Bruxelles, 1.8.2007

COM(2007) 461 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN

PREZENTARE GENERALĂ A MĂSURILOR DE PROTECŢIE COMERCIALĂ A ŢĂRILOR TERŢE ÎMPOTRIVA COMUNITĂŢII (STATISTICILE PÂNĂ LA 31 DECEMBRIE 2006 DAR COMENTARIILE PRIVIND CAZURILE ŞI TEXTUL SUNT ACTUALIZATE ÎN LUNA APRILIE 2007) {SEC(2007) 1057}

1. INTRODUCERE

Raportul din anii trecuţi privind monitorizarea măsurilor de protecţie comercială a ţărilor terţe împotriva UE a subliniat importanţa acestei sarcini în contextul politicii comerciale generale a UE. În special, necesitatea asigurării utilizării corecte a instrumentelor de protecţie comercială de către ţările terţe a fost identificată ca fiind una dintre priorităţile DG Comerţ în contextul îmbunătăţirii accesului pe piaţă.

În cadrul strategiei sale pentru competitivitate europeană, Comisia a lansat, de asemenea, un proces de reflecţie (Cartea verde) privind propria sa aplicare a instrumentelor de protecţie comercială. Cartea verde a Comisiei nu pune la îndoială valoarea fundamentală a protecţiei comerciale, ci invită la o reflecţie publică privind modalitatea cea mai adecvată de utilizare a acesteia de către UE în contextul unei economii mondiale în evoluţie.

În acest context, dacă ţărilor terţe le este recunoscut dreptul de a recurge la instrumente de protecţie comercială, acestea ar trebui, cu siguranţă, încurajate să abordeze problema punerii lor în practică şi să îmbunătăţească, acolo unde este cazul, utilizarea acestor instrumente. Într-adevăr, numeroase ţări terţe continuă să utilizeze aceste instrumente într-o manieră care conduce la impunerea unor măsuri a căror legitimitate este prea adesea discutabilă.

Deşi câteva îmbunătăţiri au fost aduse în anumite domenii, constatăm în continuare o utilizare neadaptată a instrumentelor, şi anume pe planul măsurilor de salvgardare, precum şi normele precare aplicate în cazul celor trei tipuri de instrumente (antidumping, compensatorii şi de salvgardare). Acestea includ norme insuficiente de iniţiere a anchetelor, nerespectarea drepturilor părţilor interesate, precum şi analiza deficitară a prejudiciului şi a legăturii de cauzalitate. Comisia continuă eforturile sale în soluţionarea acestor probleme în scopul minimizării, pe cât posibil, a impactului negativ al oricărei măsuri de protecţie comercială pentru exportatorii noştri.

Ca întotdeauna, ne-am fondat activitatea de monitorizare a măsurilor luate de către ţările terţe pe acordurile corespunzătoare ale Organizaţiei Mondiale a Comerţului (OMC). Chiar şi în cazurile în care ţările vizate nu sunt membre ale OMC, aceste norme internaţionale constituie o referinţă pentru a determina crearea şi menţinerea unui mediu comercial corect şi echitabil de către autorităţile responsabile pentru anchete. Tot pe baza respectării acestor norme recunoaştem şi acceptăm dreptul legitim al ţărilor de a recurge la măsuri de protecţie comercială în anumite situaţii.

Comisia gestionează aceste instrumente la un standard foarte ridicat şi va continua să-şi „exporte” cele mai bune practici în domeniul instrumentelor de protecţie comercială (IPC) intervenind în cazuri individuale, oferind sprijin tehnic şi dialogând cu partenerii noştri comerciali la toate nivelurile.

Prezentul raport prezintă activităţile Comisiei Europene în decursul anului 2006 în materie de monitorizare a cazurilor de protecţie comercială introduse de către ţările terţe împotriva UE sau a statelor sale membre. Trebuie menţionat faptul că, pentru cazurile aflate în desfăşurare înainte de 2006, acest raport trebuie citit în paralel cu raportul către Parlamentul European, de anul trecut, care cuprindea comentarii privind anumite cazuri până la sfârşitul lunii septembrie 2006. Pentru acestea din urmă acest raport furnizează o actualizare privind orice evoluţie de la acel moment.

2. TENDINţE GENERALE

La sfârşitul anului 2006, existau în total 143 de măsuri în vigoare împotriva Comunităţii Europene sau a statelor sale membre, în comparaţie cu 151 la finele anului 2005. Este vorba de al treilea an în care se observă o scădere a numărului de măsuri introduse împotriva Comunităţii. În acest an, diminuarea este legată de impunerea a 27 de măsuri noi (provizorii şi definitive), în condiţiile în care, în acelaşi timp, 34 de măsuri au devenit caduce sau au fost revocate.

Dintre aceste 34 de măsuri devenite caduce, 10 privesc măsurile privind produsele siderurgice ale SUA încheiate sau ajunse la termen, în urma unei serii de reexaminări cu ocazia expirării. În plus, numărul de măsuri aplicate de către India (-6) şi de către Argentina (-5) a diminuat, de asemenea, contribuind astfel la o diminuare generală. În cazul acestor două ţări, serviciile Comisiei Europene au jucat un rol activ, dat fiind că unele dintre măsuri au fost încheiate ca urmare a consultărilor OMC solicitate de către serviciile Comisiei.

Numărul noilor măsuri impuse a cunoscut o uşoară creştere în 2006 în comparaţie cu 2005, 27 faţă de 25. Principala diferenţă constatată între aceşti ani a fost o creştere a numărului de măsuri de salvgardare care a crescut de la 10 în 2005 la 15 în 2006, adică cu peste 50%. Aceasta se datorează, conform explicaţiilor din partea II, în special măsurilor impuse de către Turcia.

În ceea ce priveşte distribuţia diferitelor instrumente de protecţie comercială tendinţa a rămas aceeaşi cu, aproximativ, două treimi din măsuri constând în măsuri antidumping. În timp ce numărul măsurilor compensatorii a cunoscut o descreştere în ultimii ani, măsurile de salvgardare au crescut de la 24 în 2005 la 32 în 2006, o creştere de 25%. Această creştere a utilizării măsurilor de salvgardare în toate cele trei categorii (proceduri iniţiate, măsuri impuse şi măsuri în vigoare) confirmă o tendinţă alarmantă, constatată în ultimul an, de utilizare a acestui instrument. Fără îndoială, acest lucru trebuie privit în lumina faptului că măsurile de salvgardare sunt impuse pe o bază erga omnes, faţă de celelalte două instrumente care sunt specifice fiecărei ţări. De aceea, orice creştere a numărului de măsuri de salvgardare la nivel mondial va intra, în mod inevitabil, în sfera de preocupări a CE, chiar dacă produsul în discuţie nu este exportat de către UE în cantităţi semnificative. Din acest motiv, Comisia continuă să exercite presiuni asupra utilizatorilor acestui instrument pentru a deveni mai circumspecţi în utilizarea lor, depunând în acelaşi timp orice efort pentru a minimiza impactul negativ al tuturor măsurilor de salvgardare impuse. În acest sens serviciile Comisiei Europene au obţinut rezultate relativ pozitive, după cum se indică mai jos.

În ceea ce priveşte ţările terţe , SUA rămâne utilizatorul principal al instrumentelor de protecţie comercială împotriva CE sau a statelor sale membre, cu 29 de măsuri în vigoare, şi anume 20% din total. Şi aceasta are loc în pofida expirării sau retragerii unui număr însemnat de măsuri. Celelalte ţări principale sunt India (18 măsuri), China (10 măsuri), Brazilia (9 măsuri) şi Turcia (8 măsuri). Cu excepţia celei din urmă, toate aceste ţări erau deja mari utilizatoare a acestor instrumente în decursul ultimilor ani. Turcia se clasează printre utilizatorii principali ai măsurilor de protecţie împotriva CE 1 ca rezultat al utilizării ample a măsurilor de salvgardare. Într-adevăr, cu 5 măsuri de protecţie în 2006, este ţara care utilizează cel mai mult acest instrument.

În final, trebuie menţionat că, din păcate, numărul de proceduri iniţiate de către ţările terţe care afectează Comunitatea Europeană a crescut foarte mult între 2005 şi 2006, de la 20 la 28. Din această cifră totală, în comparaţie cu anul trecut, numărul cazurilor antidumping deschise a rămas stabil (9 dosare). O procedură antisubvenţie a fost deschisă, ceea ce nu se întâmplase în 2005. Creşterea se datorează, în principal, numărului de măsuri de protecţie deschise, 18 noi dosare în comparaţie cu 11 în 2005.

3. TENDINţE ÎN FUNCţIE DE ţARă

Această parte prezintă tendinţele principale în ceea ce priveşte măsurile de protecţie comercială din partea ţărilor terţe. O descriere a principalelor cazuri pentru fiecare ţară terţă este prezentată în anexă.

3.1. Statele Unite ale Americii

La sfârşitul anului 2006, Statele Unite aveau 29 de măsuri de protecţie comercială în vigoare împotriva importurilor provenite din ţările UE. Majoritatea sunt măsuri antidumping (24) şi doar 5 dintre ele, măsuri compensatorii. Aceste cifre sunt comparate cu un total de 39 de măsuri împotriva UE la sfârşitul anului 2005, dintre care 27 erau măsuri antidumping şi 12 măsuri compensatorii.

Continuând tendinţa din ultimii doi ani, nu au fost iniţiate noi investigări împotriva exportatorilor UE în 2006. Pe de altă parte, Statele Unite au lansat mai multe reexaminări cu ocazia expirării măsurilor, în principal în sectorul siderurgic şi multe dintre aceste reexaminări au fost încheiate în 2006 cu retragerea unui număr de măsuri AD (antidumping) şi/sau CVD (compensatorii) şi anume în ceea ce priveşte tablele de oţel tăiate longitudinal, oţelul anticoroziv şi materialul tubular destinat ţărilor producătoare de petrol.

Încă odată, atenţia asupra măsurilor de protecţie comercială a Statelor Unite s-a concentrat asupra procedurilor de soluţionare a litigiilor ale OMC, şi anume a celor legate de practicile americane de „aducere la zero” şi punerea în aplicare a cazului numit „privatizare”.

3.2. India şi Pakistan

India este în continuare pe locul doi în clasamentul ţărilor cu cel mai mare număr de măsuri (18) împotriva Comunităţii. În 2006, 6 măsuri au devenit caduce sau au fost retrase, în timp ce două măsuri noi au fost impuse. În 2006, India a iniţiat doar o singură procedură antidumping care a implicat trei state membre ale UE, faţă de 2 proceduri în 2005. Acesta este al treilea an consecutiv în care numărul procedurilor deschise de către India împotriva Comunităţii a scăzut.

Această tendinţă este bine-venită căci India este în mod tradiţional un utilizator activ al acestui tip de instrument. Una din principalele noastre preocupări, în 2006, în ceea ce priveşte India, a fost faptul că aceasta a iniţiat o procedură de reexaminare privind încheierea unui caz (benzi de poliolefină flexibilă) care a făcut deja, în 2004, obiectul consultărilor în cadrul OMC şi pentru care se prevedea simpla expirare a măsurilor. Această reexaminare se află în curs de desfăşurare şi noi îi urmărim evoluţia.

În 2006, Pakistanul nu a iniţiat nici o nouă procedură de investigare împotriva CE ceea ce contrastează cu 2005 când au fost iniţiate trei cazuri de antidumping. Totuşi, în 2006 au fost continuate activităţile iniţiate în anul precedent având ca rezultat impunerea de măsuri privind acidul formic şi încheierea investigaţiilor legate de tablă cositorită. Aceste cazuri au fost prezentate în detaliu în raportul de anul trecut.

3.3. China

La sfârşitul anului 2006, China deţinea 10 măsuri impuse împotriva UE în comparaţie cu 9 în anul precedent. Două măsuri noi au fost impuse în timp ce una a expirat.

China a iniţiat doar o procedură antidumping împotriva UE privind domeniul amidonul de cartofi. Numărul cazurilor a scăzut de la 3 iniţiate în anul 2005. În termeni generali, activitatea antidumping a fost mult mai puţin intensă decât în 2005. De-altfel, în al doilea semestru al anului 2005 China ocupa primul loc în rândul iniţiatorilor la nivelul OMC.

În 2006, a reieşit foarte clar că rezultatele mediocre ale Chinei în materie de transparenţă şi de informare sunt de fapt o problemă sistemică. Comisia a abordat în mod constant această problemă cu interlocutorii săi chinezi, atât pe planul cazurilor individuale cât şi în cadrul contactelor bilaterale. Noi continuăm să exercităm presiune asupra autorităţilor chineze, în special asupra Biroului de anchetă pentru prejudiciile din industrie, în scopul ameliorării şi normalizării practicilor acestora în materie de informare şi al garantării respectului deplin al drepturilor de protecţie comercială ale părţilor interesate.

3.4. America Latină

Numărul măsurilor în vigoare în ţările din America Latină a scăzut între 2005 şi 2006. Aceasta este rezultatul unei scăderi a numărului de măsuri aplicate de către Argentina (5 măsuri mai puţin) şi a numărului limitat de măsuri noi.

Cu toate acestea, după o activitate relativ scăzută a ţărilor latino-americane în 2005, în 2006 au fost deschise 8 noi dosare de către aceste ţări. Argentina, care nu utilizase instrumente de protecţie comercială împotriva Comunităţii Europene în ultimii trei ani, a iniţiat, în 2006, 3 proceduri antidumping şi o procedură de salvgardare. Cazurile care se află în desfăşurare prezintă un interes economic scăzut pentru CE. Mexicul a iniţiat 2 proceduri antidumping împotriva unor anumite state membre, ceea ce reprezintă o scădere faţă de anii precedenţi. Chile şi Panama au iniţiat fiecare dintre ele câte o procedură de salvgardare care nu au practic nici o consecinţă pentru exportatorii din UE.

3.5. Rusia şi Ucraina

Numărul de măsuri impuse de către aceste două ţări a crescut, fiecare dintre ele introducând două măsuri noi în 2006.

În cursul anului 2006, Rusia şi Ucraina au iniţiat un total de 5 măsuri de salvgardare, un nivel stabil în raport cu anul precedent. Cu toate acestea, Ucraina este ţara, care în 2006, a iniţiat cel mai mare număr de proceduri în comparaţie cu Rusia în 2005. Ucraina a impus două noi măsuri de salvgardare în 2006 privind rulmenţii cu bile şi carboximethilceluloza. Totuşi, datorită naturii lor, aceste măsuri nu au niciun impact asupra exporturilor UE. Măsurile impuse de către Rusia se referau la lămpi şi ţevi din oţel.

3.6. Turcia

După 2005, când nu a iniţiat nici o procedură antidumping împotriva Comunităţii, în 2006 Turcia a devenit, din nou, foarte activă în domeniul salvgardării, iniţiind un total de 5 proceduri. Toate cele 5 proceduri au avut ca rezultat impunerea de măsuri în 2006. Datorită diversităţii produselor implicate şi a naturii măsurilor adoptate, consecinţele au fost, în unele cazuri, mai însemnate decât altele.

3.7. Australia

În comparaţie cu anul 2005, când nu iniţiase nici o procedură, în 2006, Australia a iniţiat o procedură de măsuri compensatorii împotriva UE. Raportul de anul trecut a menţionat faptul că Australia a ridicat măsurile compensatorii privind brandy în vrac din Franţa, ca urmare a unei reexaminări cu ocazia expirării. Nu a fost stabilită nici o legătură de cauzalitate între subvenţii şi vreun prejudiciu adus industriei naţionale. De aceea, decizia autorităţilor australiene, din iulie 2006, de a iniţia o nouă procedură privind măsurile compensatorii împotriva brandy-ului îmbuteliat şi a celui vrac provenind din Franţa a fost destul de surprinzătoare. Această procedură a avut ca rezultat impunerea, în martie 2007, a unor măsuri definitive.

În pofida absenţei cooperării industriei UE, Comisia a urmărit acest caz şi a identificat câteva deficienţe de ordin procedural, în special absenţa informării. Au fost transmise observaţii autorităţilor australiene cu privire la acest subiect.

3.8. Tunisia

La 16 iunie 2006, Tunisia, a iniţiat, pentru prima dată, două anchete privind măsurile de salvgardare pentru articole din fier (feronerie) şi sticlărie. În ambele cazuri, versiunile neconfidenţiale ale plângerilor înaintate de către industria tunisiană, solicitând măsuri de protecţie erau foarte succinte şi nu furnizau o justificare adecvată iniţierii unei anchete. De asemenea, gama de produse vizate în ambele cazuri era multe prea vastă pentru a putea fi considerată un singur produs: în cazul sticlăriei, gama cuprindea toate sortimentele de la recipiente din sticlă până la articolele din sticlă pentru masă, în timp ce ancheta privind articolele de feronerie includea, produse la fel de variate, precum încuietori, robinete şi accesorii din fier pentru mobilă.

Comisia a ridicat aceste probleme în cadrul unei audieri desfăşurate în Tunis şi a solicitat autorităţilor tunisiene să organizeze separat o anchetă pentru diferitele tipuri de produse. Comisia continuă să urmărească evoluţia acestor anchete şi a solicitat o informare completă şi coerentă privind rezultatele în urma anchetei.

4. PROBLEME ACTUALE

În ultimii ani am identificat probleme care continuă să domine măsurile de protecţie comercială a ţărilor terţe. În timp ce putem constata îmbunătăţiri în anumite cazuri individuale, în ansamblu, problemele rămân aceleaşi, şi anume norme deficitare deschidere a anchetelor, analize deficiente ale prejudiciului şi ale cauzalităţii şi dezinteres pentru drepturile de apărare ale părţilor interesate. Spectrul larg al jurisprudenţei existente cu privire la aceste aspecte dovedeşte că aceste probleme sunt frecvente la nivel mondial. În afara acestor dificultăţi persistente, utilizarea abuzivă a măsurilor de salvgardare ar trebui să fie, de asemenea, adăugată pe listă având în vedere tendinţa descrisă mai sus care a devenit în prezent o problemă sistemică.

4.1. Norme deficitare de iniţiere a procedurilor

Etapa de iniţiere a oricărei proceduri este bineînţeles foarte importantă. Aceasta marchează începutul unui proces care are numeroase consecinţe pentru părţile implicate, indiferent, dacă în final măsurile sunt impuse sau nu. Deschiderea oricărei proceduri, prin natura sa, este o sursă de incertitudine pentru activităţile comerciale care afectează fluxul normal al schimburilor comerciale. În plus, operatorii economici care cooperează la procedură investesc resurse considerabile, în materie de personal, timp şi, bineînţeles, financiare. În concluzie, se impune ca utilizatorii instrumentelor de protecţie comercială să nu iniţieze, fără să se asigure în prealabil de existenţa elementelor de probă care să indice că deschiderea oricărei proceduri este legitimă. Serviciile Comisiei continuă să examineze cu multă atenţie această etapă a procedurilor ţărilor terţe şi, unde este cazul, să transmită observaţii autorităţilor responsabile de anchete.

4.2. Norme deficitare privind analiza prejudiciului şi a cauzalităţii

În contextul unei economii puternic liberalizate, operatorii economici se confruntă cu o concurenţă internaţională şi pentru a rămâne competitivi aceştia trebuie să se adapteze. Eşecul acestei adaptări conduce adesea la cereri de protecţie care nu sunt neapărat justificate. În vederea impunerii legitime a măsurilor de protecţie comercială trebuie mai întâi demonstrat că prejudiciul adus industriei naţionale este rezultatul unui dumping sau a unei subvenţii prejudiciabile sau, în cazul măsurilor de salvgardare, a unei creşteri brutale, masive şi neprevăzute a importurilor. Prea des, însă, autorităţile responsabile de anchetă omit să determine dacă dificultăţile întâlnite de către industriile vizate se datorează mai degrabă altor factori sau importurilor. Acesta este, probabil, unul din punctele cele mai slabe în materie de proceduri privind protecţia desfăşurate de către ţările terţe.

4.3. Drepturi de protecţie a părţilor interesate

Ca în toate procedurile judiciare, respectul pentru drepturile părţilor interesate este indispensabil în asigurarea unui proces echitabil. Acest principiu se aplică, în special în domeniul instrumentelor de protecţie comercială. Cu toate acestea, numeroase ţări ignoră în mod repetat acest element vital în gestionarea instrumentelor de protecţie comercială. Drepturile de protecţie ale părţilor interesate sunt frecvent subminate datorită calităţii inferioare a informaţiilor difuzate, precum şi de normele deficitare în materie de informaţie cuprinsă în dosarele neconfidenţiale. Aceasta este o altă problemă majoră care a fost identificată în aceste ţări terţe cu privire la cazurile de protecţie comercială şi pentru ameliorarea căreia, sunt depuse eforturi considerabile. Această problemă a fost abordată şi în cartea verde în care s-au subliniat patru aspecte ale practicii UE care ar merita să fie studiate, inclusiv stabilirea unui consilier-auditor, a unor audieri publice pentru deciziile privind statutul economiei de piaţă, definirea unor reguli echivalente în ceea ce priveşte accesul la informaţii, precum şi accesul la dosarele neconfidenţiale.

4.4. Utilizarea intensivă a măsurilor de salvgardare

În ultimii ani s-a înregistrat o tendinţă ascendentă îngrijorătoare utilizare a noilor măsuri de salvgardare . Această tendinţă se datorează, probabil, faptului că unele ţări consideră acest instrument ca o modalitate simplă şi rapidă de a reacţiona împotriva importurilor deoarece, spre deosebire de măsurile antidumping sau cele antisubvenţie, nu este necesară demonstrarea nici unui element incorect în fluxul comercial, ci „doar” o creştere bruscă a importurilor care provoacă sau care ameninţă să provoace un prejudiciu. În acest sens, măsurile de salvgardare sunt utilizate adesea de către anumite ţări pentru soluţionarea problemelor care în mod normal ar trebui abordate cu ajutorul unui alt instrument de protecţie comercială, ca de exemplu, măsurile antidumping sau cele antisubvenţie. Această situaţie se datorează naturii problemei de fapt adesea legată de importurile la preţ scăzut din anumite ţări, mai degrabă decât din cauza unei creşteri generale bruşte a importurilor.

Această situaţie este problematică din două motive. Pe de o parte, având în vedere că gradul mai ridicat de stricteţe al criteriilor de determinare a prejudiciilor stabilite de către OMC sunt mult mai stricte decât cele solicitate pentru alte instrumente; adesea măsurile de salvgardare impuse nu se conformează normelor OMC. De exemplu, pentru măsurile de salvgardare, criteriul („prejudiciu grav”) este mai ridicat decât pentru alte instrumente de protecţie comercială („prejudiciu important”) şi trebuie demonstrat că importurile crescute sunt rezultatul unor evoluţii neprevăzute. Serviciile Comisiei abordează în repetate rânduri această lipsă a conformării cu dispoziţiile OMC.

Pe de altă parte, având în vedere aspectul complex al instrumentului, chiar atunci când exporturile UE nu reprezintă cauza problemei, acestea sunt totuşi afectate de măsurile care se aplică erga omnes . Acolo unde se iniţiază proceduri de salvgardare, rolul serviciilor Comisiei este, în concluzie, adesea acela de a încerca să minimizeze, pe cât posibil, impactul asupra exporturilor UE.

5. REZULTATE IMPORTANTE

Cum am subliniat deja în raportul de anul trecut, activitatea Comisiei în materie de monitorizare a cazurilor din ţările terţe a avut, cu siguranţă, un impact asupra numărului de proceduri şi de măsuri în vigoare împotriva CE sau a statelor membre, care s-a diminuat în cursul anilor.

Fără a reveni asupra detaliilor care figurează în raportul de anul trecut, este util să reamintim astfel de cazuri de succes ca încheierea de către Rusia a măsurilor de salvgardare, finalizarea anchetei antidumping privind tabla cositorită de către Pakistan şi cazul de salvgardare din Maroc privind ţiglele din ceramică, care au avut ca rezultat negocierea de cote ridicate pentru exportatorii CE.

Alte succese au fost înregistrate în 2006:

a) „Reducerea la zero” – revocarea măsurilor

În 2007, ca urmare a sistemului de soluţionare a litigiilor OMC solicitat de către Comisia Europeană, Statele Unite au pus în aplicare – deşi numai – decizia OMC privind „metoda de reducere la zero”. Eforturile considerabile ale Comisiei Europene în cooperare cu exportatorii şi statele membre vizate sunt, în cele din urmă, recompensate. Într-adevăr, un număr însemnat de exportatori europeni au asistat la retragerea integrală sau la reducerea semnificativă a drepturilor antidumping În două cazuri (probabil chiar în trei) ordinele au fost complet retrase, în alte cazuri, pentru şase exportatori individuali s-au anulat drepturile antidumping, iar pentru alţi zece exportatori drepturile antidumping au fost diminuate.

Din păcate, nu toate problemele au fost soluţionate prin această punere în aplicare, iar Comisia va trebui să ia în calcul toate opţiunile valabile pentru încurajarea punerii în aplicare prompte de către Statele Unite a integralităţii deciziei şi, de asemenea, să urmărească celelalte litigii în curs de desfăşurare, inclusiv o nouă cerere pentru stabilirea unui grup special al OMC dacă va fi necesar.

b) Încheierea măsurilor aplicate de către India

În 2005, la solicitarea exportatorilor CE, India a iniţiat proceduri de reexaminare a anumitor măsuri care fac obiectul consultărilor OMC. În timp ce numeroase dintre aceste proceduri au condus la încheierea măsurilor, industria naţională indiană a făcut recurs cu privire la o serie de încheieri ale măsurilor. În unele cazuri măsurile au fost reintroduse în timp ce instanţa indiană de apel nu comunicase încă hotărârea sa. CE se opune cu fermitate acestor evenimente şi a fost satisfăcută să constate că în 2006 majoritatea recursurilor au fost fie retrase de către instanţele naţionale, fie au fost respinse de către instanţele indiene.

c) Încheierea măsurilor aplicate de către Argentina

Ca urmare a unor lungi şi dificile negocieri în cadrul procedurilor de soluţionare a litigiilor şi ulterior acordului Argentinei privind încheierea măsurilor compensatorii care vizau trei produse (ulei de măsline, gluten de grâu şi conserve de piersici), aceste măsuri au fost în final retrase în cursul anului 2006. Totuşi, în ceea ce priveşte conservele de piersici, nivelul tarifului consolidat a fost mărit în acelaşi timp, în scopul compensării încetării dreptului compensator.

d) Impactul măsurilor de salvgardare

Aşa cum s-a indicat mai sus, numărul măsurilor de salvgardare în vigoare a crescut în ultimii ani ceea ce constituie o sursă de preocupare pentru că exportatorii UE sunt, de asemenea, afectaţi chiar dacă nu ei se află la originea problemei. Cu toate acestea, când aceste măsuri nu au putut fi evitate, Comisia a avut un anumit succes în apărarea interesului exportatorilor UE prin promovarea unor tipuri de măsuri cu efect minim. Acesta a fost, de exemplu, cazul pentru măsurile aplicate de Turcia (aspiratoare şi motociclete) şi pentru cele aplicate de Ucraina (ţesături din bumbac şi din tricot).

Chiar dacă aceasta poate fi considerată drept un rezultat pozitiv, Comisia continuă să facă un apel la o utilizare mai prudentă a instrumentului de acest tip, insistând asupra faptului că el ar trebui rezervat pentru circumstanţe cu adevărat excepţionale care ar trebui să conducă la o diminuare considerabilă a numărului de măsuri de salvgardare.

6. CONCLUZII

În 2006, pentru al treilea an consecutiv, numărul de măsuri în vigoare împotriva CE a scăzut.

Este vorba, bineînţeles, de o evoluţie pozitivă pentru exportatorii UE, chiar dacă numărul crescut de noi proceduri, în comparaţie cu anul trecut, indică că măsurile de protecţie ar putea spori pe termen scurt.

Chiar dacă s-a constatat o anumită ameliorare a practicii protecţiei comerciale din ţările terţe, problemele identificate în trecut sunt în continuare de actualitate şi altele şi-au făcut apariţia.

În acest context, într-un moment în care Comisia reflectă asupra propriei utilizări a instrumentului, multe ţări terţe continuă să utilizeze aceste instrumente într-o manieră discutabilă, care conduce uneori la măsuri care nu sunt garantate din punct de vedere juridic. În consecinţă, este, fără îndoială, necesară continuarea monitorizării acţiunilor ţărilor terţe de către Comisie în vederea asigurării respectării de către acestea a normelor OMC şi pe cele bilaterale, sprijinirii şi apărării intereselor industriei UE/statelor membre vizate, precum şi încercării de a reduce impactul economic al măsurilor ţărilor terţe asupra exportatorilor.

Răspunsul Comisiei de traduce printr-o intervenţie directă în cazurile specifice, ridicând, în general, probleme sistemice în cadrul contactelor bilaterale formale şi informale cu ţările vizate, discuţii în cadrul comitetelor pertinente ale OMC, precum şi continuarea pregătirii ţărilor terţe privind percepţia noastră şi practicile în materie de instrumente de protecţie comercială.

Au fost deja obţinute rezultate pozitive pe acest plan şi diferiţi exportatori ai UE s-au putut bucura de sprijinul şi de consilierea Comisiei. Comunitatea Europeană va continua, aşadar, să reacţioneze cu privire la problema utilizării abuzive a măsurilor de protecţie comercială deoarece sunt privite ca o barieră în calea schimburilor comerciale şi o frână pentru competitivitatea şi accesul la pieţe al exportatorilor europeni.