RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR privind evaluarea ex post a Fondului pentru frontierele externe aferentă perioadei 2007-2010 [raport prezentat în conformitate cu articolul 52 alineatul (3) litera (c) din Decizia nr. 574/2007/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 23 mai 2007] /* COM/2014/0235 final */





1. DOMENIUL DE APLICARE ȘI SCOPUL RAPORTULUI [1] Fondul pentru frontierele externe[2] (FFE) a fost creat pentru perioada 2007-2013 și i s-a acordat un buget de 1 858 de milioane EUR. Acesta face parte din programul general „Solidaritatea și gestionarea fluxurilor migratorii”[3], care are un buget total de 4 032,23 milioane EUR. Scopul FFE este de a sprijini crearea unei capacități consecvente pentru gestionarea fluxurilor migratorii și aplicarea unor standarde comune de gestionare a frontierelor și a vizelor în spațiul Schengen. Fondul a fost instituit pentru a promova solidaritatea între statele membre[4] prin furnizarea de asistență financiară pentru a-și gestiona fluxurile migratorii și prin contribuția la dezvoltarea unui sistem comun de gestionare integrată a frontierelor. FFE este pus în aplicare de 28 de țări[5] și funcționează pe baza unui program multianual strategic care acoperă întreaga perioadă de programare. Alocările financiare anuale sunt negociate separat și sunt stabilite în programe anuale. Decizia de instituire a FFE prevede obligația Comisiei de a prezenta un raport de evaluare ex post privind punerea în aplicare a fondului pentru perioada 2007-2010 până la 31 decembrie 2012[6]. Raportul trebuie să se bazeze pe rapoartele naționale de evaluare a rezultatelor și a impactului acțiunilor naționale cofinanțate de FFE[7]. Inițial, statele membre au avut obligația de a-și prezenta rapoartele până la 30 iunie 2012. Cu toate acestea, ținând cont de faptul că termenul respectiv a coincis cu expirarea perioadei de eligibilitate pentru acțiunile din cadrul programului anual pentru 2010, acesta a fost extins până la 31 octombrie 2012 pentru a se putea include rezultatele generale ale acțiunilor. Prezentul raport prezintă principalele constatări ex post ale unui număr de 26 de țări participante[8]. Împreună, acestea acoperă o alocare financiară de 630 de milioane EUR sau 40 % din alocarea totală a FFE. Pentru a asigura comparabilitatea datelor acestora, statelor membre li s-au furnizat modele de raportare prestabilite, discutate și modificate de Comitetul comun „Solidaritatea și gestionarea fluxurilor migratorii”[9]. Rezumatul rapoartelor naționale de evaluare ex post a fost întocmit de către un contractant privat. Următoarele capitole prezintă aspecte privind relevanța, eficiența, eficacitatea, complementaritatea și valoarea adăugată a FFE în perioada 2007-2010. RELEVANȚA FONDULUI PENTRU UNIUNEA EUROPEANĂ ȘI PENTRU ȚĂRILE PARTICIPANTE Relevanța FFE pentru UE la momentul constituirii sale În urma extinderilor din 2004 și 2007, un număr fără precedent de cetățeni UE se așteptau să trăiască într-un spațiu de libertate, securitate și justiție. În același timp, UE se confrunta cu noi provocări în ceea ce privește securizarea frontierelor sale externe. În 2007 și 2008, atunci când acquis-ul Schengen a intrat în vigoare în zece noi țări, frontierele externe ale Austriei, Republicii Cehe, Germaniei, Poloniei și Republicii Slovace au devenit interne. Nici măsurile naționale în sine, nici măsurile la nivelul UE nu au fost suficiente pentru a gestiona fluxurile migratorii. Mai mult decât atât, în cazul în care un stat Schengen nu ar fi reușit să protejeze frontierele externe ale UE în mod eficace, toate statele membre ar fi resimțit consecințele. FFE este primul instrument al UE dedicat finanțării gestionării frontierelor externe. Acesta face parte dintr-un set de instrumente de politici care include, de asemenea, Agenția FRONTEX, Codul frontierelor Schengen și viitorul mecanism de evaluare Schengen. Scopul său general este de a promova solidaritatea între statele membre prin partajarea sarcinii reprezentate de protecția frontierele externe și prin consolidarea capacității acestora de a îndeplini sarcinile care le revin în temeiul acquis-ului Schengen. Atunci când alocă fonduri pentru programele anuale ale statelor membre, FFE ține seama de sarcinile pe care acestea și le asumă în numele spațiului Schengen în ansamblul său. De asemenea, FFE analizează situația specifică din fiecare țară, cum ar fi lungimea frontierelor externe pe care țara le protejează, numărul de persoane care au trecut frontiera, vizele eliberate, precum și numărul de persoane cărora li s-a refuzat intrarea. În 2011 s-a efectuat o evaluare a repartizării anuale a resurselor fondurilor SOLID[10] în statele membre. Concluzia raportului a fost că aplicarea criteriilor era percepută în general drept satisfăcătoare și, prin urmare, nu s-a considerat necesar ca acestea să fie modificate. Pentru țările mai mari, obișnuite cu fluxuri migratorii mai mari, FFE completează bugetele deja existente, în timp ce pentru țările mai mici cu resurse limitate, FFE finanțează investiții semnificative care altfel nu ar fi fost posibile. FFE este pus în aplicare prin mecanisme de gestiune partajată prin intermediul unor programe naționale anuale. Fiecare stat membru a desemnat o autoritate, numită și autoritatea responsabilă, căreia Comisia îi alocă apoi fonduri pentru măsuri naționale. Ulterior, autoritățile responsabile selectează și gestionează proiectele individuale. FFE alocă sprijin pentru acțiuni naționale care se încadrează în cinci priorități[11]: - stabilirea sistemului comun de gestionare integrată a frontierelor în ceea ce privește efectuarea controalelor asupra persoanelor și supravegherea frontierelor externe; - elaborarea și punerea în aplicare a componentelor naționale ale unui sistem european de supraveghere a frontierelor externe și ale unei rețele europene permanente de patrulare la frontierele maritime sudice; - eliberarea de vize și combaterea imigrației ilegale; - instituirea sistemelor informatice necesare pentru punerea în aplicare a legislației UE privind frontierele și vizele; - aplicarea eficientă și eficace a legislației UE privind frontierele și vizele. Pe lângă contribuția la programele naționale, FFE finanțează acțiuni la nivel Schengen. „Acțiunile comunitare” au ca obiectiv principal sprijinirea acțiunilor transnaționale pentru a consolida controlul la frontieră și politica în domeniul vizelor și pentru a aborda situațiile de urgență de-a lungul frontierelor externe. Pentru fiecare an din perioada de programare 2007­2010, FFE a rezervat până la 6 % din resursele sale disponibile pentru astfel de acțiuni. Ca o completare a finanțării alocate prin mecanisme de gestiune partajată, o serie de proiecte susținute în cadrul acțiunilor comunitare sunt stabilite în cadrul gestionării centralizate directe. La acestea, FFE a contribuit cu până la 90 % din costurile eligibile totale ale fiecărui proiect. De asemenea, FFE a rezervat în fiecare an până la 10 milioane EUR pentru „acțiuni specifice”. Spre deosebire de programe, care sunt de natură mai strategică, acțiunile specifice abordează deficiențele identificate de FRONTEX la puncte specifice de trecere a frontierei. Finanțarea a fost limitată la 80 % din costurile eligibile totale ale fiecărei acțiuni pentru o perioadă de maxim șase luni. Ca parte a programelor naționale pentru Lituania, FFE a finanțat punerea în aplicare a regimului special de tranzit (STS)[12] pentru cetățenii Federației Ruse care traversează teritoriul UE în drumul lor către și dinspre regiunea Kaliningrad. STS a compensat scutirile de taxe și costurile suplimentare suportate în temeiul protocoalelor la Actul de aderare la UE și al priorităților specifice prevăzute în actul de bază. Pentru fiecare an din perioada de programare 2007-2010, au fost puse la dispoziție 15 milioane EUR. Prezentul raport de evaluare ex post acoperă cea mai mare parte a resurselor FFE alocate programelor naționale prin mecanisme de gestiune partajată. Relevanța FFE pentru spațiul Schengen în ansamblu și pentru statele membre în decursul primilor ani de punere în aplicare Perioada de punere în aplicare acoperită de programele anuale din perioada 2007-2010 a fost cuprinsă între 2007 și jumătatea anului 2012. În această perioadă, statele membre au efectuat modificări semnificative la nivelul politicilor lor naționale, al legilor și al cadrelor instituționale pentru consolidarea gestionării migrației transfrontaliere. Între timp, au fost stabilite proiecte la scară largă la nivel Schengen pentru a sprijini statele membre în eforturile acestora de a îmbunătăți gestionarea sistemului de procesare a cererilor de viză și a migrației transfrontaliere. Elaborate în comun de către UE și țările Schengen, proiectele respective au necesitat personal și resurse financiare considerabile pentru a se asigura că toate părțile interesate sunt gata la timp pentru data de lansare. FFE a acordat sprijin cu prioritate Sistemului de Informații Schengen II (SIS-II), Sistemului de informații privind vizele (VIS) și altor instrumente de tehnologia informației și a comunicațiilor (TIC) de ultimă generație pentru protecția frontierelor. Criza economică a coincis cu eliminarea controalelor la frontierele interne și a determinat o reducere a fluxurilor migratorii. Numărul total de resortisanți ai țărilor terțe care au fost prinși în timp ce încercau să traverseze în mod ilegal în spațiul Schengen a scăzut, în modul cel mai semnificativ în Republica Cehă, Austria și Estonia. Cu toate acestea, revoltele din Africa de Nord din 2011 au contribuit la o creștere a presiunii exercitate de migrație, în special pentru țările mediteraneene. Un număr ridicat de imigranți fără acte legale au fost reținuți în Grecia, Italia, Spania și Portugalia, Grecia înregistrând în medie 227 420 de rețineri pe an sau aproximativ o treime din numărul total de la nivelul UE. În Europa Centrală și de Nord, numărul de refuzuri ale cererilor de intrare a scăzut în general, în special pentru Suedia, Danemarca, Letonia și Republica Cehă. În perioada 2009-2011, douăsprezece state membre[13] au înregistrat o creștere a numărului de refuzuri ale cererilor de intrare. În toată această perioadă, Spania a înregistrat, în mod sistematic, aproximativ 80 % din toate refuzurile cererilor de intrare pentru spațiul Schengen. Cele mai multe dintre cazuri au avut loc în punctele de trecere Ceuta și Melilla. Având în vedere aceste evoluții, statele membre au considerat FFE ca fiind relevant pentru nevoile lor naționale. Șapte state membre[14] au raportat că obiectivele programelor lor naționale au fost foarte relevante pentru nevoile lor, în timp ce 14 state membre au declarat că acestea au fost relevante într-o măsură rezonabilă[15]. Unele state membre au raportat, de asemenea, că fluxurile migratorii, în special afluxurile masive din ultimii ani de-a lungul frontierei din sudul Mediteranei, au avut un impact semnificativ asupra modului în care FFE a fost pus în aplicare la nivel național[16]. ROLUL FONDULUI CA O COMPLETARE A BUGETELOR NAȚIONALE ȘI A ALTOR INSTRUMENTE FINANCIARE În timp ce 13 state membre[17] au raportat că nu au nicio alternativă la FFE ca sursă de finanțare pentru gestionarea frontierelor lor externe, altele au considerat FFE ca fiind o completare a instrumentelor existente precum Fondul european de dezvoltare regională, Frontex, Fondul social european și Mecanismul financiar norvegian. Unele dintre cele mai recente state membre ale UE au avut acces la asistența financiară de preaderare a UE acordată prin Facilitatea Schengen I (2004-2006)[18], Facilitatea Schengen II (2007-2009)[19], programul special de tranzit Kaliningrad (2004-2006)[20] și programul Phare. FFE oferă țărilor participante finanțare pentru a-și completa investițiile naționale în gestionarea frontierelor. Contribuția fondului, precum și cea a țării participante, variază. De exemplu, FFE a sprijinit mai mult de 50 % din totalul investițiilor naționale în Portugalia, 29 % în Cipru, dar mai puțin de 10 % în Danemarca, Estonia, Suedia și Slovenia. Contribuția FFE la programele anuale a fost orientată în proporție covârșitoare spre investiții în sistemele TIC (peste 40 % din cheltuielile naționale în cel puțin nouă state membre[21]) și procesarea cererilor de viză (peste 40 % din cheltuielile naționale în cel puțin cinci state membre[22]). FFE a contribuit relativ mai puțin la punerea în aplicare a celorlalte instrumente de bază, cum ar fi activitățile consulare sau de instruire. Un motiv pentru această opțiune poate fi structura de finanțare a fondului. Contribuția UE este stabilită la 50 % din costul total al fiecărei acțiuni și la 75 % pentru acțiuni prioritare specifice și pentru acțiuni în țările care beneficiază de finanțare din Fondul de coeziune. Pentru a fi eligibile pentru sprijinul de 75 %, statele membre pot finanța priorități specifice, în general, pentru a pune în aplicare noi inițiative ale UE. Țările care aveau deja bugete naționale specifice stabilite pentru anumite domenii de politică aveau mai mult loc pentru noi investiții legate de prioritățile UE. EFICIENȚA FONDULUI PENTRU FRONTIERELE EXTERNE Cheltuieli În ansamblu, alocarea totală pentru statele membre din resursele FFE, prin intermediul programelor anuale din perioada 2007-2010, a fost de aproximativ 630 de milioane EUR. Spania, Italia și Grecia au primit aproximativ 48 % din totalul finanțărilor între 2007 și 2010. Lituania a primit, de asemenea, o alocare mare, din care suma de 60 de milioane EUR a fost dedicată regimului special de tranzit (STS). Distribuția finanțării FFE pe state membre în mii de euro în cadrul programelor anuale din perioada 2007-2010[23] Rata medie de execuție[24] în primii ani de programare a fost de 86,7 %, pentru un total de cheltuieli raportate în valoare de 546,5 milioane EUR (din 630 de milioane EUR alocate). Rata de execuție în cadrul programului variază de la 46 % în Republica Cehă (cu cifre similare pentru Danemarca, Țările de Jos și Grecia) la 100 % în patru state membre[25]. În total, 17 state membre au avut o rată de execuție de peste 80 %, în timp ce 13 dintre acestea[26] au avut o rată de execuție de peste 90 %. Majoritatea acțiunilor au fost puse în aplicare în cadrul priorității 1, urmată de prioritățile 4, 2, 3 și 5. În ceea ce privește cheltuielile, s-a pus accent pe prioritatea 2, urmată de prioritățile 1, 4, 5 și 3. Toate statele membre, cu excepția Danemarcei și a Islandei, au raportat că au pus în aplicare acțiuni în cadrul priorității 1, consolidarea gestionării și controlului frontierelor, unele raportând puține acțiuni, două până la trei[27], în timp ce altele au raportat peste 40 de acțiuni[28]. Trei țări[29] au cheltuit între 75 % și 90 % din totalul resurselor alocate de FFE în cadrul priorității 2, supravegherea frontierelor externe ale UE. Alte nouă țări[30] au pus în aplicare acțiuni în cadrul priorității 2. Împreună, Italia și Spania au înregistrat 55 % din numărul de acțiuni din cadrul priorității 2. Majoritatea statelor membre au pus în aplicare acțiuni în cadrul priorității 3, eliberarea de vize și combaterea imigrației neregulamentare. Numai opt state membre nu au făcut acest lucru[31]. În total, au fost puse în aplicare 95 de acțiuni, reprezentând cheltuieli în valoare de 20,35 milioane EUR. În ceea ce privește prioritatea 4, instituirea și dezvoltarea unor sisteme TIC pentru controlul frontierelor externe și al vizelor, toate statele membre au pus în aplicare acțiuni. Au existat 212 acțiuni, reprezentând cheltuieli în valoare de 104 milioane EUR. Majoritatea statelor membre au investit în dezvoltarea componentelor naționale ale SIS (24,5 milioane EUR) și în dezvoltarea VIS (51,1 milioane EUR). Statele membre care au depins cel mai mult de FFE pentru a-și dezvolta sistemele naționale SIS (NSIS) au fost Ungaria, Germania, Estonia, Franța și Italia. Austria, Portugalia, Lituania și Finlanda au utilizat finanțarea FFE pentru a finanța peste 40 % din costurile de punere în aplicare pentru sistemelor lor naționale SIS. Pe baza datelor disponibile[32], unele țări[33] au finanțat mai mult de 70 % din costurile de punere în aplicare a sistemelor lor naționale VIS (NVIS) prin cofinanțare din partea FFE, în timp ce unele au acoperit între 30 % și 50 % în acest mod[34]. În cadrul priorității 5, aplicarea legislației UE privind frontierele externe și vizele, suma de 33 de milioane EUR a fost dedicată sprijinului acordat pentru instruire, analiza de risc și dezvoltarea de bune practici. Aceasta este o valoare relativ scăzută. Douăzeci de state membre au utilizat cofinanțarea din partea FFE pentru instruirea personalului, cheltuind un total de 13,5 milioane EUR din resurse FFE pentru activități de instruire. Revizuiri Pe parcursul perioadei de raportare, majoritatea statelor membre[35] au introdus modificări în programele lor anuale, pentru a utiliza mai bine resursele UE alocate. Astfel, acestea au modificat, în principal, costurile preconizate inițial cu mai mult de 10 % din totalul fondurilor alocate (40 % din revizuiri), au finanțat noi acțiuni (30,36 %) și au modificat conținutul acțiunilor (19,64 %). Cheltuieli legate de gestionarea programelor Pentru gestionarea programelor anuale în perioada 2007-2010, statele membre au utilizat, în cea mai mare parte, asistența tehnică oferită de Comisie ca parte a fiecărui program anual, deși multe dintre acestea au contribuit cu resurse „în natură”, cum ar fi personal sau echipamente. Cea mai mare parte din suma de 18,1 milioane EUR cheltuită pentru asistență tehnică, reprezentând 3,31 % din cheltuielile FFE din perioada de raportare, s-a alocat pentru costurile de personal. Spre deosebire de majoritatea celorlalte state membre, România și Grecia și-au concentrat toate cheltuielile, România pe monitorizare și gestionarea proiectelor și Grecia pe sisteme informatice și echipamente. Franța a cheltuit cea mai mare parte a asistenței sale tehnice pe monitorizare și gestionarea proiectelor. Majoritatea statelor membre au estimat că asistența tehnică le-a sprijinit considerabil în punerea în aplicare în mod eficient și eficace a programelor, în special prin compensarea costurilor de personal. În opinia Austriei, programele nu ar fi putut fi puse în aplicare în lipsa asistenței tehnice. Eficiența globală Toate statele membre au raportat că execuția alocărilor FFE la nivel național a fost foarte bună[36], bună[37] sau satisfăcătoare[38]. Aceasta reprezintă o consecință logică a ratei globale de execuție (86,7 %) și a faptului că beneficiarii FFE sunt, în general, instituții de stat, ceea ce înseamnă că procesele de punere în aplicare sunt destul de simple. Cu toate acestea, multe state membre[39] au raportat, de asemenea, dificultăți în punerea în aplicare a anumitor proiecte și în gestionarea acțiunilor. Unele proiecte au eșuat sau au fost anulate din diverse motive, cum ar fi întârzieri, achiziții nereușite, precum și lipsa de experiență în gestionarea proiectelor UE. Întrucât programele anuale nu puteau fi lansate înainte ca acestea să fie aprobate de către Comisie, procedurile de achiziții publice au fost amânate în consecință. Alte motive pentru proiectele eșuate sau anulate au fost întârzierile în punerea în aplicare a sistemelor centrale SIS și VIS și lipsa de flexibilitate a FFE, care impune o procedură de revizuire oficială pentru modificările substanțiale de la nivelul programelor anuale. EFICACITATEA FONDULUI PENTRU FRONTIERELE EXTERNE Realizările și rezultatele obținute în cadrul programelor anuale din perioada 2007-2010 au fost clasificate în 12 categorii principale pe baza priorităților FFE[40]. Gestionarea integrată a frontierelor și consolidarea supravegherii frontierelor naționale (prioritățile 1 și 2) Realizările și rezultatele obținute în cadrul acestor priorități au variat de la achiziționarea și modernizarea vehiculelor, a aeronavelor și a navelor la modernizarea și dezvoltarea sistemelor de supraveghere la scară largă și a infrastructurii de control la frontieră. Acestea au inclus achiziționarea de echipamente mai mici pentru supraveghere, gestionarea curentă a punctelor de trecere a frontierei, instruirea personalului și dezvoltarea de rețele și sisteme de comunicații. Categorii de acțiuni || REALIZĂRI || REZULTATE Mijloace de transport || 3 153 de vehicule, aeronave și nave achiziționate sau modernizate || 3,6 milioane de misiuni de patrulare executate între 3 % și 100 % din flota statelor membre modernizată cu sprijin din partea FFE timpul mediu de reacție (de la alertă până la sosirea la locul faptei): 67 de minute Sisteme de supraveghere a frontierelor || 545 de sisteme achiziționate sau modernizate 169 de entități conectate || 8 279 km de frontiere externe dotate timpul mediu de reacție: 32 de minute Echipamente operaționale pentru supravegherea frontierelor || 22 347 de articole de echipament achiziționate sau modernizate || între 11 % și 100 % din echipamentele statelor membre au fost reînnoite timpul mediu de reacție: 52 de minute 3 482 km de frontiere externe acoperite în plus Echipamente operaționale pentru efectuarea controalelor la trecerea frontierei || 212 881 de articole de echipament achiziționate sau modernizate || 27 % – 100 % din punctele de trecere a frontierei au fost dotate cu echipamente modernizate timpul necesar pentru verificarea călătorilor: 15 secunde – 4 minute Infrastructura transfrontalieră || 108 puncte de trecere a frontierei dezvoltate sau modernizate 710 locuri adăugate în centrele de detenție de la frontierele externe 61 de elemente suplimentare de infrastructură dezvoltate sau modernizate || 4 129 de membri ai personalului care lucrează în infrastructuri noi sau modernizate 24 de puncte și stații de trecere a frontierei îmbunătățite în beneficiul polițiștilor de frontieră și al călătorilor timpul de procesare pentru călători la punctele de trecere a frontierelor externe: între 8 și 90 de minute Șaisprezece state membre[41] au achiziționat mijloace de transport pentru efectuarea controalelor la frontieră și pentru supravegherea frontierelor. Acestea au inclus autovehicule, în principal în Italia și Grecia (2 629), motociclete (172, dintre care 148 în Grecia), bărci (61), nave de patrulare (43), elicoptere (34) și aeronave (5). Norvegia a utilizat FFE pentru modernizarea întregului parc de vehicule pentru deplasarea pe zăpadă (8), vehicule de teren (7) și remorci (3). Lituania a achiziționat 100 de biciclete, iar România, 12 tractoare pentru întreținerea frontierei externe. Cea mai mare parte a celor 3,6 milioane de patrulări ale frontierelor au fost efectuate pe teritoriul a nouă state membre[42]. De exemplu, Grecia a efectuat majoritatea patrulărilor cu vehicule modernizate sau nou achiziționate prin intermediul FFE. Spania a cumpărat cel mai mare număr de componente și sisteme de supraveghere (386), în special pentru extinderea Sistema Integrado de Vigilancia Exterior („Sistemul integrat de supraveghere exterioară”, SIVE)[43]. Acest lucru a permis Spaniei să intercepteze 5 279 de migranți în situație neregulamentară și să îmbunătățească siguranța frontierei sale maritime, reducând migrația neregulamentară în Insulele Canare cu 17,5 %. Ungaria a instituit un centru de comandă și control și diverse posturi de control radio pentru supravegherea frontierelor, Italia a extins elementele naționale ale Rețelei europene de patrulare, iar Țările de Jos au înființat o cameră de control central pentru poliția portuară și polițiștii de frontieră maritimă. Bulgaria a construit un modul de supraveghere integrată de-a lungul a 13 km din frontierele sale externe și instituit un sistem de supraveghere tehnică automat. Franța și-a modernizat sistemul de supraveghere maritimă SPATIONAV, care acoperă în prezent 95 % din frontierele sale maritime. Malta a mărit acoperirea operațională a aeronavelor sale de patrulare maritimă. Pe lângă sistemele respective, s-a achiziționat un număr total de 22 347 de articole de echipamente operaționale mari și mici pentru supravegherea frontierelor. Echipamentele mari au inclus un sistem de imagistică termică pentru elicoptere achiziționat de Austria, echipamente de supraveghere video pentru elicoptere achiziționate de Belgia și echipamente de prelucrare a imaginilor obținute prin satelit, achiziționate de Bulgaria. Articolele mai mici au inclus camere de luat vederi pe timp de noapte, ochelari de vedere pe timp de noapte, sisteme optronice, camere de luat vederi mobile, aparate de sisteme de senzori achiziționate de Estonia și echipamente de protecție și camuflaj achiziționate de România. Unele state membre[44] și-au modernizat toate echipamentele de operare, iar în altele s-au realizat modernizări mai modeste, precum în Suedia (15 %) și în Republica Slovacă (12,36 %). În ansamblu, Ungaria a raportat o creștere semnificativă a capacităților de supraveghere a frontierelor sale, cu o creștere de 40 % în ceea ce privește lungimea frontierelor externe acoperite. Grecia a menționat că ușoara scădere a numărului de persoane reținute în 2011 a fost posibilă, în parte, datorită noilor echipamente de supraveghere, mijloacelor de transport pentru patrulare și infrastructurii cofinanțate de FFE. Tipurile de echipamente achiziționate sau modernizate au fost foarte variate. Italia, Lituania și Grecia au cheltuit cel mai mult pe modernizarea echipamentelor pentru controalele la frontieră, de exemplu, pentru verificarea documentelor. Unele țări au investit în echipamentele de mici dimensiuni, de exemplu, pentru a produce mii de permise de trecere locală a frontierei (Lituania) și conexiuni de fibră optică care să sporească eficiența sistemelor de verificare a documentelor (Italia). Alte țări au investit în articole mari unice, cum ar fi un centru pentru investigarea și analizarea falsurilor (Bulgaria). Multe state membre[45] au investit în echipamente de verificare a documentelor, cum ar fi echipamente video-spectrale[46] și cititoare de amprente[47]. Unele state membre[48] au achiziționat echipamente aferente porților de control automat la frontieră (ABC)[49] sau sistemului de informații privind cheile publice al OACI, care sprijină schimbul de informații asupra autenticității pașapoartelor electronice între diferite țări[50]. Echipamentele au fost modernizate la toate punctele de trecere a frontierei în Austria, Malta, Norvegia și Republica Slovacă și în proporție de 50 % în Lituania și 27 % în Belgia. Aproape toate punctele de trecere a frontierelor ale Franței (97,5 %) au fost dotate cu echipamente de control al documentelor. În categoria infrastructurii de frontieră, Malta și-a modernizat toate punctele de trecere a frontierei în beneficiul polițiștilor de frontieră și al călătorilor, Republica Slovacă în proporție de 75 %, Slovenia 23,8 % și Polonia 5 %. Norvegia a modernizat un punct de trecere a frontierei. O serie de state membre[51] au cheltuit fondurile de la FFE pentru a extinde sau a moderniza centrele de detenție. Grecia a modernizat șase centre de detenție de la frontierele externe și a modernizat infrastructura la 17 puncte de trecere a frontierei. România a renovat sediile mai multor sectoare ale poliției de frontieră. Majoritatea statelor membre[52] au raportat că acțiunile puse în aplicare în cadrul acestor priorități au fost eficace în ceea ce privește atingerea obiectivelor programelor multianuale și anuale și au contribuit la îmbunătățirea generală a gestionării frontierelor. Unele state membre[53] au raportat că obiectivele unor programe anuale nu au fost îndeplinite sau au fost îndeplinite doar parțial, din cauza dificultăților sau a întârzierilor în achiziționarea echipamentelor, a altor întârzieri sau a anulării de proiecte. Cu toate acestea, investițiile au îndeplinit mai multe obiective-cheie: infrastructură de frontieră și resurse umane sporite și mai bune, investiții în instrumente inovatoare pentru o supraveghere zilnică mai eficientă a frontierelor, un control mai eficient și mai eficace la frontiera sudică a Uniunii Europene și îmbunătățirea procesului de luare a deciziilor. Procesarea cererilor de viză și combaterea imigrației ilegale (prioritatea 3) Majoritatea statelor membre care pun în aplicare acțiuni în cadrul acestei priorități au constatat că aceasta a contribuit în mod semnificativ la raționalizarea procedurilor de eliberare a vizelor și prevenirea intrărilor ilegale[54]. Ca obiective principale atinse, statele membre au raportat că au actualizat sistemele TIC în cadrul consulatelor, au detașat ofițeri de legătură în materie de imigrație (OLI), au instalat noi echipamente de eliberare a vizelor în peste 280 de locații și au renovat secțiile lor consulare de vize. Câteva state membre au avut probleme de punere în aplicare și au fost nevoite să anuleze sau să limiteze anumite acțiuni, neputând să își îndeplinească toate obiectivele inițiale. Categorii de acțiuni || REALIZĂRI || REZULTATE Infrastructura consulară || 210 secții de vize nou construite sau renovate 257 de articole de echipament achiziționate pentru a moderniza securitatea și a îmbunătăți serviciile în cadrul consulatelor || Peste 1,8 milioane de vize eliberate la sediile noi sau renovate[55] Mai puține amenințări la adresa securității Echipamente de eliberare a vizelor || 4 905 de articole de echipament achiziționate sau modernizate 682 de locații dotate cu echipamente noi sau modernizate || Media timpului de așteptare pentru cererile de viză: 15–30 minute În ceea ce privește infrastructura consulară și echipamentele de eliberare a vizelor, un număr total de 210 secții de vize au fost renovate, modernizate sau îmbunătățite la consulatele a nouă state membre[56]. Cipru și-a dotat consulatele cu detectoare de metale sub formă de poartă și sisteme de inspecție cu raze X cu energii multiple („multi-energy”). Ungaria a planificat să renoveze mai multe dintre consulatele sale, dar a reușit să realizeze acest lucru pentru puțin sub 10 % din acestea. Spania a renovat zonele de control la intrare, sălile de așteptare și zona sălilor de control și a raportat că securitatea în cadrul consulatelor sale s-a îmbunătățit cu 80 %. Ca parte a lucrărilor de renovare, unele state membre și-au conectat, de asemenea, consulatele la sistemele lor NSIS și NVIS, și-au actualizat sistemele TIC[57] și au instalat echipamente de eliberare a vizelor în peste 650 de locații. Majoritatea statelor membre au constatat că această prioritate a fost de mare ajutor în simplificarea procedurilor de eliberare a vizelor și prevenirea intrărilor ilegale. Ca principale rezultate, acestea au remarcat faptul că au îmbunătățit gestionarea serviciile lor consulare, au simplificat procesarea cererilor de viză, au sporit securitatea clădirilor consulare și a datelor electronice, au extins capacitățile TIC la consulatele lor, au îmbunătățit capacitatea personalului consular de a intercepta cererile frauduloase și au sporit inspecția înainte de îmbarcare în aeroporturile sensibile. Sistemele TIC în sprijinul legislației UE privind frontierele externe și vizele (prioritatea 4) Prioritatea 4 include modernizarea și dezvoltarea sistemelor VIS, SIS-II și a altor sisteme TIC. Un număr semnificativ de state membre[58] au considerat că acțiunile au contribuit cu succes la dezvoltarea sistemelor informatice necesare pentru punerea în aplicare a instrumentelor UE din domeniul frontierelor externe și al vizelor. Cu toate acestea, unele state[59] au evaluat acțiunile ca fiind eficace doar într-o oarecare măsură, în principal din cauza problemelor întâmpinate în punerea în aplicare a acestora. Grupul acestora a inclus Ungaria, care a pus în aplicare cel mai ridicat număr de acțiuni în cadrul acestei priorități. Categorii de acțiuni || REALIZĂRI || REZULTATE SIS || FFE a contribuit cu 0,41 %-92,82 % din valoarea totală a investițiilor dintr-un stat membru pentru dezvoltarea NSIS || 81 %-100 % din testele de conexiune au fost reușite 3-1 407 teste de conformitate cu CSIS desfășurate Extinderea SIS la 120 de părți interesate de tip instituțional VIS || FFE a contribuit cu 0,27 %-100 % din valoarea totală a investițiilor din statele membre pentru dezvoltarea NVIS || 378 de consulate conectate la CVIS 407 puncte de trecere a frontierei conectate la CVIS 253 de alte părți interesate conectate Timpul de așteptare pentru cererea de viză redus la 15‑30 de minute Alte sisteme TIC || 1 272 de alte sistemele TIC dezvoltate sau modernizate || 121 de părți interesate de tip instituțional conectate Timpul mediu de reacție al TIC a fost redus Unsprezece state membre[60] au raportat efectuarea testelor de conformitate a SIS-II în cadrul acestei priorități. Aproape toate statele membre au raportat că testele au avut o rată de reușită de 100 %, cu excepția Franței și Finlandei, unde acestea au avut o rată de reușită de 99,2 % și, respectiv, 81-93 %. În Finlanda, Franța, Grecia și Norvegia, finanțarea a fost utilizată în principal pentru a conecta punctele de trecere a frontierei la SIS-II, în timp ce în Letonia, Lituania, Malta, Portugalia și Spania, finanțarea a fost utilizată în principal pentru conectarea consulatelor. Germania și Danemarca au investit cea mai mare parte a finanțării pentru conectarea altor organisme oficiale, cum ar fi autoritățile în materie de imigrație. Italia a furnizat personal pentru un serviciu de asistență VIS și a oferit asistență prin telefon și prin sisteme informatice pentru a soluționa probleme tehnice, evitând astfel întreruperile și defecțiunile la nivelul sistemului său de eliberare a vizelor. Mai multe state membre[61] și-au modernizat, de asemenea, alte echipamente și sisteme TIC, inclusiv laptopuri, echipamente de supraveghere a frontierelor, cititoare de pașapoarte biometrice și alte echipamente de verificare a documentelor. Două state, Franța și Suedia, au raportat că noile lor echipamente au redus timpul mediu de așteptare în cazul cererilor de viză la 15 minute și, respectiv, 30 de minute. În ceea ce privește cele trei obiective principale îndeplinite în cadrul acestei priorități, statele membre au raportat că au modernizat sau au dezvoltat propriile sisteme NSIS-II, NVIS și alte sisteme TIC utile [cum ar fi sisteme IPP (informații prealabile referitoare la pasageri), sisteme ABC (control automat la frontieră) și FADO (documente false și autentice online)]. Aplicarea eficace a legislației UE privind frontierele externe și vizele (prioritatea 5) Majoritatea statelor membre[62] care pun în aplicare acțiuni în cadrul acestei priorități le-au considerat a fi eficace. Mai mult, aproximativ două treimi[63] au constatat că acțiunile au facilitat în mod semnificativ aplicarea standardelor și strategiei globale ale UE în domeniu. Categorii de acțiuni || REALIZĂRI || REZULTATE Instruire și analiza riscurilor || 32 594 de membri ai personalului instruiți 1 515 operațiuni și instrumente create sau modernizate (software, statistici) || 49 de rapoarte emise Între 8 % și 94,03 % dintre membrii personalului au participat la activități de instruire pentru fiecare țară Ungaria, Polonia, Franța și Lituania (și, într-o măsură mai mică, Republica Cehă, Spania și Slovenia) a oferit cursuri de instruire pentru cel mai mare număr de angajați în cadrul acestei priorități. În Suedia, au fost instruiți 80 % din toți membrii personalului cu atribuții în domeniu, iar în Austria, Malta și Norvegia, între 29 % și 35 %. Bulgaria a instruit șase piloți, 10 ingineri specializați în elicoptere și o serie de polițiști de frontieră în domeniul supravegherii aeriene. De asemenea, aceasta a organizat un stagiu de pregătire de o lună pentru un funcționar de la un consulat din Turcia. Niciunul dintre statele membre nu a lansat acțiuni comune în materie de analiză a riscurilor, deși Italia a desfășurat sesiuni de instruire pe această temă. Instruirea a variat de la instruire obligatorie de bază pentru polițiștii de frontieră[64] la pregătire de specialitate, de exemplu, cu privire la falsificarea documentelor[65] și a cuprins cursuri de formare axate pe îmbunătățirea armonizării practicilor în cadrul consulatelor[66]. Faptul că Letonia a primit mai puține plângeri cu privire la procesul de eliberare a vizelor a arătat că cele două instrumente ale sale de instruire online, cu privire la vize și la utilizarea NVIS, au dat rezultate. Metodele noi de pregătire din Republica Cehă și modulele noi de pregătire din Bulgaria au contribuit la un aspect mai sustenabil al acțiunilor. În ceea ce privește obiectivele principale îndeplinite în cadrul acestei priorități, statele membre au remarcat o mai bună aplicare a standardelor UE[67], aplicarea mai eficace a legislației privind frontierele externe și vizele[68] și personalul mai eficient în domeniul vizelor[69]. VALOAREA ADĂUGATĂ ȘI EFECTELE PE TERMEN LUNG ALE FONDULUI PENTRU FRONTIERELE EXTERNE Valoarea adăugată și impactul Toate statele membre care au comunicat informații au evaluat rezultatele și realizările globale ale programelor anuale din perioada 2007-2010 ca fiind pozitive și foarte pozitive[70]. Volumul: măsura în care finanțarea FFE a contribuit la sfera generală a activităților de gestionare a frontierelor Majoritatea țărilor au raportat că FFE a oferit un sprijin substanțial pentru gestionarea și controlul frontierelor (prioritățile 1 și 2), procesarea cererilor de vize și migrația neregulamentară (prioritatea 3) și sistemele VIS și SIS (prioritatea 4). FFE le-a permis să abordeze punctele slabe și deficiențele naționale specifice de la frontierele externe în ceea ce privește sistemele TIC, supravegherea frontierelor și capacitatea de reacție la nivel național, mijloacele de transport și cooperarea consulară. FFE a îmbunătățit, de asemenea, capacitățile naționale în domeniul gestionării frontierelor și a contribuit la cercetarea, dezvoltarea, testarea și introducerea de tehnologii inovatoare și de ultimă generație la frontiere și în consulate. Mai mult de jumătate din statele membre[71] au raportat că FFE a contribuit în mod semnificativ la abordarea deficiențelor și/sau a punctelor slabe naționale specifice de la frontierele externe. Cu toate acestea, Franța, Letonia și Suedia au raportat că rolul FFE în abordarea nevoilor naționale specifice a fost limitat, întrucât majoritatea acțiunilor nu sunt încă puse în aplicare integral. Franța a declarat că, deși FFE a furnizat sprijin pentru supravegherea frontierelor maritime ale țării, contribuția acestuia la gestionarea fluxurilor migratorii și protecția frontierelor terestre a fost limitată. Mai multe țări au raportat că FFE a contribuit la proiectarea unei imagini de frontiere sigure, în timp ce altele constatat că acest lucru este dificil de măsurat. Țările participante au raportat la scară largă că FFE a sporit impactul programelor și politicilor locale, regionale și naționale, pe de o parte, și al fondurilor existente în domeniile de intervenție ale FFE, pe de altă parte. Țările care contribuie la sistemele europene interoperabile integrate de supraveghere, cum ar fi EUROSUR, sau la cooperarea consulară au prezentat rapoarte similare. Domeniul de aplicare: este posibil ca anumite activități să nu fi avut loc dacă acestea nu ar fi fost cofinanțate de FFE? Potrivit majorității statelor membre, numeroase acțiuni ar fi fost imposibile sau mai puțin eficace fără FFE. Cinci state membre consideră că ar fi putut obține aceleași rezultate fără FFE[72], altele au raportat că foarte puține sau niciuna dintre activitățile lor nu ar fi putut fi executate în cadrul bugetului național[73] sau nu ar fi putut obține aceleași rezultate fără FFE[74]. În țările cu bugete naționale mai mari pentru gestionarea frontierelor, contribuția FFE a fost mai modestă în termeni relativi, de exemplu, în Franța. Cu toate acestea, în țările cu bugete mai mici, FFE a avut o contribuție semnificativă, făcând posibile investiții mari care altfel nu ar fi fost efectuate, în special în climatul actual de reduceri ale cheltuielilor. În ce măsură a sprijinit FFE statele membre să gestioneze fluxurile migratorii? Unele state membre au constatat că FFE le-a sprijinit considerabil[75] sau într-o anumită măsură[76] să gestioneze fluxurile migratorii, deși majoritatea nu au identificat sau nu au putut să identifice modificările la nivelul tendințelor de migrație care ar putea fi atribuite contribuției FFE. FFE a contribuit la gestionarea fluxurilor mai mari de pasageri în aeroporturi și în porturi maritime[77] și a intensificat inspecția și supravegherea. Un nivel mai bun de inspecție și supraveghere a condus la reducerea numărului de treceri ilegale ale frontierei, la mai multe cereri de viză[78] și la mai puține rețineri[79]. Italia a raportat efectuarea unor verificări mai detaliate la frontierele externe după achiziționarea de echipamente de ultimă generație și modernizarea echipamentelor existente utilizând finanțarea FFE. Acest lucru a avut ca rezultat o mai mare capacitate de combatere a imigrației neregulamentare și a salvat viața multor persoane care, altfel, ar fi ales rutele maritime periculoase în speranța de a intra în mod neregulamentar în țară. Bune practici și învățăminte desprinse Din activitatea desfășurată pot fi extrase mai multe exemple de bune practici. Acestea ar putea aduce beneficii gestionării frontierelor, precum și gestionării proiectelor și programelor. În ceea ce privește gestionarea programelor și a proiectelor, unele statele membre[80] au constatat că organizarea unui număr mai mic de acțiuni mai mari a redus povara administrativă și a asigurat punerea în aplicare la timp a acestora. Alte țări[81] au constatat că instituirea unor organisme noi le-a permis să gestioneze FFE într-un mod mai eficient. Mai multe țări[82] au considerat cooperarea reciprocă pentru punerea în aplicare a FFE ca fiind un exemplu deosebit de bună practică. Acestea au cooperat în diverse moduri, de exemplu, prin organizarea activității lor în grupuri pe baza zonelor geografice. O astfel de cooperare poate acționa ca un catalizator pentru viitoare proiecte comune. În ceea ce privește învățămintele desprinse, mai multe țări[83] au simplificat cooperarea și comunicarea între autoritățile lor naționale și cu agențiile beneficiare. Acest lucru le-a permis să identifice și să pună în aplicare mai rapid proiecte sprijinite de FFE și să se asigure că acțiunile sunt puse în aplicare la timp. Acestea au desfășurat discuții preliminare, au instruit potențialii beneficiari în ceea ce privește planificarea și gestionarea proiectului[84] și au vizitat sediile beneficiarilor în cazul în care a fost necesar[85]. Ungaria a hotărât să verifice documentația beneficiarilor în ceea ce privește eligibilitatea și exhaustivitatea înainte de depunere pentru a îmbunătăți rata de reușită și pentru a preveni pașii greșiți din cauza lipsei de familiarizare cu procedurile de achiziții publice[86]. Autoritățile cipriote au efectuat vizite de monitorizare la fața locului pentru informarea beneficiarilor cu privire la normele de eligibilitate, în timp ce autoritățile olandeze au încercat să obțină o imagine completă a tuturor costurilor înainte de finalizarea programelor anuale. Unele state membre[87] au introdus proceduri speciale pentru a preveni pierderea resurselor alocate. Majoritatea statelor membre au trebuit să își revizuiască programele anuale pentru a maximiza utilizarea resurselor disponibile. OBSERVAȚII FINALE În urma analizei rapoartelor statelor membre și a informațiilor din alte surse, Comisia concluzionează că FFE își atinge obiectivele, în pofida unor întârzieri în punerea în aplicare. Cu o rată medie de execuție foarte satisfăcătoare de 86,7 %, FFE își îndeplinește scopul ca instrument al UE pentru cofinanțarea investițiilor în frontierele externe și în consulatele țărilor participante. În acest mod, FFE acționează în interesul spațiului Schengen în ansamblul său și obține rezultate vizibile și durabile. Investițiile FFE din perioada de raportare au condus la efectuarea a 3,6 milioane de misiuni de patrulare, la o scădere globală a timpului mediu de răspuns și la instalarea de sisteme de supraveghere de-a lungul a 8 279 km de frontiere externe. Statele membre și-au modernizat echipamentele la între o treime și toate punctele de trecere a frontierei, reducând timpul de așteptare pentru călătorii care sunt supuși controalelor. Au fost eliberate peste 1,8 milioane de vize la consulate noi sau renovate, iar 378 de consulate au fost conectate la VIS central. SIS a fost extins pentru a include 120 de noi părți interesate de tip instituțional. Succesul FFE se datorează în parte caracterului său specializat. Prin concentrarea asupra gestionării frontierelor externe și a eliberării vizelor, se evită risipirea resurselor acestuia. Cheltuielile par să fi fost repartizate în mod destul de echitabil între prioritățile FFE. Acestea fiind spuse, statele membre au alocat mai puține resurse pentru modernizarea consulatelor și emiterea vizelor (prioritatea 3). Astfel de măsuri sunt, în general, în beneficiul ministerelor de externe ale statelor membre, care nu sunt direct responsabile cu gestionarea frontierelor. Ar fi util să se creeze un mecanism flexibil care să permită instituțiilor relevante să participe într-o măsură mai mare. Întrucât acesta este primul efort de a partaja gestionarea unui fond care sprijină un domeniu de activitate atât de imprevizibil, anumite constrângeri au fost inevitabile. Acestea au fost agravate de faptul că finanțarea a trebuit să fie calculată și alocată anual, ceea ce a afectat calendarul de punere în aplicare. Cu toate acestea, în majoritatea cazurilor, constrângerile au fost depășite de abordarea eficientă și inovatoare a țărilor participante, descrisă în secțiunea privind bunele practici și învățămintele desprinse. La rândul său, Comisia a furnizat permanent orientări, a simplificat normele de aplicare și a pus la dispoziție fonduri pentru întreținerea echipamentelor deja achiziționate cu sprijin din partea FFE. Deficiențele identificate de statele membre, precum și învățămintele desprinse au fost luate în considerare în pregătirea cadrului financiar multianual 2014-2020. Obiectivul general este de a extinde domeniul de aplicare al finanțării din partea Uniunii în sprijinul securității interne și al dimensiunii sale externe, simplificând totodată în continuare mecanismele de acordare a finanțării și sporind flexibilitatea, în special ca răspuns la situații de urgență. Se poate face uz în mod mai eficient de agențiile relevante ale Uniunii precum Europol și Frontex. Se va continua gestionarea partajată, dar cu trecere la programarea multianuală. Viitorul Fond pentru securitatea internă va acoperi vizele și gestionarea frontierelor, dar va adăuga un nou element prin integrarea cooperării polițienești în domeniul prevenirii criminalității și al gestionării crizelor. Extinderea gestionării partajate a fondurilor la cooperarea polițienească va deschide calea către un sprijin mai direcționat și cuprinzător. [1] Clauză de declinare a responsabilității: Prezentul raport se bazează, în principal, pe datele furnizate de statele membre participante. Deși Comisia a depus toate eforturile pentru a verifica datele, aceasta nu poate elimina complet inconsecvențele sau inexactitățile, dar consideră că acestea nu sunt de natură să submineze valabilitatea concluziilor. [2] Decizia nr. 574/2007/CE, JO L 144, 6.6.2007, p. 22. [3] COM(2005) 123 final. Programul general include încă trei fonduri: Fondul european de returnare, Fondul european de integrare a resortisanților țărilor terțe, Fondul european pentru refugiați. [4] Pe baza practicilor curente, termenul „state membre” se utilizează pentru a desemna țările semnatare ale Acordului Schengen, indiferent dacă acestea sunt state membre ale UE sau state asociate. [5] Țările participante la FFE în perioada 2007-2010 sunt statele membre ale UE, cu excepția Regatului Unit și a Irlandei, și statele asociate spațiului Schengen: Islanda, Norvegia și Elveția. Liechtenstein contribuie la FFE, dar nu participă. Statele asociate, Bulgaria și România au aderat la FFE în 2010. [6] Articolul 52 alineatul (3) litera (c) din Decizia nr. 574/2007/CE. [7] Articolul 52 alineatul (3) litera (b) din Decizia nr. 574/2007/CE. [8] Luxemburg nu a prezentat un raport de evaluare. Elveția și-a prezentat raportul prea târziu pentru a putea fi luat în considerare în raportul de sinteză agregat și, prin urmare, nu a putut fi inclusă în prezentul raport. [9] Denumit pe scurt Comitetul SOLID. [10] Comunicarea privind aplicarea criteriilor de repartizare a resurselor între statele membre în cadrul fondurilor SOLID [COM(2011)448]. [11] Decizia nr. 2007/599/CE a Comisiei privind punerea în aplicare a Deciziei nr. 574/2007/CE în ceea ce privește adoptarea orientărilor strategice pentru perioada 2007-2013. [12] Articolul 6 din Decizia nr. 574/2007 de instituire a Fondului pentru frontierele externe: „Fondul acordă sprijin pentru compensarea scutirilor de taxe aplicate vizelor de tranzit și costurile suplimentare ocazionate de punerea în aplicare a documentului de facilitare a tranzitului (FTD) și a documentului de facilitare a tranzitului feroviar (FRTD), în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 693/2003 al Consiliului și cu Regulamentul (CE) nr. 694/2003 al Consiliului”. [13] BE, DK, EL, FI, HU, IT, LT, LV, NL, NO, SE, SI. [14] AT, BG, CY, EL, LV, PL, SI. [15] BE, DE, DK, EE, ES, FI, IT, LT, MT, NO, PT, RO, SE, SK. [16] BG, EL, IT. [17] AT, BE, BG, CZ, DE, EE, EL, HU, LT, LV, RO, SE, SI. [18] EE, HU, LT, LV, PL, SI, SK, [19] BG, RO. [20] LT. [21] CY, MT, PT, HU, ES, EL, SI, LT, BE. [22] CY, MT, HU, IT, BG. [23] IS, NO și CH au început să contribuie la FFE în 2009 și au adoptat primele lor programe anuale în 2010. BG și RO au aderat la FFE în 2010. [24] Rata de execuție a fost calculată pe baza cifrelor furnizate de statele membre. Aceste informații includ ratele de execuție ale programelor anuale închise deja de Comisie și previziunile statelor membre referitoare la programele anuale care nu erau încă închise în momentul prezentării rapoartelor naționale de evaluare ex post. DK și PL nu au oferit date privind execuția programelor în 2010. Ratele de execuție pentru CY și CZ nu erau definitive. [25] DE, CY, NO, EE. [26] AT, CY, DE, EE, ES, FI, IT, LT, LV, MT, NO, PL, SK. [27] AT, CZ, MT, RO, SE. [28] EL, LT. [29] ES, IT, MT. [30] BG, FR, HU, LT, PL, PT, RO, SE, SI. [31] EE, IS, IT, LV, LT, NL, PT, SK. [32] Informațiile privind valoarea totală a cheltuielilor FFE pentru NVIS sunt disponibile pentru 17 state membre. Dintre statele membre care au pus în aplicare acțiuni în domeniu, trei nu au furnizat date (ES, FI, NL), deși Spania și Finlanda au prezentat ponderea resurselor FFE în investițiile totale în sistemul lor NVIS. [33] BE, CY, DE, EL, FR, PT, IT, HU. [34] ES, FI, NO, MT, AT. [35] Toate statele membre, cu excepția BG, DK, EE, IS, MT, NL, NO. [36] AT, EE, MT, SI, SK. [37] BE, BG, DE, DK, ES, FI, FR, IT, LT, LV, NO, PL, PT, RO. [38] CZ, EL, HU, IS, NL, SE. [39] AT, BE, BG, CY, CZ, DK, EE, FI, FR, HU, IT, MT, NL, NO, PL, PT, RO, SE, SI, SK. [40] Unele state membre și-au clasificat rezultatele în mod diferit. În scopul prezentului raport, acestea au fost grupate în cadrul priorităților FFE considerate cele mai potrivite. [41] CY, DE, EE, EL, ES, FI, HU, IT, LT, MT, NO, PT, RO, SE, SI, SK. [42] CY, EE, EL, ES, HU, IT, MT, PT, SK. 3,14 milioane de patrule au fost efectuate cu mașina și 432 000 cu motocicleta. [43] Cheltuielile s-au ridicat la peste 44 de milioane EUR sau 37,33 % din cheltuielile totale ale Spaniei în cadrul priorității 2. [44] EE, ES, NO, SI. [45] CZ, FR, HU, MT, NO, PT. [46] Inclusiv FR, RO. [47] DE, HU, NO. [48] Inclusiv DE, PT. [49] DE, ES. [50] AT, HU, NO. [51] EL, FR, HU. [52] AT, BE, BG, CY, CZ, DE, EL, ES, FI, FR, HU, NL, NO, RO, SK. [53] EE, IT, LT, PL, SE, SI. [54] AT, BG, CY, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, MT, NO, SI. [55] Inclusiv vize Schengen. [56] AT, CY, CZ, ES, FR, HU, LT, MT, NL, RO. [57] BE, RO, SI. [58] AT, BG, CY, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, MT, NO, SI. [59] CZ, DK, EE, FI, HU, NL, SE. [60] AT, DE, FI, FR, HU, IT, LV, PT, RO, SE, SK. [61] BE, CZ, EL, ES, HU, LV, LT, PL, RO, SI, SK. [62] AT, BG, CZ, DE, ES, FI, FR, HU, IT, LV, LT, NO, SE, SK. [63] AT, BG, CZ, DE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, PL, SI. [64] SI. [65] DE, FR. [66] ES, HU. [67] DE, ES, SI. [68] LT. [69] HU, LV. [70] Țările care evaluează rezultatele drept foarte pozitive: AT, BE, BG, CY, DK, ES, FR, HU, IT, LV, MT, PL, PT, RO, SI, SK. [71] Paisprezece în total: BG, BE, CY, CZ, DE, EE, EL, HU, IT, LT, NL, PL, PT, SI. [72] DE, DK, FI, IS, NL. Trebuie să se țină seama de faptul că IS a adoptat primele sale programele anuale în 2010. [73] BE, BG, CY, EE, DK, LV, MT, PT, PL. [74] AT, BG, CZ, ES, IT. [75] BG, DE, ES, LT. [76] BE, CY, EE, EL, FR, IT, MT. [77] DE. [78] ES. [79] EL. [80] CY, DK, IT. [81] DK, HU, IT, NO. [82] AT, BE, BG, CZ, DE, DK, FI, FR, IS, NO, NL, PL, PT, SE, SK. [83] AT, BE, ES, FI, FR, HU, IT, NL, NO, LT, PT. [84] ES, HU, IT. [85] FR. [86] BG, CY, EE, FR, HU, NL, PL, SK. [87] AT, EL, PL, SE.