COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Măsurarea rezultatelor inovării în Europa: către un nou indicator /* COM/2013/0624 final */





COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Măsurarea rezultatelor inovării în Europa: către un nou indicator (Text cu relevanță pentru SEE) 1. Introducere Această comunicare prezintă un indicator pentru măsurarea performanței rezultatelor activității de inovare. Măsurarea riguroasă a impactului politicilor în materie de inovare este esențială pentru formularea unor politici bazate pe elemente concrete și, în plus, fundamentează legitimitatea acțiunii publice și utilizarea fondurilor publice. Europa este astăzi un centru al cunoașterii cu importanță mondială. Cu toate acestea, în ciuda bazei științifice de nivel mondial și a calității de lider tehnologic în sectoare strategice, sunt necesare eforturi pentru a îmbunătăți performanțele în materie de inovare la nivelul UE și la nivel național, asigurându-se condiții-cadru mai bune, în special pentru întreprinderile cu creștere rapidă din sectoarele inovatoare. Indicatorul propus va sprijini factorii de decizie la instituirea sau consolidarea unor acțiuni menite să elimine obstacolele care împiedică inovatorii să transforme ideile în produse și servicii care pot avea succes pe piață. Îmbunătățirea performanțelor va contribui la creșterea inteligentă, în conformitate cu Strategia Europa 2020 și inițiativa sa emblematică „O Uniune a inovării”.[1] Indicatorul propus completează tabloul de bord al Uniunii cercetării și inovării (IUS)[2], și indicele sintetic al inovării (SII) care evaluează modul în care punctele forte și punctele slabe ale statelor membre și ale UE determină performanța lor generală, folosind ca etalon un set amplu de 24 de indicatori ai inovării, inclusiv intrările, activitatea de producție și ieșirile. În plus, raportul privind competitivitatea Uniunii inovării analizează și performanța în materie de inovare, o dată la doi ani. Indicatorul din prezenta comunicare se concentrează exclusiv asupra rezultatelor inovării și monitorizează un set redus de dimensiuni, inclusiv contribuția la crearea de locuri de muncă a întreprinderilor cu creștere rapidă. Având în vedere complementaritatea sa cu IUS, se preconizează că rezultatele indicatorului propus se vor publica simultan cu rezultatele IUS. Consiliul European a încredințat Comisiei mandatul de a dezvolta un indicator în contextul Strategiei Europa 2020 pentru a completa obiectivul privind intensitatea pentru C & D,[3] ținând seama de solicitarea adresată de Uniunea inovării către Comisie pentru „lansarea acțiunilor necesare pentru dezvoltarea unui nou indicator care să măsoare cota întreprinderilor inovatoare cu creștere rapidă în sectorul economic”. În martie 2013, șefii de stat și de guvern au solicitat ca în octombrie 2013 să aibă loc o discuție pe tema inovării, invitând Comisia să furnizeze indicatorul.[4] În 2010 a fost instituit un grup la nivel înalt format din inovatori și economiști de renume care să consilieze Comisia cu privire la formularea acestui indicator.[5] Grupul a sugerat Comisiei să se implice în activitatea de culegere de date privind întreprinderile cu creștere rapidă în sectoarele inovatoare, efectuată de către Eurostat. În paralel, au fost întreprinse acțiuni de cooperare cu OCDE pentru a dezvolta coeficienții inovării la nivel sectorial. Discuțiile cu statele membre cu privire la domeniul de aplicare și definirea indicatorului au avut loc în cadrul unor ateliere, în octombrie și decembrie 2012, și în luna iulie 2013. Această comunicare prezintă indicatorul (secțiunea 2), criteriile și datele pentru dezvoltarea acestuia (secțiunea 3), precum și analiza efectuată a solidității (secțiunea 4). Ea este însoțită de un document de lucru al serviciilor Comisiei. 2. Măsurarea rezultatului inovării Rezultatul inovării este complex și diferă de la un sector la altul. Măsurarea lui presupune cuantificarea măsurii în care ideile referitoare la produse și servicii noi, care rezultă din sectoarele inovatoare, poartă o valoare adăugată considerabilă și sunt capabile să ajungă pe piață. Prin urmare, el poate face obiectul mai multor tipuri de măsurători. După examinarea unei game variate de opțiuni, Comisia a optat pentru patru indicatori IUS, grupați în trei componente (brevete, ocuparea forței de muncă în activități cu utilizarea intensivă a cunoștințelor (KIA) și competitivitatea bunurilor și serviciilor bazate pe utilizarea intensivă a cunoștințelor), și o nouă măsurătoare a ocupării forței de muncă din sectoarele inovatoare.[6] Componenta brevetelor de invenție ia în considerare invențiile care exploatează cunoștințele generate de investițiile în C & D și inovare, și care pot fi transformate în tehnologii de succes. În mod similar, indicatorii privind intensitatea angajării de forță de muncă calificată, în KIA și în întreprinderile cu creștere rapidă, oferă un indiciu cu privire la orientarea economiei către producția de bunuri și servicii cu valoarea adăugată reprezentată de inovare. În cele din urmă, fluxurile comerciale asociate acestor mărfuri măsoară capacitatea acestora de a ajunge pe piețele mondiale.[7] 2.1. Componentele indicatorului inovării Prima componentă este inovarea tehnologică, măsurată prin brevete, ca rezultat esențial al procesului de C & D și de inovare, care să ateste capacitatea unei economii de a transforma cunoașterea în tehnologie. Prin urmare, politicile de îmbunătățire a sistemului drepturilor de proprietate intelectuală (DPI) și de reducere a costurilor acestuia aduc avantaje întreprinderilor a căror creștere este generată de propriile inovații. Măsuri precum profesionalizarea accesului la portofoliile DPI și reducerea impozitelor pe profit pot avea un rol decisiv pentru dinamica activităților inovatoare.[8] Componenta aleasă, indicatorul IUS 2.3.1, utilizează numărul de cereri de brevete/miliard PIB. Numărătorul reprezintă numărul de cereri depuse în faza internațională care specifică Oficiul European de Brevete (OEB) drept oficiu desemnat în temeiul Tratatul de cooperare în domeniul brevetelor (PCT). Numitorul este PIB în paritățile puterii de cumpărare exprimate în euro. Ar putea să apară o abatere intrinsecă în favoarea țărilor care se bazează mai mult pe brevetele internaționale decât pe cele naționale. Au fost testate statistici alternative, cum ar fi brevetele triadice din baza de date a OCDE pentru brevete. A doua componentă se concentrează asupra modului în care o forță de muncă înalt calificată se integrează în structura economică a unei țări. Investițiile în resurse umane sunt o provocare pentru Europa, deoarece educația și formarea oferă lucrătorilor competențele necesare generării de inovații. Această componentă include orientarea structurală a unei țări față de activitățile care implică un grad ridicat de cunoștințe (KIA), prin măsurarea numărului de angajați în sectoarele de activități KIA, unde cel puțin o treime din angajați au o diplomă de învățământ superior, ca proporție din numărul total de angajați din țara respectivă. Aceasta este indicatorul IUS 3.2.1. A treia componentă este competitivitatea bunurilor și serviciilor bazate pe utilizarea intensivă a cunoștințelor. Într-o economie care funcționează bine, aceasta reflectă capacitatea respectivei economii, care rezultă din inovare, de a exporta produse inovatoare și de a participa în lanțurile de valori globale. Măsurile de creștere a competitivității și strategiile de inovare se consolidează reciproc pentru creșterea ocupării forței de muncă, a ponderii exporturilor și a cifrei de afaceri realizate la nivel de întreprindere. Componenta agregă în ponderi egale contribuția balanței comerciale a produselor de tehnologie medie și înaltă la totalul balanței comerciale, și serviciile bazate pe utilizarea intensivă a cunoștințelor, exprimate ca procent din totalul exporturilor de servicii, indicatorii IUS 3.2.2 și 3.2.3. În sfârșit, ultima componentă măsoară ocuparea forței de muncă în întreprinderile cu creștere rapidă din sectoarele inovatoare. Promovarea dezvoltării acestor întreprinderi este o parte integrantă a politicii de cercetare și inovare moderne. Studiile arată că creșterea depinde într-o măsură esențială de întreprinderile cu creștere rapidă, care generează o parte disproporționat de mare a locurilor de muncă și pot contribui la sporirea investițiilor în inovare în timpul perioadelor de scădere economică.[9] Prin urmare, unele state membre sprijină puternic facilitarea accesului la finanțare pentru întreprinderile cu creștere rapidă, inclusiv pentru proiectele inovatoare și pentru capitalul de risc în stadiile de proiect, de lansare și de dezvoltare incipientă. Coeficienții de inovare sectoriali care reflectă gradul de inovare la nivel sectorial, construiți pe scoruri care reflectă ponderea de persoane cu educație terțiară (scor KIA) și modul în care întreprinderile din sector se identifică drept inovatoare (scor CIS), au rolul de a evidenția întreprinderile inovatoare. Date privind ocuparea forței de muncă au fost colectate de Eurostat din registrele de întreprindere pe bază ad-hoc, în 2011 și 2012. Întreprinderile cu creștere rapidă sunt cele care au cel puțin 10 angajați și o medie a creșterii numărului de angajați care depășește 10 % pe an, pe o perioadă de 3 ani. Această componentă vizează acoperirea rubricii (3.1.3 „Întreprinderile inovatoare cu creștere rapidă”) din IUS, rezervată pentru un indicator care să reflecte contribuția pe care o aduc la dinamica pieței întreprinderile cu creștere rapidă, astfel cum se preconizează în inițiativa „O Uniune a inovării”. Acesta ar putea, așadar, să devină al 25-lea indicator de pe tabloul de bord. 2.2. Performanța la nivel de țară Figura 1 ilustrează scorurile indicatorului inovării în 2010 și 2011, pentru statele membre și partenerii internaționali. Media se referă la UE-27, deoarece IUS 2013 a fost publicat înainte de aderarea Croației. Seriile cronologice îmbunătățite, bazate pe perioade de observație mai lungi și pe ani de referință mai bine aliniați, sunt esențiale și vor deveni disponibile pe termen mediu. O ilustrare a rezultatelor și a implicațiilor politice ale acestora este prezentată în caseta 1 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei, care se concentrează asupra a patru țări: Suedia (cea mai bună performanță), Franța (performanță bună), Italia (performanță medie) și Bulgaria (performanță scăzută).[10] Sunt, de asemenea, incluse grafice radiale care afișează rezultatele pentru toate componentele și țările. Aceste rezultate vor fi însoțite de profiluri de țară cuprinzătoare. Figura 1. Indicatorul compozit care măsoară rezultatul inovării Scorurile pe țări în 2011 (bare roșii) și în 2010 (cruci), media UE stabilită la 100 în 2010 În 2011, componentele reflectă situația din 2009 (PCT), 2010 (DYN) sau 2011 (KIA, COMP) În 2010, acestea se bazează pe datele din 2008 (PCT), 2009 (DYN) sau 2010 (KIA, COMP). Surse: Comisia Europeană În total, în 2011, sunt identificate șase categorii de performanță în funcție de scorurile pe țară. Suedia, Germania, Irlanda și Luxemburg au performanța maximă, cu punctaje mai mari de 120 și valori ridicate în toate cele patru componente. Acestea sunt urmate de Danemarca, Finlanda și Regatul Unit, care au o performanță foarte bună, cu punctaje între 110 și 120. Franța, Belgia și Țările de Jos au performanță bună, cu valori ale indicatorului între 100 și 110, fiind urmate îndeaproape de un grup de țări cu performanță medie, printre care Austria, Ungaria, Slovenia, Italia și Cipru, în intervalul de punctaj 90-100. Printre țările cu performanță medie-scăzută, cu valori între 80 și 90, se numără Republica Cehă, Spania, Estonia, Grecia, Malta, România și Slovacia. În cele din urmă, țările cu punctaj sub 80 sunt considerate a avea performanță scăzută. Printre acestea se numără Croația, Portugalia, Polonia și Letonia, precum și Lituania și Bulgaria, ambele având un punctaj extrem de scăzut, apropiat valorii de 65, care reprezintă aproximativ jumătate din scorul unei țări din partea superioară a clasamentului. 3. Criteriile de selecție Standardele internaționale de calitate ale Eurostat, OCDE și FMI au fost luate ca referință pentru alcătuirea indicatorului. 3.1. Cele patru principii aplicate Pe baza cadrului conceptual al Eurostat, au fost aplicate patru principii. (1) Relevanța pentru politică. Accentul a fost pus pe o interpretare simplă și intuitivă, cu legături concrete și directe către faptele măsurate. Indicatorul permite monitorizarea unor dimensiuni precum condițiile DPI, actualizarea competențelor cerute de piață în sectoarele inovatoare bazate pe utilizarea intensivă a cunoștințelor, crearea unui teren fertil pentru comerțul cu mărfuri bazate pe utilizarea intensivă a cunoștințelor și condițiile-cadru pentru întreprinderile cu creștere rapidă. (2) Calitatea datelor. Disponibilitatea unor serii cronologice actualizate, reprezentative și validate, precum și exploatarea tuturor surselor disponibile au fost considerate elemente esențiale. (3) Disponibilitatea internațională și comparabilitatea între țări. Obiectivul a fost stabilirea bazei pentru un indicator adecvat pentru comparații și analize comparative semnificative între țări. (4) Soliditate. Indicatorii sintetici sunt utilizați pe plan mondial de un număr mare de actori, inclusiv de organizații internaționale. Realizarea acestor indicatori necesită o validare și o analiză a solidității suficient de moderne[11] pentru ca imaginea produsă să permită efectuarea de analize comparative și să satisfacă necesitățile politice. Din cauza lipsei de date, criteriile 2 și 3 au fost îndeplinite numai parțial în această etapă, rămânând domenii în care sunt necesare analize ulterioare. Indicatorul se bazează pe imputări care vizează valorile lipsă și comparabilitatea la nivel internațional, care au fost efectuate în cea de-a patra componentă a indicatorului pentru patru state membre și partenerii internaționali și a căror soliditate a fost verificată. 3.2. Domenii pentru analizele viitoare Pentru a rafina indicatorul și a-l aduce la întregul său potențial, au fost identificate patru domenii. În primul rând, asigurarea îmbunătățirii datelor privind întreprinderile cu creștere rapidă în sectoarele inovatoare, în ceea ce privește gradul de acoperire și producerea regulată a acestora, datorită unei cereri obligatorii privind colectarea datelor inclusă în regulamentul modificat al Comisiei de punere în aplicare a regulamentului Parlamentului European și al Consiliului privind statisticile structurale de întreprindere, care va acoperi sectorul financiar. Serviciile financiare sunt excluse în acest stadiu, însă ele sunt relevante, dată fiind funcția lor generalizată și impactul lor asupra economiei. Elaborarea acestor date va îmbunătăți, de asemenea, alinierea anilor de referință ai indicatorului. În al doilea rând, analiza modului în care datele care definesc coeficienții inovării pot fi îmbunătățite pentru a se asigura seturi mai mari de observații la nivel transsectorial și de la o perioadă la alta, și a modului în care variațiile intensității de la o țară la alta pot fi înregistrate la nivel optim. Aceasta include efectuarea unor analize de sensibilitate asupra coeficienților, utilizând datele noi din CIS bienal și din ancheta anuală privind forța de muncă (LFS). În al treilea rând, trebuie să se determine dacă și în ce mod: datele privind competitivitatea mărfurilor și serviciilor bazate pe utilizarea intensivă a cunoștințelor ar putea fi îmbunătățite; componenta referitoare la competențe ar putea fi rafinată pentru a capta mai bine contribuția educației, explorându-se legăturile sale cu indicatorul de performanță; ar putea fi luate în considerare alte statistici privind succesul pe piață al inovațiilor. În cele din urmă, sporirea dimensiunii sale internaționale, printr-o mai amplă colectare de date privind întreprinderile cu creștere rapidă și prin colaborarea cu OCDE pe tema acoperirii internaționale a coeficienților inovării, utilizând anchete comparabile în țări terțe. 4. Analiza solidității Monitorizarea inovării ridică probleme în ceea ce privește calitatea datelor și combinarea lor în cadrul unei măsurători unice. Coerența conceptuală și statistică a indicatorului, precum și impactul ipotezelor sale de modelizare au fost evaluate în cadrul unui proces iterativ: (1) Indicatorii candidați au fost selectați în funcție de relevanța lor pentru politica de inovare, pe baza informațiilor din literatura de specialitate, a opiniilor experților, a acoperirii geografice și a gradului de actualizare datelor. (2) Au fost utilizate cele mai recente date publicate, cu o disponibilitate de cel puțin 93 % în cei doi ani pentru toate componentele. (3) Indicatorul a fost realizat cu o structură echilibrată, în măsura în care celor patru componente ale sale li s-a acordat importanță egală, ponderile lor nominale fiind alese ca coeficienți de scalare într-o abordare similară celei a indicilor internaționali principali precum indicele global al inovării și indicele performanței de mediu. (4) În cele din urmă, punctaje și clasificările țărilor au fost evaluate pentru a se verifica coerența cu datele existente, cu datele de cercetare sau cu teoria prevalentă. Ipotezele de modelizare au fost testate pentru imputarea datelor lipsă, formulele de agregare, variantele alternative pentru toate componentele și ponderare. Au fost calculate intervalele de încredere pentru clasificări, precum și distanța până la frontiera eficientă. 5. Concluzii Ca răspuns la cererea adresată de Consiliul European, prezenta comunicare prezintă un indicator al rezultatului inovării, având la bază eforturile Comisiei de a îmbunătăți calitatea dovezilor sale în sprijinul procesului de elaborare a politicilor și de evaluare a impactului inovării. Prin focalizarea asupra rezultatului inovării, indicatorul vine în completarea IUS și a SII. În conformitate cu Strategia Europa 2020 și cu inițiativa sa emblematică „O Uniune a inovării”, indicatorul va sprijini factorii de decizie politică la crearea unui mediu deschis inovării. Indicatorul a fost dezvoltat cu ajutorul standardelor internaționale de calitate și al analizelor statistice de ultimă generație. Cu toate acestea, Comisia a identificat patru domenii în care acesta poate fi adus la întregul său potențial, inclusiv extinderea comparabilității internaționale, îmbunătățirea datelor privind întreprinderile cu creștere rapidă și analiza modului în care ar putea fi îmbunătățite seturile de date privind coeficientul de inovare. Indicatorul este un indice sintetic, care cuantifică patru dimensiuni ale rezultatului inovării: brevetele, competențele, comerțul cu bunuri și servicii bazate pe utilizarea intensivă a cunoștințelor, și ocuparea forței de muncă în întreprinderile cu creștere rapidă. Documentul de lucru al serviciilor Comisiei prezintă rezultatele și implicații politice ale acestuia. [1] Inițiativa emblematică din cadrul Strategiei Europa 2020 „O Uniune a Inovării” [COM(2010) 546 final din 6.10.2010]. [2] http://ec.europa.eu/enterprise/policies/innovation/files/ius-2013_en-pdf. [3] Concluziile Consiliului, 4.2.2011 (doc. EUCO 2/1/11 REV1) și 1-2/3/2012 (EUCO 4/2/12 REV2). [4] Consiliul European a preconizat „o dezbatere anul viitor pe tema strategiei Europa 2020” și a făcut apel la „desfășurarea unor lucrări pregătitoare care să acorde prioritate: (...) (b) inovării (octombrie 2013)”, în așteptarea „prezentării de către Comisie a (...) comunicării sale privind „Situația Uniunii inovării 2012”, inclusiv a indicatorului unic privind inovarea, la timp pentru discuțiile care vor avea loc”, doc. EUCO 23/13. [5] Raport al Grupului la nivel înalt privind măsurarea inovării, A. Mas-Colell (președinte), septembrie 2010. [6] Formula care reprezintă indicatorul este inclusă în ecuația 1 din documentul de lucru al serviciilor Comisiei. [7] A fost examinată posibilitatea de a utiliza oricare dintre cei patru indicatori suplimentari ai tipului de rezultat din IUS. [8] Situația inițiativei „Uniunea inovării” în 2012 accelerarea schimbării COM(2013) 149 final, 21 martie 2013. [9] OCDE (2010), High-growth Enterprises: What Governments Can Do to Make a Difference. Archibugi, D et al. (2013) "Economic crisis and innovation: is destruction prevailing over accumulation? Research Policy 42, 2. [10] Sunt, de asemenea, furnizate indicații privind performanța partenerilor internaționali, de exemplu SUA, în comparație cu UE. [11] A se vedea http://composite-indicators.jrc.ec.europa.eu/