[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 24.6.2009

COM(2009) 282 final

RAPORTUL COMISIEI CĂTRE CONSILIU ȘI PARLAMENTUL EUROPEAN

privind punerea în aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 259/93 al Consiliului din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitatea Europeană Producerea, tratarea și transportul transfrontalier de deșeuri periculoase și alte deșeuri în statele membre ale Uniunii Europene, 2001-2006 {SEC(2009) 811}

RAPORTUL COMISIEI CĂTRE CONSILIU ȘI PARLAMENTUL EUROPEAN

privind punerea în aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 259/93 al Consiliului din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitatea Europeană Producerea, tratarea și transportul transfrontalier de deșeuri periculoase și alte deșeuri în statele membre ale Uniunii Europene, 2001-2006 {SEC(2009) 811}

RAPORT DE SINTEZă: EVOLUțII REFERITOARE LA PRODUCEREA, TRATAREA șI TRANSPORTUL DE DEșEURI PERICULOASE șI ALTE DEșEURI ÎN STATELE MEMBRE ALE UE, 2001-2006

1. INTRODUCERE

Exporturile și importurile de deșeuri sunt guvernate, la nivel internațional, de Convenția de la Basel privind controlul transportului peste frontiere al deșeurilor periculoase și al eliminării acestora, din 22 martie 1989. Comunitatea Europeană este parte la această Convenție și a transpus-o prin Regulamentul (CEE) nr. 259/93[1] al Consiliului, cunoscut ca Regulamentul privind transporturile de deșeuri. Scopul acestui regulament este acela de a organiza supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri într-o manieră care ține cont de necesitatea de a conserva, proteja și îmbunătăți calitatea mediului înconjurător și a sănătății umane.

În baza principiilor orientative ale strategiei comunitare privind gestionarea deșeurilor, regulamentul prevede o serie de norme care ar trebui să permită Comunității în ansamblu să elimine deșeurile produse în interiorul Comunității și, de asemenea, să permită fiecărui stat membru în parte să întreprindă acțiunile care se impun pentru a atinge acest obiectiv, luând în considerare condițiile geografice și necesarul de instalații specializate de tratare a anumitor tipuri de deșeuri.

Regulamentul a introdus o serie de măsuri pentru realizarea controlului transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitate. În special, acesta:

- stabilește definițiile și terminologia comune, referitoare la transporturile de deșeuri;

- prevede normele pentru exportul, importul și tranzitul deșeurilor pentru eliminare sau recuperare;

- specifică informațiile pe care statele membre și Comisia trebuie să le furnizeze.

Articolul 41 din regulament prevede următoarele:

1. „Înainte de sfârșitul fiecărui an calendaristic, statele membre întocmesc un raport în conformitate cu articolul 13 alineatul (3) din Convenția de la Basel și îl trimit secretariatului Convenției; copia acestuia o trimit Comisiei.

2. Pe baza acestor rapoarte, Comisia elaborează, la fiecare trei ani, un raport asupra implementării prezentului regulament de către Comunitate și statele sale membre. În acest scop, poate solicitata informații suplimentare în conformitate cu articolul 6 din Directiva 91/692/CEE.”

Un prim raport al Comisiei privind transportul transfrontalier de deșeuri a fost publicat în 2006, acoperind perioada 1997-2000[2]. La sfârșitul anului 2008, cele mai multe dintre statele membre transmiseseră deja Comisiei rapoartele anuale pentru 2001-2006. Tabelul din introducerea generală a documentului de lucru însoțitor conține o listă cu statele membre (UE-25; cu excepția Bulgariei și a României). Acest tabel reflectă reacțiile statelor membre față de obligațiile de raportare care le revin.

Chestionarul secretariatului Convenției de la Basel cuprinde întrebări privind dispozițiile legale, punerea în aplicare și măsurile de protecție a mediului. În baza articolului 41 alineatul (2), Comisia a adoptat, în 1999, o decizie[3] care prevede transmiterea de către statele membre a unor informații suplimentare sub forma unui chestionar. Chestionarul Comisiei include mai ales întrebări privind restricțiile și monitorizarea transporturilor, măsurile împotriva transporturilor ilegale, precum și acoperirea financiară. Spre deosebire de primul raport al Comisiei, actualul raport cuprinde deja informații din chestionarul menționat anterior (în conformitate cu documentul de lucru, introducerea generală).

Secțiunea 2 a raportului este o analiză atât a formei, cât și a conținutului răspunsurilor transmise de statele membre. În secțiunile B și E ale documentului de lucru se regăsesc informații mai detaliate privind observațiile statelor membre pe marginea ambelor chestionare. Ulterior, principalele concluzii vor fi extrase din datele cantitative ale statelor membre privind producerea, tratarea și transportul de deșeuri. Datele subiacente se găsesc în secțiunea A a documentului de lucru.

Este de remarcat faptul că în Convenția de la Basel se folosesc termenii „import” și „export” pentru fiecare transport în interiorul și în exteriorul unei țări individuale care este parte la Convenție. În conformitate cu legislația Uniunii Europene, acești termeni se aplică doar transporturilor în interiorul și în exteriorul Uniunii Europene ca întreg; prin urmare, nu sunt folosiți, în prezentul raport, ca trimitere la transporturile dintre statele membre. Totuși, pentru facilitarea lecturii, termenii apar între ghilimele și sunt folosiți ocazional pentru a desemna transporturile de deșeuri în general. În documentul de lucru însă, ambii termeni figurează în sensul în care sunt folosiți în Convenția de la Basel.

2. RAPORTAREA DE CăTRE STATELE MEMBRE

Pentru prezentul raport, au fost utilizate toate răspunsurile transmise de statele membre atât la chestionarul Basel, cât și la cel al Comisiei, pentru perioada 2001-2006. Anul 2004 a fost ales ca an de referință, deoarece la sfârșitul anului 2008 încă lipseau câteva rapoarte importante pentru perioada 2005/2006. Totuși, ca urmare a relevanței acestora, au fost incluse toate datele cantitative, și, în măsura posibilului, au fost incluse și datele agregate pentru anul 2005. Din 300 de potențiale răspunsuri, au fost primite 219 răspunsuri care conțineau răspunsuri da/nu, explicații verbale și cifre. Această reacție s-a dovedit a fi suficientă pentru realizarea unei analize cantitative și calitative.

Rata de răspuns la chestionarul Basel a fost de 73%, iar rata de răspuns la chestionarul Comisiei a fost de 67%. Un procentaj de 4% din răspunsurile primite la chestionarul Basel, care era mai complex, au fost incomplete sau inutilizabile. Analiza cantitativă a datelor privind deșeurile necesită ca datele primare să fie transmite într-un format consecvent. Cele mai multe dintre răspunsuri au fost transmise electronic, deși în unele cazuri doar ca urmare a unei solicitări specifice. În tabelul sinoptic, toate chestionarele completate în totalitate și utilizabile sunt marcate cu litera „Y”, în timp ce restul chestionarelor returnate sunt marcate cu litera „P” (în conformitate cu documentul de lucru, introducerea generală).

Cele mai multe rapoarte au fost transmite la unul sau doi ani după anul de referință. În multe cazuri, statele membre și-au corectat propriile date în rapoartele ulterioare. În ceea ce privește procentul de 31% dintre chestionarele Comisiei, care au fost clasificate ca fiind „lipsă”, ar trebui să subliniem faptul că, înainte de anul 2004, „noile” state membre ale UE (UE-10) nu erau obligate să răspundă. Datele cantitative pentru Malta lipsesc din prezentul raport, deoarece Malta nu a transmis niciun raport Basel. Grecia nu a transmis chestionarul către Comisie pentru perioada 2001-2006. În foarte puține cazuri, lacunele au fost acoperite folosind informații din ani apropiați.

Calitatea răspunsurilor a fost diferită. Raportarea privind anumite incidente/accidente și/sau transporturi ilegale de deșeuri oprite a fost incoerentă și probabil nerealistă. Uneori nu reieșea dacă a avut loc un transport ilegal sau dacă informațiile erau considerate insuficiente. Declarațiile amănunțite primite de la state membre, cum ar fi Finlanda, Germania, Irlanda și Regatul Unit sugerează că acesta este un punct important pentru îmbunătățirile viitoare (conform secțiunii B, tabelul 9).

Toate statele membre care au răspuns au raportat amplu privind măsurile pentru prevenirea producerii de deșeuri. Măsurile s-au concentrat mai ales asupra legislației, apoi a strategiilor naționale (conform secțiunii B, întrebarea 5). Măsurile luate pentru reducerea transporturilor de deșeuri au fost mai puțin frecvente (conform secțiunii B, întrebarea 6, dar și conform secțiunii E). Datele administrative importante au fost în totalitate complete și exacte (conform secțiunii B, întrebările 4, 7, tabelele 1, 2, 3, secțiunii C și secțiunii E).

Sondajul nu a dezvăluit diferențe semnificative între UE-15 (cele 15 state membre „vechi”) și UE-10, referitor la caracterul complet, oportunitatea și calitatea rapoartelor lor anuale.

3. PRODUCEREA DE DEșEURI PERICULOASE

Chestionarul Convenției de la Basel solicită tuturor țărilor să transmită informații privind cantitatea totală de deșeuri periculoase și „alte deșeuri” generate. Termenul „alte deșeuri” înseamnă, în acest context, deșeuri colectate de la gospodării, dar și reziduuri obținute din incinerarea deșeurilor menajere, care sunt două categorii de deșeuri care necesită o analiză deosebită și sunt supuse unor controale similare cu cele privind deșeurile periculoase, în temeiul Convenției de la Basel (anexa II la Convenție, categoriile Y46 și Y47)[4]. Deșeurile periculoase sunt definite în conformitate cu lista fluxului deșeurilor și/sau componenței acestora (categoriile Y1-18 și Y19-45) și anumite caracteristici periculoase (anexa III). Totuși, dacă un tip de deșeu este considerat periculos de către legislația internă a unui stat care efectuează exporturi, importuri sau transporturi de deșeuri, acesta va fi încadrat ca atare și în sensul Convenției.

Toate statele membre, cu excepția Maltei, au furnizat informații privind producția totală de deșeuri periculoase. Comparativ cu primul raport al Comisiei, datele privind producerea de deșeuri s-au îmbunătățit (conform secțiunii A, tabelul 1); au fost evitate foarte mult datele suplimentare și extrapolările.

Ca în anii precedenți, Germania a generat cele mai mari cantități de deșeuri periculoase. Creșterea semnificativă, până la o cantitate anuală constantă de aproximativ 19 milioane tone, începând cu anul 2002, este legată de implementarea noii liste europene de deșeuri. În perioada 2001-2006, Germania, Estonia, Franța, Italia și Regatul Unit au produs cele mai mari cantități, în timp ce cantitățile au crescut semnificativ în Țările de Jos și Belgia (conform secțiunii A, tabelul 1). În ceea ce privește producția de deșeuri pe cap de locuitor, în 2005 Belgia și Țările de Jos se aflau, din nou, în vârful clasamentului; pe o perioadă mai lungă de timp, Germania și Finlanda sunt în frunte. Cele mai mici cantități pe cap de locuitor au fost înregistrate în Letonia, Lituania, Portugalia și Grecia (conform secțiunii A, tabelul 2).

Evoluția cronologică este greu de evaluat, deoarece unele dintre statele membre au raportat creșteri importante în 2001-2006. Asemenea evoluții nu reflectă neapărat o creștere reală a producției de deșeuri; de asemenea, creșterile în cauză pot fi legate de modificările aduse legislației privind deșeurile. Creșterea aritmetică a cantității de deșeuri periculoase generate de UE-15 între anii 2000 și 2005 este de 22% (corespunzătoare unui nivel de 4% pe an), în timp ce atinge un nivel de doar 10% pentru Comunitate (UE-25) ca întreg. Datele disponibile indică, de asemenea, că statele UE-25 au generat o cantitate de deșeuri periculoase care nu era cu mult mai mare decât cea din 2002. Producția de deșeuri periculoase pe cap de locuitor, în UE-25, a fost de aproximativ 140 kg pe an (tabelele complete sunt disponibile doar pentru anii 2003 și 2005), cu o medie mai ridicată în noile state membre.

În conformitate cu Convenția de la Basel, codurile Y pentru deșeuri au fost folosite foarte diferit de statele membre; prin urmare, o comparație la nivel internațional ar fi inutilă (conform secțiunii A, tabelul 3, pentru exemplele alese). Unele dintre statele membre, cum ar fi Danemarca și Lituania, au raportat aproape exclusiv date privind deșeurile colectate de la gospodării (Y46) și reziduurile generate de incinerarea deșeurilor menajere (Y47).

4. TRANSPORTUL DE DEșEURI PERICULOASE ÎN EXTERIORUL STATELOR MEMBRE

Transportul transfrontalier de deșeuri trebuie să facă față principiilor potențial conflictuale ale proximității producerii și tratării deșeurilor, autosuficienței la nivel comunitar și național și procesului de eliminare fiabilă a deșeurilor. La nivelul statelor membre, nu toate dintre acestea au o capacitate suficientă pentru gestionarea deșeurilor generate de acestea (conform secțiunii B, tabelele 2 și 3). Unele fluxuri specifice de deșeuri implică instalații specializate de tratare pentru o recuperare sau eliminare corectă din punct de vedere al mediului înconjurător. Prin urmare, datele privind transportul transfrontalier de deșeuri periculoase între statele membre ale UE reprezintă un indice al nivelului de gestionare a deșeurilor în interiorul Comunității.

Toate statele membre, cu excepția Maltei, au transmis informații privind transportul exterior („exporturi” în sensul Convenției de la Basel) de deșeuri periculoase pentru cel puțin patru ani, în perioada 2001-2005; datele pentru anul 2005 sunt complete. Datele disponibile în prezent pentru 1997-2000 indică faptul că cifrele corespondente din primul raport al Comisiei erau prea mari. Acest lucru poate fi explicat de sondajul de date mai complex, precum și de corecțiile efectuate de statele membre.

Transportul de deșeuri periculoase la ieșirea din statele membre arată o tendință clară. Din 1997 până în 2001, cantitatea s-a dublat, aproape dublându-se din nou în perioada 2001-2005. Cantitatea totală pentru UE-25 era de 5,6 milioane tone în 2005, cota-parte transportată de UE-10 fiind de doar 3% (conform secțiunii A, tabelul 4).

În 2005, cel mai mare „exportator” erau, cu siguranță, Țările de Jos, care au avut „exporturi” care au crescut de la 241 000 tone în 1997 la 2,6 milioane tone în 2005. Pe locul al doilea s-a situat Belgia, urmată de Italia, Franța și Irlanda. Germania, care a ocupat primul loc în 1997 cu 601 000 tone, a raportat, recent, cantități constante sau chiar în ușoară scădere. Transporturile în afara Germaniei erau, în 2005, cu 70% mai mici decât în 1997. Țările de Jos se află de asemenea în frunte cu privire la transportul de deșeuri în exterior, în kg, pe cap de locuitor; pe următoarele locuri se situează Luxemburg, Belgia, Irlanda și Lituania (conform secțiunii A, tabelul 5).

Primul raport al Comisiei prevedea că țările mai mici ar transporta peste hotare o cantitate mai mare din deșeurile periculoase pe care le generează, deoarece nu dețin suficiente instalații de tratare. Totuși, ultimii ani nu au demonstrat nicio tendință clară pentru UE-25. Republica Cehă, Estonia, Grecia, Letonia, Polonia și Slovacia au transportat cantități pe cap de locuitor cu mult mai mici în 2005, în timp ce „exporturile” Italiei au crescut constant.

În 2005, 91% dintre deșeurile periculoase ale Comunității erau tratate în țara de origine. Țările cu o rată foarte ridicată a „exportului”, de aproximativ 50%, erau Luxemburg, Țările de Jos, Belgia, Irlanda (conform secțiunii A, figura 6), și eventual Portugalia (conform secțiunii A, tabelul 1 pentru anii 2001 și 2003).

Spre deosebire de constatările raportului anterior al Comisiei pentru perioada 1997-2000, perioada cuprinsă între 1997 și 2005 a indicat faptul că ponderea transporturilor notificate de „alte deșeuri”, atât în afara UE-15, cât și în afara UE-25, în sensul Convenției de la Basel (adică amestecuri de deșeuri menajere și reziduuri din incinerare) se situa între 40% și 50% (conform secțiunii A, tabelele 4 și 7).

În ceea ce privește categoriile de deșeuri, potrivit codurilor Y din Convenția de la Basel, trebuie să subliniem faptul că multe state membre au precizat cantitățile de deșeuri „exportate” mai exact decât în anii precedenți. Amestecul de coduri Y („amestec”) rămânea, practic, neutilizat. Deșeurile fără specificație („neclasificate”) erau transportate în afara Germaniei și Irlandei (reprezentând 50% din transporturile lor din 2005), Țărilor de Jos, Franței, Italiei și Danemarcei (conform secțiunii A, figura 9 și tabelul 9).

Datele specifice obținute de la zece dintre țările UE-15 privind transporturile în exterior de deșeuri încadrate la codurile Y arată că creșterea temporară a deșeurilor „neclasificate” între 1997 și 2000 nu a continuat și chiar a scăzut, în timp ce grupul Y1-18 a crescut constant începând cu anul 1997, iar în 2004/2005 aproape că reprezenta cea mai mare fracțiune de „export” (conform secțiunii A, figura 10 și tabelul 10).

Majoritatea deșeurilor periculoase și a altor deșeuri transportate în exteriorul statelor membre (atât cele din UE-15, cât și cele din UE-25) era tratată într-o operațiune de recuperare (conform secțiunii A, tabelele 11 și 12). În 2004 și 2005, au fost recuperate 78% dintre deșeurile UE-15 transportate. Procentajele ridicate și cantitățile totale de deșeuri transportate peste hotare pentru recuperare proveneau din Țările de Jos, Germania, Belgia și Franța. În 2005, Portugalia, Grecia, Slovenia și Danemarca au transportat deșeurile în mare parte pentru eliminare, deși doar cantitățile mari din Danemarca sunt relevante pentru statisticile UE. Italia a transportat peste 1 milion de tone de deșeuri peste hotare, 45% dintre acestea pentru eliminare. Totuși, porțiunea din deșeurile „exportate” pentru recuperare, comparativ cu cea destinată eliminării, nu reprezintă un indice direct al nivelului de gestionare a deșeurilor unui stat membru, deoarece cea mai mare parte din deșeuri este tratată în țara de origine (de exemplu Italia în 2005, 90%).

După cum s-a precizat în primul raport al Comisiei, transportul de deșeuri periculoase în exteriorul statelor membre este restricționat. Exporturile de deșeuri pentru eliminare către țări care nu fac parte din Uniunea Europeană/AELS și de deșeuri periculoase pentru recuperare către țări care nu fac parte din OCDE sunt interzise, conform noului Regulament privind transportul de deșeuri[5]. În rapoartele lor către secretariatul Convenției de la Basel, statele membre au transmis informații privind țara de destinație a deșeurilor periculoase exportate. În conformitate cu aceste rapoarte, cea mai mare parte dintre deșeurile periculoase și alte deșeuri transportate dincolo de granițe în perioada 1997 – 2005 s-a transportat în alte state membre ale UE. În perioada 2000-2005, peste 90% din deșeurile transportate au rămas în interiorul UE-15; cel puțin 98% din transporturile din UE-15, începând cu anul 2001, erau destinate pentru țările UE-25 și AELS (conform secțiunii A, tabelul 14). Acest lucru înseamnă că, în ultimii ani, principiile privind proximitatea și autosuficiența s-au bucurat de o popularitate mai mare.

Situația din noile state membre este dificil de evaluat ca urmare a cantităților considerabil mai mici de deșeuri transportate (conform secțiunii A, tabelul 7) și a perioadei mai scurte de monitorizare. Deși, în medie, cele mai multe dintre transporturile în exteriorul țărilor UE-10 în 2000-2005 s-au îndreptat spre țările UE-15, s-a înregistrat de asemenea un procent deosebit de ridicat al transporturilor din țările UE-10 către țări care nu fac parte din OCDE. Analizele viitoare vor arăta dacă s-a înregistrat o tendință inversă, începând cu aderarea UE-10 (așa cum arată datele din 2004/2005) și dacă transportul de deșeuri către UE-25 este în creștere.

5. TRANSPORTUL DE DEșEURI PERICULOASE ÎN STATELE MEMBRE

Toate statele membre, mai puțin Cipru, Lituania și Malta, au transmis informații privind transportul interior de deșeuri periculoase („importuri” în sensul Convenției de la Basel), deși calitatea globală a datelor era clar mai redusă decât cea referitoare la nivelul „exporturilor”. În privința noilor state membre, sunt disponibile puține informații, deși datele pentru 2005 sunt complete (cu excepția țărilor menționate anterior). În paralel cu transporturile în afara statelor membre, a crescut și cantitatea de deșeuri periculoase transportate în statele membre. Cantitățile totale raportate pentru „importuri” erau întotdeauna cu o treime sub nivelul „exporturilor”, deși o comparație a datelor arată că informațiile disponibile privind „importul” sunt plauzibile. Ca și în cazul transporturilor în exterior, țările UE-10 joacă un rol mai redus (conform secțiunii A, tabelul 15). În 2005, 3,5 milioane tone de deșeuri periculoase au fost raportate ca fiind transportate către UE-25.

În perioada 2000-2005, țările UE cu cele mai mari cantități de deșeuri periculoase preluate de peste hotare erau Germania, Belgia, Franța și Țările de Jos. Cota-parte care le revine din nivelul total de deșeuri transportate către Comunitate în 2005 era de 80%. În 2004, „importurile” din Germania au depășit, pentru prima dată, 1 milion de tone. Belgia este liderul în ceea ce privește transportul în interior de deșeuri periculoase pe cap de locuitor; este urmată de Țările de Jos, Suedia, Germania și Danemarca (conform secțiunii A, tabelul 16). Printre statele membre cu cantități mai mici la „import” predomină țările mai mici, probabil ca urmare a lipsei capacităților necesare pentru eliminare.

Transporturile de „alte deșeuri” în Comunitate au reprezentat partea leului începând cu anul 1999 (conform secțiunii A, tabelele 15 și 17). Aproximativ 78%, adică 4,6 milioane tone, dintre toate transporturile de deșeuri către Germania, din 2005, au fost clasificate ca „alte deșeuri”. Spre deosebire de cifrele din UE-25, doar pentru „importuri” și „exporturi” de deșeuri periculoase, cifrele corespondente pentru deșeurile periculoase și „alte deșeuri” combinate seamănă foarte mult unele cu altele (conform secțiunii A, tabelele 5 și 15, comparativ cu tabelele 7 și 17).

În ceea ce privește codurile Y pentru deșeuri transportate către statele membre, predominau deșeurile fără specificație („neclasificate”), iar amestecul de coduri Y („amestec”) a rămas, din nou, practic neutilizat. Deșeurile fără specificație au fost transportate mai ales către Germania, Italia, Franța, Suedia și Regatul Unit. În 2005, deșeurile „neclasificate” au reprezentat aproximativ 60% din toate transporturile către Comunitate, Y1-18 20%, Y19-45 13%, și Y46-47 6% (conform secțiunii A, tabelul 19). Cantitatea mare de deșeuri „neclasificate” sugerează că acele coduri Y din Anexa I la Convenția de la Basel nu sunt suficiente pentru a descrie fiecare flux posibil de deșeuri periculoase. Din acest motiv, Conferința părților la Convenția de la Basel a considerat, în Decizia IV/9, că acele coduri din lista A din Anexa VIII și din lista B din Anexa IX la Convenția de la Basel oferă o modalitate suficientă pentru facilitarea punerii în aplicare a Convenției, în timp ce chestionarul Basel prevede posibilitatea raportării acestor coduri. Mai mult, în Decizia lor VIII/15, părțile la Convenție au convenit asupra unei proceduri pentru revizuirea sau modificarea listelor menționate anterior, dacă este cazul.

Datele obținute de la zece state membre, privind transporturile în interior de deșeuri încadrate la codurile Y, arată o creștere relativ constantă pentru toate grupurile în perioada 1997-2005. Cea mai mare creștere a fost înregistrată de grupul compus din deșeuri „neclasificate”. Acest grup a reprezentat mai mult de jumătate din toate „importurile” realizate începând cu anul 2001, mai ales datorită cantităților de deșeuri neclasificate transportate în Germania.

Cea mai mare parte a deșeurilor transportate în statele membre a fost tratată într-o operațiune de recuperare. În 2001-2005, rata de recuperare era chiar mai ridicată decât în anii precedenți; în medie, un procent de 85% din deșeurile transportate în UE-15 a fost recuperat, adăugându-se la o cantitate totală de aproximativ 40 de milioane tone (conform secțiunii A, tabelul 21). Transporturile în interior de deșeuri pentru eliminare au crescut de asemenea, deși pornind de la un nivel mult mai scăzut.

Datele disponibile demonstrează diferențe semnificative între statele membre în ceea ce privește procentul de recuperare comparativ cu procentul de eliminare (conform secțiunii A, figura 22). În 2005, aproximativ 38% din deșeurile transportate în Austria erau destinate pentru eliminare, în timp ce, în Finlanda, Luxemburg și Spania, cifra depășea, de fapt, nivelul de 50%. Cu 631 000 tone, Germania a raportat cel mai ridicat nivel de deșeuri „importate” pentru eliminare, deși această cantitate reprezenta doar 13% din „importurile” sale de deșeuri din 2005. Cifrele ridicate menționate anterior pentru eliminare se pot datora instalațiilor de tratare speciale din țările „importatoare”.

Așa cum s-a menționat în primul raport al Comisiei, transportul de deșeuri periculoase în statele membre se supune anumitor restricții, deși acestea sunt mai puțin riguroase decât restricțiile impuse exporturilor. În rapoartele lor, statele membre au transmis informații privind țara de origine a deșeurilor periculoase importate.

Conform acestor rapoarte, în anii 1997-2005, de departe, cea mai mare parte (o medie de 89% pentru UE-15) din deșeurile transportate către statele membre provenea din alte state membre. Acest procentaj s-a modificat doar marginal de-a lungul întregii perioade respective. Cel puțin 96% proveneau din țările UE-25 și AELS, în timp ce doar 1% provenea din țări care nu fac parte din OCED (conform secțiunii A, tabelul 24). Acest lucru este conform cu principiile privind proximitatea și autosuficiența la nivel comunitar.

6. REZUMAT șI RECOMANDăRI

Pe baza rapoartelor primite de la statele membre, se pot trage următoarele concluzii:

- Raportare

Statele membre au transmis, în general, suficiente informații privind transporturile de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitate. Rata de răspuns pentru ambele chestionare a fost de aproximativ 70%. Un număr relativ ridicat de răspunsuri la chestionarul Basel au conținut greșeli. Cele mai multe dintre rapoarte au fost transmise la 1 – 2 ani după anul de referință. Aparent, statele membre nu au considerat articolul 41 alineatul (1) din regulament ca pe un termen legal.

Problemele apărute în legătură cu transmisia și evaluarea datelor cantitative subliniază necesitatea unei abordări mai standardizate în ceea ce privește colectarea și transmiterea de date, comparativ cu cerințele din regulamentul referitor la statisticile privind deșeurile. Nu au existat diferențe semnificative între țările UE-15 și țările UE-10 referitor la raportarea lor, deși, pentru UE-10, sunt disponibile foarte puține informații privind transporturile interioare.

- Calitatea datelor

Calitatea răspunsurilor a fost diferită. Cu câteva excepții, raportarea privind incidentele/accidentele și/sau transporturile ilegale a fost necorespunzătoare. Se pare că îmbunătățirile viitoare în acest domeniu sunt extrem de importante.

Calitatea globală a datelor pentru „exporturile” de deșeuri a fost mai ridicată decât pentru „importuri”; totuși, o comparație a datelor indică faptul că și datele privind „importul” sunt fezabile. Datele pentru perioada 2001-2006 sunt cu mult mai bune decât cele pentru perioada anterioară.

- Clasificarea deșeurilor

Statele membre au utilizat codurile Y pentru deșeuri, în temeiul Convenției de la Basel, într-un mod foarte diferit și s-a raportat o cantitate semnificativă de deșeuri „neclasificate”. Statele membre au utilizat coduri din două sisteme diferite de clasificare a deșeurilor, acestea putându-se substitui unele cu altele (legislația europeană privind deșeurile vs. Convenția de la Basel).

- Producerea de deșeuri

Evoluția cronologică din perioada 2001-2006 este greu de evaluat, deoarece unele dintre statele membre au raportat creșteri importante ca urmare a modificărilor aduse legislației privind deșeurile. Cantitatea de deșeuri periculoase generată de țările UE-15 a crescut cu 22% în 2000-2005, adică cu 4% pe an. Informațiile disponibile indică faptul că, din anul 2002, cantitatea de deșeuri generată în interiorul țărilor UE-25 nu a crescut semnificativ.

- Transportul de deșeuri

În perioada 1997 – 2001, transportul de deșeuri periculoase în afara statelor membre s-a dublat, iar din 2001 până în 2005 aproape s-a dublat din nou. Cantitatea totală pentru țările UE-25 era, în 2005, de 5,6 milioane tone. În ciuda acestei creșteri, în 2005, 91% din deșeurile periculoase ale Comunității erau tratate în țara de origine. Transportul interior a crescut în mod asemănător. În conformitate cu rapoartele lor, țările UE-10 joacă un rol nesemnificativ în transportul de deșeuri.

Cea mai mare parte din deșeurile transportate a fost tratată într-o operațiune de recuperare. În 2001-2005, a fost recuperată o medie de 85% din deșeurile transportate în țările UE-15, adică aproximativ 40 milioane tone. Puținele „importuri” majore ale țărilor UE-15, pentru eliminare, se datorau existenței unor instalații specializate de tratare existente în țările „importatoare”.

Între anii 1997 și 2005, cele mai multe dintre transporturile de deșeuri au avut loc în interiorul granițelor Uniunii Europene. În 2000-2005, peste 90% dintre deșeurile transportate au rămas în interiorul țărilor UE-15; cel puțin 98% dintre transporturile UE-15, începând cu anul 2001, s-au îndreptat către țările UE-25 și AELS. Datele pentru transportul interior indică faptul că 96% dintre toate „importurile” UE-15 proveneau din țările UE-25 și AELS, în timp ce doar 1% provenea din țările care nu fac parte din OCDE.

[1] Din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitatea Europeană, JO L 30, 6.2.1993, p. 1, abrogat de noul Regulament (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transporturile de deșeuri, aplicabil din 12 iulie 2007. Acest nou regulament nu face obiectul prezentului studiu.

[2] Raportul Comisiei către Consiliu și Parlamentul European privind punerea în aplicare a Regulamentului (CEE) Nr. 259/93 al Consiliului din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și ieșirea din Comunitatea Europeană. Producerea, tratarea și transportul transfrontalier de deșeuri periculoase și alte deșeuri în statele membre ale Uniunii Europene, 1997-2000 {SEC(2006) 1053}, 1.8.2006.

[3] Decizia 1999/412/CE a Comisiei din 3 iunie 1999, JO L 156, 23.6.1999, p. 37.

[4] A se vedea secțiunea D a documentului de lucru însoțitor

[5] A se vedea nota de subsol 1.