P6_TA(2007)0051

Orientări generale ale politicii economice pentru 2007

Rezoluţia Parlamentului European privind situaţia economiei europene: raport preliminar privind orientările generale de politică economică pentru 2007 (2006/2272(INI))

Parlamentul European,

- având în vedere Orientările integrate ale Comisiei pentru creştere şi ocuparea forţei de muncă (2005- 2008) (COM(2005)0141) (orientări integrate),

- având în vedere Decizia 2005/600/CE a Consiliului din 12 iulie 2005, privind orientările în materie de politici de ocupare a forţei de muncă ale statelor membre [1],

- având în vedere previziunile economice ale Comisiei [2],

- având în vedere raportul pe 2006 referitor la economia UE, prezentat de Comisie la 22 noiembrie 2006, intitulat "Dinamica adaptării în zona euro - Experienţe şi provocări",

- având în vedere rapoartele statelor membre, publicate în toamna anului 2006 în cadrul Strategiei de la Lisabona, privind punerea în practică a programelor lor naţionale de reformă [3],

- având în vedere raportul anual intermediar al Comisiei din 12 decembrie 2006 privind Strategia de la Lisabona, "Punerea în aplicare a noii Strategii de la Lisabona pentru creştere şi ocuparea forţei de muncă — Un an al realizării"

- având în vedere Comunicarea Comisiei către Consiliu şi Parlamentul European, intitulată "Durabilitatea pe termen lung a finanţelor publice in UE" (COM(2006)0574),

- având în vedere Comunicarea Comisiei intitulată "Viitorul demografic al Europei - o provocare convertită în oportunitate" (COM(2006)0571),

- având în vedere Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European, Comitetul Economic şi Social European, Comitetul Regiunilor şi Banca Centrală Europeană, intitulată "Declaraţia anuală privind zona euro" (COM(2006 0392),

- având în vedere rezoluţia sa din 26 mai 2005 referitoare la recomandarea Comisiei privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre şi Comunităţii în cadrul orientărilor integrate pentru creştere şi ocuparea forţei de muncă (2005-2008) [4],

- având în vedere documentul referitor la punctele cheie, elaborat de Preşedinţia Consiliului la 7 februarie 2006 pentru Consiliul Ecofin în perspectiva Consiliului European din primăvara anului 2007,

- având în vedere concluziile Preşedinţiei Consiliului European de la Lisabona din 23- 24 martie 2000, a Consiliului European de la Göteborg din 15- 16 iunie 2001 şi a Consiliului European de la Bruxelles din 22- 23 martie 2005,

- având în vedere articolul 99 alineatul (2) din Tratatul CE,

- având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,

- având în vedere Raportul (A6-0012/2007) al Comisiei pentru afaceri economice şi monetare,

A. întrucât orientările integrate constituie un instrument central, conceput pe un termen mediu de trei ani, al politicii economice şi ocupaţionale a UE; întrucât acest instrument, în versiunea sa pe 2005, care urmează să fie revizuită, ar trebui evaluat cu atenţie şi dezvoltat în continuare pentru a fi mai bine transpus în practică,

B. întrucât orientările integrate, precum şi Pactul de stabilitate şi de creştere şi perspectivele financiare pentru 2007-2013, vor contribui împreună la crearea unei mai mari coerenţe a procesului de elaborare a politicilor şi la îmbunătăţirea guvernanţei economice a Uniunii Europene,

C. întrucât orientările integrate nu ar trebui considerate simple redenumiri ale politicilor existente, ci sunt menite să devină un pachet de politici cu adevărat integrate, care să cuprindă şi să reunească dimensiuni macroeconomice, microeconomice şi ocupaţionale,

D. întrucât orientările integrate constituie un element esenţial al Strategiei de la Lisabona şi, dat fiind rolul lor de instrument central de punere în practică a acesteia, ar trebui ca, printr-o abordare politică echilibrată, să urmărească introducerea unor reforme în materie de economie, ocuparea forţei de muncă, mediu şi asigurări sociale care să se potenţeze reciproc,

E. întrucât creşterea economică nu este un scop în sine, ci face parte dintr-o abordare integrată care urmăreşte asigurarea bunăstării şi a nivelului de trai al cetăţenilor; întrucât obiectivul de realizare a unei creşteri durabile trebuie să se bazeze pe o politică în domeniul economiei, siguranţei sociale, ocupării forţei de muncă, mediului şi bugetului suficient de responsabilă faţă de generaţiile viitoare,

Profitând de revirimentul înregistrat în economie şi de creşterea gradului de ocupare a forţei de muncă în Uniunea Europeană

1. constată că, după şase ani de creştere economică nesemnificativă, stagnare sau chiar recesiune în multe state membre, economia europeană înregistrează rezultate mai bune, cu o rată a creşterii care o depăşeşte pe cea din anii precedenţi, adică o rată a creşterii în Uniunea Europeană de 2,8 % din PIB şi în zona euro de 2,6% în 2006, care scade totuşi la 2,4% în Uniunea Europeană şi la 2,1% în zona euro în 2007; se pune întrebarea în ce măsură creşterea europeană ar putea fi ciclică şi accentuează necesitatea majorării potenţialului de creştere al Europei, astfel încât acesta să poată crea locuri de muncă;

2. subliniază că există discrepanţe mari între ratele de creştere ale ţărilor luate fiecare în parte şi îşi exprimă preocuparea faţă de rata de creştere relativ scăzută dintr-un număr de state membre mari ale Uniunii Europene, lucru care se datorează în primul rând cererii interne stagnante; observă, în acest context, rata medie de creştere ridicată de care se bucură ţările scandinave, însoţită de o recentă reducere substanţială a şomajului;

3. subliniază progresele înregistrate în finanţele publice, constând în reducerea deficitului mediu bugetar pe 2006 la 2% din PIB; se aşteaptă la îmbunătăţirea în continuare a situaţiei finanţelor publice, care să nu reflecte exclusiv anumiţi factori ciclici;

4. salută evoluţia pozitivă a pieţei forţei de muncă, în care rata anuală de creştere a productivităţii muncii s-a dublat, de la 0,6 la 1,2 %, iar şomajul a scăzut la 8 % în ambele domenii în 2006, precum şi previziunile privind rata şomajului, de 7,3% în UE şi de 7,4% în zona euro până în 2008, creşterea cu aproximativ 1,4% a ratei de ocupare a forţei de muncă, reprezentând 2,9 milioane de noi locuri de muncă în 2006, cu perspectiva creării de alte 7 milioane noi locuri de muncă în perioada 2007-2008, ceea ce ar reprezenta o creştere a ratei de ocupare a forţei de muncă de la 63,7 % în 2005 la 65,5 % până în 2008; observă totuşi că ratele şomajului, în special în rândurile femeilor, sunt, încă, ridicate şi departe de a îndeplini obiectivele de la Lisabona; în consecinţă, îndeamnă la noi eforturi pentru crearea unei pieţe europene a muncii eficiente şi cuprinzătoare, care să combine flexibilitatea cu siguranţa, capabilă să atingă o rată semnificativ mai ridicată de participare; în acest context, subliniază că se impune elaborarea reformelor necesare şi punerea lor în practică printr-o colaborare cât mai bună cu partenerii sociali;

5. este preocupat de nivelul ridicat constant al sărăciei în Uniunea Europeană, care, după o scădere de la 17 % la 15 % la jumătatea anilor 1990, a crescut la 17 % în 2005; în acest context, consideră că este inacceptabil ca, într-o Uniune Europeană extinsă, aproximativ 80 de milioane de oameni să aibă un venit situat sub 60 % din venitul mediu egalizat naţional;

6. subliniază că, în 2006, Uniunea Europeană şi-a consolidat rolul de lider mondial în ceea ce priveşte exporturile, creşterea acestora fiind de 8%, dar că surplusul de exporturi nu reprezintă decât aproximativ 0,3 puncte procentuale din creşterea actuală a PIB din zona euro şi subliniază factorul de risc pe care îl implică o rată mare de schimb euro/dolar; subliniază că revirimentul economic actual se bazează cu preponderenţă pe o cerere internă în creştere, iar acest lucru se datorează în mare măsură investiţiilor pe termen scurt; subliniază faptul că problema fundamentală cu care s-a confruntat economia europeană în ultima decadă a fost cererea internă insuficientă, care se datorează lipsei de încredere cauzate de şomaj; îşi exprimă preocuparea faţă de posibilitatea obţinerii unei creşteri continue a investiţiilor şi a cheltuielilor de consum, împreună cu o îmbunătăţire durabilă a situaţiei de pe piaţa muncii, pentru a asigura că revirimentul, în esenţă ciclic, se va transforma într-o relansare structurală;

7. consideră că economia europeană a fost consolidată de realizările fundamentale în privinţa Uniunii Economice şi Monetare şi a pieţei unice; lansează un apel pentru finalizarea pieţei interne, în special în ceea ce priveşte serviciile financiare şi sectorul energetic, prin punerea în practică rapidă şi integrală a directivelor privind electricitatea şi gazul; în consecinţă, subliniază importanţa investiţiilor în infrastructură, necesare pentru atingerea acestui obiectiv; aşteaptă noi stimuli de natură economică din partea unei pieţe europene a serviciilor care să garanteze accesul liber şi nediscriminatoriu pentru prestatorii de servicii, precum şi respectarea normelor de protecţie a muncii şi asigurări sociale la locul de prestare a serviciilor; din perspectiva ultimelor extinderi, îndeamnă statele membre să menţină o piaţă a muncii deschisă şi liberă, care să susţină creşterea economică;

8. relevă că o creştere permanentă a potenţialului de creştere economică în Uniunea Europeană în cadrul Strategiei de la Lisabona necesită aplicarea din mers a unor reforme echilibrate, inclusiv prin măsuri de consolidare a inovaţiilor, progresului tehnologic şi acumulării de capital uman, care să îndepărteze obstacolele ce continuă să afecteze funcţionarea pieţei interne şi prin crearea, în statele membre ale Uniunii Europene, a unui mediu de afaceri mai prielnic;

9. pe fondul declinului previzibil al creşterii economice a Statelor Unite şi, astfel, al comerţului mondial, atrage atenţia asupra riscului mărit de şocuri externe, precum compensarea bruscă a dezechilibrelor globale, cu efecte masive asupra cursurilor de schimb şi a pieţelor financiare precum şi, în contextul unei posibile creşteri în continuare a preţului petrolului, asupra necesităţii de a sprijini şi consolida revirimentul economic printr-o politică economică vizând îmbunătăţirea eficienţei pe piaţa bunurilor, serviciilor, muncii şi capitalurilor, care să promoveze creşterea şi care să se axeze, în egală măsură, asupra exporturilor şi asupra cererii interne;

10. este preocupat faţă de o rată de schimb a monedei euro care ar putea dăuna competitivităţii Europei, în comparaţie cu Statele Unite; se aşteaptă ca BCE să monitorizeze îndeaproape dezvoltarea şi să ia măsuri corespunzătoare pentru a apăra interesele economice ale Europei în sistemul financiar internaţional;

Încurajând statele membre să obţină rezultate care să devină adevărate puncte de referinţă

11. constată că evoluţia reală a economiei Uniunii Europene se caracterizează prin divergenţe mai vechi şi mai noi, ratele de creştere cele mai mici înregistrându-se în Portugalia (1,2% din PIB) şi Italia (1,7 %), iar cele mai mari, în UE-15, în Spania (3,8 %), Grecia (3,8 %) şi, în special, în Suedia (4 %), Finlanda (4,9 %) şi Luxemburg (5,5 %); remarcă faptul că, în noile state membre, se înregistrează rate de creştere deosebit de ridicate: 6,7 % în Slovacia, 7,8% în Lituania, 10,5 % în Estonia şi 11 % în Letonia;; subliniază că aceste divergenţe reflectă, de asemenea, diferenţe structurale importante, politici economice interne şi structuri demografice diferite, precum şi efecte asimetrice ale politicilor comune, ceea ce reprezintă tot atâtea riscuri subiacente pentru coeziunea internă a Uniunii Europene; în consecinţă, subliniază necesitatea aplicării unor politici care să consolideze coeziunea economică, stimulând astfel piaţa internă şi uniunea monetară;

12. subliniază că, în ceea ce priveşte eforturile de modernizare şi performanţele economice, statele membre care au înregistrat cele mai mari succese au fost acelea care au combinat reformele structurale de perspectivă, bine echilibrate, cu investiţii peste medie în transporturi, tehnologia informaţiei, cercetare şi dezvoltare, inovaţii, educaţie, formare continuă, structuri asistenţiale şi consolidarea, prin modernizare, a reţelelor sociale; constată că aceleaşi state membre au, în cea mai mare parte, o administraţie deosebit de eficientă şi transparentă, un mediu antreprenorial novator, excedente bugetare, o datorie publică sub medie şi un regim de înaltă calitate al cheltuielilor publice, prezentând totodată indicii conform cărora contribuţia progresului tehnic la creşterea naţională este aproape de două ori mai mare decât media UE; concluzionează că politicile respectivelor state membre, vizând o creştere a gradului de ocupare a forţei de muncă, inclusiv a femeilor şi persoanelor mai vârstnice, vor permite Uniunii Europene să abordeze cu mai multă încredere provocările actuale, ca şi pe cele din viitor, cum ar fi îmbătrânirea populaţiei şi intensificarea climatului concurenţial ca rezultat al globalizării;

13. subliniază, în acest sens, că statele membre cu cele mai mari succese în ceea ce priveşte strategiile de modernizare economică şi socială pot servi şi drept modele de aplicare cu succes a Strategiei de la Lisabona şi încurajează celelalte state membre să le urmeze exemplul, chiar dacă măsurile de aplicare a Strategiei de la Lisabona trebuie elaborate în funcţie de situaţia fiecărui stat membru şi trebuie să rămână de resortul acestora din urmă;

14. constată, în legătură cu programele naţionale de reformă din statele membre, că, în ansamblu, există indicii ale unei mai mari armonizări şi ale unei reînnoite voinţe de a direcţiona aceste politici spre obiective agreate la nivel european; subliniază totuşi că statele membre au pornit din puncte diferite, iar conţinutul, ritmul şi intensitatea reformelor variază în mod considerabil de la un domeniu politic la altul; este de părere că reformele răspund doar într-o măsură limitată actualei situaţii economice şi ocupaţionale şi că, în numeroase cazuri, obiective centrale, cum sunt inovaţiile, crearea de locuri de muncă, aprovizionarea cu energie, durabilităţii mediului şi eficientizarea procesului de legiferare nu sunt incorporate satisfăcător în agenda integrată de reformă; regretă faptul că şi în domeniile creşterii ocupării forţei de muncă şi al politicii active de pe piaţa muncii progresele şi eforturile de reformă sunt mult mai lente decât în alte domenii; salută totodată eforturile de ridicare a gradului de asimilare la nivel naţional şi regional ("ownership"), precum şi implicarea parlamentelor şi a partenerilor sociali şi lansează un apel pentru intensificarea în continuare a acestor eforturi;

Consolidarea potenţialului - extinderea ariilor de succes: ce mai rămâne de făcut

15. invită statele membre să profite de noua situaţie economică şi de marja de manevră pe care o oferă pentru a promova o formă de creştere economică mai durabilă şi mai strict orientată spre obiective calitative; subliniază că un mediu macro-economic sănătos şi stabil necesită finanţe publice de o calitate superioară, cu bugete mai bine consolidate, precum şi o politică inteligentă de investiţii publice şi private care să ofere o infrastructură de perspectivă şi să deschidă încă de pe acum pieţele viitorului;

16. subliniază că, pentru a beneficia pe deplin de potenţialul pieţei interne şi pentru a consolida poziţia Europei pe piaţa mondială, se impune o atenuare a tendinţelor protecţioniste şi anti-concurenţiale actuale;

17. subliniază funcţia pe care o joacă întreprinderile mici şi mijlocii în procesul de creare a locurilor de muncă şi, în consecinţă, necesitatea de a institui un climat favorabil pentru acestea, printr-o fiscalitate mai redusă, o simplificare a reglementărilor şi îndatoririlor administrative, un acces mai facil la finanţare, îmbunătăţirea situaţiei lor în termeni de cheltuieli de regie pentru energie, transport, comunicaţii şi servicii, un acces mai facil la tehnologiile din domeniul informaţiei şi comunicaţiilor, şi prin majorarea investiţiilor în cercetare şi inovaţii;

18. subliniază importanţa pentru economia europeană atât a unui nivel concurenţial de excepţie, cât şi a necesităţii de a susţine potenţialul de cerere şi se aşteaptă ca cei implicaţi în politica economică să depună eforturi suplimentare pentru obţinerea unei rate mai mari de creştere pe termen lung, în condiţii de stabilitate economică şi dezvoltare durabilă, inclusiv printr-o coordonare eficientă a politicilor economice;

19. subliniază, în acest context, importanţa educaţiei, în special a învăţământului superior, pentru consolidarea potenţialului viitor de creştere şi pentru ridicarea nivelului în materie de aptitudini, mobilitate şi adaptabilitate al cetăţenilor europeni; invită statele membre să îşi intensifice eforturile care vizează să facă sistemele europene de educaţie mai atractive, mai accesibile şi mai competitive;

20. reaminteşte că realizarea obiectivelor Strategiei de la Lisabona necesită resurse financiare suficiente de la bugetul comunitar; deplânge, în acest context, insuficienţa resurselor financiare alocate realizării obiectivelor amintite;

21. consideră că o abordare concomitentă şi coordonată de către statele membre a cheltuielilor asociate creşterii, stimularea investiţiilor private şi iniţiativele comune în domeniul cooperării dintre sectoarele public şi privat poate produce efecte sinergice substanţiale, îmbunătăţind capacitatea Europei de a face faţă provocărilor actuale din sfera ştiinţei şi a cercetării, a transporturilor şi comunicaţiilor, a energiei şi a durabilităţii mediului şi contribuind la o alocare eficientă a resurselor pe tot cuprinsul Europei; constată, în acest sens, importanţa unui cadru fiscal coordonat, care să includă un regim de impozitare a favorabil IMM-urilor şi orientat spre crearea de locuri de muncă; consideră că statele membre ar trebui să-şi eficientizeze regimul fiscal şi normele care reglementează sarcinile sociale în scopul facilitării creării de noi locuri de muncă, în special pentru unele grupuri sociale specifice, cum sunt femeile, persoanele rămase fără ocupaţie pe perioade îndelungate şi persoanele vârstnice; consideră că un regim de impozitare competitiv ar trebui să încurajeze constituirea de noi societăţi fără a submina capacitatea de finanţare la nivel naţional şi să mute povara fiscală de pe impozitarea muncii pe impozitarea de mediu, inclusiv prin măsuri de stimulare a activităţilor de cercetare şi dezvoltare şi a utilizării resurselor regenerabile;

22. solicită încă o dată, în vederea viitoarei revizii a cadrului financiar, adaptarea în continuare a bugetului UE, în lumina obiectivelor de la Lisabona, şi, în felul acesta, sprijinirea aplicării integrale a Strategiei de la Lisabona în ansamblu;

23. recunoaşte că s-au înregistrat mari progrese în ceea ce priveşte reorientarea ajutoarelor de stat către obiective orizontale; încurajează statele membre să continue această tendinţă, aliniind în continuare ajutoarele de stat cu obiectivele de la Lisabona, şi anume ocuparea forţei de muncă, inovaţiile şi durabilitatea;

24. subliniază necesitatea ca, în viitor, competitivitatea economiilor europene să fie încă mai pronunţat orientată către un proces economic inteligent şi durabil, însoţit de o utilizare mai eficientă a resurselor; în această privinţă, recomandă, în special, ca la nivel naţional să fie luate în consideraţie următoarele măsuri, menite să servească nu numai modernizării economiei, dezvoltării noilor tehnologii şi consolidării competitivităţii, ci şi compatibilităţii de mediu şi deschiderii unor noi domenii de activitate:

a) în domeniile cercetării şi dezvoltării, promovarea

- stimulentelor pentru extinderea activităţilor private de cercetare şi dezvoltare;

- investiţiilor publice în cadrul cercetării şi dezvoltării, în special de tipul parteneriatului public - privat;

- reţelelor şi a cooperării dintre universităţi, institutele de cercetare şi întreprinderi;

- centrelor naţionale sau regionale de coordonare în domeniul cercetării şi dezvoltării;

- inovaţiilor şi a dezvoltării noilor tehnologii în sectorul IMM-urilor şi al micilor prestatori de servicii, în special printr-un acces îmbunătăţit la toate sursele de capital, în special la capitalul de risc; şi

- formării şi a perfecţionării în beneficiul unei politici de ocupare a forţei de muncă active în domeniul tehnologiilor moderne;

b) în domeniile energiei şi mediului

- aplicarea directivelor privind electricitatea şi gazul, în beneficiul unei pieţe europene a energiei loiale, competitive, funcţionale şi nediscriminatorii,

- asigurarea rezervelor de energie pentru economiile europene, prin diversificarea surselor şi a rutelor de tranzit ale importurilor de energie,

- introducerea de stimulente fiscale, stimulente acordate pentru rezultatele obţinute şi investiţii pentru promovarea măsurilor de eficientizare energetică, inclusiv atingerea obiectivelor privind economia de energie,

- introducerea de stimulente fiscale, stimulente pentru rezultatele obţinute şi investiţii pentru promovarea energiilor regenerabile şi a tehnologiilor şi inovaţiilor eficiente din punct de vedere al mediului,

- asigurarea independenţei autorităţilor naţionale de reglementare şi coordonarea lor la nivel comunitar,

- dezvoltarea producţiei de energie la nivel regional şi punerea în reţea a unităţilor,

- ridicarea gradului de transparenţă de pe piaţa energetică şi separarea clară a producţiei, a distribuţiei şi a comercializării energiei ("separare") şi

- instituirea cu stricteţe sporită a "certificatelor de mediu";

25. consideră că, într-o economie aflată în rapidă schimbare, oferirea unor noi şanse şi oportunităţi de muncă în toate sectoarele societăţii este prioritară; subliniază că membrii cei mai vulnerabili ai societăţii sunt, în acest context, expuşi celor mai mari riscuri, din care cauză promovarea "integrării active" şi, în general, crearea de noi locuri de muncă, mai bune, ar trebui considerate prioritare; subliniază, de asemenea, necesitatea de a compensa noile cerinţe privind flexibilitatea şi disponibilitatea muncitorilor de a se recalifica prin noi oportunităţi de angajare şi prin garantarea unor noi forme de siguranţă ("flexicurity"), inclusiv pentru a facilita o mai bună conciliere a vieţii private cu cea profesională; solicită, în acest sens, o îmbunătăţire a oportunităţilor de participare şi a accesului pe piaţa muncii pentru femei, persoanele în vârstă, tineri, şomerii pe termen lung şi imigranţi, pentru care măsurile de mai jos ar trebui, printre altele, aplicate mai ferm la nivel naţional, în domeniile ocupării forţei de muncă şi educaţiei:

- garanţia că, în termen de şase luni de la terminarea studiilor, fiecare absolvent poate conta pe un loc de muncă, o formare sau alte măsuri echivalente;

- instituirea dreptului legal la reconversie şi la formare continuă;

- stimulente şi investiţii pentru promovarea formării, reconversiei şi formării continue, precum şi a unor modele de succes pentru concilierea vieţii familiale cu cea profesională şi a educaţiei cu formarea;

- promovarea unor modele flexibile de tranziţie voluntară de la vârsta activă la cea de pensionare, inclusiv pentru facilitarea accesului tinerilor la piaţa muncii;

- promovarea constituirii de noi întreprinderi şi asigurarea preluării întreprinderilor existente pe motive de vârstă;

- reducerea în continuare a sarcinii fiscale şi a contribuţiilor sociale, în ansamblu, la care sunt supuse veniturile mici şi medii;

- asigurarea calificării şi a primei angajări pentru tineri prin iniţiative publice şi private corespunzătoare;

- creşterea disponibilităţii şi accesibilităţii serviciilor de înaltă calitate de îngrijire a copiilor,,

- garantarea constituirii noilor societăţi în cel mult o săptămână, inclusiv cu costuri administrative şi de constituire mici;

- includerea educaţiei antreprenoriale în programele de formare continuă;

- garantarea unei politici adecvate în materie de imigrare legală, în conformitate cu propunerea de instituire a unui sistem de carte verde europeană,

26. relevă că, în interesul stabilităţii macro-economice, creşterea productivităţii trebuie să fie dublată de o distribuţie mai echitabilă a roadelor creşterii şi de o consolidare a coeziunii sociale; atrage atenţia, în acest sens, că cererile de majorare a veniturilor trebuie să ţină pasul cu creşterea pe termen mediu a productivităţii, subliniază necesitatea urgentă de a consolida o cultură bazată pe stimulent şi implicare ca element constitutiv al conceptelor de guvernare corporativă şi responsabilitate socială a întreprinderilor,

27. subliniază nevoia unei cooperări intense şi structurate în Uniunea Europeană, în special în zona euro, pentru consolidarea guvernării şi a procesului de integrare europeană, acesta fiind singurul mod de a face faţă provocărilor economice mondiale; invită, în consecinţă, Consiliul şi Comisia să asigure că declaraţia anuală privind zona euro va oferi o gamă de instrumente mai concrete, care să permită stabilirea unui dialog mai detaliat între diferitele organisme comunitare implicate în consolidarea guvernării economice a Uniunii Europene; opinează, totodată, că Eurogrupul ar trebui ca, la elaborarea şi punerea în practică a planurilor bugetare naţionale, să se concentreze pentru a asigura o mai bună echilibrare şi armonizare a acestora, atât în privinţa conţinutului, cât şi a calendarului, fapt care ar contribui, în mare măsură, la finalizarea unei agende de reforme în materie de politică economică; propune, în cadrul unei cooperări mai intense şi structurate în zona euro, să fie invitate şi alte formaţiuni interesate ale Consiliului, care să participe la o astfel de cooperare;

Promovarea reformelor instituţionale necesare

28. salută noua manieră în care Comisia abordează măsurile ce se impun în urma evaluării programelor de reformă naţionale, propunând fiecărui stat membru recomandări orientative specifice şi îndeamnă Consiliul să aprobe aceste recomandări; subliniază, în acest context, nevoia imperativă de abordare într-o manieră mai pronunţat sinergică a orientărilor integrate, care trebuie să se reflecte în politicile de reformă naţionale; solicită din nou un schimb transparent al celor mai bune practici, precum şi publicarea de către Comisie a unui clasament anual al statelor membre cu cele mai bune şi, respectiv, cele mai slabe rezultate în aplicarea reformelor, pentru a putea trage învăţăminte atât din succese, cât şi din eşecuri; relevă, totuşi, în acest sens, că este nevoie de un număr suficient de indicatori integraţi pentru a acoperi toate domeniile politice ale Strategiei de la Lisabona;

29. deplânge faptul că Strategia de la Lisabona se regăseşte încă în mică măsură în politicile naţionale ale multor state membre ale Uniunii Europene; opinează că mobilizarea tuturor agenţilor economici este esenţială pentru aplicare ei eficientă; în particular, consideră că o implicarea mai activă a partenerilor sociali, a parlamentelor naţionale şi a societăţii civile va spori vizibilitatea Strategiei de la Lisabona şi calitatea dezbaterilor publice privind reformele economice, va creşte responsabilitatea şi va sensibiliza în mai mare măsură publicul cu privire la nevoia de a coordona îndeaproape politicile economice, pentru a putea răspunde principalelor provocări ale procesului de globalizare aflat în desfăşurare şi pentru a adopta o poziţie colectivă în vederea îmbunătăţirii guvernării economice în interiorul Uniunii Europene; îndeamnă statele membre să pună cu hotărâre în practică, în spiritul de asimilare ("ownership"), orientările integrate şi programele naţionale de reformă, implicând în mai mare măsură parlamentele naţionale şi ceilalţi actori interesaţi, cum ar fi partenerii sociali, şi solicită revizuirea sistematică a pertinenţei programelor naţionale de reformă conform principiului "punctelor de referinţă" ("benchmark"), inclusiv printr-o mai largă consultare în acele state membre în care nu constituie o practică normală; se aşteaptă ca priorităţile programelor naţionale de reformă să se reflecte în mai mare măsură în calendarul, dar şi în cuprinsul deciziilor privind bugetele naţionale;

30. salută consolidarea şi integrarea orientărilor privind măsurile de politică economică, structurală şi de ocupare a forţei de muncă; reia, în acest sens, ideea că orientările privind politica economică şi structurală trebuie să primească acelaşi statut legislativ ca şi orientările privind măsurile de politică de ocupare a forţei de muncă şi că trebuie întocmit un acord interinstituţional care să clarifice participarea Parlamentului European în acest context;

31. speră, din perspectiva viitoarelor activităţi de revizuire a orientărilor integrate, să asiste la un proces comun de reflecţie al instituţiilor comunitare interesate şi propune constituirea unui grup de lucru interinstituţional, după Consiliul European din primăvara lui 2007; recomandă ca subiecte de discuţie şi reflecţie următoarele aspecte privind îmbunătăţirea punerii în practică a agendei de reformă a UE:

- prezentarea unei analize detaliate a reformelor structurale şi a impactului lor direct asupra productivităţii, gradului de ocupare a forţei de muncă şi a cererii de pe piaţa internă, din perspectiva revizuirii orientărilor integrate;

- elaborarea unor orientări integrate mai clare şi mai precise, concomitent cu extinderea gamei domeniilor care trebuie acoperite de reformă; de exemplu, o agenda globală de reformă favorizând o politică mai activă în materie de durabilitate a mediului, care să nu se limiteze la politica energetică, şi o politică mult mai hotărâtă de promovare a formării continue;

- elaborarea şi standardizarea, în mai mare măsură, a unei structuri de raportare în cadrul programelor naţionale de reformă, fără a aduce, prin aceasta, atingere dreptului statelor membre de a-şi fixa priorităţi naţionale în materie de reformă;

- elaborarea unor orientări şi puncte de referinţă pentru consultările de la nivel naţional, incluzând recomandări privind implicarea şi participarea activă a parlamentelor naţionale atât la întocmirea, cât şi la revizuirea programelor naţionale de reformă;

- dezvoltarea şi schimbul de strategii eficiente în domeniul informaţiei şi comunicaţiilor;

- creşterea eficienţei agendei de reformă a UE, prin integrarea, în termeni de conţinut şi calendar, a instrumentelor de politică economică aplicate încă separat, cu scopul de a ajunge la o "strategie de creştere inteligentă" care să concentreze şi mai mult activitatea de raportare şi evaluare în cadrul programelor naţionale de reformă integrând, totodată, programele de convergenţă şi stabilitate naţională şi iniţiative sistematice de aplicare a principiului durabilităţii de mediu;

32. deplânge, din nou, faptul că Parlamentul, Consiliul şi Comisia nu au căzut de acord până în prezent asupra unui calendar şi a unui cod de conduită clare, în măsură să garanteze o cooperare adecvată şi implicarea pe deplin a celor trei instituţii ale UE interesate ca orientările integrate să continue să fie utilizate ca instrumente - cheie ale Strategiei de la Lisabona; invită, în acest sens, Consiliul şi Comisia să formuleze propuneri privind cooperarea strânsă dintre cele trei instituţii UE interesate în perspectiva iminentei revizuiri a orientărilor integrate;

*

* *

33. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului şi Comisiei.

[1] JO L 205, 6.8.2005, p. 21.

[2] Toamna 2006, nr. 5/2006.

[3] http://ec.europa.eu/growthandjobs/key/nrp2006_en.htm

[4] JO C 117 E, 18.5.2006, p. 248.

--------------------------------------------------