006 privind progresele făcute în UE către un spaţiu de libertate, securitate şi justiţie (articolele 2 şi 39 din Tratatul UE) [4], în special alineatul (3),

- având în vedere Rezoluţia sa din 13 iunie 2006 privind situaţia prizonierilor de la Guantánamo [5],

- având în vedere articolul 175 din Regulamentul său de procedură,

- având în vedere raportul Comisiei temporare privind presupusa folosire a unor ţări europene de către CIA pentru transportarea şi deţinerea ilegală de prizonieri (A6-0020/2007),

A. întrucât, în Rezoluţia sa din 6 iulie 2006, Parlamentul a hotărât următoarele: Comisia temporară "îşi va continua lucrările, pentru restul perioadei până la douăsprezece luni, fără a aduce atingere dispoziţiilor articolului 175 din Regulamentul său de procedură privind posibilitatea extinderii acestei perioade",

B. întrucât, prin adoptarea Rezoluţiei sale din 22 noiembrie 1990 privind afacerea Gladio [6], Parlamentul a atras atenţia, cu mai bine de 16 ani în urmă, asupra existenţei operaţiunilor clandestine în care sunt implicate serviciile de informaţii şi organizaţiile militare fără un control democratic adecvat,

C. întrucât statele membre nu se pot sustrage obligaţiilor ce le revin în temeiul dreptului comunitar şi al dreptului internaţional, permiţând serviciilor de informaţii din alte ţări, care sunt supuse unor dispoziţii legale mai puţin stricte, să opereze pe teritoriul lor; întrucât, în plus, operaţiunile serviciilor de informaţii sunt compatibile cu drepturile fundamentale doar dacă există modalităţi adecvate de supraveghere a acestora,

D. întrucât principiul inviolabilităţii demnităţii umane este consacrat în legislaţia internaţională privind drepturile omului, în special în preambulul la Declaraţia Universală a Drepturilor Omului şi în preambulul la Pactul internaţional privind drepturile civile şi politice şi în articolul 10 din acesta, şi întrucât acest principiu este garantat de jurisprudenţa Curţii Europene a Drepturilor Omului; întrucât acest principiu apare în majoritatea constituţiilor statelor membre, precum şi în articolul 1 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene [7] şi întrucât acest principiu nu ar trebui subminat, nici măcar din motive legate de securitate, atât pe timp de pace, cât şi de război,

E. întrucât principiul inviolabilităţii demnităţii umane înglobează orice alt drept fundamental garantat de instrumentele internaţionale, europene şi naţionale din domeniul drepturilor omului, în special dreptul la viaţă, dreptul de a nu fi supus torturii şi tratamentelor sau pedepselor inumane sau degradante, dreptul la libertate şi securitate, dreptul la protecţie în caz de strămutare, expulzare sau extrădare şi dreptul la o cale de atac eficientă şi la un proces echitabil,

F. întrucât predarea extraordinară şi detenţia secretă implică numeroase încălcări ale drepturilor omului, în special încălcări ale dreptului la libertate şi securitate, ale dreptului de a nu fi supus torturii şi tratamentelor sau pedepselor cu cruzime, inumane sau degradante, ale dreptului la o cale de atac eficientă şi, în cazuri extreme, ale dreptului la viaţă; întrucât, în unele cazuri, în care predarea duce la detenţie secretă, acest lucru constituie o dispariţie forţată,

G. întrucât interzicerea torturii este o normă peremptorie în legislaţia internaţională (jus cogens) de la care nu sunt posibile nici un fel de derogări, iar obligaţia de a oferi protecţie împotriva torturii, de a ancheta cazurile de tortură şi de a le sancţiona este o obligaţie a tuturor statelor (erga omnes), astfel cum se prevede la articolul 5 din Declaraţia Universală a Drepturilor Omului, la articolul 7 din Pactul internaţional privind drepturile civile şi politice, la articolul 3 din Convenţia europeană pentru apărarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale (CEDO) şi jurisprudenţa aferentă, la articolul 4 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene şi în constituţiile şi legislaţiile Statelor Membre; întrucât convenţiile şi protocoalele specifice privind tortura şi mecanismele de monitorizare adoptate la nivel european şi internaţional demonstrează importanţa pe care comunitatea internaţională o acordă acestei norme inviolabile; întrucât folosirea asigurărilor diplomatice este incompatibilă cu această obligaţie,

H. întrucât în democraţiile în care respectarea statului de drept constituie un principiu esenţial, lupta împotriva terorismului nu poate fi câştigată sacrificând sau limitând însăşi acele principii pe care terorismul urmăreşte să le distrugă, şi întrucât în special apărarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale nu trebuie compromisă niciodată; întrucât terorismul poate şi trebuie să fie combătut prin mijloace legale şi trebuie învins respectând totodată legislaţia internaţională şi naţională,

I. întrucât este necesară crearea unor instrumente juridice eficiente pentru combaterea terorismului atât în cadrul legislaţiei internaţionale, cât şi în cadrul celei naţionale,

J. întrucât strategia Guvernului Statelor Unite (SUA) de combatere a terorismului a folosit instrumente extinse de monitorizare a datelor sensibile privind cetăţenii europeni, precum acordul privind evidenţa călătorilor (PNR) şi de monitorizare a datelor bancare prin reţeaua Societăţii pentru Telecomunicaţii Financiare Interbancare Mondiale (SWIFT),

K. întrucât intenţia prezentului raport nu este să conteste natura confidenţială a serviciilor secrete, ci mai degrabă să denunţe ilegalitatea acelor activităţi secrete care, în cazurile care fac obiectul anchetei, au determinat încălcarea legislaţiei naţionale şi internaţionale în absenţa unui control democratic corespunzător,

L. întrucât la 6 septembrie 2006, Preşedintele SUA, George W. Bush, a confirmat faptul că Agenţia Centrală de Informaţii (CIA) a desfăşurat un program de detenţii secrete în afara Statelor Unite,

M. întrucât Preşedintele George W. Bush a afirmat că informaţiile esenţiale obţinute prin programul de predări extraordinare şi de detenţie secretă au fost împărtăşite altor ţări şi că acest program va continua, existând o mare probabilitate ca unele ţări europene să fi primit, cu sau fără ştiinţa lor, informaţii obţinute prin tortură,

N. întrucât Comisia temporară a obţinut, dintr-o sursă confidenţială, înregistrări ale reuniunii transatlantice informale dintre Uniunea Europeană (UE) şi miniştrii de externe ai Organizaţiei Tratatului Atlanticului de Nord (NATO), la care a asistat şi Secretarul de Stat al SUA, Condoleezza Rice, la 7 decembrie 2005, prin care se confirmă că statele membre erau la curent cu programul de predări extraordinare, în timp ce toţi interlocutorii oficiali ai Comisiei temporare au furnizat informaţii inexacte referitoare la acest aspect,

O. întrucât Comisia temporară a obţinut, dintr-o sursă confidenţială, procese-verbale ale reuniunilor desfăşurate în prima jumătate a lui 2006 (şi anume în zilele de 8 februarie şi 3 mai 2006) între Grupul de lucru al Consiliului pentru dreptul internaţional public (COJUR) şi Grupul de lucru pentru relaţiile transatlantice (COTRA), pe de o parte, şi înalţi reprezentanţi ai Departamentului de stat al SUA, pe de altă parte, iar Preşedinţia Consiliului i-a pus la dispoziţie doar o versiune prescurtată a acestor documente; întrucât documentele referitoare la aceste reuniuni transmise de Consiliu Parlamentului, la cererea expresă a acestuia, reprezentau rezumate incomplete ale proceselor-verbale omiţând anumite părţi esenţiale,

P. întrucât Parlamentul nu a fost informat cu privire la faptul ca au avut loc respectivele reuniuni şi un secret absolut a fost păstrat în privinţa deliberărilor care au avut loc în acest cadru,

Q. întrucât, în prezenta rezoluţie, prin "ţări europene" se înţelege statele membre şi statele candidate şi asociate, astfel cum se specifică în mandatul Comisiei temporare adoptat la 18 ianuarie 2006,

1. reaminteşte că terorismul internaţional constituie una dintre ameninţările principale la adresa securităţii Uniunii Europene şi că acesta trebuie combătut prin eforturile legale şi conjugate ale tuturor guvernelor europene, în strânsă colaborare cu partenerii lor internaţionali şi, în special, cu Statele Unite, în conformitate cu strategia definită la nivelul Organizaţiei Naţiunilor Unite (ONU); subliniază faptul că lupta împotriva terorismului trebuie să se bazeze şi trebuie să protejeze valorile comune, cum ar fi democraţia, statul de drept, drepturile omului şi libertăţile fundamentale; în plus, subliniază faptul că întreaga activitate desfăşurată de Comisia temporară urmăreşte să contribuie la elaborarea de măsuri clare şi specifice în ceea ce priveşte lupta împotriva terorismului, măsuri care să fie acceptate unanim şi care să respecte legislaţia naţională şi internaţională;

2. consideră că, după 11 septembrie 2001, aşa-numitul "război împotriva terorismului" a determinat, prin excesele sale, o degradare gravă şi primejdioasă a drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale, aşa cum a constatat Kofi Annan, fostul Secretar General al ONU;

3. este convins că drepturile individuale şi respectarea deplină a drepturilor omului contribuie la securitate; consideră că, în relaţia dintre nevoia de securitate şi drepturile persoanelor, este indispensabil să se respecte întotdeauna şi în totalitate drepturile omului, garantându-se faptul că persoanele suspectate de terorism sunt judecate şi condamnate în conformitate cu procedurile legale;

4. subliniază că îndatorirea pozitivă de a respecta, proteja şi promova drepturile omului este obligatorie, indiferent de statutul juridic al persoanei implicate şi că trebuie evitată orice discriminare între cetăţeni, rezidenţi sau orice altă persoană care are dreptul la protecţia statelor membre sau se află sub jurisdicţia acestora;

5. reaminteşte că scopul prezentei rezoluţii, bazată pe raportul Comisie temporare, este să determine răspunderea pentru faptele pe care a fost în măsură să le examineze, pe de o parte, şi, pe de alta, să analizeze mijloacele de evitare a reproducerii ulterioare a abuzurilor şi încălcărilor comise în cadrul luptei împotriva terorismului;

6. ia act de declaraţia Preşedintelui SUA, George W. Bush, din 6 septembrie 2006, conform căruia "un număr mic de persoane, suspectate de a fi conducători sau agenţi terorişti, şi care au fost capturate în timpul războiului, au fost deţinute şi interogate în afara teritoriului Statelor Unite în cadrul unui program distinct administrat de CIA", că multe dintre persoanele deţinute au fost transferate ulterior la Guantánamo şi că există suspiciuni că alţi prizonieri sunt, foarte probabil, încă ţinuţi în locuri secrete de detenţie; ia act de raportul Biroului Federal de Investigaţii (FBI) din 2 ianuarie 2007 în care se menţionează 26 de mărturii privind acte de maltratare aplicate la Guantánamo după 11 septembrie 2001;

7. deplânge, în această privinţă, incapacitatea Consiliului, cauzată de opoziţia anumitor state membre, de a adopta concluzii ca răspuns la această declaraţie în cadrul Consiliului Afaceri Generale şi Relaţii Externe din 15 septembrie 2006 şi solicită Consiliului să le adopte de urgenţă pentru a risipi orice îndoială în ceea ce priveşte cooperarea şi complicitatea guvernelor statelor membre la programul de predări extraordinare şi de închisori secrete, în trecut, prezent sau viitor;

8. invită Consiliul şi statele membre să emită o declaraţie clară şi categorică prin care să se solicite Guvernului SUA să pună capăt practicii arestărilor şi predărilor extraordinare, în conformitate cu poziţia Parlamentului;

9. deplânge faptul că guvernele ţărilor europene nu au considerat necesar să ceară Guvernului SUA clarificări legate de existenţa închisorilor secrete în afara teritoriului SUA;

10. ia act de declaraţiile consilierului juridic al Departamentului de stat al SUA cu ocazia unei reuniuni care a avut loc la 3 mai 2006, cu reprezentanţi ai statelor membre reuniţi în cadrul Consiliului, conform cărora, programul de predări extraordinare, a cărui existenţă a confirmat-o, a fost pus în aplicare, respectându-se întotdeauna pe deplin suveranitatea ţărilor implicate; constată că această afirmaţie a fost confirmată ulterior la reuniunea cu delegaţia Comisiei temporare, în vizită la Washington;

11. mulţumeşte foştilor agenţi CIA care au acceptat să coopereze cu Comisia temporară, în special în cadrul unor reuniuni confidenţiale în timpul cărora aceştia au confirmat faptul că programul de predări extraordinare începuse încă din anii '90;

12. salută anunţul făcut de noua majoritate stabilită prin alegerile pentru Senatul Statelor Unite, conform căruia acesta din urmă va investiga programul CIA de predări extraordinare; constată că prin acest anunţ se confirmă încă o dată relevanţa lucrărilor Comisiei temporare;

13. denunţă lipsa de cooperare a numeroase state membre, precum şi a Consiliului Uniunii Europene cu Comisia temporară; subliniază faptul că atitudinea statelor membre şi, în special, cea a Consiliului şi a preşedinţiilor acestuia nu a fost câtuşi de puţin la înălţimea aşteptărilor Parlamentului;

14. consideră că lipsa îngrijorătoare de răspunsuri concrete la întrebările ridicate de victime, de organizaţiile neguvernamentale (ONG-uri), de media şi de deputaţi nu a făcut decât să întărească validitatea acuzaţiilor deja bine fundamentate;

15. subliniază activitatea serioasă şi riguroasă desfăşurată de autorităţile judiciare italiene, germane, spaniole şi portugheze în ceea ce priveşte acuzaţiile care fac obiectul atribuţiilor Comisiei temporare şi invită autorităţile judiciare din celelalte state membre să facă acelaşi lucru pe baza informaţiilor substanţiale puse la dispoziţie de Comisia temporară;

16. încurajează parlamentele naţionale ale ţărilor europene să continue sau să înceapă anchete minuţioase, după cum consideră potrivit şi eficient, privind aceste acuzaţii, inclusiv prin crearea de comisii parlamentare de anchetă;

17. omagiază presa mondială, în special activitatea desfăşurată de ziariştii americani care au dezvăluit primii abuzurile şi încălcările drepturilor omului legate de predările extraordinare, demonstrând astfel marea tradiţie democratică a presei americane; recunoaşte, de asemenea, eforturile şi calitatea activităţii desfăşurate de mai multe ONG-uri pe acest subiect, în special Statewatch, Amnesty International şi Human Rights Watch;

18. recunoaşte că unele informaţii cuprinse în raportul Comisiei temporare, inclusiv cele privind existenţa unor închisori secrete ale CIA, provin din surse oficiale sau neoficiale din Statele Unite, demonstrând vitalitatea şi cultura de autoreglementare proprii democraţiei americane;

19. îşi exprimă profunda recunoştinţă faţă de toate victimele care au avut curajul de a-şi împărtăşi experienţele traumatice în faţa Comisiei temporare;

20. invită toate ţările europene să se abţină să acţioneze în orice fel împotriva funcţionarilor, a foştilor funcţionari, a jurnaliştilor sau a altor persoane care, depunând mărturie sau furnizând alte informaţii, fie Comisiei temporare fie altor organisme de anchetă, au ajutat la clarificarea sistemului de predări extraordinare, a detenţiilor ilegale şi a transportului persoanelor suspectate de terorism;

21. reaminteşte invitaţia adresată Consiliului, astfel cum a fost exprimată în Rezoluţia sa din 6 iulie 2006, de a adopta o poziţie comună care să excludă acceptarea de simple asigurări diplomatice din partea ţărilor terţe ca o condiţie pentru punerea în aplicare a oricăror măsuri legale de extrădare atunci când există motive întemeiate să se creadă că persoanele implicate ar fi în pericol de a fi supuse torturii sau relelor tratamente;

Cooperarea cu instituţiile UE şi organizaţiile internaţionale

22. deplânge nerespectarea de către Consiliu şi Preşedinţia acestuia a obligaţiilor lor de a informa pe deplin Parlamentul în legătură cu principalele aspecte şi cu opţiunile fundamentale în ceea ce priveşte politica externă şi de securitate comună (PESC) şi cu activitatea desfăşurată în domeniul cooperării poliţieneşti şi judiciare în materie penală în conformitate cu articolele 21 şi 39 din Tratatul UE;

23. subliniază, în acest sens, că este total inacceptabil ca, mai întâi, Consiliul să fi ascuns, iar apoi, la cererea Parlamentului, să fi furnizat numai informaţii fragmentate privind discuţiile pe care le-a avut, în mod regulat, cu înalţi funcţionari ai administraţiei SUA, afirmând că era singura versiune disponibilă; denunţă, în plus, faptul că Consiliul a invocat, de asemenea, cererea făcută de guvernul unei terţe ţări ca informaţia să rămână confidenţială;

24. subliniază faptul că deficienţele Consiliului implică guvernele tuturor statelor membre, care, în calitate de membre ale Consiliului, au o răspundere colectivă;

25. este ofensat de propunerea care urma să fie făcută de Preşedinţia Consiliului de înfiinţare a unui cadru comun cu Guvernul SUA privind normele aplicabile predării persoanelor suspectate de terorism, astfel cum au confirmat persoanele care au participat la reuniunea COJURşi a COTRA cu înalţi reprezentanţi ai Departamentului de stat al SUA, care a avut loc la Bruxelles, la 3 mai 2006;

26. solicită comunicarea rezultatelor discuţiilor purtate cu Statele Unite, după cum susţine coordonatorul UE pentru lupta împotriva terorismului Gijs de Vries, privind definiţiile termenilor "predare" şi "predare extraordinară";

27. ia act de faptul că Secretarul General al Consiliului Uniunii Europene şi Înalt Reprezentant pentru PESC, Javier Solana, a reafirmat faptul că statele membre trebuie să se asigure că toate măsurile luate de combatere a terorismului respectă obligaţiile ce le revin în temeiul dreptului internaţional; îşi exprimă îngrijorarea faţă de omisiunile din declaraţiile făcute de Consiliu şi de Secretarul său General în faţa Comisiei temporare, referitoare la discuţiile avute de Consiliu şi la cunoaşterea de către acesta a metodelor folosite de Statele Unite în lupta împotriva terorismului; deplânge faptul că acesta nu a putut completa dovezile pe care le deţine deja Comisia temporară; solicită Consiliului să declare toate faptele şi discuţiile referitoare la chestiuni ce ţin de competenţa Comisiei temporare şi să promoveze o politică externă europeană şi o strategie internaţională de luptă împotriva terorismului care să respecte drepturile omului şi libertăţile fundamentale;

28. pune sub semnul întrebării conţinutul real al funcţiei de coordonator UE pentru lupta împotriva terorismului, ocupată de Gijs de Vries, deoarece acesta nu a fost în măsură să dea răspunsuri satisfăcătoare la întrebările adresate de Comisia temporară; este de părere că, în viitorul apropiat, trebuie revizuite şi consolidate competenţele şi puterile acestuia, şi îmbunătăţită transparenţa şi monitorizarea activităţilor sale de către Parlament în vederea consolidării dimensiunii europene a luptei împotriva terorismului;

29. deplânge refuzul directorului Oficiului European de Poliţie (Europol), Max-Peter Ratzel, de a se prezenta în faţa Comisiei temporare, în special datorită faptului că, aparent, ofiţeri de legătură, aparţinând în special serviciilor de informaţii ale SUA, au fost detaşaţi pe lângă Europol; solicită ca directorul să furnizeze Parlamentului informaţii cuprinzătoare legate de rolul şi misiunile acestor ofiţeri de legătură, precum şi de datele la care au avut acces şi condiţiile de acces la acestea;

30. mulţumeşte vice-preşedintelui Comisiei, Franco Frattini, pentru colaborarea sa la lucrările Comisiei temporare şi încurajează Comisia să-şi intensifice acţiunile în vederea continuării cercetărilor pentru aflarea adevărului privind faptele analizate de Comisia temporară şi să găsească modalităţi de a împiedica repetarea acestora;

31. apreciază, în special, angajamentul manifestat de vice-preşedintele Frattini de a lansa un cadru euroatlantic de cooperare, în lupta împotriva terorismului, cu norme armonizate în ceea ce priveşte respectarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale;

32. mulţumeşte Eurocontrol şi în special directorului său pentru excelenta sa cooperare şi pentru informaţiile foarte utile pe care le-a pus la dispoziţia Comisiei temporare;

33. apreciază strânsa colaborare pe care Comisia temporară a menţinut-o cu Consiliul Europei, în special cu Adunarea Parlamentară şi cu Secretarul General al acestuia şi încurajează Comisia sa pentru afaceri juridice şi drepturile omului şi pe preşedintele acesteia, senatorul Dick Marty, să-şi continue lucrările; subliniază convergenţa concluziilor celor două comisii până în prezent; susţine recomandările făcute Comitetului de Miniştri de către Secretarul General, Terry Davis;

34. este profund preocupat de refuzurile fostului şi actualului Secretar General al NATO, Lord Robertson şi Jaap de Hoop Scheffer, de a se prezenta în faţa Comisiei temporare sau de răspunsul negativ al acestei organizaţii la cererea sa de acces la decizia luată de Consiliul Atlanticului de Nord la 4 octombrie 2001 privind punerea în aplicare a articolului 5 din Tratatul Atlanticului de Nord ca urmare a atentatelor de la 11 septembrie 2001 împotriva SUA; solicită din nou ca această decizie să fie făcută publică şi, cel puţin, să ofere informaţii legate de conţinutul său, de aplicarea sa în trecut şi în prezent, de eventualitatea rămânerii în vigoare şi de eventualitatea ca zborurile CIA să fi fost efectuate în acest cadru;

35. mulţumeşte raportorilor speciali ai Organizaţiei Naţiunilor Unite, Manfred Nowak (în probleme de tortură) şi Martin Scheinin (în probleme legate de promovarea şi apărarea drepturilor omului în lupta antiterorism) pentru contribuţia lor la lucrările Comisiei temporare, regretând totodată că nu a fost posibilă întâlnirea Comisiei temporare cu Louise Arbour, Înaltul Comisar pentru Drepturile Omului; mulţumeşte Reţelei europene de experţi în drepturile omului şi în special lui Olivier De Schutter, coordonatorul acesteia, pentru contribuţia lor la lucrările Comisiei temporare;

Informaţiile analizate de Comisia temporară

Predările extraordinare şi folosirea abuzivă a spaţiului aerian şi a aeroporturilor

36. reaminteşte că programul de predări extraordinare este o practică extrajudiciară care contravine normelor internaţionale în domeniul drepturilor omului şi prin care o persoană suspectată de implicare în activităţi teroriste este răpită, arestată şi/sau transferată ilegal în custodia agenţilor SUA şi/sau transportată către o altă ţară pentru a fi supusă unui interogatoriu care, în majoritatea cazurilor, implică detenţie incommunicado (în secret) şi acte de tortură;

37. deplânge faptul că familiilor victimelor li se ascunde totul despre soarta rudelor lor;

38. subliniază faptul că, în ciuda confuziei intenţionat create de unii reprezentanţi americani în declaraţii publice şi private, predările extraordinare constituie o practică complet diferită de cea folosită de unele ţări europene numai în circumstanţe excepţionale, şi anume reţinerea sau detenţia în ţări terţe a unor persoane puse sub acuzare formal pentru infracţiuni foarte grave în vederea transferării acestora pe teritoriu european pentru a răspunde acuzaţiilor în faţa unei instanţe, beneficiind de toate garanţiile legale oferite de un sistem judiciar;

39. condamnă predările extraordinare, care constituie un instrument ilegal folosit de Statele Unite în lupta împotriva terorismului; condamnă, pe de altă parte, acceptarea şi disimularea acestei practici, în mai multe ocazii, de către serviciile secrete şi autorităţile guvernamentale din anumite ţări europene;

40. condamnă orice participare la interogarea persoanelor care sunt victime ale unei predări extraordinare pentru că acest lucru reprezintă o justificare deplorabilă a unei astfel de proceduri ilegale, chiar şi în cazul în care persoanele care participă la interogatoriu nu îşi asumă nici o răspundere directă pentru răpirea, detenţia, torturarea sau aplicarea de rele tratamente victimelor;

41. consideră că practica predărilor extraordinare s-a dovedit a fi contraproductivă în lupta împotriva terorismului şi că, de fapt, predările extraordinare dăunează şi compromit procedurile poliţieneşti şi judiciare obişnuite împotriva persoanelor suspectate de terorism;

42. subliniază faptul că, cel puţin, 1245 zboruri operate de CIA au survolat spaţiul aerian european sau au făcut escală pe aeroporturile europene între sfârşitul lui 2001 şi sfârşitul lui 2005 şi că la acestea ar trebui să se adauge un număr nedeterminat de zboruri militare efectuate în acelaşi scop; reaminteşte faptul că, pe de o parte, se poate să fi existat mai multe zboruri CIA decât cele confirmate de investigaţiile desfăşurate de Comisia temporară, în timp ce, pe de altă parte, nu toate acele zboruri au fost folosite pentru predări extraordinare;

43. regretă faptul că unele ţări europene au renunţat la controlul pe care ar trebui să îl exercite asupra spaţiului lor aerian şi pe aeroporturile lor, făcându-se că nu observă zborurile operate de CIA sau acceptându-le, zboruri care, în anumite cazuri au fost folosite pentru predări extraordinare sau pentru transportarea ilegală de deţinuţi şi le reaminteşte obligaţiile pozitive care decurg din jurisprudenţa Curţii Europene a Drepturilor Omului, aşa cum a reamintit Comisia pentru democraţie prin drept ("Comisia de la Veneţia");

44. este preocupat, în special, de faptul că survolarea generală şi autorizaţiile de escală acordate aeronavelor operate de CIA se poate să fi fost bazate, printre alte, pe acordul NATO privind punerea în aplicare a articolului 5 din Tratatul Atlanticului de Nord, adoptat la 4 octombrie 2001;

45. constată că, în hotărârea sa prin care solicită închiderea închisorii de la Guantánamo, Curtea Supremă a SUA declară că cei mai mulţi deţinuţi din baza cubaneză au venit din Afganistan şi, prin urmare, au efectuat probabil un tranzit prin Europa;

46. reaminteşte faptul că articolul 1 din Convenţia privind aviaţia civilă internaţională (Convenţia de la Chicago) stabileşte principiul conform căruia statele contractante dispun de o suveranitate deplină şi exclusivă asupra spaţiului aerian de deasupra teritoriului lor şi că, în consecinţă, acest lucru nu exonerează statele de întreaga responsabilitate de a asigura respectarea drepturilor omului pe teritoriul lor, inclusiv în spaţiului lor aerian;

47. subliniază faptul că CIA s-a folosit de normele aviaţiei civile pentru a încălca obligaţiile juridice aplicabile aeronavelor de stat, în special celor utilizate de armată şi poliţie, astfel cum sunt prevăzute în Convenţia de la Chicago; reaminteşte că articolul 4 din Convenţia de la Chicago prevede că: "fiecare stat contractant este de acord să nu utilizeze aviaţia civilă în scopuri incompatibile cu obiectivele convenţiei";

48. confirmă faptul că, având în vedere informaţiile suplimentare primite în cursul celei de-a doua părţi a lucrărilor Comisiei temporare, este puţin probabil ca anumite guverne europene să nu fi ştiut de activităţile legate de predări extraordinare care aveau loc pe teritoriul lor;

49. subliniază faptul că documentele de lucru nr. 7 şi nr. 8 [8] ale Comisiei temporare conţin informaţii suplimentare privind predările extraordinare analizate de comisie şi privind companiile ce au legătură cu CIA, aeronavele folosite de CIA şi ţările europene în care acestea au făcut escală;

ITALIA

50. deplânge faptul că reprezentanţii fostului şi actualului guvern italian care au fost sau sunt responsabili de serviciile secrete italiene, au refuzat invitaţia de a se prezenta în faţa Comisiei temporare;

51. condamnă predarea extraordinară de către CIA a clericului egiptean Abu Omar care obţinuse azil în Italia şi care a fost răpit la Milano la 17 februarie 2003, transferat cu maşina de la Milano la baza militară NATO de la Aviano şi apoi transportat cu avionul via baza militară NATO de la Ramstein, Germania, către Egipt;

52. condamnă rolul activ jucat de un inspector-şef al carabinierilor şi de anumiţi funcţionari ai serviciului militar italian de informaţii şi securitate (SISMI) în răpirea lui Abu Omar, aşa cum se arată în ancheta judiciară şi în dovezile strânse de procurorul milanez Armando Spataro;

53. constată şi deplânge faptul că generalul Nicolò Pollari, fostul director al SISMI, a ascuns adevărul atunci când a apărut în faţa Comisiei temporare, la 6 martie 2006, declarând că agenţii italieni nu au jucat niciun rol în nicio răpire organizată de CIA şi că SISMI nu cunoşteau planul răpirii lui Abu Omar;

54. consideră că este foarte probabil ca, având în vedere implicarea SISMI, guvernul italian din acea perioadă să fi fost la curent cu predarea extraordinară a lui Abu Omar de pe teritoriul său;

55. mulţumeşte procurorului Spataro pentru mărturia pe care a depus-o în faţa Comisiei temporare, salută ancheta eficace şi independentă pe care a realizat-o pentru a clarifica predarea extraordinară a lui Abu Omar şi susţine în totalitate concluziile sale şi decizia judecătorilui de instrucţie de a acţiona în judecată 26 de cetăţeni ai SUA, agenţi CIA, 7 înalţi reprezentanţi ai SISMI, un carabinier al Grupului special de operare (Raggruppamento Operativo Speciale, ROS) şi directorul adjunct al cotidianului "Libero"; salută începerea procesului la Tribunalul din Milano;

56. regretă faptul că răpirea lui Abu Omar a pus în pericol ancheta desfăşurată de procurorul Spataro asupra reţelei teroriste de care era legat Abu Omar; reaminteşte faptul că, dacă Abu Omar n-ar fi fost capturat şi transportat ilegal în altă ţară, acesta ar fi fost supus unui proces normal şi echitabil în Italia;

57. constată faptul că mărturia depusă de generalul Pollari nu este compatibilă cu o serie de documente găsite în incintele SISMI şi confiscate de parchetul milanez; consideră că astfel de documente dovedesc faptul că SISMI era informat periodic de către CIA în legătură cu detenţia lui Abu Omar în Egipt;

58. regretă profund faptul că procurorii milanezi, ca mulţi alţii, au fost induşi în eroare sistematic de conducerea SISMI în scopul periclitării anchetei privind predarea extraordinară a lui Abu Omar; este extrem de preocupat de faptul că, aparent, conducerea SISMI a lucrat la o agendă paralelă şi de lipsa de control intern şi guvernamental adecvat; solicită guvernului italian să remedieze de urgenţă situaţia prin instituirea de controale parlamentare şi guvernamentale sporite;

59. condamnă faptul că unii ziarişti italieni care au făcut reportaje despre predarea extraordinară a lui Abu Omar au fost urmăriţi ilegal, că li s-au înregistrat convorbirile telefonice şi că le-au fost confiscate calculatoarele; subliniază faptul că mărturiile ziariştilor în cauză au fost extrem de benefice pentru lucrările Comisiei temporare;

60. critică încetineala cu care guvernul italian a hotărât eliberarea din funcţie şi înlocuirea generalului Pollari;

61. regretă faptul că documente privind cooperarea italo-americană în lupta împotriva terorismului, care ar fi permis avansarea anchetei privind predarea extraordinară a lui Abu Omar, au fost considerate strict secrete de fostul guvern italian şi că actualul guvern a confirmat statutul secret al acestor documente;

62. îndeamnă ministrul justiţiei din Italia să proceseze, cât mai curând posibil, cererile de extrădare a celor 26 cetăţeni ai SUA menţionaţi, pentru a fi judecate în Italia;

63. condamnă predarea extraordinară a cetăţeanului italian, Abou Elkassim Britel, care ca fost arestat în Pakistan în martie 2002 de către poliţia pakistaneză, interogat de agenţi americani şi pakistanezi, predat ulterior autorităţilor marocane şi plasat în centrul de detenţie "Temara" unde este în continuare deţinut; subliniază faptul că anchetele penale din Italia împotriva lui Abou Elkassim Britel au fost încheiate fără ca acesta să fie pus sub acuzare;

64. regretă faptul că, în conformitate cu documentele furnizate Comisiei temporare de către avocatul lui Abou Elkassim Britel, ministrul italian de interne "coopera constant", la vremea aceea, cu serviciile secrete străine în ceea ce priveşte cazul lui Abou Elkassim Britel, după arestarea acestuia în Pakistan;

65. îndeamnă guvernul italian să ia măsuri concrete în vederea obţinerii eliberării imediate a lui Abou Elkassim Britel şi pentru ca împotriva lui Abu Omar să se poată derula proceduri judiciare la Tribunalul din Milano;

66. regretă profund faptul că teritoriul italian a fost folosit de către CIA pentru a face o escală în timpul zborului din Statele Unite către Siria, via Roma, zbor care a servit la realizarea predării extraordinare a lui Maher Arar, care a depus mărturie în faţa Comisiei temporare;

67. ia act de cele 46 de escale făcute de aeronave operate de CIA pe aeroporturi italiene şi îşi exprimă profunda preocupare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi transfer de deţinuţi;

REGATUL UNIT

68. salută întâlnirea de la Londra cu ministrul britanic pentru Europa şi faptul că Guvernul britanic a furnizat documente şi explicaţii; ia act de faptul că autorităţile britanice nu au putut răspunde tuturor întrebărilor adresate de delegaţia Comisiei temporare la Londra;

69. ia act de declaraţiile făcute de Ministrul pentru Afaceri Externe şi Commonwealth al Regatului Unit, Margaret Beckett, într-un răspuns scris la o întrebare parlamentară, prin care a recunoscut că guvernul britanic era la curent cu existenţa unei reţele de închisori secrete ale CIA înainte ca Preşedintele Bush să recunoască existenţa acesteia în septembrie 2006; solicită guvernului britanic să declare dacă a ridicat această chestiune în discuţiile cu autorităţile SUA şi dacă a informat şi discutat această chestiune cu alte guverne europene, iar în cazul unui răspuns afirmativ, cu ce ocazie;

70. mulţumeşte grupului parlamentar din Regatul Unit privind predările extraordinare, compus din reprezentanţii tuturor partidelor (APPG), incluzând membri ai Camerei Comunelor şi ai Camerei Lorzilor pentru munca depusă şi pentru că au furnizat delegaţiei Comisiei temporare la Londra o serie de documente foarte preţioase;

71. condamnă predarea extraordinară a lui Bisher Al-Rawi, cetăţean irakian rezident în Regatul Unit şi a lui Jamil El-Banna, cetăţean iordanian rezident în Regatul Unit, ambii arestaţi în Gambia, de autorităţile din această ţară, în noiembrie 2002, predaţi agenţilor americani şi transportaţi cu avionul în Afganistan şi apoi la Guantánamo, unde sunt deţinuţi fără proces sau orice altă formă de asistenţă judiciară;

72. subliniază faptul că telegramele trimise de către MI5, serviciul de securitate al Regatului Unit, unui guvern străin neprecizat şi care i-au fost transmise preşedintelui APPG, Andrew Tyrie, sugerează că răpirea lui Bisher Al-Rawi şi a lui Jamil El-Banna a fost facilitată de informaţii parţial eronate furnizate de MI5;

73. critică refuzul guvernului britanic de a furniza asistenţă consulară lui Bisher Al-Rawi şi a lui Jamil El- Banna pe motiv că nu sunt cetăţeni britanici;

74. condamnă predările extraordinare, în două ocazii, ale lui Binyam Mohammed, cetăţean etiopian cu domiciliul în Regatul Unit; subliniază faptul că Binyam Mohammed a fost deţinut în cel puţin două centre secrete de detenţie, pe lângă închisorile militare;

75. este profund preocupat de mărturia avocatului lui Binyam Mohammed, care a prezentat delegaţiei oficiale a Comisiei temporare în Regatul Unit torturile îngrozitoare pe care le-a suferit clientul său;

76. subliniază faptul că fostul Secretar de Stat britanic pentru Afaceri Externe şi Commonwealth, Jack Straw, a recunoscut în decembrie 2005 că nişte agenţi ai serviciilor secrete britanice s-au întâlnit cu Binyam Mohammed când acesta a fost arestat în Pakistan; subliniază că, în această privinţă, unele dintre întrebările adresate de către agenţii marocani lui Binyam Mohammed par să fie inspirate din informaţiile furnizate de Regatul Unit;

77. condamnă predarea extraordinară a cetăţeanului britanic, Martin Mubanga, care s-a întâlnit cu delegaţia oficială a Comisiei temporare în Regatul Unit şi care a fost arestat în Zambia în martie 2002 şi transportat apoi cu avionul la Guantánamo; regretă faptul că Martin Mubanga a fost interogat de funcţionari ai Regatului Unit la Guantánamo, unde a fost deţinut şi torturat timp de patru ani, fără proces sau o formă oarecare de asistenţă judiciară, înainte de a fi eliberat fără a-i fi adusă nici o acuzaţie;

78. ia act de mărturia depusă în faţa Comisiei temporare de Craig Murray, fostul ambasador britanic în Uzbekistan, privind schimbul de informaţii secrete obţinute prin tortură şi avizul juridic al lui Michael Wood, fostul consilier juridic al ministerului britanic pentru Afaceri Externe şi Commonwealth;

79. îşi exprimă îngrijorarea cu privire la avizul juridic al lui Michael Wood, conform căruia "a primi sau a poseda" informaţii obţinute prin tortură, atâta timp cât nu a existat o participare directă la tortură, nu este interzis în sine de către Convenţia ONU împotriva torturii şi a altor tratamente şi pedepsecu cruzime, inumane sau degradante; condamnă orice încercare de a obţine informaţii prin tortură, indiferent de persoanele implicate;

80. ia act de cele 170 de escale, pe aeroporturi britanice, ale unor aeronave operate de CIA şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi de transfer de deţinuţi; deplânge escalele pe aeroporturi britanice ale unor aeronave care s-au dovedit a fi fost folosite de CIA şi în alte ocazii, pentru predarea extraordinară a lui Bisher Al-Rawi, Jamil El-Banna, Abou Elkassim Britel, Khaled El-Masri, Binyam Mohammed, Abu Omar şi a lui Maher Arar şi pentru expulzarea lui Ahmed Agiza şi a lui Mohammed El Zari;

GERMANIA

81. recunoaşte buna cooperare asigurată de guvernul german prin furnizarea de documente cu acces limitat preşedintelui şi raportorului Comisiei temporare; regretă, pe de altă parte, faptul că niciun reprezentant al guvernului german nu a putut să se prezinte în faţa Comisiei temporare;

82. salută activitatea excelentă desfăşurată de comisia de anchetă a parlamentului german şi îşi exprimă întregul sprijin pentru continuarea activităţii comisiei;

83. mulţumeşte procurorului din München, Martin Hofmann, pentru mărturia depusă în faţa Comisiei temporare şi salută toate anchetele judiciare aflate în derulare în Germania; constată şi salută faptul că tribunalul competent din München a emis mandate de arestare pentru treisprezece agenţi CIA suspectaţi în legătură cu răpirea ilegală şi arestarea injustă ai lui Khaled el-Masri şi se aşteaptă ca guvernul german să ia toate măsurile necesare pentru a obţine extrădarea acestora din SUA

84. mulţumeşte comisiei de anchetă din Parlamentul german pentru că a examinat cazul lui Khaled El- Masri; ia act de faptul că, până în prezent, anchetele acestei comisii au indicat că autorităţile germane nu au fost implicate în răpire; aşteaptă concluziile finale ale comisiei de anchetă din Parlamentul german asupra acestei chestiuni;

85. condamnă predarea extraordinară a lui Murat Kurnaz, cetăţean turc rezident în Germania, care a depus mărturie în faţa Comisiei temporare şi care a fost arestat în Pakistan în noiembrie 2001, iar apoi transferat de poliţia pakistaneză unităţilor SUA aflate peste graniţă, în Afganistan, fără niciun temei legal şi fără nicio asistenţă juridică şi, în final, transportat cu avionul la Guantanamo, la sfârşitul lunii ianuarie 2002, de unde a fost eliberat la 24 august 2006 fără a fi pus sub acuzare şi după ce a fost supus torturii în toate locurile de detenţie în care s-a aflat;

86. subliniază faptul că, potrivit unei informaţii furnizate de către avocatul lui Murat Kurnaz şi a unor informaţii furnizate de autorităţile germane, a existat o propunere de eliberare a lui Murat Kurnaz din închisoarea Guantanamo în 2002, dar aceasta nu a fost acceptată de autorităţile germane; observă că, începând din 2002, guvernul german i-a declarat în mai multe rânduri avocatului lui Murat Kurnaz că deschiderea unor negocieri cu SUA privind eliberarea acestuia era imposibilă, întrucât Murat Kurnaz era cetăţean turc;constată că în conformitate cu informaţiile puse la dispoziţia comisiei, încă de la sfârşitul lunii octombrie 2002, Murat Kurnaz nu reprezenta o ameninţare de tip terorist; aşteaptă clarificarea detaliată, de către Comisia de anchetă a Parlamentului german, a tuturor acţiunilor sau inacţiunilor relevante din partea autorităţilor germane, şi salută faptul că aceste anchete deja au început;

87. regretă faptul că Murat Kurnaz a fost interogat de două ori, în 2002 şi 2004, de agenţi germani la Guantánamo, unde acesta era deţinut fără să i se fi adus vreo acuzaţie oficială, fără să fie judecat şi fără să beneficieze de asistenţă juridică; regretă faptul că agenţii germani i-au refuzat orice formă de asistenţă, fiind interesaţi doar de interogarea sa;

88. sprijină în totalitate ancheta deschisă de către procuratura din Potsdam împotriva unor agresori necunoscuţi şi transferată, la 25 octombrie 2006, procuraturii din Tübingen/Karlsruhe, cu scopul de a stabili dacă, înainte de transferarea sa la Guantánamo, Murat Kurnaz a fost maltratat în Afganistan de soldaţi ai forţelor speciale ale armatei germane — Kommando Spezialkräfte (KSK);

89. observă că în cursul interogatoriilor, lui Murat Kurnaz i-au fost prezentate detalii privind viaţa sa privată; observă că acest fapt face să planeze suspiciunea că înainte de a părăsi Germania, acesta făcea deja obiectul unei intense supravegheri, pe care în mod normal numai serviciile interne de informaţii o pot realiza;

90. apreciază iniţiativa guvernului german din ianuarie 2006, care a condus la eliberarea lui Murat Kurnaz;

91. condamnă predarea extraordinară a cetăţeanului german Mohammed Zammar, arestat fără formularea unor acuzaţii oficiale pe aeroportul din Casablanca (Maroc), la 8 decembrie 2001, apoi închis şi torturat în Maroc şi Siria;

92. observă că, potrivit unei surse instituţionale confidenţiale, la 26 noiembrie 2001, Biroul Federal al Poliţiei Criminalistice germane a furnizat FBI detalii privind locul în care se afla Mohammed Zammar, fapt ce a facilitat arestarea acestuia;

93. subliniază faptul că, în urma unei întâlniri dintre oficiali ai Cancelariei Federale a Germaniei şi oficiali ai serviciului de informaţii al Siriei în iulie 2002, procurorii germani au renunţat la acuzaţiile împotriva mai multor cetăţeni sirieni din Germania, în timp ce autorităţile siriene le-au permis unor oficiali germani să-l interogheze pe Mohammed Zammar în închisoarea siriană Far' Falastin, fapt confirmat şi de o sursă instituţională confidenţială; regretă faptul că Mohammed Zammar a fost interogat de agenţi germani în respectiva închisoare;

94. invită prima comisie de anchetă a Bundestag-ului german ca, în contextul iminentei lărgiri a mandatului său, să ancheteze cazul recent revelat al predării ilegale a cetăţeanului egiptean Abdel-Halim Khafagy, rezident de mult timp în Germania; Abdel-Halim Khafagy a fost arestat probabil în septembrie 2001, în Bosnia-Herţegovina, în baza suspiciunii că ar fi terorist şi apoi transportat într-o închisoare de la baza militară a SUA "Eagle Base" din Tuzla, unde a fost maltratat cu cruzime şi încarcerat în condiţii inumane;

95. este profund îngrijorat de informaţiile cuprinse într-un document nesecret pus la dispoziţia Comisiei temporare, care arată că predarea ilegală a cel puţin şase cetăţeni algerieni transportaţi de la Tuzla la Guantánamo, via Incirlik, a fost planificată la baza militară a Comandamentului SUA din Europa (USEUCOM), situată în apropiere de Stuttgart; invită Bundestag-ul german să cerceteze neîntârziat dacă aceste presupuse predări au implicat încălcări ale Acordului asupra statutului forţelor sau alte tratate încheiate cu forţele armate ale SUA pe teritoriul Germaniei, dacă USEUCOM a plănuit şi alte predări ilegale şi dacă ofiţerii de legătură germani au fost implicaţi în vreun fel;

96. ia act de cele 336 de escale, pe aeroporturi germane, ale unor aeronave operate de CIA şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi de transfer de deţinuţi; deplânge faptul că aeronave care s-au dovedit a fi fost folosite de CIA, în alte ocazii, pentru predarea extraordinară a lui Bisher Al-Rawi, Jamil El-Banna, Abou Elkassim Britel, Khaled El-Masri, Binyam Mohammed, Abu Omar şi Maher Arar şi pentru expulzarea lui Ahmed Agiza şi a lui Mohammed El Zari au făcut escale pe aeroporturi germane; este deosebit de îngrijorat de faptul că unul dintre zborurile menţionate avea ca punct de destinaţie Guantánamo; încurajează insistent autorităţile germane să avanseze în anchetarea acestui zbor;

97. constată că există suspiciuni privind detenţia temporară şi maltratarea unor persoane suspectate de terorism în închisoarea militară a SUA din Mannheim-Blumenau; salută anchetele deschise de Biroul Procurorului Federal şi speră că Bundestag-ul german şi/sau comisia de anchetă abilitată vor investiga mai îndeaproape acest caz;

SUEDIA

98. ia act de poziţia guvernului suedez, exprimată într-o scrisoare transmisă Comisiei temporare de ministrul de externe al Suediei, Carl Bildt; regretă faptul că niciun reprezentant al guvernului suedez nu a putut să se prezinte în faţa Comisiei temporare pentru un schimb de opinii privind poziţia guvernului;

99. condamnă faptul că expulzarea de către Suedia, în decembrie 2001, a cetăţenilor egipteni Mohammed Al Zary şi Ahmed Agiza, care solicitau azil în această ţară, s-a bazat numai pe asigurări diplomatice din partea guvernului egiptean, care nu au oferit garanţii eficiente împotriva torturii; recunoaşte, de asemenea, că, prin faptul că nu a informat avocaţii lui Mohammed El-Zari şi Ahmed Agiza decât în momentul când cei doi ajunseseră deja la Cairo, guvernul suedez i-a împiedicat să-şi exercite drepturile prevăzute în CEDO; deplânge faptul că autorităţile suedeze au acceptat oferta SUA de a pune la dispoziţie o aeronavă care a beneficiat de autorizaţie specială de survolare a spaţiului aerian, cu scopul de a-i transporta pe cei doi în Egipt;

100. deplânge faptul că poliţia de securitate suedeză a pierdut controlul asupra punerii în execuţie a expulzării lui Ahmed Agiza şi a lui Mohammed El-Zari în Egipt, în afara principiului statului de drept şi asistând pasivă, pe aeroportul Bromma, la tratamentele degradante aplicate celor doi bărbaţi de către agenţi ai SUA;

101. subliniază faptul că decizia de expulzare a acestor bărbaţi a fost luată la cel mai înalt nivel executiv, fără ca nicio cale de recurs să fie posibilă;

102. susţine în totalitate decizia Comisiei ONU pentru drepturile omului din 6 noiembrie 2006, în care se arată că Suedia a încălcat interdicţia absolută a torturii; susţine totodată o altă hotărâre adoptată de Comisia ONU împotriva torturii la 20 mai 2005, prin care s-a concluzionat că Suedia a încălcat Convenţia ONU împotriva torturii şi în care se afirma că "obţinerea de asigurări diplomatice (din partea Egiptului), care, în plus, nu prevedeau niciun mecanism de aplicare, s-a dovedit a fi insuficientă ca măsură de prevenire a acestui risc evident";

103. mulţumeşte Ombudsmanului-şef al parlamentului suedez, Mats Melin, pentru mărturia depusă în faţa Comisiei temporare şi salută ancheta condusă de acesta, care a concluzionat că serviciul de securitate suedez şi poliţia aeroportului "s-au arătat uimitor de docile în faţa agenţilor americani" şi că acestea "au pierdut controlul asupra punerii în execuţie a expulzării", fapt ce a condus la maltratarea lui Ahmed Agiza şi a lui Mohammed El-Zari pe aeroport, unde, cu doar puţin timp înainte de transportarea lor la Cairo, aceştia au fost supuşi inclusiv la abuzuri fizice şi alte umilinţe;

AUSTRIA

104. ia act de explicaţiile scrise oferite în numele guvernului austriac, dar regretă faptul că acesta nu a considerat necesar să-şi delege reprezentanţi care să se prezinte în faţa Comisiei temporare pentru un schimb de opinii privind poziţia guvernului;

105. constată că, potrivit acestor explicaţii scrise, bărbaţii menţionaţi în paragrafele următoare, Masaad Omer Behari şi Gamal Menshawi au avut rezidenţa în Austria şi nu au deţinut cetăţenie austriacă, iar libertatea acestora de circulaţie nu era supusă niciunor restricţii; constată că aceştia au părăsit Austria voluntar, fără a fi supuşi unor controale din partea autorităţilor austriece, şi că au fost arestaţi de agenţii străine în afara teritoriului austriac şi în afara zonei de influenţă a autorităţilor austriece, fără nicio implicare din partea acestei ţări; constată, prin urmare, că, în mod clar, acestea nu reprezintă cazuri de predare de persoane către autorităţi străine;

106. reaminteşte, cu toate acestea, că, în conformitate cu CEDO, statele parte au jurisdicţie în ceea ce priveşte rezidenţii aflaţi pe teritoriul lor şi, prin urmare, au datoria de a-i proteja şi de a investiga orice cazuri de încălcare a drepturilor omului pe care aceştia le suferă;

107. condamnă faptul că Masaad Omer Behari, cetăţean sudanez rezident austriac din 1989, care a depus mărturie în faţa Comisiei temporare, a fost răpit, la 12 ianuarie 2003 pe aeroportul din Amman, în momentul când revenea din Sudan spre Viena;

108. deplânge faptul că Masaad Omer Behari a fost ulterior încarcerat în secret şi în condiţii de ilegalitate, într-o închisoare din apropiere de Amman, condusă de Serviciul general de informaţii iordanian, fără proces sau asistenţă juridică, precum şi faptul că acesta a fost torturat şi maltratat în acel loc până la 8 aprilie 2003, dată la care a fost eliberat fără să fi fost pus sub acuzare;

109. condamnă răpirea lui Gamal Menshawi, cetăţean egiptean domiciliat în Austria, care a fost arestat, în timpul călătoriei sale spre Mecca, în februarie 2003, pe aeroportul din Amman şi transportat ulterior în Egipt, unde a fost închis până în 2005, fără proces şi fără asistenţă judiciară;

110. regretă faptul că, în pofida elementelor prezentate în paragrafele de mai sus, în Austria nu a fost întreprinsă nici o anchetă specială sau parlamentară privind posibila implicare a autorităţilor austriece în cele două cazuri amintite; îndeamnă parlamentul austriac să iniţieze în cel mai scurt timp anchetele necesare;

SPANIA

111. salută declaraţia de bună cooperare a guvernului spaniol cu Comisia temporară şi, în special, mărturia depusă în faţa comisiei de ministrul afacerilor externe al Spaniei; regretă, totuşi, faptul că, la câteva luni după lansarea unei invitaţii, guvernul spaniol nu i-a permis în final directorului serviciilor spaniole de informaţii să se prezinte în faţa Comisiei temporare;

112. mulţumeşte procurorului-şef Javier Zaragoza şi procurorului Vicente González Mota de la Audiencia Nacional, pentru mărturiile depuse în faţa Comisiei temporare şi salută anchetele conduse de aceştia cu privire la utilizarea unor aeroporturi spaniole ca puncte de tranzit ale aeronavelor CIA în cadrul programului de predări extraordinare; încurajează procurorii să continue anchetele privind escalele aeronavelor implicate în predarea extraordinară a lui Khaled El-Masri; ia act de decizia autorităţilor spaniole, la cererea judecătorului de la Audiencia Nacional, de a declasifica documentele secrete privind folosirea aeroporturilor spaniole de către aeronava operată de CIA, deţinute de serviciile secrete;

113. salută jurnalismul de investigaţie practicat de cotidianul Diario de Mallorca, care a jucat un rol important în descoperirea tranzitului unor aeronave ale CIA prin aeroporturi din Insulele Baleare şi în identificarea echipajelor acestora;

114. reaminteşte afirmaţia procurorului-şef Javier Zaragoza, potrivit căreia "investigaţiile întreprinse de Audiencia Nacional nu au întâmpinat niciun obstacol, nicio obiecţie şi nicio perturbare din partea guvernului spaniol";

115. invită autorităţile spaniole să ia toate măsurile necesare care să-i permită cetăţeanului spaniol Mustafa Setmariam Nasarwho, răpit în octombrie 2005 în Siria şi predat unor agenţi ai SUA, să beneficieze de un proces echitabil în faţa unor autorităţi judecătoreşti abilitate;

116. ia act de cele 68 de escale, pe aeroporturi spaniole, ale unor aeronave operate de CIA şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi de transfer de deţinuţi; deplânge faptul că, potrivit anchetelor judiciare aflate în derulare în Spania şi Italia, aeronave care s-au dovedit a fi fost folosite de CIA în alte ocazii, pentru predarea extraordinară a lui Ahmed Agiza, Mohammed El-Zari, Bisher Al-Rawi, Jamil El-Banna, Abou Elkassim Britel, Khaled El-Masri, Binyam Mohammed, Abu Omar şi Maher Arar, au făcut escale pe aeroporturi spaniole; este îngrijorat mai ales de faptul că trei dintre aceste zboruri aveau ca punct de plecare sau de destinaţie Guantánamo; încurajează insistent procurorii spanioli să avanseze în anchetarea acestor zboruri;

PORTUGALIA

117. salută întâlnirea de la Lisabona cu ministrul afacerilor externe al Portugaliei şi faptul că guvernul portughez a furnizat documente şi explicaţii; regretă faptul că autorităţile portugheze nu au putut să răspundă tuturor întrebărilor adresate de delegaţia Comisiei temporare Portugaliei;

118. salută ancheta judiciară privind posibila folosire a teritoriului Portugaliei pentru transferul prizonierilor suspectaţi de terorism şi supuşi torturii şi tratamentelor crude, inumane sau degradante, începută la 5 februarie 2007 de către autorităţile competente din Portugalia;

119. ia act, în special, de cazul lui Abdurahman Khadr, care este posibil să fi fost transportat, la 6 noiembrie 2003, de la Guantánamo la Tuzla, în Bosnia-Herţegovina, la bordul aeronavei Gulfstream IV N85VM, care, la 7 noiembrie 2003, a efectuat o escală într-un aeroport portughez; invită, de asemenea, autorităţile portugheze să examineze alte cazuri posibile de deţinuţi, transportaţi via Portugalia;

120. salută înfiinţarea, la 26 septembrie 2006, a unui grup de lucru interministerial şi intrarea în vigoare, la 13 octombrie 2006, a unui regulament care prevede că listele nominale ale membrilor echipajului şi ale pasagerilor zborurilor private trebuie să fie prezentate autorităţilor de frontieră portugheze;

121. ia act de cele 91 de escale efectuate de aeronave operate de CIA pe aeroporturi portugheze şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi transfer de deţinuţi; este îngrijorat în mod special de faptul că, dintre aceste zboruri, cel puţin trei aveau ca punct de plecare sau de destinaţie Guantánamo; observă că aeronava implicată în predarea lui Maher Arar şi a lui Abou Elkassim Britel a efectuat escale pe teritoriul Portugaliei, în timpul zborurilor de întoarcere;

122. este îngrijorat de existenţa unei liste suplimentare obţinute de Comisia temporară, în care se arată că, aeronave civile şi militare din diverse ţări, având ca punct de plecare sau de destinaţie Guantánamo au folosit, între 11 ianuarie 2002 şi 24 iunie 2006, spaţiul aerian portughez, au făcut mai mult de 14 escale pe aeroporturile portugheze; ia act de faptul că guvernul portughez a furnizat informaţii privind 7 dintre aceste escale, efectuate în cadrul operaţiunii "Enduring Freedom";

IRLANDA

123. salută mărturia depusă în numele guvernului irlandez, în faţa Comisiei temporare, de ministrul de externe al Irlandei, precum şi faptul că acesta a criticat cu fermitate practica predărilor extraordinare; observă totuşi că acesta nu a reuşit să răspundă tuturor întrebărilor privind suspiciunile legate de o posibilă utilizare a aeroporturilor irlandeze de către aeronave ale CIA plecate în sau revenite din misiuni de predări extraordinare (ca în cazul lui Abu Omar);

124. mulţumeşte Comisiei irlandeze pentru drepturile omului pentru mărturia depusă în faţa Comisiei temporare şi aprobă punctul său de vedere, care consideră că acceptarea de către guvernul irlandez a unor asigurări diplomatice nu îndeplineşte obligaţiile Irlandei în materie de protecţie a drepturilor omului, fapt ce obligă guvernul să depună eforturi intense de prevenire a oricăror acţiuni care, într-un fel sau altul, ar putea facilita tortura sau aplicarea unor rele tratamente în Irlanda sau în străinătate; regretă decizia guvernului irlandez de a nu ţine, până în prezent, seama de recomandările Comisiei irlandeze pentru drepturile omului; constată că că există un dialog continuu între Comisia irlandeză pentru drepturile omului şi guvernul Irlandei;

125. ia act de cele 147 de escale, pe aeroporturi irlandeze, ale unor aeronave operate de CIA şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi de transfer de deţinuţi; deplânge faptul că aeronave care s-au dovedit a fi fost folosite de CIA şi în alte ocazii, pentru predarea extraordinară a lui Bisher Al-Rawi, Jamil El-Banna, Abou Elkassim Britel, Khaled El-Masri, Binyam Mohammed, Abu Omar şi Maher Arar, precum şi pentru expulzarea lui Ahmed Agiza şi a lui Mohammed El Zari, au făcut escale pe aeroporturi irlandeze;

126. constată absenţa unui control al parlamentului irlandez asupra activităţilor serviciilor de informaţii irlandeze sau străine şi faptul că acest lucru poate conduce la abuzuri;

127. consideră că, în lipsa unui sistem de control aleatoriu, ar trebui interzisă aterizarea pe teritoriul irlandez a tuturor aeronavelor operate de CIA;

128. invită guvernul irlandez, având în vedere constatările făcute de Comisia temporară, să accepte deschiderea unei anchete parlamentare privind utilizarea teritoriului Irlandei ca parte a circuitului de predări al CIA;

GRECIA

129. ia act de cele 64 de escale, pe aeroporturi greceşti, ale unor aeronave ale CIA şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi de transfer de deţinuţi; deplânge faptul că aeronave care s-au dovedit a fi fost folosite de CIA şi în alte ocazii, pentru predarea extraordinară a lui Bisher Al-Rawi, Jamil El-Banna, Abou Elkassim Britel, Khaled El-Masri, Binyam Mohammed şi Maher Arar, si pentru expulzarea lui Ahmed Agiza, şi Mohammed El-Zari, au făcut escale pe aeroporturi greceşti;

CIPRU

130. ia act de cele 57 de escale, pe aeroporturi cipriote, ale unor aeronave ale CIA şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi de transfer de deţinuţi; deplânge faptul că în aeroporturi cipriote au făcut escală aeronave care s-au dovedit a fi fost folosite de CIA, în alte ocazii, pentru predarea extraordinară a lui Ahmed Agiza, Mohammed El-Zari, Bisher Al-Rawi, Jamil El-Banna, Abou Elkassim Britel, Khaled El-Masri, Binyam Mohammed şi Abu Omar şi pentru expulzarea lui Ahmed Agiza şi a lui Mohammed El Zari;

DANEMARCA

131. salută cooperarea asigurată de autorităţile daneze, cu toate că regretă faptul că niciun reprezentant al guvernului nu a considerat necesar să se prezinte în faţa Comisiei temporare;

BELGIA

132. invită guvernul belgian să dezvăluie rezultatele tuturor investigaţiilor derulate privind utilizarea unor aeroporturi belgiene şi a spaţiului aerian belgian de către aeronave implicate în programul de predări extraordinare sau în transportul de deţinuţi;

133. ia act de declaraţiile Preşedintelui Senatului Belgiei, Anne-Marie Lizin, care deplânge lipsa de cooperare a serviciilor de informaţii belgiene şi a autorităţilor belgiene la începutul anchetei; menţionează în continuare concluziile finale ale raportului Senatului Belgiei, care ilustrează voinţa Belgiei de a depăşi problemele întâmpinate;

TURCIA

134. îşi exprimă profunda îngrijorare privind faptul că autorităţile turce nu au extins protecţia diplomatică asupra cetăţeanului turc, Murat Kurnaz, precum şi cu privire la absenţa oricărui demers care să permită eliberarea acestuia din închisoarea de la Guantánamo;

135. regretă faptul că, dimpotrivă, aceleaşi autorităţi s-au folosit de detenţia lui Murat Kurnaz pentru a-l interoga la Guantánamo;

136. deplânge tăcerea autorităţilor turce privind utilizarea teritoriului Turciei pentru escala unei aeronave care i-a transportat pe cei şase cetăţeni sau rezidenţi din Bosnia-Herţegovina, de origine algeriană, care au fost arestaţi ilegal în Bosnia-Herţegovina;

FOSTA REPUBLICĂ IUGOSLAVĂ A MACEDONIEI

137. subliniază faptul că o delegaţie a Comisiei temporare a fost primită la Skopje în aprilie 2006 de către Preşedintele Republicii, membrii guvernului şi mai mulţi funcţionari şi le mulţumeşte acestora pentru primirea făcută delegaţiei; constată totuşi lipsa anchetării minuţioase a cazului lui Khaled El-Masri de către autorităţile din Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei;

138. condamnă predarea extraordinară a cetăţeanului german Khaled El-Masri, răpit la punctul de frontieră Tabanovce din Fosta Republică Iugoslavă Macedonia, la 31 decembrie 2003, deţinut ilegal la Skopje între 31 decembrie 2003 şi 23 ianuarie 2004 şi transportat apoi în Afganistan între 23- 24 ianuarie 2004, unde a fost ţinut până în mai 2004 şi supus unor tratamente degradante şi inumane;

139. îndeamnă Consiliul şi Înaltul său Reprezentant pentru PESC să clarifice dacă misiunea de poliţie a UE (PROXIMA) a fost integrată în Ministerul de Interne al Fostei Republici Iugoslave a Macedoniei şi dacă a fost implicată în activitatea Serviciului macedonean de securitate şi contraspionaj (DBK) atunci când Khaled El-Masri a fost predat CIA; ar dori să ştie dacă este adevărat că Consiliul a interogat personalul UE care a participat la misiunea PROXIMA ca să evalueze informaţiile pe care acesta le deţine în ceea ce priveşte cazul lui Khaled El-Masri; dacă este cazul, solicită Consiliului să pună la dispoziţia Parlamentului raportul complet al anchetei;

140. este întru totul de acord cu concluziile preliminare ale procurorului din Munchen, Martin Hofmann, conform cărora nu există dovezi în baza cărora să fie respinsă versiunea evenimentelor, aşa cum a fost ea relatată de Khaled El-Masri;

141. regretă profund faptul că autorităţile Fostei Republici Iugoslave a Macedoniei nu au urmat recomandările făcute de Comisia temporară în raportul acesteia din 6 iulie 2006;

142. subliniază din nou faptul că se aşteaptă ca autorităţile din Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei să desfăşoare anchete; îndeamnă parlamentul naţional nou ales al Fostei Republici Iugoslave a Macedoniei să constituie cât mai curând posibil o comisie de anchetă care să examineze cazul lui Khaled El-Masri şi care să coopereze pe deplin cu ancheta în curs a parlamentului german;

BOSNIA-HERŢEGOVINA

143. salută faptul că guvernul Bosniei-Herţegovina este singurul guvern european care nu neagă participarea sa la predarea extraordinară a patru cetăţeni şi a doi rezidenţi ai Bosniei-Herţegovina, toţi de origine algeriană, şi subliniază faptul că guvernul Bosniei-Herţegovina este singurul guvern european care şi-a acceptat responsabilitatea oficială pentru acţiunile sale ilegale; regretă totuşi că măsurile întreprinse de guvernul Bosniei-Herţegovina nu au dus încă la eliberarea de la Guantánamo a celor şase bărbaţi;

144. condamnă predarea extraordinară a acestor şase bărbaţi care au fost răpiţi la Sarajevo, la 17 ianuarie 2002, predaţi soldaţilor americani, iar apoi transportaţi cu avionul la Guantánamo, unde sunt încă deţinuţi fără proces sau garanţii legale;

145. ia act de mărturia depusă în faţa Comisie temporare de Wolfgang Petritsch, fost Înalt Reprezentant al comunităţii internaţionale în Bosnia-Herţegovina şi a lui Michèle Picard, fostă preşedintă a Camerei pentru drepturile omului a Bosniei-Herţegovina, care au declarat că reprezentanţii comunităţii internaţionale în Bosnia-Herţegovina au fost informaţi corespunzător de iminentul transfer al celor şase bărbaţi către forţele SUA înainte de producerea evenimentului; condamnă în această privinţă guvernele statelor membre pentru lipsa lor de acţiune;

146. regretă atitudinea reprezentanţilor comunităţii internaţionale în Bosnia-Herţegovina care nu au reacţionat atunci când deciziile Curţii Supreme şi Camerei pentru drepturile omului din Bosnia-H erţegovina, princare se ordona eliberarea din arest a celor şase bărbaţi, nu au fost puse în executare;

147. subliniază faptul că, potrivit informaţiilor primite de Comisia temporară din partea avocaţilor celor şase persoane, autorităţile din Bosnia-Herţegovina au fost supuse unei presiuni fără precedent din partea guvernului SUA, care a ameninţat că îşi va închide ambasada, că îşi va retrage întregul personal şi că va înceta relaţiile diplomatice cu Bosnia-Herţegovina dacă guvernul Bosniei-Herţegovina nu arestează imediat cele şase persoane pentru acte de terorism;

148. ia act de faptul că Wolfgang Petritsch a confirmat că Statele Unite au exercitat o presiune considerabilă asupra autorităţilor din Bosnia-Herţegovina şi asupra comunităţii internaţionale pentru ca acestea să nu intervină în operaţiunile de predare şi că comandantul forţei multinaţionale de stabilizare conduse de NATO a respins ferm orice repunere în discuţie a activităţilor sale pe motiv că acţiona în calitate de ofiţer al armatei SUA;

ALTE ŢĂRI EUROPENE

149. ia act de escalele făcute de aeronave operate de CIA pe aeroporturi din alte ţări europene şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acelor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi transfer de deţinuţi; încurajează autorităţile din ţările europene respective să deschidă anchete corespunzătoare în aceste cazuri;

Centre secrete de detenţie

150. salută anchetele efectuate de către Human Rights Watch, The Washington Post şi American Broadcasting Company News (ABC News) pentru a stabili dacă există centre secrete de detenţie în Europa;

151. reaminteşte faptul că jurnalişti de la The Washington Post şi ABC News, aşa cum au confirmat chiar ei în faţa Comisiei temporare, au fost supuşi unor presiuni pentru a nu numi ţările est-europene, şi anume Polonia şi România, în care se presupunea că există centre secrete de detenţie;

152. subliniază faptul că acest concept de "centru secret de detenţie" include nu numai închisori, ci şi toate locurile în care o persoană este deţinută incommunicado, cum ar fi apartamente private, secţii de poliţie sau camere de hotel, aşa cum s-a întâmplat la Skopje, în cazul lui Khaled El-Masri;

153. este profund îngrijorat de faptul că, în anumite cazuri, este posibil ca unele centrele temporare de detenţie secretă din ţările europene să fi fost situate în bazele militare ale SUA;

154. solicită aplicarea corespunzătoare a acordurilor bilaterale, a acordurilor asupra statutului forţelor şi a acordurilor privind bazele militare (încheiate între statele membre şi ţările terţe) astfel încât respectarea drepturilor omului să fie monitorizată şi solicită în acest scop, dacă este cazul, o revizuire sau o renegociere a acordurilor respective; subliniază faptul că, în conformitate cu Comisia de la Veneţia, cadrul legal de reglementare a bazelor militare străine pe teritoriile statelor membre ale Consiliului Europei trebuie să permită acestora din urmă să îşi exercite competenţele suficient de mult pentru a-şi îndeplini obligaţiile în domeniul drepturilor omului;

155. Subliniază, în această privinţă, acuzaţiile referitoare la cazarma Coleman Barracks a SUA din Mannheim (Germania) şi solicită atât autorităţilor judiciare, cât şi comisiei de anchetă a Bundestag-ului german să investigheze în continuare acest caz;

156. regretă faptul că este posibil să fi fost o lipsă de control asupra bazelor militare ale SUA din partea ţărilor europene gazdă; reaminteşte totuşi că CEDO prevede că toate statele parte sunt obligate să-şi exercite jurisdicţia asupra întregului lor teritoriu, inclusiv asupra oricăror baze militare străine;

157. reaminteşte că CEDO prevede, de asemenea, că orice detenţie trebuie să se desfăşoare conform legii şi să rezulte din proceduri, naţionale sau internaţionale, prevăzute de lege;

158. reaminteşte că faptul de a impune, executa sau permite, direct sau indirect, detenţii secrete sau ilegale care conduc la "dispariţia" unor oameni, constituie prin natura lor încălcări grave ale drepturilor omului şi că, în conformitate cu dispoziţiile CEDO, implicarea activă sau pasivă a unei ţări europene în astfel de operaţiuni de detenţie secretă sau ilegală angajează răspunderea ţării respective;

ROMÂNIA

159. salută excelenta ospitalitate şi buna cooperare manifestate de autorităţile române faţă de Comisia temporară, inclusiv întâlnirile cu membri ai guvernului român, precum şi înfiinţarea unei comisii de anchetă ad-hoc de către Senatul României;

160. constată totuşi reticenţa autorităţilor române competente în ceea ce priveşte realizarea unei anchete detaliate asupra existenţei unor centre secrete de detenţie pe teritoriul României;

161. regretă faptul că raportul realizat de comisia de anchetă română a fost păstrat secret, cu excepţia concluziilor acestuia, care figurează la capitolul 7, prin care se neagă în mod categoric posibilitatea ca pe teritoriul românesc să existe centre secrete de detenţie; regretă faptul că, în cadrul investigaţiilor sale, comisia română de anchetă nu a audiat jurnalişti, ONG-uri sau membri ai personalului aeroportuar şi faptul că aceasta nu a transmis încă raportul său comisiei temporare, în pofida angajamentului său în acest sens; regretă faptul că, având în vedere toate aceste elemente, concluziile raportului comisiei române de anchetă par a fi premature şi superficiale; ia act totuşi de intenţia comunicată delegaţiei Comisiei temporare de către preşedinta comisiei de anchetă de a considera aceste concluzii ca fiind provizorii;

162. regretă lipsa de control al aeronavei Gulfstream, cu numărul de înmatriculare N478GS, care a suferit un accident la 6 decembrie 2004, la aterizarea în Bucureşti; reaminteşte faptul că aeronava a decolat de la baza aeriană Bagram, din Afganistan, şi că cei şapte pasageri aflaţi la bordul acesteia au dispărut în urma accidentului; apreciază totuşi buna cooperare a autorităţilor române, care au transmis Comisiei temporare raportul privind accidentul;

163. este profund preocupat de faptul că autorităţile române nu au deschis o anchetă oficială, privind existenţa unui pasager în aeronava Gulfstream N478GS care avea asupra lui un pistol Beretta 9 mm Parabellum încărcat;

164. ia act de cele 21 de escale, pe aeroporturi româneşti, ale unor aeronave operate de CIA şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi de transfer de deţinuţi; deplânge escalele pe aeroporturi româneşti ale unor aeronave care s-au dovedit a fi fost folosite de CIA, în alte ocazii, pentru predarea extraordinară a lui Bisher Al-Rawi, Jamil El-Banna, Abou Elkassim Britel, Khaled El-Masri, Binyam Mohammed şi Abu Omar şi pentru expulzarea lui Ahmed Agiza şi a lui Mohammed El Zari; este îngrijorat în mod special de faptul că două dintre aceste zboruri aveau ca punct de plecare sau de destinaţie Guantánamo; încurajează insistent autorităţile române să avanseze în anchetarea acestor zboruri;

165. este preocupat de îndoielile exprimate cu privire la controlul exercitat de autorităţile române asupra activităţilor Statelor Unite pe aeroportul Kogălniceanu;

166. nu poate excude, doar pe baza declaraţiilor făcute de autorităţile române delegaţiei Comisiei temporare în România, posibilitatea ca serviciile secrete ale Statelor Unite să fi operat în România în mod clandestin şi consideră că nu s-a adus nici o dovadă concludentă care să îndepărteze acuzaţiile privind funcţionarea unui centru secret de detenţie pe teritoriul României;

POLONIA

167. deplânge lipsa evidentă de cooperare a guvernului polonez cu Comisia temporară, în special prin primirea delegaţiei Comisiei temporare la un nivel neadecvat; regretă profund faptul că toţi reprezentanţii guvernului şi parlamentului polonez care au fost invitaţi să întâlnească comisia temporară au refuzat această invitaţie;

168. consideră că această atitudine reflectă, din partea guvernului polonez, o respingere generală a Comisiei temporare şi a obiectivelor acesteia de examinare a acuzaţiilor şi de stabilire a faptelor;

169. regretă faptul că nu s-a creat nicio comisie de anchetă şi că parlamentul polonez nu a întreprins nicio anchetă independentă;

170. reaminteşte că, la 21 decembrie 2005, Comisia pentru servicii speciale a organizat o întâlnire cu uşile închise cu Ministrul coordonator pentru servicii speciale şi cu şefii celor două servicii de informaţii; subliniază faptul că întâlnirea s-a desfăşurat rapid şi în secret, fără audieri sau mărturii şi fără a face obiectul vreunui control; subliniază că o astfel de anchetă nu poate fi considerată independentă şi regretă faptul că, în afara unei singure declaraţii finale, comisia nu a făcut public niciun document privind acest subiect;

171. ia act de cele 11 escale, pe aeroporturi poloneze, ale unor aeronave operate de CIA şi îşi exprimă profunda îngrijorare cu privire la scopul acestor zboruri dinspre sau înspre ţări implicate în circuite de predări extraordinare şi de transfer de deţinuţi; deplânge escalele pe aeroporturi poloneze ale unor aeronave care s-au dovedit a fi fost folosite de CIA, în alte ocazii, pentru predarea extraordinară a lui Bisher Al-Rawi, Jamil El-Banna, Abou Elkassim Britel, Khaled El-Masri şi Binyam Mohammed, şi pentru expulzarea lui Ahmed Agiza şi a lui Mohammed El-Zari;

172. regretă confuzia şi declaraţiile contradictorii, care au urmat după audierile realizate de delegaţia comisiei temporare în Polonia, referitoare la planurile de zbor ale zborurilor CIA menţionate mai sus, despre care s-a spus la început că nu au fost păstrate, apoi că au fost probabil arhivate la aeroport şi, în final, că au fost trimise de către guvernul polonez Consiliului Europei; ia act de faptul că, în noiembrie 2006, conducerea aeroportului Szymany a furnizat Comisiei temporare informaţii parţiale legate de planurile de zbor;

173. mulţumeşte fostului director al aeroportului Szymany pentru mărturia valoroasă pe care a dat-o Comisiei temporare; remarcă faptul că, în 2006, acesta sau aceasta a fost audiat(ă) în cadrul unei anchete tardive privind zborurile CIA, imediat după ce mărturia acestuia sau a acesteia a fost făcută publică;

174. ia act de faptul că, conform unor surse diverse, mai mulţi deţinuţi valoroşi care au fost ţinuţi în secret în Afganistan în 2003 au fost transferaţi în afara ţării în septembrie şi octombrie 2003; subliniază cu îngrijorare faptul că un Boeing 737, cu numărul de înmatriculare N313P, folosit de către CIA pentru predări atestate, a zburat de la Kabul la aeroportul Szymany la 22 septembrie 2003 şi apoi s-a îndreptat spre Guantánamo;

175. reaminteşte că, în ceea ce priveşte aterizarea aeronavei respective pe aeroportul Szymany, celor şapte membri ai echipajului li s-au alăturat cinci pasageri şi că nu s-a efectuat niciun control vamal asupra acestor pasageri;

176. ia act de declaraţiile făcute de angajaţi ai aeroportului Szymany, în special de cele ale fostului director al acestuia, conform cărora:

- în 2002, două jet-uri Gulfstream şi, în 2003, patru jet-uri Gulfstream cu numere de înmatriculare civile au fost parcate la capătul aeroportului şi nu au fost supuse formalităţilor vamale;

- au fost date ordine direct de către poliţiştii de frontieră regionali cu privire la sosirea aeronavelor respective, care precizau că autorităţile aeroportuare nu trebuie să se apropie de aceste aeronave şi că doar personalul şi serviciile militare pot să se ocupe de ele şi să efectueze operaţiunile tehnice de după aterizare;

- conform declaraţiilor unui fost înalt responsabil al aeroportului, nu s-a permis niciunui membru al personalului civil sau militar polonez să se apropie de aeronave;

- s-au plătit, în numerar, taxe de aterizare excesive — în general, între 2000 şi 4000 EUR;

- unul sau două vehicule au aşteptat sosirea aeronavelor;

- vehiculele aveau numere de înmatriculare militare care începeau cu "H", care corespund bazei militare de informaţii din Stare Kiejkuty, din apropiere;

- într-un caz, a fost implicat un vehicul de urgenţă medicală care aparţinea fie academiei de poliţie, fie bazei militare;

- un membru al personalului aeroportuar a declarat că într-o zi s-a aflat în urma acestor vehicule şi că lea văzut îndreptându-se către centrul de formare în domeniul informaţiilor de la Stare Kiejkuty;

177. ia act de faptul că, la puţin timp după declaraţiile Preşedintelui George W. Bush din 6 septembrie 2006, şi în conformitate cu acestea, a fost publicată o listă a celor 14 deţinuţi care au fost transferaţi dintrun centru de detenţie secret în Guantánamo; constată că şapte dintre cei 14 deţinuţi fuseseră menţionaţi într-un reportaj al ABC News, difuzat cu nouă luni înainte, la 5 decembrie 2005, dar retras în scurt timp de pe pagina de internet a ABC News, care făcea cunoscute numele a 12 principali suspecţi Al-Qaeda deţinuţi în Polonia;

178. încurajează parlamentul polonez să constituie o comisie de anchetă adecvată, independentă de guvern şi capabilă să desfăşoare anchete serioase şi amănunţite;

179. regretă faptul că ONG-urile poloneze din domeniul drepturilor omului şi ziariştii de investigaţii s-au confruntat cu o lipsă de cooperare din partea guvernului şi cu refuzuri de divulgare a informaţiilor;

180. ia act de declaraţiile făcute de cei mai înalţi reprezentanţi ai autorităţilor polone conform cărora nu au existat centre secrete de detenţie situate pe teritoriul Poloniei; consideră, cu toate acestea, că, în lumina dovezilor circumstanţiale de mai sus, este imposibil să se confirme sau să se nege că au existat centre secrete de detenţie în Polonia;

181. remarcă cu îngrijorare faptul că răspunsul oficial transmis, la 10 martie 2006, de către Subsecretarul de Stat, Witold Waszykowski, Secretarului General al Consiliului Europei, Terry Davis, indică existenţa unor acorduri de cooperare secrete, semnate direct de către serviciile secrete ale celor două ţări, care exclud activităţile serviciilor secrete străine de sub jurisdicţia organelor judiciare poloneze;

KOSOVO (ÎN CONFORMITATE CU REZOLUŢIA 1244 (1999) A CONSILIULUI DE SECURITATE AL ONU)

182. îşi exprimă profunda îngrijorare legată de faptul că Comitetul european pentru prevenirea torturii şi a tratamentelor sau pedepselor inumane sau degradante (CPT) nu a obţinut acces la centrele de detenţie NATO din Kosovo decât în iulie 2006;

183. regretă refuzul NATO de a furniza dovezi în privinţa acuzaţiilor de detenţie ilegală a unor persoane suspectate de terorism în închisoarea aflată în administraţia forţei de menţinere a păcii în Kosovo conduse de NATO (KFOR) în Camp Bondsteel, singurul centru de detenţie din Europa în care inspectorii CPT nu au primit decât foarte recent acces nelimitat;

184. subliniază, în acest sens, că mărturia dată Comisiei temporare de către fostul Ombudsman în Kosovo, Marek Antoni Nowicki, a confirmat faptul că, începând din iulie 1999, la Camp Bondsteel au fost închişi deţinuţi în mod frecvent, doar în temeiul unei decizii a comandantului KFOR şi în absenţa oricărei hotărâri judiciare şi a oricărei forme de control extern; reaminteşte că, din 2000 până în 2001, un anumit număr de persoane au fost de asemenea deţinute, ca urmare a unor decizii administrative ale Reprezentantului Special al Secretarului General al ONU şi că, în conformitate cu informaţiile oficiale disponibile, 23 de oameni au fost încarceraţi în Camp Bondsteel, pentru o scurtă perioadă de timp, de către comnadantul KFOR, în relaţie cu evenimente violente care au avut loc în Kosovo în primăvara anului 2004;

Alte informaţii relevante culese de Comisia temporară

185. subliniază faptul că Comisia temporară a găsit informaţii — inclusiv prin mărturia directă a lui Murat Kurnaz - referitoare la interogarea deţinuţilor din Guantánamo de către agenţi ai guvernelor statelor membre; subliniază faptul că aceste interogatorii au avut drept scop colectarea de informaţii de la persoane deţinute în mod ilegal, ceea ce este în contradicţie clară cu condamnarea publică a Guantánamo, exprimată, cu diverse ocazii, atât de UE, cât şi de statele membre;

186. încurajează statele membre implicate să deschidă anchete adecvate cu privire la acest lucru;

Recomandări

Recomandări politice

187. consideră că este necesar ca acele ţări europene care au deschis anchete şi au demarat investigaţii la nivel guvernamental, parlamentar şi/sau judiciar cu privire la chestiuni care intră în sfera atribuţiilor Comisiei temporare să le realizeze în cel mai scurt timp posibil şi să facă publice rezultatele acestora;

188. îndeamnă ţările europene care au făcut obiectul unor acuzaţii grave privind cooperarea activă sau pasivă în vederea unor predări extraordinare şi care nu au întreprins nicio anchetă guvernamentală, parlamentară şi/sau judiciară să deschidă astfel de anchete în cel mai scurt timp posibil; reaminteşte că, în conformitate cu jurisprudenţa Curţii Europene a Drepturilor Omului, statele membre au obligaţia pozitivă de a ancheta acuzaţiile de încălcare a drepturilor omului prin nerespectarea dispoziţiilor CEDO şi de a aplica sancţiuni corespunzătoare;

189. solicită închiderea centrului de detenţie din Guantánamo şi demersuri imediate din partea ţărilor europene în vederea înapoierii cetăţenilor şi rezidenţilor acestora care sunt deţinuţi în mod ilegal de către autorităţile Statelor Unite;

190. consideră că toate ţările europene care nu au deschis încă anchete independente privind toate escalele făcute de aeronave civile operate de CIA trebuie să deschidă astfel de anchete, cel puţin pentru perioada de după 2001 şi inclusiv pentru cazurile deja analizate de către Comisia temporară;

191. se aşteaptă să fie pe deplin informat cu privire la evoluţia oricăror aspecte legate de procedurile menţionate mai sus;

192. invită ţările europene să acorde compensaţii victimelor nevinovate ale predărilor extraordinare şi să se asigure că acestea au acces la compensaţii efective şi rapide, inclusiv acces la programe de reabilitare, garanţii că ceea ce s-a întâmplat nu se va mai repeta şi compensaţii financiare adecvate;

193. solicită Comisiei să întreprindă o evaluare, din perspectiva drepturilor omului, a întregii legislaţii antiteroriste din statele membre, precum şi a aranjamentelor formale sau informale dintre statele membre şi serviciile de informaţii din ţări terţe, să revizuiască legislaţia în cazurile în care organisme europene sau internaţionale din domeniul drepturilor omului consideră că aceasta ar putea conduce la încălcări ale drepturilor omului şi să prezinte propuneri de acţiuni prin care să se evite repetarea faptelor care fac obiectul atribuţiilor Comisiei temporare;

194. consideră că este necesar să se revizuiască, prin limitare şi definire restrictivă, excepţiile care decurg din noţiunea de "secret de stat", atât în contextul viitoarei revizuiri a Regulamentului (CE) nr.1049/2001 [9], precum şi al adoptării unor principii comune de către instituţiile UE în ceea ce priveşte procesarea informaţiilor confidenţiale, în vederea evitării abuzurilor şi deviaţiilor care sunt tot mai puţin acceptabile în statele democratice moderne şi care contravin obligaţiilor în materie de drepturi ale omului; consideră că este necesar să se stabilească mecanisme specifice care să permită accesul parlamentelor şi organelor judecătoreşti la informaţii secrete, precum şi divulgarea informaţiilor la sfârşitul unei anumite perioade de timp;

195. ia act de recenta creare a unui Grup de lucru la nivel înalt, format din reprezentanţi ai Comisiei şi ai Consiliului şi reprezentanţi ai Departamentului de Justiţie şi de Securitate Internă al guvernului Statelor Unite, care reprezintă cadrul politic pentru dialogul UE-SUA în materie de probleme de securitate, inclusiv în ceea ce priveşte diferenţele în abordarea terorismului şi aspectele ridicate de către Comisia temporară; consideră că este necesară asocierea Parlamentului European şi a Congresului SUA la acest Grup de lucru la nivel înalt, precum şi publicarea ordinilor de zi şi a proceselor sale verbale, a documentelor examinate şi a deciziilor luate de acesta, în vederea asigurării şi consolidării transparenţei şi a legitimităţii sale democratice;

196. încurajează ţările europene, atunci când acestea desfăşoară operaţiuni militare în ţări terţe, să:

- se asigure că orice fel de centru de detenţie creat de forţele lor militare face obiectul unei supravegheri politice şi judiciare şi că detenţia incommunicado nu este permisă;

- ia măsuri active pentru a împiedica alte autorităţi să folosească centre de detenţie care nu fac obiectul unei supravegheri politice şi judiciare sau în care este permisă detenţia incommunicado.

Recomandări juridice

197. consideră că ar trebui sporite competenţele comisiilor temporare de anchetă ale Parlamentului European şi că decizia interinstituţională în temeiul căreia acesta îşi exercită dreptul de anchetă trebuie modificată în mod corespunzător;

198. consideră că Parlamentul European trebuie să fie implicat în mod adecvat în adoptarea de către Comunitate sau Uniune de măsuri care au consecinţe asupra drepturilor şi libertăţilor civile;

199. solicită stabilirea unui sistem de cooperare adecvat şi structurat între Parlamentul European şi organele competente ale ONU şi ale Consiliului Europei, atunci când este vorba de chestiuni legate de securitatea internă a Uniunii Europene;

200. solicită o cooperare consolidată cu parlamentele naţionale în vederea împărtăşirii tuturor informaţiilor de domeniu public referitoare la lupta împotriva terorismului internaţional;

201. subliniază importanţa unei definiţii comune a "terorismului" şi solicită instituirea, în cadrul dreptului internaţional, a unor instrumente juridice eficiente de combatere a terorismului; consideră că ONU este organizaţia cea mai potrivită pentru a defini acest concept;

SERVICIILE SECRETE

202. împărtăşeşte pe deplin concluziile Secretarului General al Consiliului Europei, Terry Davis, în ceea ce priveşte absenţa unor mecanisme de supraveghere şi de control judiciar asupra serviciilor de securitate, astfel cum au fost exprimate în documentul "Acţiuni întreprinse în urma rapoartelor Secretarului General întocmite în temeiul articolul 52 al CEDO" şi doreşte ca recomandările sale să fie luate în considerare în mod adecvat; solicită statelor membre să instituie o monitorizare parlamentară adecvată şi eficientă (prin crearea de comisii de supraveghere cu suficiente competenţe pentru a avea acces la documente şi la informaţii bugetare) şi o supraveghere judiciară a serviciilor lor secrete şi de informaţii, precum şi a reţelelor formale şi informale din care acestea fac parte;

203. consideră necesară consolidarea Conferinţei comisiilor de supraveghere a organelor de informaţii din statele membre, în care Parlamentul European ar trebui să fie pe deplin implicat;

204. consideră că toate statele europene trebuie să dispună de legi interne specifice pentru reglementarea şi monitorizarea activităţilor serviciilor secrete din ţări terţe pe teritoriile lor naţionale, pentru asigurarea unei mai bune monitorizări şi supravegheri a propriilor activităţi, precum şi pentru sancţionarea actelor sau activităţilor ilegale, în special în cazurile de încălcare a drepturilor omului;

205. doreşte consolidarea cooperării între serviciile secrete şi de securitate ale statelor membre, fie pe o bază multilaterală, de preferinţă în cadrul UE, fie pe o bază bilaterală, cu condiţia creării unui cadrul legal care să asigure un control judiciar şi parlamentar pe deplin democratic, precum şi respectarea şi protecţia permanentă a drepturilor omului.

206. îndeamnă Consiliul şi statele membre să stabilească, în mod prioritar, un sistem de monitorizare şi control democratic al activităţilor de informare comune şi coordonate la nivelul UE; propune ca Parlamentul European să aibă un rol important în cadrul acestui sistem de monitorizare şi de control;

TRAFICUL AERIAN

207. îndeamnă statele membre să se asigure că articolul 3 din convenţia de la Chicago, care exclude aeronavele de stat din domeniul de aplicare a convenţiei, este aplicat în mod corespunzător, astfel încât toate aeronavele militare şi/sau poliţieneşti să zboare sau să aterizeze pe teritoriul unui alt stat doar dacă deţin o autorizaţie prealabilă şi, că, în conformitate cu Convenţia în cauză, se introduce o interdicţie sau un sistem de inspecţii pentru toate aeronavele operate de CIA despre care se ştie sau care sunt suspectate că ar fi implicate în predări extraordinare;

208. invită statele membre să ia măsuri adecvate pentru a se asigura că autorizaţiile de survol pentru aeronavele militare şi/sau poliţieneşti sunt acordate doar dacă sunt primite garanţii de respectare şi monitorizare a drepturilor omului;

209. consideră că trebuie să se urmărească punerea în aplicare în mod efectiv, atât la nivelul UE, cât şi la nivel naţional, a Convenţiei de la Tokyo privind infracţiunile şi alte acte comise la bordul aeronavelor, astfel încât exercitarea jurisdicţiei să fie folosită pentru a se garanta respectarea tuturor obligaţiilor care decurg dintr-un acord internaţional multilateral, în special în ceea ce priveşte protecţia drepturilor omului, şi, atunci când este cazul, să aibă loc inspecţii la bordul aeronavelor;

210. invită Comisia să adopte propuneri legislative relevante în domeniul securităţii transportului, astfel cum este prevăzut la articolul 71 din Tratatul CE, luând în considerare recomandările din prezenta rezoluţie;

211. reaminteşte competenţa Comunităţii în domeniul transportului şi, în special, al securităţii transportului; solicită Comisiei, prin urmare, să ia fără întârziere măsuri pentru a se asigura că recomandările Secretarului General al Consiliului Europei, precum şi ale Parlamentului European, sunt puse în aplicare;

212. invită Comisia să aibă în vedere adoptarea de norme privind folosirea, monitorizarea şi gestionarea spaţiului aerian european, privind folosirea aeroporturilor din UE, precum şi monitorizarea aviaţiei necomerciale;

CONVENŢII ŞI ACORDURI INTERNAŢIONALE

213. îndeamnă statele membre care nu au încheiat ratificarea Acordului privind extrădarea dintre UE şi SUA, din 2003, să facă acest lucru, şi să ia măsuri adecvate pentru a evita o interpretare greşită a articolului 12 din acord, asigurându-se astfel că domeniul său de aplicare nu depăşeşte extrădarea formală şi nu legitimează predările extraordinare;

214. invită ţările europene ratifice şi să pună în aplicare Convenţia internaţională pentru protecţia tuturor persoanelor împotriva dispariţiei forţate, adoptată la 20 decembrie 2006 de către Adunarea Generală a ONU;

215. consideră că, în vederea asigurării unei interpretări şi aplicări adecvate a Convenţiei ONU împotriva torturii, toate ţările europene trebuie să se asigure că definiţia pe care o aplică torturii este în conformitate cu articolul 1 din convenţie şi că, în plus, obligaţiile legate de interzicerea torturii sunt respectate în ceea ce priveşte, de asemenea, alte acte privind tratamente sau pedepse cu cruzime, inumane şi degradante menţionate la articolul 16 din convenţie; consideră că toate ţările europene trebuie să se asigure că articolul 3 din convenţie este pus în aplicare în mod adecvat, în special în ceea ce priveşte activităţile serviciilor lor secrete;

216. declară că, având în vedere că protecţia împotriva returnării (refoulement) este mai mare în temeiul CEDO decât al Convenţiei ONU împotriva torturii, ţările europene trebuie să garanteze în orice situaţie protecţia permisă de CEDO; reaminteşte, în acest context, că principiul nereturnării (non-refoulement) este recunoscut, de asemenea, de către Curtea de Justiţie a Comunităţilor Europene;

217. invită toate ţările europene să semneze şi să ratifice Protocolul opţional la Convenţia ONU împotriva torturii şi să stabilească mecanisme naţionale independente pentru monitorizarea locurilor de detenţie; subliniază nevoia de a se asigura că toate procedurile de acest fel, utilizate de diversele convenţii internaţionale privind drepturile omului, sunt compatibile;

218. consideră că CPT trebuie să aibă acces fără întârziere sau piedici la orice loc de detenţie din ţările europene, inclusiv în bazele militare străine, şi să dispună de toate informaţiile relevante referitoare la aceste detenţii şi că, în acest scop, toate acordurile bilaterale care restricţionează accesul CPT trebuie revizuite;

219. îndeamnă toate ţările europene să respecte dispoziţiile Statutului de la Roma al Tribunalului Penal Internaţional;

220. consideră că Uniunea Europeană trebuie să încurajeze toate ţările terţe să subscrie la Protocolul opţional la Convenţia ONU împotriva torturii şi la Convenţia ONU privind dispariţiile forţate;

221. solicită ţărilor europene să stabilească reguli clare care să prevadă posibilitatea ridicării imunităţii statale în cazul în care, prin acţiuni ilegale, se încalcă drepturile omului;

Recomandări administrative (la nivelul UE)

222. consideră că toate serviciile interne ale Consiliului (inter alia, Unitatea politici şi Centrul pentru situaţii comune) şi ale Comisiei (Unitatea pentru gestionarea crizelor şi prevenirea conflictelor a Direcţiei Generale Relaţii Externe şi serviciile relevante din Direcţia Generală Justiţie, Libertate şi Securitate) trebuie consolidate în contextul punerii în aplicare a Strategiei de securitate a UE şi al strategiei împotriva terorismului, în strânsă cooperare cu toate statele membre, şi că cooperarea dintre acestea, precum şi cu statele membre, trebuie să fie reglementată în mod clar, iar protecţia datelor trebuie asigurată; consideră că Parlamentul European trebuie să fie puternic implicat în acest sens, acordându-i-se competenţe de supraveghere comparabile cu cele ale comisiilor de anchetă ale parlamentelor naţionale, iar Curtea de Justiţie trebuie să beneficieze de competenţe în acest domeniu; subliniază că ar trebui consolidate în mod semnificativ competenţele UE în domeniul combaterii terorismului;

Relaţiile UE cu ţările terţe

223. îndeamnă Uniunea Europeană să sublinieze, în cadrul contactelor sale cu ţările terţe, că dreptul penal şi dreptul internaţional al drepturilor omului reprezintă cadrul juridic potrivit pentru lupta împotriva terorismului;

224. subliniază necesitatea unui dialog politic cu Statele Unite, precum şi cu alţi parteneri strategici ai Uniunii Europene, în ceea ce priveşte aspectele legate de securitate, în vederea combaterii eficiente şi cu mijloace legale a terorismului;

225. invită Uniunea Europeană să reamintească faptul că punerea deplină în aplicare a "clauzei democratice" este fundamentală în relaţiile sale cu ţările terţe, în special cu acelea cu care a încheiat acorduri; invită Guvernele Egiptului, Iordaniei, Siriei şi Marocului să clarifice rolul lor în programul de predări extraordinare;

226. crede cu tărie că este necesară promovarea în cadrul ONU a unor coduri de conduită pentru toate serviciile de securitate şi militare, bazate pe respectul pentru drepturile omului, dreptul umanitar şi controlul politic democratic, asemănătoare Codului de conduită privind aspectele politico-militare ale securităţii, din 1994, al Organizaţiei pentru Securitate şi Cooperare în Europa;

Concluzii finale

227. subliniază, având în vedere competenţele care i-au fost atribuite şi timpul pe care l-a avut la dispoziţie, precum şi caracterul secret al acţiunilor anchetate, faptul că nu a fost posibilă anchetarea de către Comisia temporară a tuturor cazurilor de abuzuri şi de încălcări care pot face obiectul atribuţiilor de anchetă ale acesteia şi că, prin urmare, concluziile sale nu sunt exhaustive;

228. reaminteşte principiile şi valorile care stau la baza Uniunii Europene, astfel cum sunt menţionate la articolul 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană, şi invită instituţiile europene să-şi îndeplinească responsabilităţile care decurg din articolul 7 din tratatul privind Uniunea Europeană şi din toate dispoziţiile relevante ale tratatelor şi să adopte toate măsurile adecvate în lumina concluziilor lucrărilor comisiei temporare, a faptelor revelate pe parcursul anchetei Comisiei temporare şi a oricăror alte fapte care pot fi dezvăluite în viitor; aşteaptă exercitarea de către Consiliu a unor presiuni asupra tuturor guvernelor implicate pentru ca acestea să furnizeze informaţii complete şi detaliate Consiliului şi Comisiei şi, dacă este nevoie, demararea, fără întârziere, a unor audieri şi dispunerea efectuării unei investigaţii independente;

229. consideră că principiul cooperării loiale consacrat în tratate — conform căruia statele membre şi instituţiile UE trebuie să ia măsuri pentru a garanta îndeplinirea obligaţiilor care le revin în temeiul tratatelor, cum ar fi respectarea drepturilor omului, sau care rezultă dintr-o acţiune a instituţiilor UE, cum ar fi stabilirea adevărului despre presupusele zboruri şi închisori ale CIA, şi pentru a facilita realizarea sarcinilor şi obiectivelor UE — nu a fost respectat;

230. reaminteşte că, în lumina jurisprudenţei Curţii Europene a Drepturilor Omului, un stat semnatar este responsabil de încălcarea materială a dispoziţiilor CEDO şi, în consecinţă, şi a articolului 6 din Tratatul privind Uniunea Europeană, nu doar în cazul în care răspunderea sa directă poate fi stabilită dincolo de orice îndoială rezonabilă, ci şi în cazul în care nu îşi îndeplineşte obligaţia pozitivă de realizare a unei anchete independente şi imparţiale privind presupunerile rezonabile făcute în legătură cu astfel de încălcări;

231. ia act de relatările unor surse media fiabile conform cărora predările extraordinare, detenţia ilegală şi tortura sistematică, în care sunt implicaţi un număr mare de oameni, continuă şi, având în vedere declaraţiile actualului guvern al SUA, predările extraordinare şi locurile secrete de detenţie vor continua să fi