RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU privind constituirea unui fond european pentru utilizările minore în domeniul produselor fitosanitare /* COM/2014/082 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU privind constituirea unui fond european pentru utilizările minore în domeniul produselor fitosanitare Rezumat Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 reglementează introducerea pe piață a produselor fitosanitare (PPP) și conține dispoziții speciale pentru aplicarea și autorizarea așa-numitelor utilizări minore. Acestea sunt utilizări ale produselor fitosanitare care nu sunt sustenabile din punct de vedere economic pentru industria fitosanitară, dar care sunt importante pentru cultivatori. Regulamentul solicită Comisiei să prezinte un raport Parlamentului European și Consiliului privind constituirea unui fond european pentru utilizările minore, însoțit, dacă este cazul, de o propunere legislativă. Obiectivele raportului sunt: furnizarea de informații privind situația utilizărilor minore astfel cum sunt raportate de către statele membre și organizațiile părților interesate; prezentarea strategiei prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 în ceea ce privește utilizările minore; prezentarea opțiunilor de acțiune avute în vedere în studiul preliminar finanțat de Comisie; informarea Parlamentului European și a Consiliului cu privire la concluziile Comisiei referitoare la o posibilă propunere legislativă privind constituirea unui fond european pentru utilizările minore. Utilizările minore sunt legate, în principal, de culturile minore, care sunt evaluate împreună la aproximativ 70 de miliarde EUR pe an, reprezentând 22 % din valoarea totală a producției agricole vegetale a UE. S-a estimat că impacturile directe asupra sectorului agricol (și anume, o pierdere a producției agricole vegetale și costuri adiționale de cultivare pentru fermieri) reprezintă peste 1 miliard EUR pe an. În plus, majoritatea statelor membre consideră utilizările minore atât de importante încât, în prezent, sunt deja alocate fonduri structurale și forță de muncă în valoare de aproximativ 8 milioane EUR pentru a aborda acest aspect. Comisia notează că principalele cauze ale problemei utilizărilor minore sunt: absența stimulentelor economice pentru a solicita autorizarea produselor fitosanitare; disponibilitatea neomogenă a produselor fitosanitare pentru utilizări minore, întrucât stimulentele economice și necesitățile variază în rândul statelor membre; accesul dificil și utilizarea complicată a căilor de reglementare pentru a obține extinderea utilizării pentru terți; lipsa informațiilor referitoare la inițiativele existente în alte state membre. Au fost luate în considerare patru opțiuni de acțiune de către Comisie: (1) Nicio finanțare din partea Comisiei. (2) Reinstalarea grupului de experți al UE privind utilizările minore. (3) Finanțarea parțială de către Comisie a unui mecanism de coordonare (secretariat tehnic) constând într-un secretariat central independent care să coordoneze activitatea între statele membre și părțile interesate. (4) Finanțarea parțială de către Comisie a unui mecanism de coordonare (secretariat tehnic) și a unor proiecte specifice. Colectarea opiniilor statelor membre și ale părților interesate a indicat o cerere clară pentru constituirea unei acțiuni coordonate la nivel european (96 % din respondenții la sondajul general lansat de FCEC sunt pentru; 4 % au răspuns „nu știu”). Nu a fost exprimat niciun interes pentru opțiunile 1 sau 2. În timp ce factorii de decizie politică au sprijinit, în marea lor majoritate, opțiunea 3, o preferință clară pentru opțiunea 4 a fost indicată de către cultivatori și industria fitosanitară. Constatând că o coordonare la nivel european este esențială pentru soluționarea problemei utilizărilor minore, constatând că statele membre au depus deja eforturi la nivel național și constatând că în prezent sunt derulate o serie de activități la nivel local ale părților interesate, Comisia propune constituirea unui grup de coordonare. Comisia consideră că, pe termen scurt și mediu, ar fi suficientă crearea unei platforme de coordonare, la care Comisia este pregătită să contribuie din punct de vedere financiar în baza articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009. După ce mecanismul va fi constituit și va deveni operațional, Comisia va evalua funcționarea acestuia, precum și rezultatele obținute și poate propune alte măsuri adecvate. CUPRINS 1. Introducere 5 1.1. Contextul raportului și cadrul european de reglementare 5 1.2. Obiectivele raportului 6 2. Produsele fitosanitare și utilizările minore 6 2.1. Problema 6 2.2. Importanța economică a utilizărilor minore 8 2.3. Inițiative existente la nivelul UE și în statele membre 9 2.4. Utilizările minore în țările din afara UE 10 3. Strategia pentru utilizările minore în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1107/2009 10 3.1. Disponibilitatea armonizată a produselor fitosanitare 11 3.2. Stimulente pentru industrie 11 3.3. Extinderea autorizațiilor 12 3.4. O claritate îmbunătățită 12 3.5. Fondul european pentru utilizările minore 13 4. Opțiunile de politică analizate 13 5. Concluzii 14 1. Introducere 1.1. Contextul raportului și cadrul de reglementare al UE Introducerea pe piață a produselor fitosanitare în Uniunea Europeană este reglementată prin Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 21 octombrie 2009. Regulamentul, care a abrogat Directiva 91/414/CEE a Consiliului la 14 iunie 2011, prevede o evaluare cuprinzătoare a riscurilor și o procedură de autorizare pentru substanțele active și pentru produsele care conțin astfel de substanțe. Substanțele active care urmează să fie folosite drept produse fitosanitare sunt evaluate și aprobate la nivelul UE, în timp ce produsele fitosanitare individuale care conțin substanțele respective sunt evaluate și autorizate de către statele membre pentru culturi și dăunători specifici conform unor norme armonizate. Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 plasează accentul pe așa-numitele „utilizări minore”, care reprezintă utilizări ale produselor fitosanitare pe suprafețe de cultivat prea mici pentru ca industria să investească în solicitarea unei autorizații profitabile a unui produs. Utilizările minore vizează, în principal, culturile minore sau foarte mici (incluzând cea mai mare parte a culturilor de legume, fructe, pepiniere și flori) și se estimează că acestea valorează în total până la 70 de miliarde EUR pe an, reprezentând 22 % din valoarea totală a producției agricole vegetale a UE. Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 definește la articolul 3 alineatul (26) o utilizare minoră după cum urmează: „Utilizare minoră înseamnă utilizarea unui produs fitosanitar într-un anumit stat membru pe plante sau produse vegetale care: - nu au o răspândire largă în respectivul stat membru; sau - au o răspândire largă, pentru a face față unei necesități fitosanitare cu caracter excepțional.” Dacă nu există o cerere din partea industriei pentru o utilizare specifică a unui produs, nu se poate realiza o evaluare și nu se poate elibera o autorizație, ceea ce conduce în multe cazuri la o lipsă de opțiuni fitosanitare. Lipsa de produse fitosanitare autorizate afectează, în principal, culturile minore, dar este relevantă, de asemenea, în cazul culturilor majore, pentru dăunători sau boli mai puțin comune. Problema utilizărilor minore afectează, de asemenea, producția organică, deoarece niciun produs fitosanitar, inclusiv cele care pot fi folosite în agricultura organică, nu este scutit de la procedura evaluării și autorizării. Majoritatea statelor membre sunt preocupate de aspectele legate de utilizările minore, iar pe durata discuțiilor purtate anterior adoptării Regulamentului (CE) nr. 1107/2009, o mare parte a acestora și unele părți interesate au solicitat stimulente sub forma unui fond european pentru coordonarea acțiunilor europene în vederea abordării aspectului utilizărilor minore. Comisia Europeană a finanțat în 2011 un studiu preliminar pentru raportul respectiv[1] care este disponibil pe website-ul acesteia[2]. 1.2. Obiectivul raportului Raportul vizează: furnizarea de informații privind situația utilizărilor minore astfel cum sunt raportate de către statele membre și organizațiile părților interesate; prezentarea strategiei prevăzute în Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 în ceea ce privește utilizările minore; prezentarea opțiunilor de acțiune avute în vedere în studiul preliminar finanțat de Comisie; informarea Parlamentului European și a Consiliului cu privire la concluziile Comisiei referitoare la o posibilă propunere legislativă privind constituirea unui fond european pentru utilizările minore. 2. Produsele fitosanitare și utilizările minore 2.1. Problema Lipsa opțiunilor fitosanitare pentru utilizările minore era cunoscută încă dinainte de 1991, atunci când a fost prevăzut primul cadru de reglementare al UE privind produsele fitosanitare în Directiva 91/414/CEE. Directiva stabilea deja două dispoziții principale pentru a crește disponibilitatea produselor fitosanitare pentru fermieri și pentru a consolida armonizarea pe teritoriul UE. Dispozițiile respective se refereau la posibilitatea a) de a recunoaște reciproc într-un stat membru autorizațiile acordate într-un alt stat membru și b) de a extinde autorizațiile existente la utilizările minore, prin intermediul unui dosar redus. Cu toate acestea, în pofida dispozițiilor Directivei 91/414/CEE, situația utilizărilor minore nu s-a îmbunătățit. Acest lucru s-a datorat, în special: reducerii semnificative a substanțelor aprobate la nivelul UE, rezultată, de exemplu, în urma programului de revizuire a substanțelor active existente derulat în perioada 1993-2009. Programul a condus la retragerea a aproximativ 70 % din substanțele active care existau pe piață înainte de 1993; utilizarea foarte limitată a instrumentelor de simplificare pentru utilizările minore prevăzute în Directiva 91/414/CEE (și anume, recunoașterea reciprocă și extinderea la utilizările minore); lipsa stimulentelor pentru ca industria să prezinte un dosar pentru autorizarea utilizărilor minore[3]. Întrucât autorizațiile sunt acordate de către statele membre și nu există o imagine de ansamblu la nivelul UE cu privire la utilizările minore, este dificilă furnizarea unor estimări referitoare la numărul total de utilizări fără soluții fitosanitare. FCEC a identificat peste 1 400 de cazuri (cultură x dăunători) fără niciun produs fitosanitar autorizat, iar lista nu este completă. De asemenea, Comisia a colectat date privind 4 culturi din 4 state membre, iar analiza acestora indică în mod clar o scădere substanțială a numărului de autorizații fitosanitare eficiente disponibile pentru culturile minore în perioada 1990-2010, astfel cum este ilustrat în graficul 1. Pentru 30 dintre cei 209 dăunători și boli identificate pe cele patru culturi folosite în cadrul studiului, nu a fost disponibil niciun produs fitosanitar pentru controlul acestora. Mai mult, 161 de organisme dăunătoare nu au avut niciun produs fitosanitar autorizat disponibil în cel puțin unul dintre cele patru state membre studiate. Aceste cifre ilustrează problema utilizărilor minore și necesitatea unei soluții. Cu toate acestea, cifrele confirmă, de asemenea, că statele membre nu au valorificat întotdeauna pe deplin posibilitatea oferită de Directiva 91/414/CEE atunci când au existat soluții în alte state membre sau atunci când acestea erau disponibile pentru alte culturi. Protecția insuficientă a culturilor împotriva organismelor dăunătoare poate avea un impact la diferite niveluri. Aceasta pune în pericol producția durabilă de culturi alimentare de calitate ridicată, cu un grad ridicat de diversitate și cu valoare ridicată pe teritoriul UE. Lipsa soluțiilor fitosanitare poate avea posibile efecte negative asupra sănătății umane și asupra mediului, ca urmare a eventualelor utilizări ilegale de produse fitosanitare. În plus, absența utilizărilor fitosanitare ar putea, printre alți factori, afecta competitivitatea agriculturii UE. În pofida numărului redus de date economice disponibile la nivelul părților interesate, studiul FCEC oferă o indicație cu privire la impactul economic datorat lipsei de soluții fitosanitare pentru utilizările minore. S-a estimat că impacturile directe (și anume, pierderea producției și costuri adiționale de cultivare pentru fermieri) reprezintă peste 1 miliard de EUR. Impacturile socio-economice și de mediu indirecte au fost estimate la aproximativ 100 de milioane EUR. Impacturile respective includ șomajul local și pierderile în materie de biodiversitate (de exemplu, în zone precum Europa de Sud, unde anumite producții tradiționale precum cele pentru culturile aromatice nu ar mai fi posibile). Cifrele respective se referă la o suprafață totală de peste 9 milioane de hectare. 2.2. Importanța economică a utilizărilor minore Termenul de „utilizare minoră” poate da impresia că dimensiunea economică a utilizărilor respective este, de asemenea, minoră, dar ea este de fapt majoră. Utilizările minore vizează, în realitate, culturi de specialitate cu valoare ridicată precum fructe și legume, plante ornamentale, pepiniere (plante care urmează să fie transplantate) și plante aromatice. În sensul prezentului raport, toate aceste culturi sunt considerate minore, deși unele dintre acestea sunt majore în unele state membre. Astfel de culturi de specialitate sunt evaluate la aproximativ 70 de miliarde EUR pe an, reprezentând 22 % din valoarea totală aferentă ieșirilor din sectorul agricol[4]. Numai sectorul fructelor și legumelor reprezintă aproximativ 45 de miliarde EUR în UE-27[5] la o producție totală de 70 de milioane de tone de legume și 40 de milioane de tone de fructe pe an. Valoarea de piață a plantelor ornamentale este estimată la 27 de miliarde EUR pe an. Distribuția economică a utilizărilor minore în UE este reprezentată în graficul 2. Zonele pentru cultivarea fructelor și legumelor din UE-27 pe baza cărora este indicată delimitarea zonală din graficul 3 sunt de aproximativ 4,6 milioane de hectare și, respectiv, de 1,8 milioane de hectare, reprezentând împreună aproximativ 17 % din volumele totale de producție ale UE. 2.3. Inițiative existente la nivelul UE și în statele membre Majoritatea statelor membre sunt preocupate de aspectul utilizărilor minore și lucrează la găsirea unor soluții de câțiva ani, atât la nivel național, cât și în cadrul grupurilor de experți ale UE privind utilizările minore. 2.3.1. Fondurile naționale Deseori sunt constituite fonduri naționale pentru a sprijini extinderea utilizărilor minore și pentru a finanța testări de eficacitate și testări privind reziduurile referitoare la utilizările minore. Bugetul anual alocat de către statele membre variază între 40 000 și 1 000 000 EUR pe bază de finanțare publică, privată sau mixtă, excluzând contribuțiile ascunse pentru personal și servicii. Finanțarea anuală totală existentă în toate statele membre poate fi estimată la aproximativ 8 milioane EUR cheltuiți pentru proiecte de cercetare. Finanțarea este destinată proiectelor naționale specifice, fără nicio coordonare a diferitelor acțiuni derulate pe teritoriul UE. În cursul sondajului realizat de FCEC, 15 state membre au indicat că utilizările minore sunt considerate atât de importante încât sunt alocate sume din fonduri structurale și forță de muncă pentru a aborda problema acestora. Niciun stat nu consideră însă că resursele disponibile sunt suficiente pentru a soluționa problema la nivel național. În plus, 10 state membre nu au resurse disponibile. 2.3.2. Grupurile de experți ale UE Grupul de experți al UE privind utilizările minore, organizat de Comisie în perioada 2002- 2009, a fost format din: 1) un comitet de coordonare compus din reprezentanți politici ai statelor membre selectate, doi coordonatori și Comisia. Comitetul de coordonare era responsabil cu politicile generale și gestionarea activității grupurilor tehnice. 2) două grupuri tehnice pentru Europa de Sud și Europa de Nord, fiecare condus de către un coordonator (unul din Franța, unul din Țările de Jos), formate din reprezentanți ai tuturor statelor membre. De asemenea, au fost invitate să participe la grupurile tehnice și părțile interesate (reprezentanți ai producătorilor, fermieri, ONG-uri, industria pesticidelor). Misiunea grupurilor a fost de a identifica soluții tehnice pentru utilizările minore prin identificarea problemelor, schimburi de informații, stabilirea de priorități comune și organizarea distribuirii echitabile a îndatoririlor. Activitățile au condus la dezvoltarea de proiecte privind schimburile de date, recunoașterea reciprocă voluntară și generarea datelor. Prin inițiativa privind grupurile de experți, statele membre au dezvoltat forme de colaborare bilaterală și multilaterală. Deși au fost considerate o platformă bună pentru schimburile de idei și pentru distribuirea echitabilă a îndatoririlor, grupurile de experți nu au atins un nivel suficient de punere în aplicare a soluțiilor pentru utilizările minore. Din acest motiv și din cauza rolului foarte limitat jucat de Comisie în autorizările naționale, Comisia a decis să renunțe la inițiativă în 2009. Ulterior, unele state membre au continuat să dezvolte inițiative naționale sau regionale, cum ar fi grupuri tehnice de lucru cu rol de coordonare între autoritățile naționale și părțile interesate precum cultivatori, industrie, stațiuni de cercetare și servicii de extindere. 2.4. Utilizările minore în țările din afara UE În prezent, utilizările minore sunt recunoscute la nivel internațional drept un subiect prioritar care necesită soluții. Programul OCDE privind pesticidele a înființat în 2007 Grupul de experți privind utilizările minore (EGMU), în cadrul căruia membrii săi[6] au încercat să dezvolte cooperarea internațională și orientarea tehnică în vederea facilitării înregistrării pesticidelor pentru utilizări minore. Unele țări, în special SUA, Australia și Canada, au pus în aplicare inițiative naționale pentru utilizările minore. În Statele Unite, programul denumit IR 4 (Proiectul interregional de cercetare nr. 4) a fost creat în 1963 de către USDA Cooperative State Research, Education and Extension Service în colaborare cu Environmental Protection Agency pentru a oferi asistență pentru colectarea de date privind eficacitatea și reziduurile[7] în sprijinul înregistrării sau reînregistrării utilizării minore a pesticidelor și al determinării nivelurilor de toleranță pentru reziduurile substanțelor chimice destinate utilizărilor minore sau pentru produsele agricole de bază. Programul IR-4 reprezintă un efort de cooperare între guvern și industrie și dispune de un buget federal de aproximativ 8 milioane EUR pe an. La acesta se adaugă finanțarea și contribuția din partea părților interesate, estimându-se o dublare a bugetului. IR4 a raportat peste 550 de autorizații eliberate din 2008 până la jumătatea anului 2011. 3. Strategia pentru utilizările minore în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1107/2009 Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare prevede o serie de dispoziții pentru a garanta faptul că diversificarea agriculturii și a horticulturii nu este pusă în pericol de lipsa disponibilității produselor fitosanitare. Pe ansamblu, dispozițiile respective se combină în cadrul unei strategii integrate, a cărei aplicare corectă și deplină este preconizată să reducă gradual problema utilizărilor minore. 3.1. Disponibilitatea armonizată a produselor fitosanitare Pentru a simplifica procedurile, a armoniza disponibilitatea produselor fitosanitare și a reduce volumul de muncă pentru evaluarea produselor fitosanitare de către statele membre, accelerând astfel procesul de autorizare, Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 a introdus un sistem de evaluare pe zone a produselor fitosanitare, împărțind Uniunea Europeană în trei zone (zona de nord, zona centrală și zona de sud), în cadrul cărora statele membre trebuie să recunoască reciproc evaluarea și autorizarea unui produs fitosanitar acordată de un stat membru din zona respectivă. Pentru anumite utilizări, inclusiv aplicări foarte importante ale utilizărilor minore în sere, tratamente ale semințelor sau tratamente post-recoltare, autorizația acordată de un stat membru poate fi utilizată în oricare alt stat membru indiferent de zona de care aparține. Cu condiția ca practicile agricole să fie comparabile, recunoașterea reciprocă a autorizațiilor este obligatorie într-un termen scurt stabilit, pentru a asigura un acces mai rapid pe piață și o disponibilitate mai armonizată a produselor fitosanitare, în special, pentru utilizările minore. Sistemul, care este denumit, de asemenea, „sistem de autorizare pe zone” (articolul 40), va promova cu fermitate armonizarea deoarece prevede efectuarea unei singure evaluări de către statele membre în cadrul unei zone (sau la nivelul întregii UE pentru aplicări în sere, tratamente ale semințelor sau tratamente post-recoltare). Singura derogare prevăzută cu privire la recunoașterea reciprocă este reprezentată de posibilitatea ca un stat membru să refuze autorizarea produsului fitosanitar în cazul în care, având în vedere împrejurările specifice legate de mediu și de agricultură, acesta are motive temeinice să considere că produsul în cauză prezintă un risc inacceptabil pentru sănătatea umană sau animală sau pentru mediu. Activități de coordonare în cadrul zonelor și la nivelul UE sunt deja în curs de derulare și alte activități noi sunt planificate pentru a se asigura faptul că noile dispoziții sunt puse în aplicare pe deplin. Se așteaptă ca punerea în aplicare completă și corectă a sistemului de autorizare pe zone să aibă o influență puternică și pozitivă asupra utilizărilor minore. În cadrul acestei activități, este esențial schimbul de informații privind autorizațiile produselor fitosanitare care sunt în curs de evaluare sau care au fost deja acordate. Din acest motiv, Comisia dezvoltă o bază de date a UE pentru a consolida schimburile de informații între Comisie, statele membre și terți cu scopul de a sprijini Comisia, statele membre și solicitanții din cadrul industriei să-și respecte obligațiile juridice și, în plus, să informeze publicul general. 3.2. Stimulente pentru industrie Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 conține, de asemenea, două dispoziții principale care constituie un stimulent pentru ca industria să dezvolte soluții pentru utilizările minore. Procedura simplificată pentru stabilirea nivelurilor maxime de reziduuri În contextul procedurii de aprobare, industria este încurajată să solicite toate nivelurile maxime de reziduuri pe care intenționează să le aplice, incluzând nu doar utilizările majore, ci și utilizările minore [articolul 11 alineatul (2) și articolul 12 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009]. Cererile pentru stabilirea nivelurilor maxime de reziduuri vor fi evaluate în paralel cu aprobarea substanței active pentru a economisi timp și resurse la toate nivelurile. Obiectivul este ca, la momentul aprobării substanței active, să poată fi stabilite cât mai multe niveluri maxime de reziduuri posibile pentru a ușura și a accelera procesul de autorizare a utilizărilor relevante la nivelul statelor membre. Protecție extinsă a datelor Protecția datelor (articolul 59) se prelungește cu trei luni pentru fiecare prelungire de autorizație emisă pentru utilizări minore până la o perioadă maximă de încă trei ani, cu excepția cazului în care prelungirea autorizației implică furnizarea de noi date privind reziduurile. Această dispoziție ar trebui să aibă efecte pozitive asupra numărului de cereri de utilizări minore. 3.3. Extinderea autorizațiilor Articolul 51 definește norme simplificate pentru terți, titulari de autorizații, organizații științifice sau oficiale, organizații agricole profesionale sau utilizatori profesioniști cu privire la solicitarea unei extinderi a autorizațiilor existente la utilizări minore care nu sunt prevăzute de autorizația respectivă. Dispoziții similare erau deja în vigoare în temeiul Directivei 91/414/CEE. În plus, articolul permite statelor membre să ia măsuri pentru a facilita sau a încuraja depunerea unor astfel de cereri. Regulamentul nu aduce alte precizări referitoare la măsurile respective, lăsând, prin urmare, un grad considerabil de libertate și inițiativă statelor membre. Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 a păstrat normele de simplificare prevăzute în Directiva 91/414/CEE și a consolidat flexibilitatea oferită statelor membre de a utiliza în mod optim și eficace normele de extindere. Flexibilitatea crescută permite acum statelor membre să ia măsuri pentru a facilita sau a încuraja depunerea de cereri pentru extinderea autorizațiilor existente la utilizări minore. Printre acestea se pot număra, de exemplu, un regim de taxe reduse, proceduri accelerate pentru evaluarea cererilor, planuri de sensibilizare pentru părțile interesate, contrastimulente pentru utilizarea altor măsuri și, în special, măsurile luate în situații de urgență prevăzute la articolul 53 din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009. 3.4. O claritate îmbunătățită Unul dintre obstacolele principale întâmpinate atunci când se estimează amploarea problemei utilizărilor minore îl reprezintă lipsa unei liste aprobate a utilizărilor minore care să poată fi utilizată pentru identificarea unor soluții comune. Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 prevede o transparență îmbunătățită în acest sens, obligând statele membre să stabilească o listă cu utilizările minore la nivel național. 3.5. Fondul european pentru utilizările minore Necesitatea și posibilitățile constituirii unui fond urmează să fie examinate de către Comisie (a se vedea punctul 4 de mai jos) în conformitate cu articolul 51 alineatul (9) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009. 4. OPȚIUNILE DE POLITICĂ ANALIZATE Studiul derulat de FCEC a identificat patru opțiuni care au rezultat din contribuțiile statelor membre și ale părților interesate. Acestea variază de la nicio finanțare din partea Comisiei la finanțare considerabilă prin intermediul unui fond european structurat și recunoscut. (1) Nicio finanțare din partea Comisiei Conform acestei opțiuni, Comisia nu ia parte în mod direct la activitățile privind utilizările minore. Se așteaptă ca dispozițiile Regulamentului (CE) nr. 1107/2009, astfel cum sunt descrise la punctul 3 din prezentul raport, să aibă efecte benefice și acestea ar trebui puse în aplicare pe deplin înainte de examinarea altor acțiuni suplimentare. (2) Grupul de experți al UE privind utilizările minore Această opțiune constă în reinstalarea fostelor grupuri de experți ale UE astfel cum sunt descrise la punctul 2.3.2 din prezentul raport. De două ori pe an, Comisia pune la dispoziție sala de reuniune, rambursează costurile de călătorie ale unui delegat pentru fiecare stat membru și diurna zilnică pentru coordonatori. Costurile directe sunt estimate la aproximativ 44 000 EUR/an pe cheltuiala Comisiei, fără a include resursele necesare în cadrul Comisiei pentru participarea la reuniuni și monitorizarea acestora. (Activități: schimburi de informații și de experiență acumulată la nivel național și lansarea de proiecte bilaterale între statele membre.) (3) Finanțarea parțială de către Comisie a unui mecanism de coordonare (secretariat tehnic) Această opțiune include opțiunea 2, la care se adaugă 2 echivalente de normă întreagă în cadrul unui secretariat tehnic în afara Comisiei. Comisia subvenționează parțial sistemul. Secretariatul are personalitate juridică și raportează unui comitet de coordonare, format din statele membre, părțile interesate co-finanțatoare și Comisia. Bugetul necesar pentru punerea în aplicare a opțiunii 3 a fost estimat ca fiind cuprins între 0,5 și 0,7 milioane EUR/an, urmând a fi împărțit între Comisie și statele membre. Cofinanțarea de către Comisie, în temeiul articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009, ar putea fi pusă în aplicare sub forma unui grant în conformitate cu titlul VI din Regulamentul financiar [Regulamentul (EU, Euratom) nr. 966/2012]. (Activități: în plus față de activitățile menționate la (2), coordonarea activității privind utilizarea minoră între statele membre și părțile interesate, crearea și menținerea unei baze de date privind utilizările minore, stimularea armonizării (de exemplu, definiții pentru grupul de culturi și grupul de dăunători, elaborarea de orientări). (4) Finanțarea parțială de către Comisie a unui mecanism de coordonare (secretariat tehnic) și a unor proiecte specifice Opțiunea 4 include opțiunea 3 și prevede în plus un sprijin financiar limitat din partea UE pentru proiecte privind generarea de date pentru eficacitate și siguranță, evaluarea dosarelor și autorizarea utilizărilor minore individuale. Ar fi necesar un buget estimat de 1,2-6 milioane EUR/an, în funcție de numărul de proiecte finanțate. În cadrul acestei opțiuni, costurile ar trebui împărțite între cele trei grupuri de părți interesate (industrie, cultivatori și Comisie/statele membre). (Activități: aceleași ca la (3) și, în plus, generarea de date privind utilizările minore pentru depunerea dosarelor la nivel de zonă, cu un impact estimat la nivelul UE.) 5. Concluzii Colectarea opiniilor statelor membre și ale părților interesate a indicat o cerere clară pentru constituirea unei acțiuni coordonate la nivel european (96 % din respondenții la sondajul general lansat de FCEC sunt pentru; 4 % au răspuns „nu știu”). Nu a fost exprimat niciun interes pentru opțiunile 1 sau 2. În timp ce factorii de decizie politică au sprijinit, în marea lor majoritate, opțiunea 3, o preferință clară pentru opțiunea 4 a fost indicată de către cultivatori și industria fitosanitară, având în vedere că aceștia au favorizat constituirea unui fond, care s-ar adăuga la sprijinul financiar considerabil furnizat deja pe teritoriul UE la nivel național (estimat la 8 milioane EUR). În plus, Comisia consideră că opțiunea 4 depășește domeniul de aplicare a articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 și ar necesita o modificare a temeiului juridic existent, fapt care nu constituie o opțiune pe termen scurt și mediu. Urgența principală exprimată de statele membre este legată de necesitatea unei coordonări și a schimburilor de informații în cadrul unei platforme comune formate din experți ai UE în domeniul utilizărilor minore. Părțile interesate au indicat o preferință pentru suplimentarea finanțării surselor deja existente pentru generarea datelor. Comisia recunoaște că un astfel de mecanism de coordonare ar fi benefic pentru a promova sinergiile și pentru a evita dublarea eforturilor, dar și pentru a garanta faptul că fondurile naționale sunt investite în mod eficient. Comisia este pregătită să ofere asistență și să contribuie financiar pe termen scurt și mediu la crearea unui astfel de mecanism de coordonare independent (opțiunea 3 dintre opțiunile de politică avute în vedere), în temeiul articolului 76 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1107/2009. O primă analiză indică faptul că o finanțare în valoare de 350 000 EUR/an ar fi suficientă pentru a întreprinde măsurile necesare avute în vedere în cadrul opțiunii 3. Prin urmare, Comisia este de părere că o propunere legislativă specifică către Parlamentul European și Consiliu privind un fond pentru utilizările minore nu este necesară în această etapă. Cu toate acestea, Comisia va monitoriza progresul înregistrat în anii următori și poate propune măsuri adecvate în funcție de experiența acumulată până la momentul respectiv din aplicarea mecanismului de coordonare astfel cum a fost prezentat mai sus. Comisia are convingerea că instituirea unui mecanism de coordonare, combinată cu punerea în aplicare deplină și corectă a noilor dispoziții prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 și descrise la punctul 3 din prezentul raport, va contribui în mod substanțial la reducerea problemei utilizărilor minore. Pe lângă mecanismul de coordonare propus privind utilizările minore, Comisia, în cadrul ultimei cereri de propuneri din cel de-al șaptelea program-cadru de cercetare[8], va sprijini o rețea de tip ERANET privind gestionarea integrată a dăunătorilor, cu referire specifică la utilizările minore (IPM ERANET). Rețelele de tip ERANET sunt instrumente de coordonare a cercetării prin care statele membre pot să își coordoneze activitățile naționale de cercetare și, în cele din urmă, să finanțeze proiecte comune. Acestea oferă posibilități importante pentru statele membre și cele asociate în ceea ce privește schimburile de informații, punerea în comun a resurselor și adoptarea unor abordări de cercetare comune în domenii specifice. IPM ERANET va fi funcțională în primele luni ale anului 2014, având ca obiectiv crearea de sinergii și asigurarea unui nivel mai ridicat de punere în aplicare a gestionării integrate a dăunătorilor cu privire la culturile cu utilizare minoră în rândul fermierilor europeni. Coordonarea dintre rețeaua ERANET și mecanismul de coordonare propus va fi imperativă și, în cele din urmă, benefică pentru soluționarea problemelor viitoare privind culturile cu utilizare minoră. Comisia solicită, de asemenea, implicarea deplină a părților interesate relevante pentru a pune în aplicare cu succes Regulamentul (CE) nr. 1107/2009 și pentru a identifica soluții viabile la nivelul UE pentru problemele legate de dăunătorii culturilor minore. O atenție deosebită ar trebui acordată punerii în aplicare a practicilor de gestionare integrată a dăunătorilor și a substanțelor active cu risc scăzut, a biopesticidelor și a substanțelor de bază, în conformitate cu principiile Directivei 2009/128/CE de stabilire a unui cadru pentru acțiuni comunitare în vederea utilizării durabile a pesticidelor. [1] Studiul a fost condus de Consorțiul de evaluare a lanțului alimentar (Food Chain Evaluation Consortium, denumit în continuare „FCEC”). [2] http://ec.europa.eu/food/plant/protection/evaluation/study_establishment_eu_fund.pdf. [3] Generarea de date și evaluarea datelor referitoare la o utilizare minoră poate depăși 200 000 EUR. [4] Valorile prezentate sunt estimări obținute pe baza datelor Eurostat, care nu fac distincția între culturi minore și culturi majore. Unele culturi de fructe sau legume, precum cele de măr, sunt majore în majoritatea statelor membre, iar unele culturi arabile, precum cele de orez, sunt considerate minore în majoritatea statelor membre care cultivă orez. [5] Studiul a fost efectuat înaintea aderării Croației. [6] Australia (Președinte), Austria, Belgia, Canada, Republica Cehă, Franța, Germania, Grecia, Ungaria, Irlanda, Italia, Japonia, Țările de Jos, Noua Zeelandă, Republica Slovacă, Slovenia, Regatul Unit, SUA, Comisia Europeană, FAO, EPPO, IBMA, US IR-4 și industria. [7] 25 de centre de cercetare pe teren sunt înființate în cadrul IR-4 pe teritoriul Statelor Unite și sunt implicate anual în 100 de studii sprijinite de aproximativ 650 de studii pe teren. [8] PC7 Programul de lucru Cooperare: Alimentație, agricultură și pescuit și biotehnologie, subiect KBBE.2013.1.4-02: Gestionarea integrată a dăunătorilor (IPM) – ERANET, Apel: FP7-ERANET-2013-RTD).