[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 20.11.2007

COM(2007) 727 final

COMUNICARE A COMISIEI

Reexaminarea procesului Lamfalussy Consolidarea convergenţei practicilor de supraveghere prudenţială

COMUNICARE A COMISIEI

Reexaminarea procesului LamfalussyConsolidarea convergen ţei practicilor de supraveghere prudenţială

1. INTRODUCERE

Un sector financiar dinamic şi sănătos este un element crucial pentru funcţionarea corectă a economiei europene şi pentru competitivitatea mondială. Serviciile financiare sunt extrem de importante pentru consumatorii şi companiile europene, indiferent de dimensiune, care doresc să dispună de o gamă largă de opţiuni financiare şi să se poată baza pe produse sigure şi de înaltă calitate, precum şi pe instituţii bine administrate şi supravegheate. În acest sens, este necesar un cadru european solid în materie de reglementare şi de supraveghere a sectorului financiar.

Lansarea procesului Lamfalussy în 2001 a vizat instituirea unui mecanism eficient pentru a demara convergenţa practicilor europene în domeniul supravegherii financiare şi pentru a permite legislaţiei comunitare în materie de servicii financiare să răspundă rapid şi flexibil la evoluţiile pieţelor financiare. În cadrul acestei noi abordări, reglementările financiare sunt elaborate la două niveluri .

La „Nivelul 1 ”, legislaţia cadru care stabileşte principiile de bază şi defineşte competenţele de execuţie este adoptată prin codecizie, în urma unui proces complet şi deschis de consultare, în concordanţă cu principiile unei mai bune legiferări.

În cadrul „ nivelului 2 ”, Comisia adoptă formal detaliile tehnice sub forma măsurilor de punere în aplicare, în urma votului comitetului de reglementare competent (Comitetul european pentru valori mobiliare, Comitetul bancar European şi Comitetul european pentru asigurări şi pensii ocupaţionale). În procesul aferent nivelului 2, Comisia ţine seama îndeaproape de poziţia Parlamentului European. Comisia este consiliată în vederea pregătirii din punct de vedere tehnic a măsurilor de punere în aplicare de comitete alcătuite din reprezentanţi ai organismelor naţionale de supraveghere, denumite comitete de „nivelul 3 ” - Comitetul european al inspectorilor bancari (CEBS), Comitetul european al inspectorilor de asigurări şi pensii ocupaţionale (CEIOPS) şi Comitetul autorităţilor europene de reglementare a pieţelor valorilor mobiliare (CESR). Aceste comitete instituite prin decizii ale Comisiei[1] au, de asemenea, o contribuţie importantă la punerea în aplicare consistentă şi convergentă a directivelor UE, asigurând atât o cooperare mai eficientă între autorităţile naţionale de supraveghere, cât şi convergenţa practicilor de supraveghere prudenţială. Acesta este „nivelul 3” al procesului. În cadrul „nivelului 4 ”, Comisia controlează transpunerea corectă şi în timp util a legislaţiei Uniunii Europene în dreptul naţional.

Această abordare a reglementării serviciilor financiare, structurată pe patru niveluri şi bazată pe comitologie, se aplică de mai mult de cinci ani în sectorul titlurilor de valoare şi de mai mult de doi ani în sectorul bancar şi al asigurărilor. Directiva 2005/1/CE, care a stabilit structura organizatorică a comitetelor competente în materie de servicii financiare, prevede obligaţia Comisiei de a desfăşura o reexaminare a procesului Lamfalussy până la sfârşitul lui 2007. Momentul acestei reexaminări este oportun. Pieţele financiare ale UE au suferit modificări importante în ultimii ani. Integrarea pieţelor financiare europene se accelerează. Activitatea instituţiilor financiare se desfăşoară într-o măsură din ce în ce mai semnificativă în afara pieţelor lor interne. Produsele financiare sunt administrate din ce în ce mai mult pe bază paneuropeană. Concentrarea pieţei se intensifică, la fel ca şi gradul de inovare şi de complexitate a produselor. Fuziunile şi achiziţiile au loc din ce în ce mai mult la nivel transnaţional şi transsectorial.

Turbulenţele recente ale pieţei au demonstrat cât de interconectate devin pieţele - şi impun cu şi mai mare urgenţă necesitatea adaptării cadrului de supraveghere prudenţială al UE la aceste noi realităţi ale pieţei.

În ciuda acestor realizări, există un consens în creştere cu privire la faptul că se impun anumite îmbunătăţiri practice, bazate pe elemente concrete, la nivelul funcţionării cadrului actual de supraveghere prudenţială. În octombrie 2007, Consiliul ECOFIN a convenit că trebuie luate măsuri suplimentare de dezvoltare a mecanismelor de asigurare a stabilităţii financiare transfrontaliere în UE. Ameliorarea cadrului Lamfalussy se impune ca element complementar al acestor măsuri. În octombrie, Grupul interinstituţional de monitorizare (IIMG) şi-a publicat raportul final de analiză a funcţionării comitetelor de nivel 3. De asemenea, Comitetul pentru servicii financiare ar trebui să prezinte un raport privind aspecte ale practicilor de supraveghere prudenţială pe termen lung şi convergenţa. Toate aceste rapoarte vor lansa o dezbatere la nivel politic, în vederea formulării unor recomandări concrete în 2008.

Această reexaminare prezintă anumite îmbunătăţiri practice, necesare şi realizabile ale procesului Lamfalussy. Ele vor încuraja o cooperare mai aprofundată între autorităţile naţionale de supraveghere şi vor asigura o mai mare coerenţă şi convergenţă în aplicarea măsurilor şi controlul acestei aplicări la nivel naţional. Comisia consideră că, în această etapă, schimbări instituţionale mai ambiţioase, cum ar fi acordarea unor competenţe independente de reglementare la nivelul 3, nu sunt fezabile, dat fiind, inter alia , dezacordul statelor membre şi al altor părţi interesate. Aceasta se datorează în special complexităţii mizei din sectorul financiar (în care există diferite mecanisme de supraveghere pentru bănci, asigurări şi titluri de valoare, precum şi diferite modele organizaţionale ale structurilor de supraveghere din statele membre). În acest context, schimbările propuse de prezenta comunicare sunt considerate esenţiale de către Comisie pentru a consolida în continuare cadrul actual de supraveghere prudenţială din UE.

2. EVALUARE GENERALă

În ansamblu, experienţa aplicării procesului Lamfalussy este una pozitivă – acest punct de vedere fiind împărtăşit de statele membre, de Parlamentul European[2], de participanţii de pe piaţă şi de autorităţile de reglementare. Ceteris paribus , procesul Lamfalussy a contribuit în mod semnificativ la dezvoltarea unui sistem european de reglementare mai flexibil şi a demarat pregătirile pentru o mai mare convergenţă şi cooperare în materie de supraveghere prudenţială. Procesul decizional general a devenit mai eficient, mai deschis şi mai rapid. În medie, perioada necesară adoptării primelor patru directive Lamfalussy a fost de 20 de luni, fiind net inferioară perioadei de negociere a directivelor precedente (de exemplu, patru ani pentru directiva privind serviciile de investiţii, între 1989 şi 1993).

Ritmul de evoluţie a procesului Lamfalussy diferă de la un sector la altul. În sectorul titlurilor de valoare , patru directive de nivel 1 şi douăsprezece măsuri de punere în aplicare de nivel 2 au fost adoptate în unanimitate şi cu sprijinul ferm al Parlamentului European. Acest lucru nu ar fi fost posibil în absenţa recomandărilor tehnice ale CESR. În sectorul bancar , directiva privind cerinţele de capital (2006/48/CE) permite modificarea prin decizii de comitologie a detaliilor tehnice care reflectă acordul în materie de reglementare de la nivelul G10. CEBS a adoptat douăsprezece orientări de nivel 3 pentru a asigura aplicarea convergentă a directivei privind cerinţele de capital. În sectorul asigurărilor , activitatea CEIOPS s-a concentrat pe consultanţa tehnică oferită Comisiei cu privire la propunerea Solvabilitate II [COM (2007) 361 final] şi la măsurile de punere în aplicare a acesteia. CEIOPS a ajutat Comisia şi la testarea impactului exerciţiului Solvabilitate II, realizând o serie de studii cantitative de impact.

Punerea în aplicare a procesului Lamfalussy a coincis cu o îmbunătăţire semnificativă a competitivităţii globale a pieţelor şi a serviciilor financiare din Europa. Calitatea metodei de reglementare a UE a jucat un rol important în crearea unui cadru dinamic, de natură să permită pieţelor de capital să se dezvolte şi să inoveze. În plus, abordarea bazată pe principii a activităţii de reglementare în UE influenţează convergenţa internaţională în contabilitate, servicii de investiţii, organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM), bănci (directiva privind cerinţele de capital) şi în alte domenii care oferă posibilitatea de a deţine o poziţie de prim rang în procesul de definire a unor standarde globale.

Un alt obiectiv esenţial al arhitecturii de reglementare este acela de a asigura o supraveghere prudenţială optimă, la costuri cât mai mici pentru societăţile financiare. În prezent, nu sunt disponibile estimări globale fiabile ale costurilor şi altor sarcini presupuse de supravegherea transnaţională şi transsectorială din domeniu. Prin urmare, Comisia a lansat un studiu care va examina mai aprofundat costurile suportate de societăţi în efortul de conformare la un număr limitat de directive UE. Rezultatul acestui studiu va fi disponibil în 2009. Pe baza rezultatelor acestui studiu, Comisia, în cooperare cu comitetele de nivel 3, va evalua dacă sunt necesare alte îmbunătăţiri şi în ce domenii.

3. AMELIORăRI ALE PROCESULUI LEGISLATIV şI ALE APLICăRII LEGISLAţIEI

3.1. Evaluarea situaţiei actuale

Au fost înregistrate progrese în concentrarea directivelor de nivel 1 pe norme şi principii generale – deşi unii critici susţin că actele de nivel 1 conţin încă prea multe detalii. Măsurile de nivel 2 au fost cântărite atent de Comisie şi se bazează pe consultanţa tehnică oferită de comitetele de nivel 3, precum şi pe consultările desfăşurate cu părţile interesate, pentru a se evita suprareglementarea. În plus, preocupările Parlamentului European cu privire la menţinerea unui echilibru instituţional adecvat la nivelul 2 au fost abordate în acordul din iulie 2006 privind o nouă procedură de reglementare cu control. Odată convenit domeniul tehnic de aplicare, Parlamentul European va putea să controleze măsurile (comitologie) „cvasilegislative” şi chiar să blocheze adoptarea acestora. De asemenea, cele trei instituţii ale UE au convenit că ar trebui conferite Comisiei competenţe de execuţie fără limită de timp, ceea ce înseamnă că actualele „clauze de caducitate” ( sunset clauses ) incluse în directivele privind serviciile financiare trebuie suprimate[3]. Pentru a elimina incertitudinea instituţională, respectarea acestui angajament înainte de sfârşitul lui 2007 este, în prezent, de cea mai mare importanţă.

3.2. Ordinea măsurilor de nivel 1 şi nivel 2

Ordinea în care s-au desfăşurat negocierile şi procesul de adoptare a legislaţiei cadru prin codecizie (nivelul 1) şi a măsurilor de punere în aplicare (nivelul 2) a generat anumite blocaje şi calendare nerealiste.

În practică, un segment semnificativ al perioadei de transpunere stabilit de legislaţia de nivel 1 este ocupat de pregătirea măsurilor de punere în aplicare, în absenţa cărora activitatea de transpunere a statelor membre nu poate avansa realmente. Cu toate acestea, o estimare a duratei procesului de negociere în cadrul nivelului 2 la momentul adoptării este hazardată. Au apărut, aşadar, dificultăţi în stabilirea unor termene rezonabile, atât pentru transpunerea actelor de către statele membre, cât şi pentru aplicarea lor de către industrie. Astfel, termenele de transpunere şi aplicare a directivei privind piaţa instrumentelor financiare (MiFID) au fost prelungite.

Comisia consideră că este esenţială o mai bună aliniere a calendarelor de adoptare şi transpunere a măsurilor legislative şi de punere în aplicare. Aceasta ar putea fi obţinută prin corelarea termenului de transpunere a întregului pachet legislativ cu adoptarea ultimelor măsuri de punere în aplicare identificate în legislaţia de nivel 1.

În mod similar, activitatea referitoare la măsurile 1 şi 2 ar trebui desfăşurată, pe cât posibil, în paralel, pentru a îmbunătăţi coerenţa juridică şi acordul în materie. Atenţia acordată măsurilor de nivel 2 într-un stadiu precoce al procesului va facilita negocierile asupra actului de bază şi va clarifica pentru colegislatori conţinutul esenţial al viitoarelor măsuri de punere în aplicare.

3.3. O mai bună legiferare

Procesul Lamfalussy reprezintă un pionierat în introducerea şi aplicarea cu stricteţe a unor principii solide de reglementare: abordarea de la bază spre vârf, consultările deschise, evaluarea impactului, participarea precoce şi efectivă a actorilor de pe piaţă, a organizaţiilor de consumatori, dar şi a autorităţilor naţionale de reglementare. Deschiderea şi transparenţa acestui proces au permis reducerea elementului arbitrar al reglementărilor, au îmbunătăţit calitatea şi au crescut transparenţa şi predictibilitatea elaborării politicilor în UE. Pentru a nu submina aceste realizări, este foarte important ca statele membre să se abţină în măsura posibilului de la adăugarea de norme naţionale la cele adoptate la nivel european (aşa-numita „suprareglementarea”). Reducerea drastică a suprareglementării şi utilizarea mai frecventă a regulamentelor (aşa cum a sugerat raportul Lamfalussy) va îmbunătăţi rezultatele în termeni de reglementare, în favoarea pieţei. Comisia va propune regulamente, ori de câte ori acest lucru este adecvat şi în cea mai mare măsură posibilă în cazul măsurilor de punere în aplicare. În ceea ce priveşte suprareglementarea, Comisia va continua aplicarea unei strategii solide, iniţiată prin articolul 4 din directiva de punere în aplicare a MiFID (2006/73/CE). Ar trebui ca statele membre să justifice temeinic în faţa Comisiei orice adăugiri sau completări aduse reglementărilor, în cazul în care beneficiază de această posibilitate.

Consultările

Consultările sistematice şi transparente au fost primite foarte favorabil de către părţile interesate. Cu toate acestea, în anumite situaţii, în special în cazul titlurilor de valoare, participanţii de pe piaţă au susţinut că perioadele de consultare au fost prea scurte. Comisia va analiza metode de asigurare a unui echilibru just între perioada dedicată consultărilor şi complexitatea tehnică a problemei în cauză.

Un proces transparent de elaborare a politicilor presupune şi transparenţa totală în ceea ce priveşte rezultatele consultărilor. Cu excepţia cazurilor în care este solicitat tratamentul confidenţial, publicarea sistematică a răspunsurilor ar trebui să devină practica normală. Comisia va publica rapoarte de sinteză ale audierilor organizate ca parte a consultărilor pe internet şi va invita comitetele de nivel 3 să urmeze aceeaşi practică. Comisia salută observaţiile primite cu privire la propunerile sale de proiect, indiferent de sursa acestora, dar, atunci când se propun soluţii alternative, acestea ar trebui însoţite de date economice suficiente şi persuasive – lucru care nu se întâmplă în prezent.

Evaluarea impactului

Evaluarea impactului este esenţială atât pentru a stabili necesitatea unei reglementări, cât şi pentru a asigura calitatea acesteia. În prezent, toate actele legislative de nivel 1 fac obiectul unei evaluări de impact realizate de Comisie. Dar conceptul de „o mai bună legiferare” este unul holistic – toate părţile trebuie să colaboreze pentru a obţine un rezultat optim. Comisia salută angajamentul reafirmat al Parlamentului European „ pentru efectuarea unor analize de impact atunci când se aduc modificări substanţiale propunerilor legislative ”[4]. De asemenea, Comisia va invita Consiliul, atunci când prezintă amendamente substanţiale, şi comitetele de nivel 3, atunci când consiliază Comisia, să anexeze la propunerile lor evaluări detaliate ale impactului.

Comisia consideră că, întrucât măsurile de punere în aplicare pot avea un impact semnificativ asupra unor diferite părţi interesate, este necesar să se ia cu atenţie în calcul realizarea unei evaluări a impactului pentru orice măsură importantă propusă la nivelul 2. Comisia va încerca, aşadar, să îşi extindă practica actuală de evaluare a impactului şi asupra măsurilor de punere în aplicare adoptate în cadrul acestor comitete.

3.4. Controlul aplicării la nivelul 4 – creşterea transparenţei procesului de transpunere

Introducerea procesului Lamfalussy nu a îmbunătăţit în mod semnificativ performanţa statelor membre în ceea ce priveşte transpunerea la timp a actelor legislative de nivel 1 şi 2. Comisia este în continuare preocupată de întârzierile în transpunerea directivelor europene, care au consecinţe negative pentru statele membre şi pentru pieţe. Un mic grup de state membre este în mod constant în întârziere.

Mai multe mecanisme de publicare a informaţiilor au fost instituite pentru a creşte transparenţa. De exemplu, articolul 144 din directiva privind cerinţele de capital include obligaţia autorităţilor competente de a face publice informaţii privind transpunerea directivei în dreptul naţional şi utilizarea opţiunilor şi drepturilor naţionale prevăzute de respectiva directivă. Pentru a facilita punerea în aplicare coerentă a acestei dispoziţii, CEBS a creat pe internet o structură destinată datelor făcute publice de autorităţile de supraveghere[5]. Cu toate acestea, întrucât directiva privind cerinţele de capital se aplică integral numai de la 1 ianuarie 2008, punerea sa în aplicare este încă în fază incipientă.

Comisia publică bilunar pe site-ul său tabele de punctaj, care indică rata transpunerii directivelor referitoare la planul de acţiune pentru serviciile financiare[6] şi a directivelor Lamfalussy de nivel 1 şi 2[7]. În mod similar, Comisia publică situaţia transpunerii MiFID, pe baza chestionarelor adresate de Comisie statelor membre.

În cursul perioadelor de transpunere, Comisia a colaborat intensiv cu administraţiile naţionale, inclusiv în cadrul unor ateliere de transpunere şi al întrunirilor bilaterale şi multilaterale, oferind orientare şi prin alte mijloace, cum ar fi recomandări de interpretare fără caracter obligatoriu şi module online de întrebări şi răspunsuri. Aceste practici vor continua. În plus, Comisia va lansa imediat procedura privind încălcarea dreptului comunitar în temeiul articolului 226 din Tratatul CE în cazul oricărui stat membru care prezintă întârzieri în procesul de punere în aplicare. De asemenea, Comisia se aşteaptă ca statele membre să furnizeze tabele de transpunere pentru a facilita verificările. În plus, în fiecare nouă propunere de directivă, Comisia va prevedea obligaţia prezentării unui tabel de corespondenţă.

4. COOPERAREA şI CONVERGENţA ÎN MATERIE DE SUPRAVEGHERE PRUDENţIALă

4.1. Evaluarea situaţiei actuale

Un obiectiv cheie al procesului Lamfalussy este consolidarea convergenţei şi cooperării în materie de supraveghere prudenţială. Acesta este unul dintre elementele cele mai inovatoare ale procesului.

Convergenţa practicilor de supraveghere prudenţială între statele membre ar trebui să conducă la soluţii coerente în ceea ce priveşte reglementarea şi supravegherea, precum şi la o aplicare coerentă pe teren. Atingerea acestui obiectiv ar presupune acordul autorităţilor de supraveghere de nivel 3 din UE asupra unor orientări comune fără caracter obligatoriu şi aplicarea acestora.

Există mai multe instrumente care permit consolidarea convergenţei şi cooperării în materie de supraveghere prudenţială. Acestea includ: medierea, delegarea sarcinilor, cerinţele de raţionalizare a rapoartelor şi mecanisme de schimb de informaţii şi date. De asemenea, programele de formare şi schimburile de personal la nivelul autorităţilor de supraveghere pot juca un rol important în dezvoltarea unei culturi comune în domeniul supravegherii prudenţiale.

În ciuda eforturilor comitetelor de nivel 3 de a crea instrumentele necesare atingerii acestui obiectiv, rezultatele nu au fost întotdeauna pe măsura aşteptărilor. Aspecte importante ale practicilor de supraveghere au fost afectate de blocaje inutile.

CESR a avut dificila misiune de a stabili un format comun de declarare a tranzacţiilor în cadrul directivei MiFID şi s-a confruntat cu unele întârzieri în ceea ce priveşte crearea mecanismului de schimb al rapoartelor de tranzacţie. În sectorul bancar, cadrul comun de declarare solicitat de miniştrii de finanţe a condus la un rezultat complex, în locul cadrului raţionalizat, simplificat şi omogen solicitat de piaţă. CEBS a întâmpinat dificultăţi în ceea ce priveşte convergenţa metodelor de tratament prudenţial al instrumentelor hibride şi ar prefera ca Comisia să treacă direct la adoptarea unei noi legislaţii. De asemenea, introducerea procedurilor de mediere nu a fost fructuoasă până în acest moment, întrucât aceste proceduri nu au fost folosite .

În anumite cazuri, comitetele de nivel 3 par a nu dispune de toate mijloacele necesare pentru a produce rezultatele aşteptate. Este necesară o voinţă politică mai puternică. Pe de altă parte, întrucât responsabilitatea autorităţilor de supraveghere este mai întâi naţională, este posibil ca aceştia să nu dispună de puteri sau de stimulente suficiente pentru a urmări obiectivul convergenţei la nivel european.

Comisia a identificat mai multe domenii de acţiune pentru a stimula convergenţa practicilor de supraveghere prudenţială şi se aşteaptă ca aceste schimbări să fie aplicate, în măsura posibilului, în cursul lui 2008.

4.2. Consolidarea nivelului 3

4.2.1. Consolidarea responsabilităţii politice a comitetelor de nivel 3

Comitetele de nivel 3 sunt responsabile în faţa Comisiei în măsura specificată în deciziile de instituire respective. Membrii acestor comitete sunt responsabili în faţa guvernelor lor şi/sau a parlamentelor naţionale. Numeroase autorităţi naţionale de supraveghere nu dispun de capacitatea de a-şi îndeplini sarcinile în cadrul nivelului 3. Dacă obligaţiile autorităţilor de supraveghere în temeiul dreptului naţional intră în conflict cu măsurile fără caracter obligatoriu din cadrul nivelului 3, acestea vor acorda prioritate obligaţiilor naţionale.

Dată fiind importanţa misiunii comitetelor de nivel 3 pentru convergenţa practicilor de supraveghere prudenţială la nivel comunitar, instituţiile europene ar trebui să îşi facă cunoscute aşteptările politice cu privire la principalele rezultate pe care le aşteaptă de la aceste comitete într-o perioadă standard (de ex., 2 ani), fără a compromite însă independenţa supravegherii financiare. De asemenea, instituţiile ar trebui să aibă posibilitatea de a evalua periodic performanţa comitetelor de nivel 3.

O procedură în două etape ar permite realizarea acestui obiectiv.

În primul rând , pe baza unui text al Comisiei - şi după consultarea prealabilă a comitetelor de nivel 3 - Parlamentul European şi Consiliul ECOFIN ar putea adopta împreună o scurtă declaraţie politică în care să precizeze principalele rezultate pe care le aşteaptă de la comitetele de nivel 3 în următoarea perioadă.

În al doilea rând , în cursul perioadei respective şi la sfârşitul acesteia, comitetele de nivel 3 vor raporta Comisiei, Parlamentului European şi Consiliului cu privire la realizările obţinute sau, după caz, vor trebui să explice motivele care le-au împiedicat să atingă obiectivele stabilite. În acest ultim caz, comitetele vor trebui să furnizeze explicaţii detaliate, inclusiv identificarea oricăror autorităţi de supraveghere recalcitrante. În cazul în care nu este posibilă realizarea niciunui progres cu privire la o anumită iniţiativă identificată în mandat, există trei posibilităţi, cu titlu de măsură practică: (i) continuarea practicilor curente, fără evoluţii suplimentare; (ii) trecerea măsurii la nivelul unei măsuri de comitologie adoptate de Comisie, presupunând că aceasta se află în sfera competenţelor delegate acesteia; (iii) în cazul în care nu sunt îndeplinite condiţiile pentru punctul (ii) şi în cazul în care chestiunea este suficient de importantă, se poate lua în calcul un amendament de nivel 1.

Această abordare generală ar mări presiunea politică aplicată asupra comitetelor de nivel 3 pentru a produce rezultate şi ar consolida puterea preşedinţilor acestor comitete. Acest lucru ar putea îmbunătăţi în mod semnificativ eficienţa procesului Lamfalussy şi ar mări presiunea de grup la nivelul membrilor comitetelor. Statul membru a cărui autoritate de supraveghere sau de reglementare se află în minoritate ar putea fi invitat să furnizeze explicaţii suplimentare.

La nivel naţional, această abordare ar trebui completată de includerea în cartele constitutive ale autorităţilor naţionale de supraveghere a cerinţei de cooperare cu celelalte autorităţi, în vederea consolidării convergenţei practicilor europene de supraveghere prudenţială. Comisia este de acord cu recomandarea IIMG, conform căreia „ definiţia misiunii autorităţilor de supraveghere competente ar trebui să fie completată cu sarcina clară de a sprijini procesul european de convergenţă ”. Consiliul ECOFIN a aprobat deja acest principiu în octombrie, când statele membre au fost invitate să decidă dacă să includă sau nu o dimensiune comunitară în mandatele naţionale ale autorităţilor de supraveghere şi să ţină seama de preocupările legate de stabilitatea financiară în toate statele membre înainte de sfârşitul lui 2007.

4.2.2. Consolidarea statutului juridic al comitetelor de nivel 3

Deciziile Comisiei de instituire a comitetelor de nivel 3 nu reflectă în mod suficient importanţa acestora pe o piaţă financiară europeană din ce în ce mai integrată. Misiunea fiecărui comitet variază uşor de la o decizie la alta, reflectând preocupările şi acordurile politice care evoluează în timp. În mod logic, toate cele trei decizii ar trebui să fie coerente.

În general, există trei tipuri de funcţii pe care comitetele trebuie să le exercite. Cu toate acestea, singura funcţie bine stabilită în toate cele trei decizii este cea consultativă. În schimb, contribuţia comitetelor la punerea coerentă în aplicare şi rolul lor în convergenţa practicilor de supraveghere prudenţială sunt menţionate doar în cazul CEBS şi al CEIOPS. Cerinţa consolidării cooperării în materie de supraveghere prudenţială pentru comitetele de nivel 3 este menţionată doar în cazul CEBS.

Apar astfel unele inconveniente. De exemplu, întrucât din decizia de instituire a CESR lipseşte referinţa la convergenţa şi cooperarea în materie de supraveghere prudenţială, rolul acestui comitet nu poate fi evocat în directivele de nivel 1.

Comisia va analiza modificările care ar trebui aduse cadrului juridic actual. Opţiunile includ (i) modificarea deciziilor Comisiei de instituire a comitetelor de nivel 3, pentru a uniformiza funcţiile acestora din motive de coerenţă şi convergenţă intersectorială şi (ii) modificarea directivelor relevante de nivel 1 pentru a consolida în mod semnificativ cerinţele în materie de cooperare şi competenţele de supraveghere prudenţială conferite comitetelor de nivel 3. Un prim pas a fost făcut odată cu propunerea pentru directiva Solvabilitate II, care face trimitere explicită la CEIOPS în partea dispozitivă şi conferă acestui comitet sarcini de mediere şi o putere de decizie specifică[8]. Comisia va studia modul în care această abordare ar putea fi aplicată în cazul CEBS şi CESR.

4.3. Stabilirea unei încrederi reciproce pentru a garanta o mai bună punere în aplicare – obstacole practice la nivel european şi naţional

4.3.1. Procesele decizionale în cadrul comitetelor de nivel 3

Ca regulă generală, cartele adoptate de comitetele de nivel 3 prevăd că deciziile se iau prin consens. Acest principiu se aplică adoptării de standarde/orientări, precum şi deciziilor privind punerea în aplicare a proiectelor operaţionale. Singura excepţie de la luarea deciziilor prin consens se referă la avizele tehnice prezentate Comisiei, atunci când deciziile pot fi luate cu majoritate calificată. Până în prezent, comitetele de nivel 3 au acţionat în general pe bază de consens şi nu au utilizat niciodată posibilitatea votului cu majoritate calificată.

Deciziile luate prin consens au o forţă considerabilă. Cu toate acestea, aceste decizii pot conduce la soluţii de tip „cel mai mic numitor comun” sau, în cel mai rău caz, la nicio soluţie. Atunci când nu pot ajunge la o soluţie prin consens, comitetele apelează la Comisie pentru a găsi soluţii la probleme foarte tehnice uneori, cum ar fi anumite aspecte legate de aplicarea celor mai bune norme de execuţie ale MiFID, modalităţile de supraveghere ale sucursalelor sau declararea tranzacţiilor.

Este esenţială creşterea în continuare a eficienţei şi eficacităţii procedurilor decizionale ale comitetelor de nivel 3. Acestea ar putea introduce în cartele lor votul cu majoritate calificată pentru toate avizele prezentate Comisiei şi pentru orice măsură care vizează convergenţa practicilor europene de supraveghere prudenţială. Consiliul şi Parlamentul European ar trebui să convină asupra unei declaraţii comune conform căreia comitetele de nivel 3 îşi vor modifica în acest sens propriile proceduri decizionale. Dacă acest lucru nu este posibil, ca alternativă, deciziile Comisiei de instituire a comitetelor de nivel 3 ar putea fi modificate în acest sens.

De asemenea, Comisia consideră că ar fi util ca respectivele comitete de nivel 3 să ajungă la un „acord” în rândul membrilor, în temeiul căruia membrii aflaţi în minoritate vor fi de acord să aplice voinţa majorităţii. Un astfel de angajament ar putea include o clauză de salvgardare, care autorizează membrii de nivel 3 să nu aplice orientările/standardele fără caracter obligatoriu, în anumite circumstanţe clar definite, de exemplu în cazul în care măsura propusă depăşeşte sfera competenţelor juridice naţionale. În astfel de cazuri, membrul în cauză al comitetului ar putea fi obligat să furnizeze motivele juridice ale nerespectării recomandării sau orientării respective, iar membrii vizaţi ai comitetului ar trebui să ofere explicaţii clare în rapoartele de nivel 3 prezentate instituţiilor europene şi să facă publice aceste explicaţii.

În cazul în care un membru al comitetului nu se conformează măsurii aprobate de comitetul de nivel 3 şi nici nu îndeplineşte condiţiile de excludere de la aplicarea acestei decizii (sau chiar refuză să se conformeze sau să ofere explicaţii), Comisia invită comitetul de nivel 3 să prevadă în carta sa o formă de sancţiune disciplinară.

4.3.2. Punerea în aplicare la nivel naţional

Indiferent de forma lor, deciziile adoptate la nivelul 3 nu au caracter obligatoriu. Comitetul înţelepţilor a apreciat că, deşi lipsite de caracter obligatoriu, aceste decizii „ au o autoritate considerabilă ”. Cu toate acestea, situaţia de până acum a fost diferită. Experienţa a arătat că măsurile convenite la nivelul 3 nu au fost aplicate în mod suficient de sistematic în practicile cotidiene de supraveghere prudenţială ale autorităţilor naţionale de supraveghere[9]. La aceasta se adaugă şi faptul că anumite autorităţi de reglementare emit la nivel naţional orientări divergente în raport cu orientările convenite de comitetele de nivel 3. Inflaţia de orientări astfel rezultată este o sursă de confuzie pentru operatorii de pe piaţă; afectează integrarea pieţelor şi pune în pericol aplicarea eficientă a legislaţiei comunitare. Prin urmare, Comisa consideră că autorităţile de reglementare ar trebui să se abţină de la adoptarea de măsuri suplimentare în domeniile în care au fost emise orientări de nivel 3.

Deşi nu este fezabil din punct de vedere politic să se confere comitetelor de nivel 3 anumite puteri independente de reglementare, problema practică este cum trebuie procedat pentru ca autorităţile de reglementare şi de supraveghere din statele membre să se conformeze măsurilor de nivel 3 pe baza unor instrumente fără caracter obligatoriu. Statele membre ar trebui să solicite autorităţilor lor de reglementare/supraveghere să convină asupra aplicării depline a standardelor şi orientărilor comune de nivel 3 şi să afirme acest lucru într-o declaraţie ECOFIN.

4.3.2.1. Puterile autorităţilor naţionale de supraveghere şi sancţiuni

Legislaţia referitoare la anumite servicii financiare conţine o listă cu puterile minime pe care trebuie să le deţină autorităţile de supraveghere. Aceasta se întâmplă mai ales în sectorul titlurilor de valoare. Directiva bancară conţine o listă cu puterile specifice extinse acordate autorităţilor de supraveghere. Autorităţile naţionale de supraveghere, în special cele din sectorul titlurilor de valoare, nu trebuie să dispună de puteri identice de supraveghere prudenţială pentru a pune în aplicare atât directivele UE, cât şi standardele/orientările de nivel 3. În schimb, trebuie să dispună de puteri minime şi de instrumente necesare şi suficiente (inclusiv sancţiuni) pentru a-şi îndeplini obligaţiile. Acesta este un aspect esenţial al unei relaţii eficiente între statele membre de origine şi cele gazdă.

Comisia şi comitetele de nivel 3 analizează măsura în care există o convergenţă suficientă a normelor, puterilor şi practicilor între statele membre. Primele rezultate indică divergenţe semnificative în ceea ce priveşte atât puterile juridice naţionale, cât şi modul de exercitare practică a acestora. În special, sfera de aplicare a puterilor de sancţionare şi a penalizărilor variază considerabil. De exemplu, valorosul inventar cu privire la puterile autorităţilor de supraveghere în temeiul directivelor privind prospectele de emisiune şi abuzul de piaţă, realizat de Grupul de control al CESR în iunie 2007, indică diferenţe considerabile între statele membre în acest domeniu.

Pentru a rezolva această problemă, Comisia va iniţia un amplu studiu intersectorial cu privire la puterile de supraveghere prudenţială şi sistemele de sancţiuni aplicabile în sectorul bancar, al titlurilor de valoare şi al asigurărilor, în vederea identificării cazurilor în care dezechilibrul puterilor poate submina cooperarea autorităţilor de reglementare. În plus, Comisia va studia necesitatea consolidării dispoziţiilor privind puterile minime de supraveghere prudenţială din legislaţia de nivel 1. Este necesar un grad mai mare de convergenţă în ceea ce priveşte sancţiunile, la fel cum este necesară o dezbatere politică pentru a stabili dacă, la nivel general, sistemele europene de sancţionare sunt, în general, prea laxe.

4.3.2.2. Independenţa operaţională a autorităţilor naţionale de supraveghere

Un sistem eficient de supraveghere europeană implică responsabilităţi şi obiective clare ale autorităţilor de supraveghere, precum şi obligaţia acestora de a-şi desfăşura activităţile în mod transparent, independent şi responsabil.

Există patru dimensiuni principale ale independenţei operaţionale: instituţională, de reglementare, de supraveghere şi bugetară. În primul rând, în exercitarea puterilor şi funcţiilor lor, autorităţile de supraveghere trebuie să fie independente atât de autorităţile politice, cât şi de interferenţe comerciale. În al doilea rând, autorităţile de supraveghere ar trebui să dispună de o autonomie suficientă în stabilirea normelor prudenţiale tehnice. În al treilea rând, autorităţile de supraveghere ar trebui să fie în măsură să îşi exercite judecata şi puterile în mod independent şi nediscriminatoriu în ceea ce priveşte acordarea de licenţe, inspecţiile, sancţionarea şi măsurile de executare. În cele din urmă, autorităţile de supraveghere ar trebui să beneficieze de suficientă flexibilitate în stabilirea necesarului lor bugetar.

Deşi independenţa şi responsabilitatea autorităţilor de supraveghere au o importanţă din ce în ce mai mare, aceste evoluţii sunt eclipsate de faptul că, în anumite regiuni ale UE, responsabilii politici nu acordă uneori independenţă operaţională deplină acestor autorităţi.

Această situaţie poate fi îngrijorătoare. Comisia va sensibiliza statele membre cu privire la situaţia la nivel comunitar şi le va invita să adopte aceste principii de bază, care să permită garantarea independenţei operaţionale a autorităţilor naţionale de supraveghere. Comisia va monitoriza progresele înregistrate în sensul independenţei operaţionale şi nu va ezita să propună acţiunile adecvate, în cazul în care nu se obţin pe termen scurt rezultate semnificative.

4.3.2.3. Cooperarea între autorităţile de reglementare din statul de origine şi din statul gazdă

Delegarea sarcinilor şi responsabilităţilor este un instrument important de optimizare a funcţionării supravegherii prudenţiale transnaţionale şi a cooperării între autorităţile de supraveghere din UE. După cum a subliniat şi Comitetul economic şi financiar, delegarea ar putea stimula ţările gazdă să semneze un acord de cooperare, care ar putea fi pus în aplicare în cazul unei potenţiale crize financiare.

Pentru a putea funcţiona, delegarea transnaţională necesită dispoziţii juridice. Comisia studiază introducerea unor dispoziţii juridice specifice pentru a permite autorităţilor de supraveghere să delege unele funcţii autorităţii de supraveghere dintr-un alt stat membru, astfel cum prevede directiva privind cerinţele de capital (articolul 131) şi articolul 13 din directiva privind prospectele de emisiune (2003/71/CE).

Cooperarea între autorităţile de reglementare din statul de origine şi din statul gazdă ar trebui dezvoltată în continuare la nivelul supravegherii grupurilor active la scară transnaţională. În supravegherea bancară se desfăşoară activităţi de această natură încă din 1992 şi ele sunt preconizate în legătură cu sucursalele, în cadrul MiFID. Pentru a completa legislaţia existentă, comitetele de nivel 3 ar trebui să joace un rol cheie în promovarea încrederii reciproce şi în crearea unor condiţii echitabile de interacţiune. Acest deziderat s-ar putea realiza, de exemplu, prin elaborarea unor memorandumuri multilaterale de înţelegere între autorităţile de supraveghere şi/sau elaborarea unor modele comune de astfel de memorandumuri, care să se concentreze pe aplicarea practică a anumitor dispoziţii ale actelor legislative de nivel 1 şi 2. În sectorul bancar, Comisia studiază posibile modificări ale echilibrului între statul de origine şi statul gazdă în directiva privind cerinţele de capital. Consiliul ECOFIN din octombrie 2007 a invitat Comisia să examineze eventuale îmbunătăţiri vizând clarificarea naturii şi a sferei obligaţiilor juridice ale autorităţilor de supraveghere în materie de schimb de informaţii şi cooperare, urmărind în acest context: consolidarea drepturilor legate de informaţii şi participarea ţărilor gazdă, clarificarea rolului autorităţilor de supraveghere pe bază consolidată şi facilitarea implicării în timp util a autorităţilor relevante în situaţiile de criză. Comisia va analiza dacă sunt necesare modificări legislative şi va raporta în acest sens Comitetului economic şi financiar până la sfârşitul lui 2007. Este inclusă aici şi consolidarea cerinţelor juridice de colaborare în materie de supraveghere prudenţială şi de schimb de informaţii.

De asemenea, consolidarea rolului şi puterilor autorităţii de supraveghere „lider” în instituţiile financiare transnaţionale[10] poate aduce îmbunătăţiri semnificative ale actualului sistem de supraveghere. Directiva privind cerinţele de capital conţine măsuri iniţiale pentru băncile transnaţionale. Comisia trebuie să se asigure că rolul şi puterile autorităţii de supraveghere „lider” urmează evoluţiile pieţei şi că sunt actualizate şi consolidate, acolo unde este cazul. Prin urmare, Comisia intenţionează să prezinte propuneri legislative în vederea consolidării puterilor autorităţii de supraveghere „lider” în grupurile bancare transnaţionale în octombrie 2008. Aceste ajustări vor extinde puterile actuale pentru a include decizii aparţinând „pilonului 2” şi cerinţe de raportare ale grupurilor bancare şi ale societăţilor de investiţii transnaţionale. Consolidarea rolului unei autorităţi de supraveghere „lider” a unui grup financiar transnaţional este strâns legată de funcţionarea corespunzătoare a unui „colegiu” incluzând toate autorităţile de supraveghere vizate din ţara gazdă care se ocupă de grupul respectiv.

4.4. Colegii ale autorităţilor de supraveghere

Supravegherea transnaţională de grup şi convergenţa în sistemul comunitar de supraveghere s-ar îmbunătăţi considerabil, dacă ar exista colegii ale autorităţilor de supraveghere care să faciliteze cooperarea autorităţilor care asigură supravegherea unor anumite societăţi transnaţionale. Experienţa de până acum este una pozitivă în sectorul bancar şi conceptul se dezvoltă şi în sectorul asigurărilor. Colegiile oferă o bază solidă pentru rezolvarea problemelor curente apărute la nivelul competenţelor statului de origine şi ale statului gazdă. Elaborând politici comune de evaluare a riscurilor şi punând în comun, în acelaşi timp, date relevante privind grupul financiar în cauză, colegiile ar putea acţiona ca forum capabil să reacţioneze la primele semnale de presiune dintr-o anumită instituţie, gestionând astfel mai bine crizele apărute, aşa cum a sugerat Comitetul economic şi financiar. De asemenea, colegiile formate din autorităţi de supraveghere ar putea încuraja utilizarea mai frecventă a delegării funcţiilor şi responsabilităţilor.

Funcţionarea optimă a acestor colegii presupune o bază juridică în directivele UE şi anumite modificări ale abordării curente. Sunt necesare proceduri decizionale interne clare, aplicabile în cazurile în care nu se ajunge la niciun acord. De asemenea, ar trebui impusă obligaţia ca toţi participanţii să respecte deciziile colegiului. Comitetele de nivel 3 ar trebui să elaboreze un set de standarde comune privind funcţionarea colegiilor, responsabilităţile autorităţii de supraveghere „lider” şi autorităţile de supraveghere asociate din statul gazdă.

4.5. Cooperarea transsectorială

Cooperarea transsectorială între comitetele de nivel 3 se bazează pe un protocol comun de cooperare semnat de CESR, CEBS şi CEIOPS în noiembrie 2005. Cooperarea este prevăzută numai în cazurile în care acţiunea comună ar produce o valoare adăugată, adică atunci când (i) există un risc ridicat de caracter arbitrar prejudiciabil al reglementării, (ii) cooperarea transsectorială poate genera avantaje evidente la nivelul desfăşurării eficiente a activităţilor de supraveghere prudenţială şi (iii) cooperarea dintre comitetele de nivel 3 ar putea produce o eficientizare reală. Comitetele de nivel 3 au convenit asupra unor programe comune anuale de activitate încă din 2006.

Începând cu 2006, conglomeratele financiare au constituit una dintre priorităţile programelor comune anuale de activitate. În 2006, comitetele de nivel 3 au înfiinţat un comitet provizoriu de lucru pentru conglomeratele financiare (IWCFC). IWCFC funcţionează şi în prezent şi desfăşoară activităţi legate de anumite mandate, dar este prea devreme să se decidă dacă este nevoie de îmbunătăţiri. În lunile următoare, Comisia va examina funcţionarea directivei privind conglomeratele financiare (2002/87/CE) şi intenţionează să abordeze statutul IWCFC.

O altă prioritate a Comisiei este elaborarea unor standarde comune de raportare. În cadrul programului comun de activitate pe 2007, comitetele de nivel 3 vor elabora un raport cu această temă şi vor analiza argumentele în favoarea unor măsuri suplimentare.

4.6. Gestionarea crizelor

Toate cele trei comitete de nivel 3 ar trebui să se asigure că sunt pregătite să acţioneze eficient şi colectiv în cazul unei perturbări grave a pieţei sau al unei crize financiare. Ar trebui elaborate proceduri rapide de informare în situaţie de criză, astfel încât toate autorităţile de supraveghere din UE să fie la curent cu evoluţia situaţiei.

4.7. Resurse şi buget

Comitetele de nivel 3 sunt finanţate de membrii lor, care contribuie anual la bugetele comitetelor în funcţie de regulamentele interne de procedură care definesc modul de calcul al contribuţiilor şi modalităţile de plată. Cu toate acestea, comitetele de nivel 3 sunt solicitate din ce în ce mai mult să finanţeze proiecte derivând din obligaţiile legale care decurg din cadrul comunitar de reglementare. Un exemplu în acest sens este finanţarea funcţionării zilnice a mecanismului de schimb al rapoartelor de tranzacţie creat de CESR în conformitate cu directiva MiFID.

De asemenea, este necesară crearea unei culturi comune a supravegherii financiare în toate domeniile prudenţiale. O soluţie practică ar putea fi elaborarea de către comitetele de nivel 3 a unei structuri de formare comune, transsectoriale şi paneuropene. O astfel de structură ar trebui să permită personalului autorităţilor naţionale de supraveghere să îşi aprofundeze cunoştinţele despre procesele comunitare de reglementare, să facă schimb de experienţă practică privind activităţile zilnice din domeniul supravegherii şi să elaboreze practici comune.

Promovând o cultură comună a supravegherii prudenţiale în UE, programele comune de formare ar putea fi extinse treptat pentru a include funcţionari din ţări terţe în curs de elaborare a sistemelor proprii de reglementare. Participarea lor la programele de formare ar viza sensibilizarea în raport cu sistemul european de reglementare şi îmbunătăţirea cunoştinţelor lor în acest sens, contribuind astfel la promovarea abordării comunitare de reglementare ca cea mai bună practică internaţională de creare a unei reţele durabile a autorităţilor de resort de la nivel mondial.

Comisia consideră că un anumit sprijin financiar ar putea fi util în a încuraja convergenţa practicilor europene de supraveghere prudenţială, cu condiţia respectării dispoziţiilor bugetare şi de reglementare existente la nivelul UE. Comisia examinează modalităţile de contribuţie la finanţarea proiectelor specifice care decurg din obligaţiile legale în temeiul directivelor existente, precum şi a programelor de formare intersectorială destinate în primă fază autorităţilor de supraveghere din UE şi ulterior celor din ţările terţe. Comisia va examina intenţiile comitetelor de nivel 3, iar dacă acestea pot fi realizate în funcţie de constrângerile bugetare şi de reglementare existente, va prezenta o propunere concretă în 2008.

5. CONCLUZII

Turbulenţele recente de pe pieţele financiare au demonstrat în mod clar că acestea sunt din ce în ce mai interconectate şi mai globalizate. Deşi riscurile erau foarte difuze, sectorul financiar european a fost afectat. Din fericire, nu au fost înregistrate până în prezent consecinţe sistemice majore la nivel transnaţional. Acest episod recent subliniază încă o dată necesitatea adoptării unei abordări convergente la nivel mondial în materie de reglementare şi supraveghere, caracterizată de norme prudenţiale sigure şi de o abordare coerentă în domeniul supravegherii. Comitetele de nivel 3 şi autorităţile naţionale de supraveghere au un rol esenţial în acest sens. Printre chestiunile pe care Comisia le va analiza în 2008, împreună cu alte părţi interesate la nivel comunitar şi internaţional, şi care prezintă relevanţă pentru prezenta comunicare, se numără convergenţa practicilor de supraveghere din sectorul financiar şi, în special, necesitatea de a găsi o modalitate de consolidare a cooperării între autorităţile de supraveghere.

Prin urmare, Comisia invită Consiliul, Parlamentul European şi comitetele de nivel 2 şi 3 să aprobe, cu titlu prioritar, iniţiativele descrise în prezenta comunicare, în vederea atingerii unui grad mai mare de convergenţă a practicilor de supraveghere prudenţială în Uniunea Europeană. Comisia intenţionează să monitorizeze în permanenţă punerea în aplicare a acestor iniţiative şi funcţionarea de ansamblu a cadrului Lamfalussy, pentru a se asigura că acesta rămâne adaptat evoluţiilor pieţei şi scopului pentru care a fost creat.

[pic]

ANNEX II: Achievements

Securities

Level 1 "framework" legislation

- Directive of the European Parliament and of the Council of 21 April 2004 on markets in financial instruments amending Council Directives 85/611/EEC and 93/6/EEC and Directive 2000/12/EC of the European Parliament and of the Council and repealing Council Directive 93/22/EEC (2004/39/EC)

- Directive of the European Parliament and of the Council of 28 January 2003 on insider dealing and market manipulation (market abuse) (2003/6/EC)

- Directive of the European Parliament and of the Council of 4 November 2003 on the prospectus to be published when securities are offered to the public or admitted to trading and amending Directive 2001/34/EC (2003/71/EC)

- Directive of the European Parliament and of the Council of 15 December 2004 on the harmonisation of transparency requirements in relation to information about issuers whose securities are admitted to trading on a regulated market and amending Directive 2001/34/EC (2004/109/EC)

Level 2 "implementing" legislation

- Commission Directive of 22 December 2003 implementing Directive 2003/6/EC of the European Parliament and of the Council as regards the definition and public disclosure of inside information and the definition of market manipulation (2003/124/EC)

- Commission Directive of 22 December 2003 implementing Directive 2003/6/EC of the European Parliament and of the Council as regards the fair presentation of investment recommendations and the disclosure of conflicts of interest (2003/125/EC)

- Commission Regulation of 22 December 2003 implementing Directive 2003/6/EC of the European Parliament and of the Council as regards exemptions for buy-back programmes and stabilisation of financial instruments ((EC) No 2273/2003)

- Commission Directive of 29 April 2004 implementing Directive 2003/6/EC of the European Parliament and of the Council as regards accepted market practices, the definition of inside information in relation to derivatives on commodities, the drawing up of lists of insiders, the notification of managers’ transactions and the notification of suspicious transactions (2004/72/EC)

- Commission Regulation of 29 April 2004 implementing Directive 2003/71/EC of the European Parliament and of the Council as regards information contained in prospectuses as well as the format, incorporation by reference and publication of such prospectuses and dissemination of advertisements ((EC) No 809/2004)

- Commission Directive of 8 March 2007 laying down detailed rules for the implementation of certain provisions of Directive 2004/109/EC on the harmonisation of transparency requirements in relation to information about issuers whose securities are admitted to trading on a regulated market (2007/14/EC)

- Commission Directive of 10 August 2006 implementing Directive 2004/39/EC of the European Parliament and of the Council as regards organisational requirements and operating conditions for investment firms and defined terms for the purposes of that Directive (2006/73/EC)

- Commission Regulation of 10 August 2006 implementing Directive 2004/39/EC of the European Parliament and of the Council as regards record-keeping obligations for investment firms, transaction reporting, market transparency, admission of financial instruments to trading, and defined terms for the purposes of that Directive ((EC) No 1287/2006)

Level 3 measures

- Stabilisation and Allotment – European Supervisory Approach; CESR/02-020b (9/4/2002)

- A European Regime of Investor Protection – The Harmonisation of Conduct of Business Rules; CESR/01-014d (9/4/2002)

- A European Regime of Investor Protection – The Professional and Counterparty Regimes; CESR/02-098b) (8/7/2002)

- Standards for Alternative Trading Systems; CESR/02-086b (8/7/2002)

- Standard No. 1 on Financial Information; CESR/03-073 (1/3/2003)

- Recommendation for additional guidance regarding the implementation of International Financial Reporting Standards (IFRS); CESR/03-323e (31/12/2003)

- Standard No. 2 on Financial Information - Co-ordination of enforcement activities; CESR / 03-317c (22/04/2004)

- Standards for securities clearing and settlement systems in the European Union; CESR/04-561 (4/4/2006) (22/10/2004)

- CESR’s guidelines for supervisors regarding the transitional provisions of the amending UCITS Directives (2001/107/EC and 2001/108/EC); CESR/04-434b (3/02/2005)

- CESR’s recommendations for the consistent implementation of the European Commission’s Regulation on Prospectuses nº 809/2004; CESR/05-054b (10/02/2005)

- Market Abuse Directive - Level 3 – first set of CESR guidance and information on the common operation of the Directive; CESR/04-505b (11/05/2005)

- CESR Recommendation on Alternative Performance Measures; CESR/05-178b (03/11/2005)

- CESR’s guidelines to simplify the notification procedure of UCITS; CESR/06-120b (29/06/2006)

- CESR's Level 3 Guidelines and recommendations on Publication and Consolidation of markets data; CESR/07-043 (09/02/2007)

- CESR's Level 3 Recommendations on the List of minimum records under Article 51(3) of the MiFID Implementing Directive; CESR/06-552c (09/02/2007)

- CESR's guidelines concerning eligible assets for investment by UCITS; CESR/07-044 (19/03/2007)

- Guidelines - CESR Level 3 Guidelines on MiFID Transaction reporting; CESR/07-301 (29/05/2007)

- Recommendations - Inducements under MiFID; CESR/07-228b (29/05/2007)

- Q&A on Best Execution; CESR/07-320 (29/05/2007)

- Protocol on MiFID Passport Notifications; CESR/07-317 (29/05/2007)

- Recommendations - The passport under MiFID; CESR/07-337 (29/05/2007)

- Market Abuse Directive - Level 3 – second set of CESR guidance and information on the common operation of the Directive to the market; CESR/06-562b (12/07/2007)

- Guidelines - Level 3 guidelines on the classification of hedge fund indices as financial indice; CESR/07-434 (17/07/2007)

Banking

Level 3 measures

- CEBS Guidelines on prudential filters for regulatory capital (21/12/2004)

- CEBS Guidelines on supervisory disclosure (1/11/2005)

- CEBS Guidelines on financial reporting (recast of 15/12/2006; amendments of 24 July 2007) (16/12/2005

- CEBS Guidelines on common reporting (recast of 16/10/2006) (13/1/2006)

- CEBS Guidelines on the recognition of external credit assessment institutions (20/1/2006)

- CEBS Guidelines on supervisory review process (25/1/2006)

- CEBS Guidelines on supervisory cooperation for cross-border banking and investment firm groups (25/1/2006)

- CEBS Guidelines on validation (04/04/2006)

- CEBS technical guidelines on interest rate risk in the banking book (03/10/2006)

- CEBS Guidelines on outsourcing (14/12/2006)

- CEBS Additional technical guidelines on concentration risk (14/12/2006)

- CEBS Additional Guidelines on stress testing (14/12/2006)

Insurance

Level 3 measures

- CEIOPS Guidelines for Coordination Committees in the Framework of the Insurance Groups Directive; CEIOPS-DOC-02/05 (February 2005)

- CEIOPS Recommendations regarding the Implications of the IAS/IFRS Introduction for the Prudential Supervision of Insurance Undertakings; CEIOPS-DOC-05/05 (September 2005)

- Statement on the Role of the Lead Supervisor; CEIOPS-DOC-07/06 (December 2006)

ANNEX III

MAIN ACTIONS PROPOSED IN THE COMMUNICATION

GENERAL |

Abolition of sunset clauses in financial services legislation | European Parliament, Council | End 2007 |

Publication of study on costs of compliance | Commission | 1st half 2009 |

ADOPTION OF LEGISLATION – LEVELS 1 AND 2 |

Future alignment of transposition deadlines for directives and implementing measures | Commission, European Parliament, Council | Ongoing |

Extension of impact assessment to implementing measures | Commission | Ongoing |

Impact assessments for any substantive amendments in the legislative process and the technical advice by the Level 3 Committees | Council, Level 3 Committees | Ongoing |

Limitation of any regulatory additions ("goldplating) and obligation to justify to the Commission | Member States | Ongoing |

Systematic publication of responses to consultation and summary reports of hearings organised as part of consultations on the internet | Commission, Level 3 Committees | Ongoing |

SUPERVISORY COOPERATION AND CONVERGENCE – LEVEL 3 |

Adoption of political statement indicating the main achievements expected from the Level 3 Committees | Commission, European Parliament, Council | Starting in 2008 |

Regular reporting on the achievement of these objectives | Level 3 Committees | Starting in 2008 |

Inclusion of the requirement to cooperate with other supervisors at European level in the constitutive charters of national supervisors | Member States / Commission | 1st half 2008 |

Reinforcement of the legal status of the Level 3 Committees (possible modification of Commission decisions setting up the three Level 3 Committees / changes in framework Level 1 legislation) | Commission, European Parliament , Council | 2008 |

Extension of the qualified majority voting in decision-making of the Level 3 Committees | Level 3 Committees / Commission | 1st half 2008 |

Political commitment to the full application of Level 3 common standards and guidelines | Level 3 Committees, Member States |

Cross-sectoral survey on supervisory powers and systems of sanctions and assessment of the need to reinforce the provisions on minimum supervisory powers in the framework legislation | Commission | End 2008 |

Political debate on operational independence of national supervisors | Commission / Member States | 1st half 2008 |

Introduction of explicit legal provisions in financial services directives to allow supervisors to delegate tasks to another Member State’s supervisor | European Parliament, Council, Commission | End 2008 |

Legislative proposal to strengthen the powers of the 'lead' supervisor for cross-border banking groups | Commission | October 2008 |

Development of a set for common standards for the operation of the colleges for cross border operations | Level 3 Committees | 1st half 2008 |

Report on the development of common reporting standards | Level 3 Committees | End 2007 |

Decision on possibility and modalities of contributing to the financing of Level 3 Committees | Commission | End 2008 |

[1] Deciziile Comisiei 2001/527/CE, 2004/5/CE şi 2004/6/CE de instituire a CESR, CEBS şi respectiv CEIOPS.

[2] Raportul Parlamentului European privind o mai bună legiferare în UE (A6-0273/2007), alineatele (18)-(19).

[3] JO C 255, 21.10.2006, p. 1, punctul 3.

[4] Rezoluţie privind politica serviciilor financiare (2007)0338.

[5] Comisia a introdus o dispoziţie similară în propunerea pentru Solvabilitate II, articolul 30.

[6] http://ec.europa.eu/internal_market/finances/actionplan/index_en.htm#transposition

[7] http://ec.europa.eu/internal_market/securities/transposition/index_en.htm

[8] CEIOPS are obligaţia de a media între supraveghetori, în cazul în care aceştia nu pot cădea de acord asupra validării unui model de risc intern al unei societăţi de asigurări; poate lua decizii cu caracter obligatoriu pentru a identifica autoritatea care trebuie să îşi asume funcţiile şi responsabilităţile de „supraveghetor de grup” al unui grup transnaţional de asigurare.

[9] Gradul de convergenţă a practicilor de supraveghere prudenţială obţinut de CEBS a fost evaluat de sector ca fiind mai degrabă nesatisfăcător (Studiu online de evaluare a performanţelor CEBS 2006-2007).

[10] Denumită „rol de supraveghere consolidată” în directiva privind cerinţele de capital, „autoritatea coordonatoare de supraveghere” în directiva privind conglomeratele financiare şi „supraveghetorul de grup” în propunerea Solvabilitate 2.