Comunicarea Comisiei privind orientări tehnice referitoare la clasificarea deșeurilor

(2018/C 124/01)

Scopul prezentei comunicări este de a oferi orientări tehnice cu privire la anumite aspecte ale Directivei 2008/98/CE privind deșeurile („Directiva-cadru privind deșeurile” sau „DCD”) (1) și ale Deciziei 2000/532/CE a Comisiei de stabilire a unei liste de deșeuri („lista europeană a deșeurilor”), astfel cum au fost revizuite în 2014 și în 2017 (2).

Mai precis, prezenta comunicare oferă autorităților naționale, inclusiv autorităților locale și întreprinderilor (de exemplu, în ceea ce privește aspectele legate de autorizare) clarificări și orientări privind interpretarea și aplicarea corectă a legislației UE relevante în materie de clasificare a deșeurilor, respectiv privind identificarea proprietăților periculoase, determinarea prezenței vreunor proprietăți periculoase în deșeuri și, în ultimă instanță, clasificarea deșeurilor ca periculoase sau nepericuloase.

Comunicarea a fost adoptată în urma discuțiilor și a consultărilor purtate cu statele membre și părțile interesate (3).

Comunicarea este structurată în trei capitole și conține patru anexe.

Pentru informații detaliate, se face trimitere la anexele corespunzătoare, unde sunt descrise pe larg aspectele specifice.

Prezentul document oferă clarificări în conformitate cu legislația UE existentă și ținând seama de orientările în materie de clasificare a deșeurilor emise de diferite state membre ale UE.

Aceste orientări tehnice pot fi actualizate ori de câte ori este necesar, luând în considerare experiența dobândită cu ocazia punerii în aplicare a legislației UE relevante.

Orientările oferite în prezenta comunicare nu aduc atingere interpretării care poate fi dată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (CJUE). Punctele de vedere exprimate în prezentele orientări tehnice nu pot aduce atingere poziției pe care Comisia ar putea să o adopte în fața CJUE.

ABREVIERI

CUPRINS

ANEXE:

1. INTRODUCERE

1.1. Context

Clasificarea deșeurilor ca periculoase sau nepericuloase și, în special, înțelegerea situațiilor și a condițiilor în care deșeurile trebuie considerate periculoase este o decizie fundamentală în întregul lanț de gestionare a deșeurilor, de la generare la tratarea finală. Atunci când un deșeu este clasificat în mod corect ca fiind periculos, acesta trebuie să se supună mai multor obligații importante, referitoare, de exemplu, la etichetare și ambalare, dar și la tratamentul conform disponibil.

UE a învățat din experiența dobândită în contextul aplicării legislației privind deșeurile și a ținut seama de progresele științifice și economice la revizuirea, în 2014 și în 2017, a cadrului de clasificare a deșeurilor și a listei proprietăților care fac ca deșeurile să fie considerate periculoase. Actualizarea acestei legislații, care ține cont și de modificările fundamentale ale legislației UE în materie de produse chimice care au intervenit în ultimii ani, presupune noi provocări pentru autorități și pentru întreprinderile din sector.

Astfel cum s-a subliniat în Comunicarea Comisiei cu privire la opțiunile pentru abordarea interfeței dintre legile privind substanțele chimice, produsele și deșeurile [COM(2018) 32 final], modul în care sunt puse în aplicare și executate normele privind clasificarea deșeurilor are consecințe importante asupra viitoarelor opțiuni de gestionare a deșeurilor, cum ar fi fezabilitatea și viabilitatea economică a metodei de colectare și reciclare sau asupra alegerii între reciclare și eliminare. Aceste discrepanțe pot avea un impact asupra ratei de utilizare a materiilor prime secundare. Prezentul document de orientare privind clasificarea deșeurilor este un prim instrument propus în comunicare, pentru a veni în sprijinul operatorilor de deșeuri și al autorităților competente să adopte o abordare comună în ceea ce privește caracterizarea și clasificarea deșeurilor, minimizând astfel de discrepanțe și impacturi.

1.2. Cui li se adresează prezentele orientări?

Prezentul document oferă orientări autorităților naționale, inclusiv autorităților locale, și întreprinderilor (de exemplu, pentru aspectele legate de autorizare) referitoare la interpretarea și aplicarea legislației UE relevante în ceea ce privește clasificarea deșeurilor, în special a Directivei-cadru privind deșeurile (4) și a listei europene a deșeurilor (5).

1.3. Instrucțiuni de consultare a prezentelor orientări

Contextul general și cadrul legislativ specific sunt prezentate în capitolele 1 și 2.

Capitolul 3 oferă informații cu privire la etapele de bază ale procesului de clasificare, fără să furnizeze însă informații specifice cu privire la derularea etapelor necesare ale procesului de clasificare, ci, mai degrabă, o imagine generală a acestora. Pentru anumite etape, se face trimitere la anexa corespunzătoare, unde pot fi găsite informații mai detaliate.

2. CADRUL LEGISLATIV

2.1. Legislația privind deșeurile

2.1.1. Directiva-cadru privind deșeurile (DCD)

Directiva 2008/98/CE privind deșeurile (denumită în continuare DCD) este principalul document legislativ privind deșeurile la nivelul UE. Fiind o directivă, DCD se transpune în legislația națională a statelor membre prin intermediul unor acte legislative distincte.

Domeniul de aplicare al directivei este determinat de definiția dată „deșeurilor” la articolul 3 alineatul (1) din DCD, respectiv:

În multe cazuri, este ușor de stabilit dacă o substanță sau un obiect constituie un „deșeu” în conformitate cu DCD. Există însă cazuri în care decizia respectivă este mai dificilă. Pentru îndrumări detaliate privind definirea conceptului de „deșeuri”, inclusiv informații cu privire la excluderile din domeniul de aplicare al DCD și exemple din jurisprudența obligatorie a CJUE, puteți consulta Ghidul privind interpretarea principalelor dispoziții ale Directivei 2008/98/CE (Guidance on the interpretation of key provisions of Directive 2008/98/EC (6), denumit în continuare „Ghidul DCD”). În cazul în care o substanță sau un obiect îndeplinește criteriile pentru a fi considerat deșeu, acesta intră sub incidența legislației în domeniul deșeurilor, inclusiv a normelor privind clasificarea deșeurilor (cu excepția situației în care este exclus în mod explicit din domeniul de aplicare al DCD).

DCD definește noțiunea de „deșeuri periculoase” la articolul 3 alineatul (2) după cum urmează:

Decizia dacă o substanță sau un obiect poate fi considerat „deșeu” în sensul DCD este o decizie importantă și la fel de importantă este decizia privind clasificarea sa ca „deșeu nepericulos” sau ca „deșeu periculos”.

Gestionarea deșeurilor periculoase face obiectul unor condiții stricte, referitoare în special la:

Legislația UE stabilește, de asemenea, că deșeurile periculoase trebuie să fie tratate doar în instalații de tratare special concepute în acest sens, care au obținut o autorizație specială, astfel cum se prevede la articolele 23-25 din Directiva-cadru privind deșeurile, dar și în conformitate cu alte acte legislative, cum ar fi Directiva privind depozitele de deșeuri (7) și Directiva privind emisiile industriale (8).

Proprietățile deșeurilor care fac ca acestea să fie periculoase, prevăzute în anexa III la DCD, au fost adaptate recent, pentru a ține seama de progresele științifice, prin Regulamentul (UE) nr. 1357/2014 al Comisiei (9), care se aplică de la 1 iunie 2015, și prin Regulamentul (UE) 2017/997 al Consiliului (10), care se aplică de la 5 iulie 2018. Regulamentele UE se aplică direct în statele membre, fără să fie nevoie să fie transpuse în legislația națională. Proprietățile periculoase sunt abordate în detaliu în anexa 3 la prezentul document.

În contextul clasificării deșeurilor, articolul 7 din DCD constituie temeiul juridic pentru întocmirea listei deșeurilor (a se vedea mai jos) și pentru punerea sa în aplicare. Statele membre pot introduce rubrici suplimentare în documentele naționale care să reflecte lista deșeurilor.

2.1.2. Lista europeană a deșeurilor (LD)

Decizia 2000/532/CE a Comisiei (11) stabilește lista europeană a deșeurilor (LD). LD este documentul fundamental pentru clasificarea deșeurilor. O versiune consolidată a LD există din anul 2000 și a fost revizuită prin Decizia 2014/955/UE a Comisiei (12), pentru a o adapta la progresele științifice și a o alinia la evoluțiile din legislația privind substanțele chimice. Fiind instituită printr-o decizie a UE, LD este obligatorie în toate elementele sale, se adresează statelor membre și nu trebuie transpusă în legislația națională. Unele state membre au publicat documente de orientare care reflectă LD pentru a veni în ajutorul întreprinderilor și al autorităților care pun în aplicare LD în statul membru respectiv, în special în cazurile în care statele membre invocă articolul 7 alineatul (2) sau alineatul (3), a se vedea caseta 2 de mai sus.

Clasificarea deșeurilor în conformitate cu LD înseamnă în primul rând că fiecare deșeu trebuie clasificat prin atribuirea unui număr din șase cifre (a se vedea în detaliu anexa 1).

O clasificare integrală și conformă permite întreprinderilor și autorităților competente să ia o decizie cu privire la caracterul periculos sau nu al deșeurilor (a se vedea în detaliu 2.3.1). În acest sens, LD recunoaște trei tipuri de rubrici:

2.1.3. Regulamentul privind transferurile de deșeuri (RTD)

Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 privind transferurile de deșeuri („Regulamentul privind transferurile de deșeuri” sau „RTD”) (13) transpune în legislația UE dispozițiile Convenției de la Basel și ale Deciziei C(2001) 107 final a OCDE. Regulamentul, care se aplică direct în toate statele membre, stabilește procedurile, condițiile și cerințele care trebuie îndeplinite în cursul transferurilor transfrontaliere de deșeuri, inclusiv al transferurilor între statele membre. În conformitate cu articolele 34 și 36 din regulament, se interzic exportul de deșeuri pentru o operațiune de eliminare în afara UE/AELS, precum și exportul de deșeuri periculoase din UE în orice țară care nu intră sub incidența deciziei OCDE.

Există două proceduri de control pentru transferul de deșeuri, și anume:

În contextul identificării deșeurilor în vederea aplicării procedurii și a documentației corecte, clasificarea deșeurilor se efectuează în conformitate cu listele conținute în anexele III-IV la RTD (listele încorporate de acorduri internaționale). Aceste liste prevăd o abordare în materie de clasificare diferită de cea din lista europeană a deșeurilor.

Cu toate acestea, clasificarea deșeurilor în conformitate cu DCD și cu LD este relevantă și în contextul Regulamentului privind transferurile de deșeuri, de exemplu ca un criteriu pe baza căruia se ia decizia dacă deșeurile pot fi exportate în anumite țări din afara UE cărora nu li se aplică decizia OCDE [articolul 36 alineatul (1) din RTD]. Clasificarea deșeurilor în conformitate cu rubricile enumerate în anexele III-IV (și anume Convenția de la Basel și codurile OCDE) și cu rubricile din LD (anexa V partea 2 din RTD) trebuie indicată în documentele de notificare și de circulație utilizate în cadrul procedurii de notificare și în conformitate cu instrucțiunile prevăzute la punctul 25 din anexa IC. De asemenea, identificarea deșeurilor trebuie efectuată în documentul prevăzut în anexa VII în cazul transferurilor de deșeuri care fac obiectul cerințelor generale de informare prevăzute la articolul 18.

În ceea ce privește transferurile de deșeuri care fac obiectul procedurii de notificare prealabilă și acord preliminar scris, codurile care trebuie utilizate pentru caracteristicile periculoase (coduri H) și operațiunile de tratare (coduri D și R) în documentele de notificare și de circulație (anexele IA și IB) sunt cele stabilite în anexele III și, respectiv, IV la Convenția de la Basel.

2.1.4. Directiva privind depozitele de deșeuri

Directiva 1999/31/CE privind depozitele de deșeuri („Directiva privind depozitele de deșeuri”) (14) cuprinde norme privind gestionarea, condițiile de autorizare, închiderea și întreținerea ulterioară a depozitelor de deșeuri. Decizia 2003/33/CE a Consiliului precizează criteriile de admitere a deșeurilor în diferitele categorii de depozite de deșeuri, astfel cum sunt specificate în Directiva privind depozitele de deșeuri.

Clasificarea deșeurilor ca periculoase în conformitate cu LD și cu anexa III la DCD este importantă și în sensul Directivei privind depozitele de deșeuri, întrucât deșeurile periculoase ar trebui, ca regulă generală, să fie eliminate în depozitele de deșeuri pentru deșeuri periculoase, iar deșeurile nepericuloase ar trebui să fie eliminate în depozitele de deșeuri pentru deșeuri nepericuloase sau inerte. Deșeurile periculoase stabile, nereactive pot fi eliminate în depozitele de deșeuri pentru deșeuri nepericuloase în cazul în care sunt îndeplinite condițiile stabilite în anexa II la Directiva privind depozitele de deșeuri și în CAD. Apendicele B la Decizia 2003/33/CE a Consiliului afirmă în mod clar rolul „caracterizării de bază” și concluziile care rezultă cu privire la periculozitatea deșeurilor și la admiterea deșeurilor în depozitele de deșeuri și ilustrează această abordare în figura 1.

Cu toate acestea, clasificarea deșeurilor ca periculoase sau nepericuloase, în conformitate cu principiile din DCD și în temeiul LD nu trebuie să fie confundată cu evaluarea deșeurilor în vederea stabilirii conformității lor cu criteriile de admitere a deșeurilor, astfel cum sunt prevăzute în anexa II la Directiva privind depozitele de deșeuri și în Decizia 2003/33/CE a Consiliului (Decizia privind criteriile de admitere a deșeurilor – CAD).

2.1.5. Directiva privind deșeurile provenite din industriile extractive (Directiva privind deșeurile extractive)

Obiectivul Directivei 2006/21/CE privind gestionarea deșeurilor din industriile extractive (denumită în continuare „Directiva privind deșeurile extractive”) (15) este de a garanta că deșeurile provenite din industriile extractive sunt gestionate într-un mod care împiedică sau reduce pe cât posibil orice efect negativ asupra mediului și orice risc pentru sănătatea umană. Cu toate că deșeurile provenite din industriile extractive, în cazul în care intră sub incidența Directivei privind deșeurile extractive, sunt excluse în mod explicit din sfera de aplicare a DCD [articolul 2 alineatul (2) litera (d) din DCD], clasificarea în conformitate cu LD este totuși relevantă: conform Directivei privind deșeurile extractive, operatorii trebuie să elaboreze un plan de gestionare a deșeurilor care să prevadă măsurile necesare pentru gestionarea corespunzătoare a deșeurilor relevante. În conformitate cu planul de gestionare a deșeurilor, gradul de periculozitate a deșeurilor provenite din industriile extractive ar trebui clasificat în conformitate cu criteriile din LD.

2.1.6. Regulamentul REACH

Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice („REACH”) (16) a intrat în vigoare în 2007. REACH este actul legislativ general privind substanțele chimice la nivelul UE, care se aplică substanțelor (ca atare, în amestecuri sau în articole). Scopul REACH este de a asigura un nivel ridicat de protecție a sănătății umane și a mediului, inclusiv promovarea unor metode alternative pentru evaluarea pericolelor pe care le prezintă substanțele, precum și libera circulație a substanțelor pe piața internă, asigurând totodată sporirea competitivității și a inovației. REACH definește și utilizează o serie de procese care au obiectivul primordial de a asigura utilizarea în siguranță a substanțelor chimice:

Este important de menționat că, în conformitate cu articolul 2 alineatul (2) din Regulamentul REACH, deșeurile (astfel cum sunt definite în DCD) nu sunt considerate a fi o substanță, un amestec sau un articol în conformitate cu REACH; REACH nu prevede obligații directe pentru producătorii sau deținătorii de deșeuri (deși stadiul de deșeu trebuie luat în considerare în raportul de securitate chimică care trebuie prezentat ca parte a dosarului de înregistrare pentru substanțele fabricate sau importate în UE în cantități de peste 10 t/an).

Cu toate acestea, informațiile referitoare la substanțele chimice care sunt generate și comunicate în contextul REACH, în special informațiile privind pericolele și privind utilizarea lor ulterioară în clasificare în conformitate cu Regulamentul CLP, sunt esențiale (a se vedea anexa 2) pentru clasificarea deșeurilor.

De remarcat că metodele de testare care trebuie utilizate în sensul Regulamentului REACH sunt indicate în Regulamentul (CE) nr. 440/2008 („Regulamentul privind metodele de testare”). Unele metode de testare prevăzute în acest regulament sau adaptările acestora pot fi aplicate în contextul clasificării deșeurilor.

2.1.7. Regulamentul privind clasificarea, etichetarea și ambalarea (Regulamentul CLP)

Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor (denumit în continuare „Regulamentul CLP”) (17) adaptează, pentru UE, sistemul internațional de clasificare a substanțelor chimice al Organizației Națiunilor Unite (Sistemul global armonizat – GHS). În acest context, regulamentul stabilește criterii detaliate pentru evaluarea substanțelor și determinarea clasificării gradului lor de pericol.

La fel ca Regulamentul REACH, articolul 1 alineatul (3) din Regulamentul CLP prevede că deșeurile nu sunt considerate substanțe, amestecuri sau articole; prin urmare, obligațiile prevăzute în Regulamentul CLP nu se aplică producătorilor sau deținătorilor de deșeuri.

Cu toate că anexa III la DCD se bazează pe Regulamentul CLP, ea nu conține o transpunere integrală, în oglindă, a fiecăruia dintre criteriile prevăzute în Regulamentul CLP. În schimb, în ceea ce privește clasificarea deșeurilor, ar trebui remarcat faptul că unele dintre criteriile HP din anexa III la DCD se referă în mod direct la clasele de pericol, categoriile de pericol, frazele de pericol și criteriile de clasificare asociate acestora prevăzute în Regulamentul CLP. Multe dintre rubricile în oglindă se referă în mod specific la „substanțe periculoase”. Clasificarea substanțelor se face în conformitate cu Regulamentul CLP, în timp ce prezența substanțelor periculoase conținute în deșeuri trebuie să fie evaluată în conformitate cu anexa III la DCD (a se vedea în detaliu 2.3.2 și anexa 3). În plus, tabelul 3.1 din anexa VI partea 3 la Regulamentul CLP prevede o serie de clasificări armonizate oficiale ale substanțelor. În cazul în care este disponibilă, o astfel de clasificare armonizată trebuie să fie utilizată pentru clasificarea deșeurilor (în ceea ce privește acest aspect specific, a se vedea anexa 2 secțiunea 2.1.1).

2.1.8. Regulamentul privind poluanții organici persistenți (Regulamentul POP)

Regulamentul (CE) nr. 850/2004 privind poluanții organici persistenți (Regulamentul POP) (18) are printre altele obiectivul de a asigura protecția mediului și a sănătății umane de anumite substanțe specificate care sunt transportate peste frontierele internaționale la distanțe mari de locul lor de proveniență, care persistă în mediu și care se pot bioacumula în organismele vii, prin punerea în aplicare a acordurilor internaționale relevante. Domeniul de aplicare al regulamentului este restrâns la substanțele enumerate în anexele la regulamentul respectiv.

Conform articolului 7 din Regulamentul POP, deșeurile care sunt formate din poluanți organici persistenți, care conțin sau sunt contaminate cu astfel de poluanți peste anumite valori-limită (limita de concentrație menționată la articolul 7 alineatul (4) litera (a) – așa-numita „valoare-limită scăzută din punctul de vedere al conținutului de POP”) (19), se elimină sau se recuperează, fără întârziere nejustificată și în conformitate cu dispozițiile Regulamentului POP în așa fel încât să se garanteze distrugerea sau transformarea ireversibilă a conținutului de poluant organic persistent, astfel încât deșeurile rămase și emisiile să nu prezinte caracteristicile poluanților organici persistenți. Se interzic operațiunile de eliminare sau de recuperare care pot duce la recuperarea, reciclarea, reclamarea sau reutilizarea poluanților organici persistenți.

La clasificarea rubricilor în oglindă, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2014/955/UE a Comisiei, trebuie să țină seama de existența anumitor POP. Deșeurile care conțin anumiți POP [astfel cum sunt indicați în anexa la LD (punctul 2 liniuța 3) (20)] în concentrații superioare pragurilor relevante din Regulamentul POP sunt considerate periculoase, fără să fie necesară o evaluare suplimentară (a se vedea exemplul din anexa 1 secțiunea 1.4.10).

A se reține că:

2.1.9. Directiva Seveso III

Directiva 2012/18/UE privind controlul pericolelor de accidente majore care implică substanțe periculoase („Directiva Seveso III”) (21) are drept obiectiv principal prevenirea accidentelor majore care implică substanțe periculoase și limitarea consecințelor acestora asupra sănătății umane și a mediului, cu scopul de a asigura un nivel ridicat de protecție pe întreg teritoriul Uniunii, într-o manieră consecventă și eficace.

Operatorii care manipulează substanțe periculoase ce depășesc anumite praguri sunt obligați să ia toate măsurile necesare pentru a preveni accidentele majore și a limita consecințele acestora. Cerințele includ furnizarea de informații către populația care ar putea fi afectată în cazul unui accident, furnizarea de rapoarte de securitate, instituirea unui sistem de management al securității și elaborarea unor planuri interne de urgență. Statele membre trebuie să se asigure, printre altele, că sunt instituite planuri de urgență pentru zonele învecinate și că sunt planificate măsuri de atenuare a efectelor.

Directiva Seveso III se aplică și deșeurilor, însă depozitele de deșeuri, inclusiv depozitarea subterană a deșeurilor, sunt excluse din domeniul de aplicare al Directivei Seveso III. Nota 5 din anexa I la Directiva Seveso III face trimitere la Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 (Regulamentul CLP) și menționează în mod explicit deșeurile:

3. PROCEDURI DE CLASIFICARE A DEȘEURILOR

3.1. Abordare generală cu privire la clasificarea deșeurilor

Evaluarea și clasificarea deșeurilor se aplică fiecărui flux distinct de deșeuri generat de un producător, în urma obținerii unui eșantion reprezentativ. În cazul în care se determină prezența mai multor tipuri de deșeuri, fiecare tip ar trebui să fie evaluat separat. În acest fel se garantează faptul că

Numai deșeurile municipale mixte provenite din gospodării sunt exceptate de la aceste cerințe.

Următorul capitol și următoarea diagramă (a se vedea Figura 2) oferă informații cu privire la abordarea generală în materie de clasificare a deșeurilor. Diagrama conține o trimitere la

După finalizarea primelor două etape descrise mai jos, ar trebui să se cunoască dacă:

3.1.1. Etapa 1: Se aplică DCD?

Înainte ca deșeurile să fie clasificate, trebuie să se verifice dacă se aplică DCD:

3.1.2. Etapa 2: Ce rubrică din LD se aplică?

LD cuprinde 20 de capitole (coduri de două cifre), împărțite în secțiuni (coduri de patru cifre) și rubrici (coduri de șase cifre).

Atribuirea unei anumite rubrici se face aplicând procedura de utilizare a listei deșeurilor. Această procedură creează o ordine de prioritate pentru capitole. O versiune adnotată a LD și procedura de utilizare a acesteia pot fi consultate în anexa 1.

Orice deșeu care poate fi identificat printr-o rubrică marcată cu asterisc (*) trebuie considerat periculos. Deșeurile definite de toate celelalte rubrici sunt considerate nepericuloase. Pentru a finaliza etapa 2 și a identifica rubrica sau rubricile aplicabile din LD,

Informații suplimentare privind atribuirea rubricilor ANH, AH, MH și MNH sunt prezentate în anexa 1 secțiunea 1.

3.2. Atribuirea rubricii MH sau MNH

Următoarele capitole ar trebui utilizate atunci când alegeți o rubrică în oglindă corespunzătoare. În plus, acestea pot fi utilizate și pentru a stabili proprietățile periculoase ale unui deșeu asociat cu o rubrică AH, întrucât aceste informații pot fi necesare pentru îndeplinirea dispozițiilor prevăzute la articolul 19 din DCD privind etichetarea corectă a deșeurilor periculoase (de exemplu, pentru completarea unui document de însoțire pentru circulația deșeurilor).

După finalizarea etapelor 3-5, ar trebui să se cunoască în cele din urmă dacă deșeul în cauză conține elemente periculoase și prezintă una sau mai multe proprietăți periculoase (de la HP 1 la HP 15) și/sau dacă acesta conține vreun POP relevant. Prin urmare, pe baza acestor informații, se poate decide dacă deșeurile sunt periculoase sau nepericuloase. Diagrama de mai jos prezintă etapele necesare și se referă la capitolele următoare (și la anexele corespunzătoare pentru mai multe detalii).

3.2.1. Etapa 3: Sunt disponibile suficiente informații cu privire la compoziția deșeurilor pentru a se stabili dacă prezintă proprietăți periculoase, fie prin efectuarea de calcule, fie prin efectuarea de teste în conformitate cu etapa 4?

Obținerea unor informații suficiente privind prezența și conținutul de substanțe periculoase în deșeuri, pentru a putea determina dacă deșeurile ar putea să prezinte vreuna dintre proprietățile periculoase de la HP 1 la HP 15, constituie un pas important în procesul de clasificare a deșeurilor. Indiferent de metoda aleasă pentru evaluarea existenței proprietăților periculoase (efectuarea de calcule sau teste), este necesar să se cunoască anumite informații cu privire la compoziția deșeurilor, conform descrierii din etapa 4. Există mai multe moduri de a colecta informații cu privire la compoziția relevantă a deșeurilor, la prezența substanțelor periculoase și la proprietățile periculoase potențiale pe care le prezintă acestea:

De îndată ce au fost culese informații cu privire la compoziția deșeurilor, devine posibil să se evalueze dacă substanțele identificate sunt clasificate ca fiind periculoase, adică dacă li se atribuie un cod de frază de pericol (a se vedea caseta 12). Pentru a stabili dacă substanțele conținute sunt clasificate ca periculoase și pentru a afla mai multe informații despre diferitele clase de pericol și categorii de substanțe în care pot fi încadrate în conformitate cu Regulamentul CLP, vă rugăm să consultați orientările prezentate în anexa 2.

Vă atragem atenția asupra faptului că, în cazul în care se are în vedere testarea directă a proprietăților periculoase (astfel cum se realizează, în mod obișnuit, pentru proprietățile periculoase fizice, a se vedea etapa 4), este posibil să nu fie necesară analiza chimică a deșeurilor în cauză. În schimb, celelalte surse de informații menționate anterior pot deja să indice dacă ar putea fi efectuată în mod rezonabil o testare directă țintită a anumitor proprietăți periculoase.

În cazul în care se are în vedere prelevarea de probe și analiza chimică a deșeurilor în cauză pentru a stabili compoziția lor chimică (de exemplu pentru a efectua calcule în vederea evaluării proprietăților periculoase, astfel cum se descrie în etapa 4), vă rugăm să consultați anexa 4.

Cei care se ocupă de clasificarea deșeurilor ar trebui să ia toate măsurile rezonabile pentru a stabili compoziția și proprietățile periculoase ale deșeurilor înainte de a ajunge la acest punct.

În cele din urmă, în cazul în care informațiile colectate cu privire la compoziția deșeurilor (ținând seama de toate opțiunile descrise mai sus) nu permit formularea unor concluzii sau evaluarea proprietăților periculoase pe care le prezintă deșeurile nici prin efectuarea de calcule, nici prin realizarea de teste ale deșeurilor, în conformitate cu etapa 4 următoare, operatorul ar trebui să ia în considerare clasificarea deșeurilor ca periculoase (dacă este necesar, după consultarea cu autoritatea competentă).

De remarcat că, deși sunt disponibile metode de testare directă pentru unele proprietăți periculoase, astfel cum se descrie în etapa 4, acestea nu sunt disponibile pentru toate proprietățile periculoase. Prin urmare, testarea directă nu poate fi utilizată pentru a clasifica pe deplin un deșeu cu o compoziție necunoscută ca fiind un deșeu nepericulos.

3.2.2. Etapa 4: Deșeul prezintă vreuna dintre proprietățile periculoase de la HP 1 la HP 15?

Astfel cum se menționează în capitolul 2.1.1 și se descrie în detaliu în anexa 3 la prezentul document, anexa III la DCD descrie 15 proprietăți ale deșeurilor (de la HP 1 la HP 15) care fac ca acestea să fie periculoase. Table 1 oferă o imagine de ansamblu a proprietăților periculoase menționate mai sus.

Tabelul 1

Proprietăți ale deșeurilor care fac ca acestea să fie periculoase (descriere preluată din DCD, anexa III)

Odată încheiată etapa 3, ar trebui să fie disponibile informații suficiente cu privire la compoziția deșeurilor în cauză. Aceasta înseamnă că ar trebui să fie disponibile suficiente informații cu privire la substanțele periculoase conținute în deșeuri și cu privire la modul lor de clasificare (de exemplu, dacă le este atribuit vreun cod relevant corespunzător unei fraze de pericol, în conformitate cu Regulamentul CLP) astfel încât să se poată aplica cel puțin una dintre următoarele metode pentru a determina dacă deșeurile prezintă proprietăți periculoase:

Anexa 3 oferă o descriere detaliată și orientări cu privire la modul de evaluare a proprietăților periculoase individuale de la HP 1 la HP 15 prin efectuarea de calcule sau teste.

În ceea ce privește metoda bazată pe efectuarea de calcule, e demn de remarcat faptul că valorile corespunzătoare conținutului de substanțe periculoase din deșeuri, astfel cum au fost determinate, de exemplu, prin prelevarea de probe și analiza chimică a deșeurilor în cauză, trebuie să fie comparate cu limitele de concentrație enumerate în anexa III la DCD. Aceste limite de concentrație se referă la starea deșeurilor la momentul clasificării deșeurilor, adică greutatea în stare proaspătă a deșeurilor. Cu toate acestea, multe dintre metodele analitice specifică rezultatele pe baza greutății uscate. Prin urmare, valorile analitice exprimate pe baza substanței uscate trebuie să fie corectate pentru a ține seama de conținutul de umiditate al deșeurilor, în vederea determinării concentrației substanței în deșeul inițial, astfel cum va fi gestionat ulterior. Clasificatorii de deșeuri ar trebui să fie conștienți de faptul că laboratoarele exprimă adesea rezultatele pe baza greutății uscate și, așadar, ar trebui să fie atenți pentru a se asigura că știu ce bază a fost utilizată pentru obținerea rezultatelor analitice. Clasificarea deșeurilor trebuie să se efectueze pe baza greutății umede (fie cum a rezultat din testele inițiale, fie cum a fost obținută prin convertire, pornind de la valoarea corespunzătoare substanței uscate). În plus, ar trebui să se remarce în mod explicit că articolul 7 alineatul (4) din DCD nu permite diluarea sau amestecarea deșeurilor pentru a reduce concentrațiile inițiale de substanțe periculoase.

A se remarca, de asemenea, că valorile-limită de concentrație definite în anexa III la DCD nu se aplică aliajelor de metale pure în forma lor masivă, în măsura în care acestea nu sunt contaminate cu substanțe periculoase. Informații suplimentare privind clasificarea aliajelor de metale pot fi găsite în anexa 1 secțiunea 1.4.6.

Orientări suplimentare cu privire la prelevarea de probe și analizele chimice ale deșeurilor în vederea utilizării metodei de calcul pot fi găsite în anexa 4.

În unele cazuri, pentru anumite proprietăți periculoase (de exemplu, proprietăți fizice precum HP 1 „Explozive”, HP 2 „Oxidante” și HP 3 „Inflamabile”), poate fi necesar să se efectueze teste directe pentru a se stabili dacă deșeurile prezintă o anumită proprietate periculoasă.

În conformitate cu anexa la lista europeană a deșeurilor,

În cele din urmă, în cazul în care deșeurile prezintă una sau mai multe dintre cele 15 proprietăți periculoase, trebuie atribuită rubrica MH corespunzătoare. În schimb, în cazul în care deșeurile nu prezintă nicio proprietate periculoasă, trebuie inițiată etapa 5 pentru a verifica dacă deșeurile conțin anumite POP în concentrații superioare valorilor-limită. Aceasta este ultima etapă înainte ca deșeurilor în cauză să li se poată atribui rubrica MH sau MNH.

3.2.3. Etapa 5: Este probabil ca deșeurile să conțină vreunul dintre POP indicați în anexa la lista europeană a deșeurilor (punctul 2 liniuța 3) sau se știe acest lucru?

Ultima etapă în clasificarea deșeurilor ca periculoase sau nepericuloase constă în a determina dacă deșeurile conțin vreunul din POP indicați în anexa la lista europeană a deșeurilor (punctul 2 liniuța 3), mai precis dacă valoarea corespunzătoare conținutului său de un anumit POP depășește valorile-limită relevante din Regulamentul POP. O prezentare detaliată, inclusiv o listă cu POP care trebuie avuți în vedere și limitele de concentrație respective, se regăsește în anexa 1 secțiunea 1.4.10.

În cazul în care deșeurile nu conțin POP relevanți sau conținutul de POP al acestora se situează sub limitele de concentrație, se atribuie rubrica MNH. În caz contrar, se atribuie rubrica MH.

(1) Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 312, 22.11.2008, p. 3).

(2) Decizia 2000/532/CE a Comisiei de stabilire a unei liste de deșeuri în temeiul Directivei 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 226, 6.9.2000, p. 3).

(3) Un exercițiu de consultare cu părțile interesate s-a derulat pe parcursul lunii iunie 2015, a se vedea http://ec.europa.eu/environment/waste/hazardous_index.htm La 30 iunie 2015 a avut loc la Bruxelles un atelier de lucru cu părțile interesate.

(4) Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 312, 22.11.2008, p. 3).

(5) Decizia 2000/532/CE a Comisiei de stabilire a unei liste de deșeuri în temeiul Directivei 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 226, 6.9.2000, p. 3).

(6) Comisia Europeană – Direcția Generală Mediu (2013): Ghid privind interpretarea principalelor dispoziții ale Directivei 2008/98/CE privind deșeurile, a se vedea http://ec.europa.eu/environment/waste/framework/pdf/guidance_doc.pdf

(7) Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (JO L 182, 16.7.1999, p. 1).

(8) Directiva 2010/75/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind emisiile industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) (JO L 334, 17.12.2010, p. 17).

(9) Regulamentul (UE) nr. 1357/2014 al Comisiei din 18 decembrie 2014 de înlocuire a anexei III la Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 365, 19.12.2014, p. 89).

(10) Regulamentul (UE) 2017/997 al Consiliului din 8 iunie 2017 de modificare a anexei III la Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește proprietatea periculoasă HP 14 „Ecotoxice” (JO L 150, 14.6.2017, p. 1).

(11) Decizia 2000/532/CE a Comisiei de stabilire a unei liste de deșeuri în temeiul Directivei 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 226, 6.9.2000, p. 3).

(12) Decizia 2014/955/UE a Comisiei din 18 decembrie 2014 de modificare a Deciziei 2000/532/CE de stabilire a unei liste de deșeuri în temeiul Directivei 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 370, 30.12.2014, p. 44).

(13) Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (JO L 190, 12.7.2006, p. 1).

(14) Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (JO L 182, 16.7.1999, p. 1).

(15) Directiva 2006/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind gestionarea deșeurilor din industriile extractive și de modificare a Directivei 2004/35/CE – Declarația Parlamentului European, a Consiliului și a Comisiei (JO L 102, 11.4.2006, p. 15).

(16) Regulamentul (CE) nr. 1907/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2006 privind înregistrarea, evaluarea, autorizarea și restricționarea substanțelor chimice (REACH), de înființare a Agenției Europene pentru Produse Chimice, de modificare a Directivei 1999/45/CE și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 793/93 al Consiliului și a Regulamentului (CE) nr. 1488/94 al Comisiei, precum și a Directivei 76/769/CEE a Consiliului și a Directivelor 91/155/CEE, 93/67/CEE, 93/105/CE și 2000/21/CE ale Comisiei (JO L 396, 30.12.2006, p. 1).

(17) Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2008 privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor, de modificare și de abrogare a Directivelor 67/548/CEE și 1999/45/CE, precum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1907/2006 (JO L 353, 31.12.2008, p. 1).

(18) Regulamentul (CE) nr. 850/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind poluanții organici persistenți și de modificare a Directivei 79/117/CEE (JO L 158, 30.4.2004, p. 7).

(19) Ar trebui menționat faptul că unele state membre ale UE aplică valori-limită mai stricte pentru anumite POP.

(20) Poluanții POP enumerați în LD sunt așa-numiții „POP vechi”. Astfel, numai deșeurile care conțin „POP vechi” în concentrații care depășesc valoarea-limită scăzută din punctul de vedere al conținutului de POP sunt clasificate ca fiind periculoase.

(21) Directiva 2012/18/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 iulie 2012 privind controlul pericolelor de accidente majore care implică substanțe periculoase, de modificare și ulterior de abrogare a Directivei 96/82/CE a Consiliului (JO L 197, 24.7.2012, p. 1).

(22) Directiva 2012/19/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 iulie 2012 privind deșeurile de echipamente electrice și electronice (DEEE) (JO L 197, 24.7.2012, p. 38).

(23) Directiva 2006/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 septembrie 2006 privind bateriile și acumulatorii și deșeurile de baterii și acumulatori și de abrogare a Directivei 91/157/CEE (JO L 266, 26.9.2006, p. 1).

(35) Pentru detalii, a se vedea Comisia Europeană Study to assess possibility of granting a derogation given to specific types of plastic and rubber waste in the EU waste list, studiu realizat de BIPRO, 2015.

(34) Jan J. C. Bart (2005): Additives in Polymers: Industrial Analysis and Applications, Wiley.

(32) Plastic Europe (2013): Plastics the facts 2013. An analysis of European latest plastics production, demand and waste data.

(31) Comisia Europeană, Centrul Comun de Cercetare (2014): End of waste criteria for waste plastics for conversion. Technical proposal. Final draft report, DG JRC, IPTS, Sevilla, Spania.

(25) Asphalt Insitute and Eurobitume (2015): The Bitumen Industry – A Global Perspective, document disponibil la adresa: http://eurobitume.eu/pdf/The_bitumen_industry/The_bitumen_Industry.html

(18) A se vedea documentul publicat de Agenția Europeană de Mediu (2014): Ozone-depleting substances 2013 – Aggregated data reported by companies on the import, export, production, destruction and feedstock and process agent use of ozone-depleting substances in the European Union, disponibil la adresa: http://www.eea.europa.eu/publications/ozone-depleting-substances-2013

(9) Informații suplimentare privind etapele de tratare și fracțiunile rezultate în urma tratării sunt disponibile în documentul elaborat de Ministerul Mediului și Transporturilor din Baden-Wuerttemberg (2003): Handbook „How to apply the European Waste List 2001/118/EC”, Stuttgart, Germania, publicat la adresa: http://abag-itm.de/fileadmin/Dateien/ABAG/Informationsschriften/Band_B/Band_B_englisch.pdf

(8) Pe baza documentului elaborat de Agenția pentru Resurse Naturale din Țara Galilor, de Agenția pentru Protecția Mediului din Scoția (SEPA), de Agenția pentru Mediu din Irlanda de Nord (NIEA) și de Agenția pentru Mediu din Regatul Unit (2015): DRAFT Waste Classification – Guidance on the classification and assessment of waste (1st edition 2015) Technical Guidance WM3, disponibil la adresa: https://www.gov.uk/government/publications/waste-classification-technical-guidance, denumit în prezentul document „Ghidul din Regatul Unit”.

(6) DRAFT Waste Classification – Guidance on the classification and assessment of waste (1st edition 2015) Technical Guidance WM3, document elaborat de Agenția pentru Resurse Naturale din Țara Galilor, de Agenția pentru Protecția Mediului din Scoția (SEPA), Agenția pentru Mediu din Irlanda de Nord (NIEA) și de Agenția pentru Mediu din Regatul Unit, disponibil la adresa: https://www.gov.uk/government/publications/waste-classification-technical-guidance

În mod obișnuit, aditivii relevanți din deșeurile de materiale plastice sunt, de exemplu, stabilizatori sau pigmenți (de exemplu, compuși de cadmiu, crom, plumb sau staniu, bisfenol A, compuși ai nonilfenolului), agenți de ignifugare (PCCS, PCCM, PBDE, HBCD etc.), plastifianți (ftalați, PCCS, PCCM etc.) și o gamă variată de alți aditivi care pot fi incluși în conținut (35) .

Ghidul din Regatul Unit oferă un exemplu de calcul pentru metil etil peroxid, care este prezentat în cele ce urmează. Un deșeu conține 2,9 % metil etil peroxid (C2H5-O-O-CH3) și 3 % peroxid de hidrogen. Concentrația peroxidului de hidrogen este > 1 % și ≤ 7 % (a se vedea criteriul de mai sus). Metil etil peroxidul are o masă moleculară de 76 g (astfel, „mi” este 76) și prezintă o grupa funcțională peroxi (astfel, „ni” este 1). La aplicarea acestor valori în formula „Oi (%) = Σ [16 × (ni × ci / mi)]” pentru o concentrație („ci”) de 2,9 % în deșeu, metil etil peroxidul are un conținut de oxigen disponibil (Oi) de 0,61 % (16 × 1 × 2,9/76). Aceasta depășește limita de oxigen disponibil de 0,5 % pentru criteriul (i), prin urmare trebuie să îi fie atribuită proprietatea periculoasă HP 1.

„Azbest” este denumirea mineralogică prin care se descriu anumiți silicați fibroși care aparțin grupului mineralogic al serpentinelor și amfiboliților, minerale care cristalizează în așa-numita formă azbestiformă. Mineralele care intră sub incidența acestei definiții sunt: amosit, crocidolit, antofilit, crisotil, actinolit sub formă de fibre și tremolit (21) .

Cu toate acestea, ar trebui reținut faptul că inventarul C & E face obiectul unor modificări regulate, iar informațiile pe care acesta le conține ar trebui să fie luate în considerare cu prudență (de exemplu, convergența clasificărilor pe substanțe este o activitate regulată continuă în cadrul inventarului C & E).

În plus, inventarul C & E este tradus în toate limbile UE.

Inventarul C & E (1) gestionat de ECHA poate fi utilizat pentru a căuta clasificarea substanțelor sau a grupurilor de substanțe care sunt relevante în contextul clasificării deșeurilor (și, dacă este cazul, pentru verificarea respectivelor informații). Acest inventar permite căutarea cu ușurință a clasificărilor armonizate pentru substanțe sau grupuri de substanțe, întrucât conține informații prevăzute în tabelul 3 din partea 3 a anexei VI la Regulamentul CLP. De asemenea, inventarul conține autoclasificările furnizate în cadrul înregistrării substanțelor conform REACH și notificările substanțelor neînregistrate (de exemplu, importatorii de substanțe în volume mici, care nu au obligația de a le înregistra). Atunci când în inventarul C & E nu există o clasificare armonizată și sunt raportate mai multe autoclasificări, baza de date a ECHA pentru substanțele înregistrate (2) poate veni în sprijinul informațiilor obținute din inventarul C & E.

informațiile identificate de producător sau de fabricant sunt insuficiente pentru a evalua respectiva clasă sau categorie de pericol [pe care le vor raporta ca „data lacking” (date insuficiente), „inconclusive” (neconcludente) sau „conclusive but not sufficient for classification” (concludente, dar insuficiente pentru clasificare)];

În numeroase cazuri, criteriul decisiv pentru atribuirea rubricilor MH sau MNH este prezența „substanțelor periculoase” în conformitate cu criteriile HP și cu pragurile aferente prevăzute în anexa III la DCD (consultați în detaliu anexa 3 la prezentul document). Regulamentul CLP al UE stabilește criteriile de evaluare a pericolelor fizice, a pericolelor pentru sănătatea umană și a pericolelor pentru mediu pe care le prezintă substanțele. O substanță periculoasă este o substanță căreia îi corespunde un cod al frazei de pericol atunci când este clasificată pe baza Regulamentului CLP. Informațiile privind codurile frazelor de pericol care corespund substanțelor pot fi obținute din clasificările armonizate, iar atunci când nu sunt disponibile, se pot obține parțial și din autoclasificări (utilizate sub responsabilitatea operatorului și sub rezerva examinării de către autoritățile competente, având în vedere faptul că autoclasificările nu sunt armonizate), astfel cum se descrie în următoarele secțiuni.

(44) Ar trebui reținut faptul că aceste limite trebuie înțelese în contextul celei de a treia ecuații din anexa la Regulamentul (UE) 2017/997. Dacă în același deșeu sunt prezente mai multe substanțe, clasificate în mai multe clase de pericol, prezența acestora în concentrații individuale (sau însumate), pe cod de clasă de pericol, sub limitele stabilite, ar putea să ducă în continuare la clasificarea deșeului ca fiind de tip HP 14, sub rezerva rezultatului obținut din aplicarea ecuației 3.

(39) Rețineți că INERIS a lucrat la elaborarea unei metode de testare pentru HP 12, a se vedea Hennebert P, Samaali I, Molina P. 2014. Waste hazard property HP 12 (emission of toxic gas in contact with water or an acid): proposition of method and first results. Lucrările celei de a 4-a Conferințe internaționale privind gestionarea deșeurilor industriale și periculoase. Chania (Grecia). 2-5.9.2014. 10 p. Versiune actualizată cu deciziile din 2014: Hennebert P. Rebischung F. 2015. De reținut și faptul că la capitolul 9 din USEPA „Test Methods for Evaluating Solid Waste, Physical/Chemical Methods. SW-846. EPA Publication” este prezentată o metodă pentru determinarea „reactivității”, care include emisiile de gaze toxice degajate în condiții de laborator.

(31) Orientări privind prepararea eșantionului în scopul testării mutagenității deșeului se găsesc în documentul: Guidelines for Preparing Environmental and Waste Samples for Mutagenicity (Ames) testing. Raportul 600/4-85/058 al Agenției pentru Protecția Mediului din SUA. Agenția pentru Protecția Mediului din SUA (1985).

(9) Mai multe informații referitoare la analiza rezervei acide/alcaline pot fi găsite în Orientările OCDE privind testarea substanțelor chimice, „Test No. 122 – Determination of pH, Acidity and Alkalinity”, test disponibil la adresa http://www.oecd-ilibrary.org/environment/test-no-122-determination-of-ph-acidity-and-alkalinity_9789264203686-en, sau în lucrarea elaborată de Young, J. R.; How, M. J.; Walker, A. P.; Worth, W. M. H. (1988): Classification as corrosive or irritant to skin of preparations containing acidic or alkaline substances, without testing on animals; England.

deșeuri care conțin una sau mai multe substanțe clasificate ca «acvatic cronic»1, 2, 3 sau 4, cărora le corespund codurile de pericol H410, H411, H412 sau H413 în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1272/2008, și suma concentrațiilor tuturor substanțelor clasificate ca «acvatic cronic» este mai mare sau egală cu limita de concentrație de 25 %. Substanțelor clasificate ca H410 li se aplică o valoare-limită de 0,1 % și substanțelor clasificate ca H411, H412 sau H413 li se aplică o valoare-limită de 1 %. [Σ c H410 + Σ c H411 + Σ c H412 + Σ c H413 ≥ 25 %]

Rețineți că opțiunile de testare in vitro existente privind proprietățile toxice pentru reproducere sunt foarte limitate. Metodele de testare prezentate în Regulamentul privind metodele de testare se bazează, în principal, pe testarea pe animale și, prin urmare, nu sunt adecvate. (28) Se poate recurge și la alte metode in vitro prezentate de alte surse, cum ar fi Laboratorul de referință al Uniunii Europene, ca alternative la testarea pe animale (29) .

Dacă se are în vedere testarea, se recomandă o combinație între analiza rezervei acide/alcaline și testarea in vitro. În Ghidul din Regatul Unit este prezentat un exemplu de integrare a analizei rezervei acide/alcaline și a testării in vitro într-un cadru general de testare.

(3) Este de remarcat faptul că, la nivelul statelor membre, există recomandări și exemple care pot oferi orientări suplimentare privind determinarea constituenților din deșeurile lichide și solide. De exemplu, o metodă pentru determinarea exhaustivă a elementelor și a substanțelor din deșeurile lichide și solide este propusă în „Caracterizarea deșeurilor – Determinarea elementelor și substanțelor din deșeuri”, descrisă în standardul experimental AFNOR XP X30-489. Acesta este un subiect de lucru supus votului la nivel european, sub titlul CEN/TC 292/WG 5 N 735 Determination of content of elements and substances in waste - experimental AFNOR Standard XP X30-489 (CEN/TC 292 N 1430), în vederea standardizării. Mai multe informații privind acest document se găsesc în lucrarea elaborată de Hennebert, P.; Papin, A.; Padox, J.-M.; Hasebrouck, B. (2013): The evaluation of an analytical protocol for the determination of substances in waste for hazard classification, Paris, Franța, disponibilă la adresa: http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0956053X13001554 În plus, pe lângă metodele și standardele CEN, documentul elaborat de Agenția pentru Protecția Mediului din SUA (2014), intitulat Test Methods for Evaluating Solid Waste (SW846), care este disponibil la adresa http://www3.epa.gov/epawaste/hazard/testmethods/sw846/online/index.htm, oferă informații privind eșantionarea și analizarea deșeurilor solide, astfel cum se aplică în SUA.

ANEXA 5

Surse și referințe externe

Bundesministerium für Umwelt, Naturschutz und Reaktorsicherheit (BMU) (2005): Hinweise zur Anwendung der Abfallverzeichnis-Verordnung vom 10.Dezmeber 2001, BGB1. I S. 3379, document disponibil la adresa: http://www.bmub.bund.de/fileadmin/bmu-import/files/abfallwirtschaft/downloads/application/pdf/avv_erlaeuterungen.pdf, accesare la 9.4.2015

Ministerul Mediului și Transporturilor din Baden-Wuerttemberg (2003): Handbook „How to apply the European Waste List 2001/118/EC”, Stuttgart, Germania, document disponibil la adresa: http://abag-itm.de/fileadmin/Dateien/ABAG/Informationsschriften/Band_B/Band_B_englisch.pdf, accesare la 2.4.2015

David O'Farrell, Consiliul Districtului Cumbria (2011): Dealing with tar bound arisings, lucrare disponibilă la adresa: http://www.soci.org/~/media/Files/Conference%20Downloads/2011/Recycling%20and%20Re%20using%20Asphalt%20Mar%2011/David_OFarrell_Presentation.ashx, accesare la 26.3.2015

Comisia Europeană – Direcția Generală Mediu (2013): Guidance on the interpretation of key provisions of Directive 2008/97/EC on waste, document disponibil la adresa http://ec.europa.eu/environment/waste/framework/pdf/guidance_doc.pdf, accesare la 1.4.2015

Comisia Europeană, Centrul Comun de Cercetare (2013): Directive 2012/18/EU of the European Parliament and of the Council on the control of major-accident hazards involving dangerous substances – Guidance on technical implementation issues, document disponibil la adresa: http://www.unece.org/fileadmin/DAM/env/documents/2013/TEIA/QA_2011_review_2013.pdf, accesare la 14.4.2015

Comisia Europeană, Centrul Comun de Cercetare (2014): End of waste criteria for waste plastics for conversion. Technical proposal. Final draft report, DG JRC, IPTS, Sevilla, Spania

Agenția Europeană pentru Produse Chimice (ECHA) (2017): Guidance on the application of the CLP Criteria, versiunea cea mai recentă (iulie 2017) fiind disponibilă la adresa: https://echa.europa.eu/documents/10162/23036412/clp_en.pdf/58b5dc6d-ac2a-4910-9702-e9e1f5051cc5

Agenția Europeană de Mediu (2014): Ozone-depleting substances 2013 – Aggregated data reported by companies on the import, export, production, destruction and feedstock and process agent use of ozone-depleting substances in the European Union, document disponibil la adresa: http://www.eea.europa.eu/publications/ozone-depleting-substances-2013, accesare la 13.4.2015

Agenția Europeană de Mediu (AEM) – Environmental Terminology and Discovery Service (ETSA) (2015), document disponibil la adresa: http://glossary.eea.europa.eu/, accesare la 4.7.2015

Hennebert, P.; Papin, A.; Padox, J.-M.; Hasebrouck, B. (2013): The evaluation of an analytical protocol for the determination of substances in waste for hazard classification, Paris, Franța, lucrare disponibilă la adresa: http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0956053X13001554, accesare la 31.7.2015

Ineris (2015): Waste Hazardous Assessment – Proposition of methods (version 2)

Openbare Vlaamse Afvalstoffen Maatschappij (OVAM) (2015): Europese afvalstoffenlijst EURAL Handleiding, Mechelen, Belgia

Agenția pentru Resurse Naturale din Țara Galilor, Agenția pentru Protecția Mediului din Scoția (SEPA), Agenția pentru Mediu din Irlanda de Nord (NIEA), Agenția pentru Mediu din Regatul Unit (2015): DRAFT Waste Classification – Guidance on the classification and assessment of waste (1st edition 2015) Technical Guidance WM3, document disponibil la adresa: https://www.gov.uk/government/publications/waste-classification-technical-guidance, accesare la 14.7.2015

Agenția pentru Protecția Mediului din SUA (2014): Test Methods for Evaluating Solid Waste (SW-846), document disponibil la adresa: http://www3.epa.gov/epawaste/hazard/testmethods/sw846/online/index.htm, accesare la 10.7.2015

Young, J. R.; How, M. J.; Walker, A. P.; Worth, W. M. H. (1988): Classification as corrosive or irritant to skin of preparations containing acidic or alkaline substances, without testing on animals; England