9.

cere Consiliului, Comisiei și statelor membre să țină seama de următoarele recomandări: (a) să îndemne statele membre să accelereze negocierile privind ratificarea și punerea în aplicare a Convenției de la Istanbul; să condamne cu fermitate încercările de a reveni asupra măsurilor luate deja în ceea ce privește punerea în aplicare a Convenției de la Istanbul și combaterea violenței împotriva femeilor; (b) să ceară Comisiei să inițieze, fără întârziere, un dialog constructiv cu Consiliul și cu statele membre, în cooperare cu Consiliul Europei, astfel încât să se discute rezervele, obiecțiile și preocupările formulate de statele membre și, în special, să se clarifice interpretările înșelătoare ale Convenției de la Istanbul cu privire la definiția violenței de gen și la definiția genului de la articolul 3 litera (c) și litera (d), în conformitate cu Observațiile generale formulate de Comisarul pentru drepturile omului al Consiliului Europei; (c) să informeze pe deplin Parlamentul cu privire la aspectele relevante ale negocierilor în toate etapele, astfel încât acesta să își poată exercita deplin drepturile conferite prin tratate, în conformitate cu articolul 218 din TFUE; (d) să se asigure, în afara semnării aderării UE la Convenția de la Istanbul, o largă aderare la Convenție a UE fără nicio limitare; (e) să se asigure că statele membre asigură respectarea Convenției și alocă suficiente resurse financiare și umane pentru prevenirea și combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței de gen, inclusiv pentru violența domestică, capacitând femeile și fetele și protejând victimele și asigurând mecanisme de compensare, în special pentru cei care trăiesc în zone în care serviciile de protecție a victimelor nu există sau sunt foarte limitate; (f) să ceară Comisiei să prezinte o strategie globală a UE privind combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței de gen care include un plan cuprinzător de combatere a tuturor formelor de inegalitate de gen, integrând toate eforturile UE de eradicare a violenței împotriva femeilor; (g) să numească un coordonator al UE pentru a acționa ca reprezentant al UE în Comitetul Părților din cadrul Consiliului Europei, după ratificarea Convenției de la Istanbul de către UE; coordonatorul respectiv va fi responsabil de coordonarea, aplicarea, monitorizarea și evaluarea politicilor și a măsurilor de prevenire și combatere a tuturor formelor de violență împotriva femeilor și a fetelor; (h) să se asigure că Parlamentul se va implica pe deplin în procesul de monitorizare a Convenției de la Istanbul după ce UE va adera la aceasta; să inițieze încheierea rapidă a unui acord privind un cod de conduită dedicat cooperării dintre UE și statele sale membre pentru implementarea convenției, care să implice organizații ale societății civile, mai ales organizații ale femeilor; (i) să îndemne Comisia și statele membre să elaboreze linii directoare și strategii practice de aplicare a Convenției de la Istanbul pentru a facilita o aplicare fără dificultăți și pentru a asigura respectarea sa în țările care au ratificat-o deja, răspunzând totodată preocupărilor statelor care încă nu au ratificat-o și să le încurajeze să facă acest lucru; (j) să asigure un nivel adecvat de pregătire, proceduri și orientări pentru toți cei care se ocupă de victimele tuturor actelor de violență cuprinse în sfera de aplicare a convenției, pentru a evita discriminarea sau revictimizarea lor pe parcursul procedurilor judiciare, medicale și polițienești; (k) să asigure măsuri preventive care vizează nevoile specifice ale persoanelor vulnerabile, cum ar fi femeile cu dizabilități, femeile refugiate, victimele copii, femeile gravide, femeile din grupul LBTI și femei cu nevoi suplimentare de asistență, inclusiv serviciile specializate accesibile de sprijin, alături de servicii adecvate de asistență medicală și cazare în condiții de siguranță pentru femeile care au fost victime ale violenței de gen și copiii acestora; (l) să ia în considerare, când se stabilesc custodia și drepturile de vizitare, incidentele grave de violență împotriva femeilor, inclusiv de violență domestică; drepturile și nevoile martorilor copii ar trebui să fie, de asemenea, luate în considerare atunci când se oferă protecție și servicii de asistență victimelor; (m) să promoveze activ o schimbare de atitudini și comportamente și să combată stereotipurile în ceea ce privește rolurile de gen, inclusiv prim promovarea limbajului neutru din perspectiva genului, făcând eforturi concertate pentru a aborda rolul esențial al mass-media și al publicității și încurajând toți cetățenii, inclusiv bărbații și băieții, să contribuie activ la prevenirea tuturor formelor de violență; astfel, invită statele membre să adopte și să aplice politici active de incluziune socială, dialogul intercultural, educația sexuală și educația pentru relații, educația privind drepturile omului și anti-discriminarea, precum și o cursuri dedicate egalității de gen pentru profesioniștii din domeniul judiciar și de asigurarea a respectării legii; să încurajeze statele membre să includă în sistemele lor de învățământ eliminarea tuturor obstacolelor în calea unei egalități veritabile între femei și bărbați și să promoveze pe deplin acest obiectiv; (n) să încurajeze statele membre să aplice politici care urmăresc construirea unor societăți lipsite de orice fel de violență și să folosească Convenția de la Istanbul în acest sens; (o) să se asigure că măsurile proactive împotriva violenței recunosc realitatea în ceea ce privește violența de gen, respectiv faptul că majoritatea absolută a agresorilor sunt bărbați; să încurajeze statele membre să aplice metode dovedite de reducere a violenței pentru a aborda această problemă; (p) să adopte măsurile necesare în temeiul articolelor 60 și 61 din Convenție referitoare la migrație și azil, luând în considerare faptul că femeile migrante, indiferent dacă dețin sau nu documentele necesare, și femeile care solicită azil au dreptul să trăiască fără violență, în sfera publică sau privată și sunt deosebit de vulnerabile la violența de gen, reamintind că violența de gen, inclusiv mutilarea genitală, poate fi recunoscută ca o formă de persecuție și că victimele pot astfel să invoce protecția oferită de Convenția din 1951 privind statutul refugiaților; să se asigure că statele membre respectă o abordare atentă la aspectele de gen în toate procedurile de azil și de primire și că respectă principiul nereturnării; (q) să promoveze bugetarea de gen ca instrument de prevenire și combatere a violenței de gen în domeniile de politici relevante, precum și să asigure resurse și finanțare pentru accesul la justiție pentru victime și pentru supraviețuitorii actelor de violență; (r) să îmbunătățească și să promoveze colectarea de date dezagregate comparabile relevante privind cazurile de violență de orice fel care intră sub incidența Convenției de la Istanbul, în cooperare cu EIGE, inclusiv date dezagregate în funcție de vârsta agresorului și relația dintre agresor și victimă, pentru a elabora o metodologie comună de comparare a bazelor de date și a analizelor de date, asigurând astfel o mai bună înțelegere a problemei, și pentru a atrage atenția, evalua și îmbunătăți acțiunile statelor membre ce vizează prevenirea și combaterea violenței împotriva femeilor și violența de gen;