Este evident că declarațiile întreprinderilor privind nevoile lor viitoare, transmise de acestea pentru a obține cote din rezervă, nu se bazează, în general, pe o evaluare realistă a vânzărilor preconizate. Luând în calcul numai întreprinderile nou intrate pe piață (care inițial au depus cereri pentru cote reprezentând doar 11 % din piață), acestea au solicitat cote care au depășit de mai multe ori cantitatea totală disponibilă pentru întreaga piață a UE. Din cauza acestor solicitări excesive de cote depuse de întreprinderi, numai câteva întreprinderi beneficiază de cantitatea cerută. Toate celelalte întreprinderi care au solicitat cote din rezervă beneficiază de aceeași proporție din cantitatea totală de alocat. Întrucât numărul de solicitări crește în fiecare an, deși cantitățile prevăzute în rezervă rămân, în mare măsură, neschimbate, cota maximă alocată fiecărei întreprinderi din rezervă a fost în scădere de la un an la altul.

Metoda de alocare aplicată întreprinderilor tradiționale, pe baza istoricului de consum, acordă întreprinderilor existente o poziție inițială stabilă pe piață. În timp, ponderea cotelor disponibile pentru acești operatori tradiționali se va diminua mai rapid decât ansamblul pieței (care scade în urma măsurilor de reducere treptată a HFC), ceea ce va conduce la o diminuare treptată a cotei de piață aferente cotelor alocate operatorilor tradiționali existenți. În momentul intrării în vigoare a politicii de reducere treptată a HFC, în 2015, cantitățile rezervate operatorilor noi reprezentau 11 % din ansamblul cotelor. Ca urmare a procedurii de stabilire a cotelor, cantitățile absolute puse la dispoziție din această rezervă vor rămâne mai mult sau mai puțin stabile în timp. Pe de altă parte, pe măsură ce piața în ansamblu va scădea în urma reducerii treptate a HFC, se va înregistra, de-a lungul anilor, o creștere a ponderii relative a cotelor alocate din rezerva destinată operatorilor noi. De exemplu, peste 50 % din totalul cotelor alocate în 2030 (ultimul an de reducere treptată) va proveni din rezervă.

Metoda de alocare a cotelor vizează în prezent aproximativ 1 100 de întreprinderi, dintre care aproximativ două treimi sunt deținători de cote de HFC (producători și/sau importatori de HFC în vrac), restul fiind importatori de echipamente. 78 sunt întreprinderi tradiționale care au primit o cotă în fiecare an în perioada 2009-2012 pe baza propriilor activități legate de HFC. Numărul de operatori noi este mult mai mare și a crescut în fiecare an. În 2017, 579 de întreprinderi au fost operatori noi, ceea ce reprezintă o creștere de 73 % față de 2015. Unii dintre acești operatori noi par să aibă legături unii cu alții și/sau cu actori tradiționali de pe piață.

La momentul adoptării Regulamentului privind gazele fluorurate, opțiunea alocării cotelor în mod direct importatorilor de echipamente pe baza emisiilor anterioare a fost respinsă din cauza lipsei de date. Atât deținătorii de cote tradiționali, cât și cei nou intrați pe piață pot autoriza importatorii de echipamente să le utilizeze cotele, însă operatorii noi trebuie, în plus, să dovedească livrarea fizică a cantităților de gaze corespunzătoare pentru a demonstra că își desfășoară activitatea în domeniul comerțului cu gaze. Cotele respective se scad din cotele deținătorului care acordă o autorizație pentru anul în curs. Pe de altă parte, pentru importatorul de echipamente nu există nicio limită de timp privind utilizarea autorizației. Astfel, o autorizație eliberată în 2015 poate fi utilizată în 2017 sau în cursul anilor următori.

Pentru a nu se depăși limita anuală de HFC dintr-un anumit an, Regulamentul privind gazele fluorurate instituie un sistem de cote. Începând din 2015, întreprinderile nu pot introduce legal pe piață HFC în vrac decât dacă dispun de cote, care le sunt alocate cu titlu gratuit de către Comisie în fiecare an. Avantajele și dezavantajele diferitelor opțiuni de alocare a cotelor au fost examinate în cadrul evaluării impactului care însoțește propunerea de regulament privind gazele fluorurate3, iar opțiunile de alocare a cotelor fie cu titlu gratuit, fie în schimbul plății unei redevențe, fie prin licitație au fost examinate în detaliu pe parcursul procesului colegislativ. La momentul respectiv, a existat un oarecare sprijin pentru un sistem de redevențe sau de licitație pentru alocarea cotelor, printre altele, deoarece aceste opțiuni ar genera venituri care ar putea fi utilizate pentru alimentarea Fondului multilateral, în cazul în care s-ar aproba o reducere treptată a HFC în temeiul Protocolului de la Montreal și întrucât aceste opțiuni ar putea contribui la o punere în aplicare eficace. Decizia finală a fost totuși în favoarea alocării cu titlu gratuit a cotelor convenind totodată să se monitorizeze funcționarea metodei instituite și (potențialele) costuri aferente în statele membre.

Regulamentul (UE) nr. 517/2014 („Regulamentul privind gazele fluorurate”) are drept obiectiv să creeze un mecanism eficace și proporțional de reducere a emisiilor de gaze fluorurate cu efect de seră pentru a contribui la îndeplinirea obiectivelor climatice ale Uniunii . De asemenea, acesta stimulează inovarea și facilitează convergența către un acord global de reducere treptată a hidrofluorocarburilor (HFC) în temeiul Protocolului de la Montreal.

În urma unui ciclu de recalculare pentru alocarea cotelor pe baza consumului din anii precedenți, operatorii noi vor deveni tradiționali la fiecare trei ani. De exemplu, întreprinderile nou intrate pe piață care și-au început activitatea în 2015vor deveni operatori tradiționali începând cu anul 2018 și vor primi cote în funcție de cantitățile de HFC pe care le-au introdus pe piață în mod legal. În același timp, vor avea posibilitatea să obțină cote suplimentare din rezervă.

În prezent, 2015 este singurul an pentru care sunt disponibile date ex post comunicate de întreprinderi. Aceste date arată că obiectivele reducerii treptate au fost depășite în 2015. Cantitățile totale raportate au fost cu 8 % sub limita admisă. O serie de societăți nu și-au utilizat integral cotele alocate, operatorii noi fiind, în general, mai puțin eficienți decât cei tradiționali. Părțile interesate au constatat că acest fapt se poate datora (i) unei înțelegeri insuficiente a noilor norme, inclusiv a diferenței dintre cote și autorizații, (ii) necesității de a asigura și respectarea obligațiilor REACH pe care este posibil ca unii operatori noi să nu le fi îndeplinit atunci când au solicitat cote, precum și (iii) faptului că multe întreprinderi s-au pregătit de reducerea treptată a HFC prin creșterea importurilor în 2014, imediat înainte de intrarea în vigoare a acestei măsuri (așadar, este posibil să nu mai fi avut nevoie de întreaga cotă în 2015). O serie de părți interesate au subliniat, de asemenea, că ar fi în continuare nevoie să se depună eforturi la toate nivelurile pentru ca ansamblul actorilor de pe piață, în special producătorii și importatorii de echipamente preîncărcate și operatorii noi, să înțeleagă mai bine rolul care le revine în cadrul procesului de reducere treptată a HFC.

În 2015, numai câteva întreprinderi și-au depășit limita fixată de cotă. Cu sprijinul autorităților statelor membre, Comisia a continuat să monitorizeze cazurile de nerespectare a obligațiilor, în vederea impunerii de sancțiuni în concordanță cu Regulamentul privind gazele fluorurate (din cotele viitoare ale întreprinderii se deduce de două ori cantitatea în exces) și a garantării faptului că sancțiunile sunt impuse și la nivel național. Cazurile de neconformitate sunt constatate prin compararea cotei alocate cu valorile comunicate care au fost verificate de un auditor independent. În plus, autoritățile vamale pot verifica dacă importatorii de gaze în vrac și de echipamente conținând HFC sunt înregistrați în Registrul HFC și dețin cote sau autorizații.

b.Transferurile de cote și autorizațiile

Posibilitatea ca noii operatori să transfere cotele nu a condus la schimbări majore în ceea ce privește modul în care sunt repartizate cotele între societăți. Transferurile au fost într-o foarte mare măsură limitate la câteva tranzacții între principalii operatori tradiționali, parțial ca urmare a restructurării, precum și a părăsirii pieței de către unele întreprinderi. În afara acestor tranzacții specifice, se pare că a existat o disponibilitate redusă de a comercializa cote cu alți actori de pe piață.

În schimb, opțiunea de emitere a autorizațiilor de utilizare a cotelor a fost utilizată pe scară largă în 2015 și 2016, întrucât o serie de importatori de echipamente se pregăteau să respecte obligația de a deține autorizații pentru importul de echipamente de refrigerare, de echipamente de climatizare și de pompe de căldură începând cu 1 ianuarie 2017. Din cota totală, 9 % și 12 % au fost autorizații acordate importatorilor de echipamente în 2015 și, respectiv, în 2016. Spre comparație, informațiile comunicate de întreprinderi indică faptul că HFC din echipamentele de refrigerare, din echipamentele de climatizare și din pompele de căldură importate reprezentau, în 2015, 7 % din oferta totală de HFC în UE. În ciuda acestor activități pregătitoare în desfășurare, unii importatori de echipamente și-au exprimat în cadrul sondajului o serie de rezerve legate de înțelegerea corectă a normelor, dificultățile cu care se confruntă în a-și planifica cererea sau a găsi deținători de cote dispuși să vândă autorizații, precum și prețurile ridicate ale autorizațiilor. Pentru a răspunde acestor preocupări, Registrul HFC a fost modificat pentru a permite delegarea de autorizații, astfel încât o societate să poată coordona achiziționarea autorizațiilor pentru un grup de importatori. De exemplu, producătorii de echipamente străini pot obține autorizațiile relevante și le pot delega ulterior întreprinderilor care importă echipamentele. Se așteaptă ca această nouă caracteristică va facilita respectarea regulilor fixate, în special pentru importatorii de cantități mici, de regulă, IMM-urile și microîntreprinderile. Această măsură a fost apreciată pe scară largă de organizațiile părților interesate. 14

c.Evoluția prețurilor

Sectorul în care se utilizează HFC este destul de complex și implică o serie de tipuri diferite de întreprinderi: producătorii de HFC (actori globali), producătorii de diverse echipamente sau produse (la nivel mondial), importatorii de echipamente sau produse (UE), distribuitorii de gaze în vrac (UE), întreprinderile care instalează echipamente și prestează servicii (UE) și utilizatorii finali ai diferitelor echipamente (UE). Pentru a urmări impactul sistemului de cote, evoluțiile prețurilor pentru diferite tipuri de HFC și la diferite niveluri ale lanțului de valori sunt monitorizate pe baza datelor obținute de la producătorii de agenți frigorifici, distribuitorii de gaze și producătorii de echipamente. Deși nu este posibil să se formuleze concluzii definitive în această etapă timpurie a reducerii treptate a HFC, este totuși posibil să se observe o tendință generală de creștere a prețurilor începând cu anul 2014. Această creștere se observă cel mai bine la prețurile de achiziție practicate de distribuitorii de gaze și, într-o măsură mai mică, de întreprinderile de servicii, nefiind (încă) la fel de clară în cazul gazelor achiziționate de producătorii de echipamente cu sediul în UE, probabil din cauza acordurilor pe termen lung pe care le au cu producătorii de gaze. Creșterile de prețuri observate variază de la un tip de HFC la altul și, în general, sunt mai accentuate în cazul HFC cu potențial ridicat de încălzire globală (GWP). De asemenea, merită remarcat faptul că pentru obținerea de autorizații de import al echipamentelor conținând HFC costurile suportate par a fi similare cu creșterile de prețuri aferente HFC în vrac la nivel de distribuitor, dacă sunt convertite în EUR/t echivalent CO2.

Aceste creșteri de prețuri sunt o consecință așteptată și dezirabilă a măsurii de reducere treptată a HFC, întrucât intenția măsurii de piață în cauză a fost aceea de a restricționa furnizarea gazelor cu GWP ridicat pentru a încuraja inovarea și utilizarea de substanțe cu GWP mai scăzut și de alternative fără HFC. În același timp, din moment ce cotele sunt alocate cu titlu gratuit, anumiți actori ar putea beneficia de aceste creșteri de prețuri. Unele părți interesate au subliniat faptul că deținătorii de cote au avut de câștigat și că ar fi mai justificat să se instituie în schimb un sistem care să genereze venituri ce ar putea fi utilizate pentru sprijinirea punerii în aplicare la nivel național și internațional a reducerilor de HFC și în care importatorii de echipamente ar putea, de asemenea, să beneficieze de propriile cote14.

4.Costurile legate de punerea în aplicare a regulamentului în statele membre

Regulamentul privind gazele fluorurate se bazează, în mare măsură, pe obligațiile deja instituite de fostul Regulament (CE) nr. 842/2006, în special în ceea ce privește prevenirea emisiilor provenite de la echipamente, cum ar fi verificările în vederea depistării scăpărilor de gaze și eliminării lor, sistemele de certificare și de formare din statele membre, etichetarea echipamentelor, comunicarea informațiilor, precum și recuperarea produselor la sfârșitul ciclului de viață. Într-o evaluare a fostului Regulament (CE) nr. 842/2006, costurile care revin administrațiilor publice din statele membre pentru implementarea și aplicarea acestor măsuri au fost estimate la 11,4 milioane EUR pe an. Această sumă include costurile aferente personalului din cadrul autorităților, măsurilor de sensibilizare a publicului și de asigurare a respectării normelor, cum ar fi inspecțiile.

Principala noutate a Regulamentului privind gazele fluorurate, reducerea treptată a HFC, nu a mărit semnificativ costurile suportate de administrațiile publice din statele membre. Ca urmare a gestionării la nivel central a reducerii treptate a HFC de către Comisia Europeană, aceste costuri sunt suportate de bugetul administrativ multianual existent. Printre altele, Comisia Europeană,

·gestionează Portalul privind gazele fluorurate și Registrul HFC de înregistrare a întreprinderilor, a cotelor, a transferurilor de cote și a autorizațiilor de utilizare a cotelor;

·gestionează declarațiile ex ante privind cotele, recalculând noile valori de referință pentru cote la fiecare trei ani și încărcând noi cote anual;

·supraveghează raportarea anuală ex post de către întreprinderi într-un sistem gestionat de Agenția Europeană de Mediu;

·verifică pe baza rapoartelor ex post dacă întreprinderile au respectat limitele impuse de cote și aplică sancțiuni sub formă de deduceri din viitoarele alocări de cote;

·verifică pe baza rapoartelor ex post dacă importatorii de echipamente conținând HFC dețin autorizațiile necesare de utilizare a cotelor și

·îndrumă întreprinderile cu privire la utilizarea Portalului privind gazele fluorurate și a Registrului HFC și la obligațiile legate de sistemul de cote.

Costurile pentru statele membre în ceea ce privește reducerea treptată a HFC se limitează, prin urmare, la furnizarea de îndrumări suplimentare părților interesate, asigurarea eficacității controalelor la frontieră, inclusiv formarea agenților vamali, precum și monitorizarea problemelor de neconformitate, inclusiv a comerțului ilegal.

La un nivel mai general, costurile care revin industriei pentru punerea în aplicare a măsurilor deja incluse în fostul Regulament (CE) nr. 842/2006 au fost anterior estimate la aproximativ 1 miliard EUR în 2015, urmând să ajungă la 1,5 miliarde EUR în 2030. În plus, costurile aferente reducerii treptate a HFC au fost estimate la aproximativ 1,5 miliarde EUR pe an. Se preconizează totuși că aceste costuri vor fi mai scăzute în realitate. Prima cifră se bazează pe ipoteza că utilizarea HFC nu ar scădea până în 2030, însă odată cu lansarea măsurii de reducere treptată a HFC în temeiul noului regulament, utilizarea acestora se va diminua drastic. A doua cifră s-a bazat în mod prudent pe informațiile disponibile numai în 2010. Astfel, aceasta nu ține seama de noile tehnologii care au apărut de atunci încoace și de tendința de scădere a costurilor asociate tehnologiilor favorabile climei. Totuși, atunci când se compară aceste cifre cu reducerea semnificativă obținută în materie de emisii, măsurile privind gazele fluorurate sunt foarte eficiente din punctul de vedere al costurilor, comparativ cu acțiunile potențiale în alte sectoare. Costurile medii ale reducerii au fost estimate, pe baza tehnologiilor disponibile în 2010, la 16 EUR/tone echivalent CO23. Este probabil ca beneficiile în materie de eficiență energetică să compenseze costurile suplimentare ale investițiilor inițiale.