[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 9.2.2010

COM(2010)46 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

privind punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 577/98 al Consiliului

SEC(2010)115

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

privind punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 577/98 al Consiliului

INTRODUCERE

Prezentul raport este cel de-al patrulea dintr-o serie de rapoarte pe care Comisia trebuie să le prezinte o dată la trei ani în temeiul articolului 7 din Regulamentul (CE) nr. 577/98 al Consiliului privind organizarea unei anchete prin sondaj asupra forței de muncă din Comunitate[1] (denumit în continuare „legislația privind ancheta asupra forței de muncă”). Primul raport a fost prezentat de Comisie în 2000 și a vizat perioada 1998-1999, al doilea a fost prezentat în 2003 și a vizat perioada 2000-2002, iar al treilea a fost prezentat în 2006 și a vizat perioada 2003-2005.

Prezentul raport prezintă progresele realizate de statele membre, țările candidate[2] și țările AELS (denumite în continuare „țările participante”) în 2006 și 2007[3], în ceea ce privește respectarea dispozițiilor din Regulamentul (CE) nr. 577/98 al Consiliului, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 2104/2002 al Comisiei[4] și prin Regulamentul (CE) nr. 2257/2003 al Parlamentului European și al Consiliului[5]. În special, Regulamentul (CE) nr. 2257/2003 a introdus câteva inovații în cadrul legislației privind ancheta asupra forței de muncă începând cu anul 2006, printre care se numără următoarele:

- șase caracteristici suplimentare ale anchetei;

- includerea obligatorie a modulului „n” privind programele de lucru atipice, care până atunci făcuse obiectul anchetei pe baza unei convenții tacite;

- distincția între variabilele principale, care ar trebui să facă obiectul anchetei pe o bază trimestrială, și variabilele structurale, care trebuie să facă obiectul anchetei doar ca medii anuale și pentru care se poate utiliza un subeșantion din eșantionul anual complet.

PUNCTE PRINCIPALE

Progresele realizate în ceea ce privește punerea în aplicare a unor aspecte specifice ale legislației privind ancheta asupra forței de muncă descrise în paragraful anterior sunt rezumate mai jos. Evaluările prezentate în prezentul raport se bazează pe rapoarte de calitate, date și alte informații primite din partea țărilor în cauză, precum și pe analizele chestionarelor naționale.

Punerea în aplicare a anchetelor continue trimestriale – articolul 1

S-au realizat îmbunătățiri ulterioare în ceea ce privește punerea în aplicare a anchetei continue și producția și difuzarea rezultatelor trimestriale. În special, în 2007 Luxemburg a început să elaboreze rezultate trimestriale și Croația a inițiat o anchetă continuă. Doar Turcia și Elveția nu au încă o anchetă continuă. Cu toate acestea, Turcia elaborează rezultate trimestriale, în timp ce Elveția prevede introducerea unei anchete continue în 2010.

În 2007, toate țările participante care realizau o anchetă continuă cu excepția Bulgariei au respectat cerința privind acoperirea tuturor săptămânilor anului. Acest fapt marchează o îmbunătățire pentru Ungaria[6], Slovenia și România, care până în 2005 aveau doar o acoperire parțială, precum și pentru Croația, ca urmare a introducerii anchetei continue în 2007.

Pe de altă parte, pentru Luxemburg, Slovenia, Ungaria, Țările de Jos și Germania, progresele au fost foarte scăzute sau inexistente în ceea ce privește o distribuire uniformă a săptămânilor de referință pe parcursul anului, deoarece aceste țări se îndepărtează încă destul de mult de aceasta.

Unitățile și domeniul de aplicare al anchetei – articolul 2

Țările participante adoptă încă diferite concepte referitoare la populația rezidentă, unele bazate pe durata șederii, altele bazate pe statutul juridic, care în general implică înregistrarea administrativă în registrele privind populația.

În ceea ce privește acoperirea teritoriului economic național, Franța nu respectă încă cerințele, deoarece départements d'outre-mer (DOM) nu sunt acoperite în trimestrele 1, 3 și 4. Cu toate acestea, există acțiuni în desfășurare pentru a realiza o acoperire completă până în 2013.

Un alt aspect referitor la comparabilitatea geografică este existența unor practici naționale diferite pentru gospodăriile colective. Acestea se referă la gradul de acoperire a populației instituționale în cadrul eșantionului (totală, parțială sau inexistentă), metodele de colectare de informații (eșantionare directă a gospodăriilor instituționale sau prin intermediul gospodăriilor private cu care persoanele din gospodăriile colective mențin relații) și includerea sau excluderea lor din populația-țintă în momentul calculării ponderilor anchetei. Mai multe țări au o practică neconformă, care constă în neincluderea gospodăriilor colective în eșantion, rotunjind însă eșantionul la populația totală (Belgia, Irlanda, Letonia, Malta, România, Slovenia și Elveția) sau, în alte cazuri, în includerea în anchetă a persoanelor care locuiesc în gospodării colective, însă luarea în considerare doar a populației din gospodăriile private în scopul calculării ponderilor anchetei (Lituania).

Dintre cele șase țări care efectuează eșantionări pe persoane, doar Danemarca și Finlanda oferă Eurostat informații privind gospodăriile utilizând un subeșantion. Totuși, în cazul Danemarcei, subeșantionul este departe de a fi complet. Pe de altă parte, Suedia, Norvegia, Islanda și Elveția nu trimit date privind gospodăriile. Danemarca și Suedia s-au angajat recent să ofere date privind gospodăriile în deplină conformitate cu cadrul de reglementare începând din 2010, în timp ce Norvegia va avea nevoie de mai mult timp.

Cerințe privind precizia – articolul 3 alineatele (1) și (2)[7]

În ceea ce privește cerința referitoare la precizie de la articolul 3 alineatul (1), pragul de 8% de eroare standard relativă pentru o estimare a șomajului egală cu 5% din populația de vârstă activă a fost depășit atât în 2006, cât și în 2007 în 35 de regiuni NUTS II din 288 (292 în 2007) care au mai mult de 300 000 de locuitori. Aceste regiuni se află în Franța (10 regiuni), Regatul Unit (8), Grecia (5), Polonia (5), România (3), Portugalia (2), Bulgaria (1) și Belgia (1). Cu toate acestea, în Franța se lucrează în prezent la revizuirea structurii anchetei privind forța de muncă, inclusiv printr-o creștere treptată a dimensiunii eșantionului care, de la începutul anului 2011, ar trebui să permită respectarea cerinței. La rândul său, Polonia a crescut treptat dimensiunea eșantionului regiunilor care nu sunt conforme cu articolul 3 alineatul (1), în medie cu 7% în 2008 și 2009.

În ceea ce privește cerința referitoare la precizie de la articolul 3 alineatul (2), Germania, Polonia și România nu au respectat pragul de 2% de eroare standard relativă pentru variațiile între două trimestre succesive ale unei estimări egale cu 5% din populația de vârstă activă, stabilită pentru țările care au cel puțin 20 de milioane de locuitori. Pentru a respecta cerința, Polonia a prevăzut dublarea dimensiunii eșantionului începând cu 2010. Pentru Belgia, Bulgaria, Danemarca, Estonia, Letonia, Lituania, Slovenia și Croația, eroarea standard relativă a fost de peste 3% - cifră fixată ca prag pentru țările cu o populație cuprinsă între 1 și 20 de milioane de locuitori.

Caracteristicile anchetei – articolul 4 alineatul (1)

S-a observat o îmbunătățire generală a exhaustivității datelor în ansamblu de la ultimul raport, de exemplu cu privire la variabilele din modulul „a” privind contextul demografic sau modulul „f” privind subocuparea vizibilă. Cele șase noi caracteristici introduse prin Regulamentul (CE) nr. 2257/2003 au fost puse în aplicare în totalitate de majoritatea țărilor în 2006[8]. Cu toate acestea, unele țări participante nu furnizează încă unele variabile obligatorii (și în câteva cazuri, nu sunt furnizate subseturi întregi). Irlanda nu transmite încă date corecte privind compoziția gospodăriilor și naționalitatea respondenților. Cu toate acestea, eforturile de aliniere la legislația privind ancheta asupra forței de muncă au fost intensificate în toamna anului 2009 și se poate aștepta o soluție satisfăcătoare până la sfârșitul anului.

Module ad hoc – articolul 4 alineatul (2)

Un modul ad hoc privind tranziția de la viața profesională la pensionare și altul privind accidentele la locul de muncă și problemele de sănătate legate de muncă erau programate pentru anii 2006, respectiv 2007.

Toate țările participante au realizat ambele module ad hoc, cu excepția Croației și a Islandei în 2006, precum și a Turciei, Fostei Republici Iugoslave a Macedoniei și Elveției în ambii ani[9]. Datele inițiale au fost trimise la timp, în general, cu excepția Irlandei pentru anul 2006 și a Danemarcei, Franței, Islandei și Norvegiei pentru anul 2007. Cu toate acestea, au fost necesare adesea mai multe transmisii pentru a obține un set de date corect. Unele țări s-au îndepărtat de perioada de referință prevăzută, care era fixată fie la întregul an, fie la al doilea trimestru. Pentru modulul 2007, Regatul Unit a utilizat trimestrul 1 ca perioadă de referință, în timp ce Țările de Jos și Austria au repartizat eșantionul pe mai mult de un trimestru, însă nu au acoperit întregul an.

Definiția șomajului și cele douăsprezece principii pentru formularea chestionarelor - articolul 4 alineatul (3)

În 2006 și 2007, opt țări - Italia, Luxemburg, Letonia, Ungaria, România, Slovacia, Croația și Norvegia - și-au modificat chestionarele pentru a se alinia mai bine la definiția șomajului, astfel cum este prevăzută în Regulamentul (CE) nr. 1897/2000 al Comisiei[10]. Până la sfârșitul anului 2007, Danemarca, Franța, Italia, Letonia, Austria, România, Norvegia și Elveția erau în deplină conformitate. Majoritatea problemelor în țările neconforme se refereau încă la perioada de referință pentru disponibilitatea de a începe lucrul (Belgia, Bulgaria, Republica Cehă, Grecia, Irlanda, Cipru, Lituania, Luxemburg, Ungaria, Malta, Țările de Jos, Polonia, Slovenia, Finlanda, Croația, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, Turcia, Islanda) și la întrebările de monitorizare în vederea verificării statutului profesional al persoanelor disponibilizate (Bulgaria, Republica Cehă, Germania, Luxemburg, Țările de Jos, Portugalia, Slovacia, Suedia, Regatul Unit, Croația, Islanda). Spania, Regatul Unit și Islanda au stabilit limita de vârstă inferioară la 16 ani, în timp ce Estonia, Irlanda, Slovenia și Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei nu au efectuat teste corecte pentru persoanele care nu căutau un loc de muncă deoarece găsiseră deja unul.

În 2006 și 2007, mai multe țări și-au modificat chestionarele pentru a se alinia mai mult la cele douăsprezece principii pentru formularea chestionarului. Cu toate acestea, în 2007 doar principiile 8 și 11 au fost respectate de toate țările participante.

Majoritatea devierilor se refereau încă la:

- teste privind statutul profesional al persoanelor disponibilizate (principiul 2),

- întrebarea privind căutarea unui loc de muncă, neprecizând că trebuie luată, de asemenea, în considerare, căutarea unor locuri de muncă cu timp de lucru limitat (principiul 3),

- precizarea perioadelor de referință pentru angajare, căutarea unui loc de muncă și metodele de căutare a unui loc de muncă și pentru disponibilitatea actuală de a începe lucrul (principiul 6),

- mențiunea conform căreia contactul cu o agenție publică de ocupare a forței de muncă ca metodă activă de căutare a unui loc de muncă este distinct de reînnoirea unei înscrieri în vederea solicitării unui ajutor de șomaj și de asistența oferită de agenția de ocupare a forței de muncă pentru îmbunătățirea capacității de inserție profesională șomerilor înregistrați (principiul 10).

Irlanda, Malta și Croația au început încă cu întrebări privind statutul principal, încălcând principiul 1. Țările de Jos au utilizat situația actuală ca perioadă de referință pentru șomaj, îndepărtându-se astfel de principiul 6, și au adresat întrebări privind căutarea unui loc de muncă doar persoanelor care și-au exprimat disponibilitatea de a munci, contrar principiului 7[11]. Patru țări – Spania, Austria, România și Suedia – au respectat pe deplin toate principiile[12].

Mai multe țări și-au modificat chestionarul după 2007 sau au prevăzut acest lucru în cursul anilor următori, pentru a se conforma definiției șomajului sau pentru a respecta în totalitate cele douăsprezece principii (a se vedea tabelul 15). Lituania s-a angajat să se conformeze în ceea ce privește ambele aspecte începând din 2010.

Variabile structurale – articolul 4 alineatul (4)

Șapte țări, și anume Spania, Germania, Franța, Țările de Jos, Finlanda, Regatul Unit și Norvegia, au utilizat opțiunea de a studia variabile structurale (anuale) pentru un subeșantion al eșantionului anual complet în 2006 și 2007. Cu toate acestea, doar Spania a utilizat un subeșantion pentru aproape toate cele 42 de variabile structurale. Țările de Jos, Regatul Unit și Norvegia au utilizat opțiunea pentru aproximativ jumătate dintre acestea, în timp ce Finlanda, Germania și Franța au utilizat-o pentru un număr extrem de limitat de variabile anuale. Unele țări nu au asigurat coerența totalurilor între subeșantionul anual și media anuală a rezultatelor trimestriale. În plus, și probabil din cauza unor dificultăți tehnice inițiale în ceea ce privește utilizarea unui subeșantion, ponderile anuale au fost în general furnizate destul de târziu pentru anul în care a fost introdus subeșantionul, ceea ce a împiedicat difuzarea la timp a rezultatelor anuale.

Transmiterea rezultatelor – articolul 6

Aproape toate țările participante au trimis datele lor inițiale respectând termenul de transmitere de 12 săptămâni. Totuși, au fost necesare adesea noi transmiteri care au durat mult timp. În ceea ce privește respectarea termenului limită pentru transmiterea fișierelor corecte, doar Spania și Portugalia au furnizat întotdeauna microdatele în timp util pentru toate trimestrele anilor 2006 și 2007, în timp ce Malta, Croația, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și Islanda au întârziat pentru toate transmisiile în ambii ani, iar Belgia, Irlanda, Italia, Turcia și Elveția[13] au întârziat pentru toate furnizările de date pentru anul 2006.

CONCLUZII

În general, în perioada vizată, țările participante au realizat progrese satisfăcătoare către o respectare completă a legislației privind ancheta asupra forței de muncă. Anchetele naționale au fost adaptate atât pentru a lua în considerare modificările legislației Uniunii Europene, cât și pentru a se conforma cerințelor deja existente în momentul elaborării raportului precedent și care nu erau respectate la nivel național. Prin urmare, s-a îmbunătățit calitatea anchetelor asupra forței de muncă în ansamblu, atât la nivel național, cât și la nivel comunitar, în special în ceea ce privește relevanța, acuratețea, comparabilitatea geografică și actualitatea.

Toate statele membre desfășoară în prezent o anchetă continuă furnizând rezultate trimestriale și aproape toate acoperă toate săptămânile anului. Relevanța anchetei comunitare asupra forței de muncă s-a îmbunătățit prin punerea în aplicare a celor șase noi caracteristici, prin reducerea numărului variabilelor obligatorii nefurnizate și prin transmiterea de către două țări suplimentare a unor microdate către Eurostat. Comparabilitatea între țări a fost consolidată, deoarece mai multe țări și-au revizuit chestionarele pentru a respecta definiția șomajului și pentru a crește coerența cu cele douăsprezece principii privind aspectele referitoare la statutul profesional. Multe anchete naționale au grad mai mare de precizie, deoarece sunt mai bine concepute și organizate – de exemplu, printr-o creștere a dimensiunii eșantionului, dispozitive de rotație mai eficiente, îmbunătățirea sistemului de ponderare și adoptarea unor modele asistate de calculator care înlocuiesc chestionarele pe hârtie. Cu câteva excepții, datele furnizate sunt, de asemenea, mai actuale.

Alte îmbunătățiri sunt deja în curs de pregătire atât la nivel național, cât și la nivel european. Calitatea anchetei comunitare asupra forței de muncă ar trebui să se îmbunătățească în cursul anilor următori, grație punerii în aplicare a celor 43 de recomandări ale grupului operativ privind calitatea anchetei asupra forței de muncă[14].

Cu toate acestea, există încă devieri de la punerea în aplicare completă a legislației privind ancheta asupra forței de muncă. Principalele preocupări ale Comisiei în această privință sunt menționate în cele ce urmează.

Primele transmiteri de date nu aveau întotdeauna un nivel de calitate suficient în vederea difuzării și erau necesare mai multe revizii pentru a obține o versiune acceptabilă. Acest fapt a avut un impact negativ asupra actualității difuzării de date și a împiedicat introducerea unui calendar de difuzare pentru ancheta asupra forței de muncă, care s-ar bucura de o mare apreciere din partea utilizatorilor și care ar permite sporirea relevanței anchetei.

Până în prezent, în ciuda progreselor înregistrate de la raportul precedent, majoritatea țărilor nu respectă în totalitate definiția șomajului și nici cele douăsprezece principii pentru formularea întrebărilor referitoare la statutul profesional. Acest fapt reduce comparabilitatea geografică a estimărilor-cheie referitoare la ocuparea forței de muncă și la șomaj. Comparabilitatea geografică este influențată, de asemenea, de utilizarea unor concepte și practici diferite, de exemplu, în ceea ce privește populația rezidentă sau acoperirea gospodăriilor instituționale.

Deși nu este posibilă desprinderea unor concluzii clare cu privire la respectarea cerințelor privind precizia (a se vedea nota de subsol 7), elementele de probă din evaluarea cuprinsă în prezentul raport sugerează faptul că eforturile depuse până în prezent nu au fost întotdeauna suficiente pentru a elabora estimări total fiabile. Unele țări trebuie încă să își ajusteze conceperea anchetei, de exemplu prin creșterea dimensiunii eșantionului sau prin adoptarea unor structuri de rotație adecvate, astfel încât să îmbunătățească în mod semnificativ precizia estimărilor la nivel regional sau în ceea ce privește variațiile între trimestre.

Câteva țări au ales, până în prezent, să utilizeze un subeșantion pentru a examina variabilele structurale, care a fost conceput ca un instrument major de reducere a sarcinii de răspuns.

În ceea ce privește modulele ad hoc, acoperirea datelor și respectarea termenelor limită de transmitere au fost satisfăcătoare. Comisia va continua să lucreze în strânsă cooperare cu statele membre pentru a se asigura că acestea sunt în deplină conformitate cu legislația privind ancheta asupra forței de muncă. Eurostat monitorizează periodic nivelul de conformare. Dacă sunt detectate cazuri de neconformitate, Comisia adoptă măsuri adecvate.

[1] JO L 77, 14.3.1998, p. 3.

[2] Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei este, pentru prima oară, vizată de acest raport. În anumite tabele, se utilizează abrevierea MK. Acesta este un cod provizoriu care nu aduce atingere în nici un fel denumirii definitive a țării, care va fi convenită în urma încheierii negocierilor cu privire la acest subiect aflate în curs de desfășurare în cadrul Organizației Națiunilor Unite.

[3] Având în vedere întârzierile în prezentarea rapoartelor pe 2008 privind calitatea, precum și tranziția în cadrul clasificării NACE, s-a decis să nu se includă anul 2008 în prezentul raport.

[4] JO L 324, 29.11.2002, pagina 14.

[5] JO L 336, 23.12.2003, pagina 6.

[6] Deși a acoperit în mod formal toate săptămânile anului, Ungaria a realizat un număr extrem de limitat de interviuri cu referire la ultima săptămână a fiecărui trimestru.

[7] Cerințele privind precizia, astfel cum sunt menționate la articolul 3 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 577/98 al Consiliului lasă loc pentru interpretări. De asemenea, ele se referă la o situație teoretică care nu apare în practică aproape niciodată. Prin urmare, evaluarea lor se bazează în mod necesar pe ipoteze ad hoc. În consecință, ele nu ar trebui considerate ca oferind dovezi concludente cu privire la conformitate, ci doar ca oferind o indicație circumstanțială a devierilor de la cerințe.

[8] Irlanda a introdus patru noi caracteristici în 2007, însă una lipsește încă. Finlanda și Norvegia au pus în aplicare unele dintre ele în 2008, iar Elveția le va aplica în 2010.

[9] Turcia a realizat modulul ad hoc din 2007, însă nu a trimis rezultatele la Eurostat.

[10] JO L 228, 8.9.2000, p. 18.

[11] Țările de Jos depun în prezent eforturi pentru a se alinia pe deplin la principiile 6 și 7.

[12] Recent, un grup operativ privind calitatea anchetei asupra forței de muncă, care a fost coordonat de Eurostat, a recunoscut că ar trebui clarificate unele dintre principii. Prin urmare, se recomandă revizuirea celor douăsprezece principii de către un grup de experți instituit de Eurostat.

[13] Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și Turcia au început transmiterea datelor cu seturile de date pentru 2006. Elveția, care a realizat o anchetă anuală, a transmis doar un set de date.

[14] Raportul final al grupului operativ este disponibil la cerere.