RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 54/20

Avizul Comitetului Economic şi Social European privind securitatea aprovizionării în sectorul agroalimentar din UE

(aviz din proprie iniţiativă)

(2011/C 54/04)

Raportor: dl Armands KRAUZE

La 18 februarie 2010, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Comitetul Economic şi Social European a hotărât să elaboreze un aviz din proprie iniţiativă cu privire la

Securitatea aprovizionării în sectorul agroalimentar din UE

(aviz din proprie iniţiativă).

Secţiunea pentru agricultură, dezvoltare rurală şi protecţia mediului, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, şi-a adoptat avizul la data de 17 noiembrie 2010.

În cea de-a 467-a sesiune plenară, care a avut loc la 8 şi 9 decembrie 2010 (şedinţa din 9 decembrie), Comitetul Economic şi Social European a adoptat prezentul aviz cu 133 de voturi pentru, 3 voturi împotrivă şi 7 abţineri.

1. Concluzii şi recomandări

1.1. Garantarea aprovizionării cu produse alimentare trebuie să rămână unul din obiectivele fundamentale ale politicii agricole a UE. Date fiind provocările şi incertitudinile asociate securităţii alimentare globale, politica agricolă comună (PAC) de după 2013 va trebui să garanteze în continuare securitatea aprovizionării în sectorul agroalimentar.

1.2. Producţia agricolă durabilă şi buna funcţionare a pieţelor agricole constituie baza pentru securitatea aprovizionării cu alimente în UE. Viitoarea PAC va avea nevoie de mecanisme puternice de gestionare a pieţei, pentru a asigura funcţionarea pieţelor agricole şi stabilitatea preţurilor. Normele privind comerţul cu produse agricole ar trebui să garanteze securitatea aprovizionării în toate ţările şi oricare ar fi circumstanţele.

1.3. Pentru a putea răspunde tuturor provocărilor viitoare şi pentru a garanta securitatea aprovizionării în sectorul agroalimentar în toate statele membre, UE are nevoie de o PAC solidă. PAC ar trebui să fie în continuare una dintre politicile fundamentale ale UE. Finanţarea viitoare a PAC trebuie să fie corespunzătoare.

1.4. Cheia securităţii alimentare pentru întreaga lume este producţia agricolă durabilă la nivel local. În UE trebuie protejată şi promovată producţia alimentară diversificată. Trebuie acordată o atenţie deosebită regiunilor îndepărtate şi zonelor afectate de handicapuri specifice.

1.5. UE trebuie să depună mai multe eforturi de planificare sistematică în ceea ce priveşte securitatea aprovizionării, astfel încât să asigure viabilitatea producţiei agricole şi a întregului sector agricol, inclusiv în perioade de criză sau în situaţii de urgenţă. Măsurile concrete (referitoare la rezerve, infrastructura agricolă, formarea profesională etc.) trebuie însă să rămână în responsabilitatea statelor membre. În prezent nu este nevoie de noi reglementări ale UE în ceea ce priveşte securitatea aprovizionării în sectorul agroalimentar.

1.6. Statele membre pot folosi politica UE de dezvoltare rurală ca instrument de promovare a măsurilor de susţinere şi îmbunătăţire a securităţii aprovizionării în sectorul agroalimentar. Statele ar trebui să profite de această posibilitate în cadrul programelor proprii de dezvoltare rurală.

1.7. Sectorul agricol ar putea juca un rol important în sporirea ofertei de energie durabilă şi sigură în UE şi în reducerea dependenţei UE de importul de combustibili fosili. La nivelul exploataţiilor agricole, producţia propriei energii poate avea o contribuţie importantă la securitatea aprovizionării. Pentru a încuraja utilizarea bioenergiei în exploataţiile agricole, ar trebui stimulată dezvoltarea tehnologiilor de producere a acesteia. Producţia de bioenergie trebuie să fie durabilă şi trebuie să se acorde mai multă atenţie valorificării subproduselor din sectorul agroalimentar, în vederea reducerii poluării şi a emisiilor de CO2.

2. Introducere

2.1 Securitatea aprovizionării în sectorul agroalimentar înseamnă să se asigure disponibilitatea alimentelor şi existenţa mijloacelor economice pentru ca populaţia să aibă la acestea, precum şi eradicarea foametei. În multe sectoare agricole din UE, nivelul producţiei este suficient pentru a asigura alimentele necesare populaţiei UE, iar acest lucru a fost realizat prin PAC. Securitatea alimentară ca bun public care nu rezultă din acţiunea mecanismelor de piaţă, ci este asigurat de sectorul agroalimentar în beneficiul societăţii, va fi un obiectiv important al PAC după 2013 (1).

2.2 Securitatea alimentară va fi principala provocare pentru sectorul agroalimentar mondial în deceniile viitoare. În lume, peste un miliard de persoane suferă de foame ca urmare a crizei alimentare şi a celei economice.

2.3 Securitatea alimentară înseamnă a dispune de hrană suficientă pentru a duce o viaţă sănătoasă, alimentele trebuind să fie sigure şi necontaminate. Este o temă complexă, care prezintă conexiuni cu alte sectoare precum producţia de ţiţei, logistica etc. Orice problemă logistică sau de producţie apărută în principalele regiuni producătoare, cauzată de crize neaşteptate, poate afecta disponibilitatea alimentelor pentru milioane de persoane, mai ales pentru locuitorii zonelor urbane. Cheia pentru securitatea alimentară mondială este producţia durabilă la nivel local a hranei (2).

3. Provocările producţiei alimentare la scară mondială

3.1 Potrivit unor prognoze realizate de Organizaţia Naţiunilor Unite pentru Alimentaţie şi Agricultură (FAO), populaţia globului va ajunge la aproape 9,5 miliarde până în 2050; pentru a se asigura hrana necesară acesteia, producţia alimentară mondială va trebui să se dubleze faţă de nivelul actual. Va înregistra o creştere rapidă în special populaţia oraşelor din ţările în curs de dezvoltare. Vor exista aşteptări mari şi o presiune din ce în ce mai mare asupra agricultorilor pentru a practica o agricultură mai intensivă. Productivitatea agricolă va trebui să se îmbunătăţească, pentru a asigura hrana necesară populaţiei mondiale în creştere. Posibilitatea extinderii exploataţiilor agricole este limitată, având în vedere alte exigenţe decât cele agricole impuse asupra terenurilor, precum şi lipsa unor terenuri agricole corespunzătoare.

3.2 Investiţiile în agricultură vor trebui să crească peste tot, dar mai ales în ţările în curs de dezvoltare, care au un important potenţial de creştere a producţiei. În ţările în curs de dezvoltare trebuie îmbunătăţite de asemenea infrastructura rurală, accesul la resurse moderne, gestionarea durabilă a solului şi, mai ales, accesul la apă, precum şi sistemele de învăţământ şi funcţionarea pieţelor agricole. Pe termen lung însă, principala problemă în ceea ce priveşte securitatea alimentară va fi disponibilitatea hranei şi accesul la hrană. Modalitatea cea mai eficientă de a garanta securitatea alimentară va fi dezvoltarea de ansamblu şi creşterea nivelurilor veniturilor în ţările cele mai sărace. Agricultura joacă în rol deosebit de important în asigurarea securităţii alimentare, însă este dificil să se garanteze securitatea alimentară doar prin agricultură (3).

3.3 În declaraţia finală, Summitul FAO privind alimentaţia din 2009 recomandă ca producţia alimentară să fie responsabilitatea fiecărei ţări.

3.4 Ca urmare a crizelor economică şi alimentară şi a evoluţiei situaţiei mondiale, în prezent este mai bine înţeleasă ideea că toate ţările şi regiunile, inclusiv cele mai defavorizate, trebuie să aibă dreptul şi chiar obligaţia de a-şi produce propria hrană. Trebuie să fie posibil să se producă mai multe alimente într-un mod mai durabil.

3.5 Pe lângă creşterea populaţiei, o altă provocare importantă pentru aprovizionarea mondială cu alimente este reprezentată de schimbările climatice şi de constrângerile asociate legate de resursele naturale. Schimbările climatice pot avea un impact semnificativ asupra producţiei alimentare, mai ales în ţările în curs de dezvoltare, dintre care unele se regăsesc printre cele mai puţin capabile să se adapteze schimbărilor climatice. Agricultura trebuie să contribuie la reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră, însă, în acelaşi timp, aceasta poate avea un rol în soluţionarea problemei emisiilor, prin sechestrarea carbonului în sol. Se poate realiza o producţie agricolă mai eficientă cu mai puţine resurse. Agricultura trebuie să contribuie la îmbunătăţirea calităţii aerului şi a apei, la conservarea diversităţii naturale şi la prevenirea eroziunii. Asigurarea unor suprafeţe agricole suficiente şi a apei dulci este, de asemenea, o provocare esenţială pentru securitatea alimentară mondială.

3.6 Inovarea în agricultură are un rol esenţial în confruntarea cu provocările reprezentate de securitatea alimentară şi de schimbările climatice. De mare însemnătate în acest domeniu sunt inovaţiile din sectorul producţiei vegetale şi din zootehnie, cele privind tehnicile de irigare, controlul inundaţiilor, rezistenţa la căldură şi frig, diversificarea metodelor de producţie tradiţionale etc. Una dintre soluţiile la viitoarele probleme poate fi şi îmbunătăţirea eficienţei metodelor de producţie vegetală, sector care are un potenţial semnificativ de creştere a productivităţii agricole.

4. Conceptul „securitatea aprovizionării”

4.1 Securitatea alimentară este o chestiune strategică fundamentală pentru toate popoarele lumii. Accesul la hrană este doar un aspect al conceptului mai larg de securitate. Problemele de acces la hrană duc în scurt timp la creşterea instabilităţii sociale şi la tulburări. Asigurarea accesului la hrană, chiar şi în situaţii de criză sau de urgenţă, este responsabilitatea societăţii.

4.2 Securitatea alimentară într-o economie modernă, în reţea, depinde de mulţi factori şi necesită o aprovizionare constantă cu energie (petrol şi electricitate), sisteme IT, o logistică eficientă, un sistem sanitar de calitate şi un sistem rapid şi funcţional de alertă, pentru a proteja societatea împotriva alimentelor periculoase. Statele membre trebuie să asigure protecţia infrastructurii de bază din sectorul agroalimentar şi măsurile concrete din teren.

4.3 Societăţile trebuie să fie pregătite pentru situaţii de urgenţă în ce priveşte aprovizionarea cu alimente. În acest caz, se vorbeşte despre „securitatea aprovizionării”. Prin acest concept se înţelege în general asigurarea fluxurilor de materiale (de exemplu, prin crearea de rezerve), însă are şi un sens mai larg, anume capacitatea de a menţine acele activităţi economice de bază ale unei societăţi care sunt esenţiale pentru asigurarea condiţiilor de viaţă ale populaţiei şi pentru funcţionarea şi securitatea societăţii. În consecinţă, securitatea aprovizionării în contextul aprovizionării cu alimente înseamnă capacitatea de a garanta producţia alimentară şi funcţionarea întregului sector alimentar, chiar şi în condiţii de criză sau în situaţii de urgenţă.

5. Politica agricolă a UE şi securitatea aprovizionării

5.1 Uniunea Europeană pregăteşte în prezent următoarea revizuire a PAC, adică politica agricolă după 2013. Comisia a publicat o comunicare cu privire la viitoarea politică în noiembrie 2010 şi – probabil – va pregăti propunerile legislative relevante spre sfârşitul anului 2011, decizia Consiliului şi a Parlamentului European fiind aşteptată în 2012. Cu ajutorul măsurilor PAC, UE va avea în continuare un nivel suficient al producţiei.

5.2 Obiectivele politicii agricole a UE, astfel cum au fost stabilite în Tratatul de instituire a Comunităţii Europene şi încorporate fără modificări în Tratatul de la Lisabona ratificat anul trecut, sunt următoarele:

— creşterea productivităţii agricole;

— asigurarea unui nivel de trai echitabil pentru populaţia agricolă;

— stabilizarea pieţelor;

— garantarea aprovizionării cu produse alimentare;

— asigurarea unor preţuri rezonabile pentru consumatori.

5.3 Este clar că transformările globale şi noile provocări pe care acestea le aduc vor determina stabilirea unor noi obiective pentru politica agricolă a UE, însă obiectivele principale menţionate mai sus continuă să fie necesare şi relevante. De-a lungul anilor, au fost aduse diferite critici cu privire la politica agricolă a UE, inclusiv în cadrul negocierilor comerciale. De fapt, PAC a reuşit să-şi atingă obiectivele mai mult decât satisfăcător, garantând aprovizionarea cu produse alimentare în întreaga Uniune, în ciuda fluctuaţiilor de preţuri, inclusiv în perioade de criză. Astfel, PAC a asigurat securitatea aprovizionării în UE, în ciuda faptul că aceasta nu îşi este suficientă în întregime în cazul unor produse şi resurse agricole. Prin aceasta se înţelege că UE trebuie să ia în considerare faptul că ţările de la periferia UE se confruntă deseori cu dificultăţi în ceea ce priveşte asigurarea aprovizionării în perioadele de mare fluctuaţie a preţurilor.

5.4 În viitor, pieţele globale vor funcţiona într-o manieră mai deschisă. Orice acorduri comerciale viitoare ar putea permite produselor alimentare din ţări nemembre UE să pătrundă în UE mai uşor (cu condiţia respectării condiţiilor de siguranţă alimentară), însă, în acelaşi timp, va crea oportunităţi pentru pătrunderea produselor agricole din UE pe alte pieţe. Evoluţiile demografice şi pieţele mondiale schimbă priorităţile în ce priveşte producţia agricolă şi cererea de produse alimentare în întreaga lume. Interdependenţa societăţilor şi a zonelor economice este din ce în ce mai mare. Schimbările climatice generează condiţii meteo din ce în ce mai extreme. Întrucât doar un comerţ internaţional intensificat nu este suficient pentru asigurarea ofertei de produse alimentare, în viitor, fluctuaţiile preţului produselor agricole şi instabilitatea pieţei vor creşte. Viitoarea politică agricolă a UE trebuie să asigure mecanisme de stabilizare a pieţei. UE nu trebuie să genereze instabilitate pe pieţele alimentare globale, ci trebuie să contribuie activ la eradicarea acesteia.

5.5 Uniunea Europeană este un important producător şi exportator mondial de produse alimentare. Cea mai bună modalitate prin care UE poate contribui la menţinerea stabilităţii pieţelor alimentare mondiale şi la preîntâmpinarea crizelor alimentare este să se asigure că propria-i piaţă agricolă rămâne în echilibru şi funcţionează eficient. UE trebuie să aibă un rol important şi în menţinerea securităţii alimentare mondiale.

5.6 Consumatorii europeni doresc să consume în continuare produse alimentare sigure, hrănitoare şi de bună calitate. Viitoarea politică agricolă trebuie să asigure protecţia mediului (aer, sol, apă) de-a lungul procesului de producţie şi bunăstarea animalelor. Faptul că standardele sunt mai înalte în UE decât în restul lumii duce la creşterea costurilor pentru producătorii europeni, politica agricolă a UE trebuind să asigure – în agricultură şi în mediul de afaceri – instrumente care să contribuie la crearea unor condiţii echivalente de producţie între UE şi celelalte ţări. Provocarea cu care se confruntă UE este de a utiliza instrumentele existente (de exemplu, acordurile comerciale) şi de a dezvolta instrumente noi care să stimuleze alte ţări producătoare de hrană să adopte standardele utilizate de producătorii din UE.

5.7 Politica de dezvoltare rurală (pilonul 2 al PAC) va continua să fie foarte importantă pentru dezvoltarea echilibrată a zonelor rurale în viitor. Acestea reprezintă o parte esenţială a Europei. Peste 60 % din populaţia Uniunii Europene în configuraţia sa actuală, cu 27 de state membre, trăieşte în zonele rurale, acestea reprezentând 90 % din suprafaţa totală de uscat a Uniunii. Politica de dezvoltare rurală, care ţine seama într-o mai mare măsură de situaţia specifică a statelor membre, ar trebui să capete o importanţă mai mare în viitor. Rolul politicii de dezvoltare rurală ca generator de locuri de muncă în comunităţile rurale şi diversificator al oportunităţilor de afaceri va creşte. Politica de dezvoltare rurală ar putea fi utilizată de UE drept instrument de promovare a securităţii aprovizionării în sectorul agroalimentar.

5.8 Viitoarea politică agricolă a UE trebuie să acorde atenţie în continuare chestiunilor legate de securitatea aprovizionării, date fiind provocările şi incertitudinile asociate securităţii alimentare globale. Garantarea aprovizionării cu produse alimentare este un obiectiv fundamental al politicii agricole a UE. UE trebuie să depună mai multe eforturi de planificare sistematică, astfel încât să asigure viabilitatea producţiei agricole şi a întregului sector agricol, inclusiv în perioade de criză sau în situaţii de urgenţă. Pentru aceasta, trebuie să existe mecanismele necesare. Unul dintre obiectivele esenţiale ale politicii agricole a UE trebuie să fie menţinerea unei producţii agricole diversificate şi promovarea acesteia în întreaga UE. Menţinerea unei mari diversităţi de produse alimentare de calitate superioară provenind din zone rurale diferite din întreaga uniune, pentru toţi cetăţenii UE, va reprezenta soluţia strategică potrivită pentru politica UE în domeniul alimentar. Aceasta va contribui la garantarea securităţii aprovizionării.

5.9 Pe termen lung, securitatea aprovizionării în sectorul agroalimentar va impune ca producţia agricolă să fie durabilă. Pe lângă sustenabilitatea ecologică, sunt importante şi dimensiunea economică şi cea socială. Trebuie să se acorde o atenţie mai mare rolului agriculturii în adaptarea la schimbările climatice şi în atenuarea acestora. Sectorul agroalimentar are au rol de jucat şi în ceea ce priveşte producţia de bioenergie. Obiectivele Strategiei UE 2020 trebuie integrate în cadrul politicii agricole.

5.10 Producţia de bioenergie a făcut din sectorul agricol al UE un actor important în adoptarea tehnologiilor în domeniul energiilor regenerabile. Un sector agroalimentar durabil poate avea o contribuţie majoră la reducerea dependenţei de importul de combustibili fosili şi la garantarea securităţii aprovizionării consumatorilor din UE cu energie. Transformarea deşeurilor şi a produselor agricole secundare (bălegar, deşeuri alimentare etc.) în bioenergie va contribui la reducerea poluării şi a emisiilor de CO2.

Bruxelles, 9 decembrie 2010 Preşedintele Comitetului Economic şi Social European Staffan NILSSON

(1) În legătură cu elaborarea acestui aviz, la 31 mai 2010 s-a desfăşurat la Helsinki un seminar cu tema „Securitatea aprovizionării în sectorul agroalimentar din Uniunea Europeană”.

(2) Astfel cum a fost definită aceasta de Summitul FAO privind alimentația.

(3) JO C 100, 30.4.2009, p. 44.