Avizul Comitetului Economic și Social European privind Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor – Strategia UE privind biodiversitatea pentru 2030 – Readucerea naturii în viețile noastre

[COM(2020) 380 final]

(2020/C 429/33)

Raportor: domnul Antonello PEZZINI (IT-I) Coraportor: domnul Lutz RIBBE (DE-III)

Sesizare Comisia Europeană, 17.6.2020 Temei juridic Articolul 304 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene Decizia Biroului 21.1.2020 Secțiunea competentă Secțiunea pentru agricultură, dezvoltare rurală și protecția mediului Data adoptării în secțiune 31.8.2020 Data adoptării în sesiunea plenară 18.9.2020 Sesiunea plenară nr. 554 Rezultatul votului (voturi pentru/ voturi împotrivă/abțineri) 209/5/4

1. Concluzii și recomandări

1.1. CESE salută eforturile depuse de Comisia Europeană (CE) în sensul dezvoltării unei strategii privind biodiversitatea pentru 2030 care să constituie una dintre căile către Pactul verde european și către cadrul global privind biodiversitatea propus de Convenția privind diversitatea biologică (CBD).

1.1.1. Regretă, în același timp, că nu au fost luate în considerare recomandările repetate ale Curții de Conturi Europene privind aplicarea mai spe cifică a politicii privind biodiversitatea.

1.2. Potrivit CESE, strategia privind biodiversitatea este calea de urmat pentru a aduce biodiversitatea europeană în centrul redresării de după pandemia de COVID-19, în beneficiul oamenilor, al climei și al planetei.

1.3. UE ar trebui să facă eforturi suplimentare semnificative pentru protejarea resurselor naturale încă existente, prin acțiuni susținute de sensibilizare și de comunicare destinate tuturor membrilor societății, în special tinerilor, subliniind aspectele pozitive ale măsurilor de protecție.

1.4. Pentru a realiza acest obiectiv, CESE consideră, în acord cu Comisia Europeană, că este necesar să se extindă dimensiunea ariilor protejate, în special cele strict protejate, limitându-se, pe cât posibil, impactul asupra agriculturii și silviculturii, chiar dacă acest lucru nu este deloc suficient pentru a stopa declinul biodiversității.

1.5. Din acest motiv, potrivit CESE, trebuie sporite în mod semnificativ eforturile de refacere a habitatelor și de combatere a declinului speciilor, care se datorează în principal punerii necorespunzătoare în aplicare a cadrului juridic, precum și finanțării insuficiente a măsurilor necesare.

1.6. Potrivit CESE, este necesar să se sublinieze importanța conectivității ecologice; din această perspectivă, se impune crearea unei rețele transeuropene de protejare a naturii, care să urmărească remedierea deficiențelor metodologice ale Directivei Habitate.

1.7. CESE recunoaște că punerea în aplicare a obiectivelor de refacere necesită obiective noi, obligatorii din punct de vedere juridic, și o finanțare adecvată și autonomă. Cu toate acestea, trebuie încurajate și măsurile adoptate în mod voluntar.

1.8. CESE regretă că noul plan financiar pentru perioada 2021-2027 nu face referire la o integrare deplină, eficace și coerentă în domeniul biodiversității și consideră că acest lucru sugerează, în mod îngrijorător, că există din nou discrepanțe semnificative între cuvinte și fapte. Acest lucru reiese, de asemenea, din diferitele rapoarte ale Curții de Conturi Europene, publicate în ultimii doi ani, privind incompatibilitatea politicilor agricole, climatice și de biodiversitate.

1.9. CESE subliniază că protejarea biodiversității nu poate fi suportată de fermieri și de proprietarii de păduri din punct de vedere economic. Furnizarea acestui bun public și acestei valori publice trebuie să devină mai degrabă o oportunitate interesantă de venit pentru fermieri. Comitetul consideră că s-ar putea pune un accent concret pe această temă în noul plan de redresare economică, prin investiții în resurse umane și materiale menite să asigure punerea în aplicare a strategiei.

1.10. CESE consideră că este esențial ca unele părți din zonele protejate să fie supuse unei protecții stricte (cu un regim de gestionare fără intervenție). Numai atunci se pot produce (și nu „gestiona”) procesele naturale.

1.11. CESE observă că obiectivul de a rezerva, în sectorul agricol, un procent de 10 % domeniilor prioritare nu se reflectă în propunerea de reformă a PAC, dezbătută în prezent, care menționează doar un „procent minim”, fără a indica o cifră concretă. Comitetul recomandă ca toate obiectivele stabilite să fie realiste și partajate.

1.12. CESE salută călduros dezvoltarea infrastructurii verzi și invită Comisia Europeană și statele membre să elaboreze și să pună în aplicare o strategie coerentă în acest sens.

1.13. UE ar trebui să transforme rețelele transeuropene ecologice (TEN-G) într-o prioritate de investiții și să le ofere finanțare specifică adecvată.

1.14. CESE invită Comisia să elaboreze o strategie solidă și cuprinzătoare pentru păduri și sectorul forestier.

2. Context

2.1. Strategia privind biodiversitatea, înțeleasă ca diversitate a vieții pe Pământ – care include ecosisteme, comunități, specii și resurse genetice – reprezintă o condiție prealabilă pentru bunăstarea durabilă și bunăstarea oamenilor. Aceasta constituie o resursă în sine și oferă societății o gamă largă de servicii ecosistemice esențiale, de la aprovizionarea cu alimente și apă dulce până la polenizare și prevenirea inundațiilor. În plus față de considerentele pur materiale, există și motive etico-morale pentru protejarea biodiversității.

2.2. Acțiunea UE în domeniul biodiversității are la bază câteva articole din TFUE: — articolul 4, alineatul (2) litera (e), care stabilește competența partajată a UE în domeniul mediului; — articolul 11, care introduce cerințele legate de protecția mediului; — articolul 191, care reglementează acțiunea UE în domeniul mediului. În plus, UE este parte la Convenția Organizației Națiunilor Unite privind biodiversitatea, semnată la Rio de Janeiro în 1992 (1).

2.3. În dreptul derivat, UE dispune de diverse acte juridice care vizează protejarea și gestionarea durabilă a habitatelor naturale și a speciilor pe cale de dispariție, precum și contribuția la integrarea biodiversității în politicile și acțiunile UE.

2.5. Cu toate acestea, în pofida instrumentelor juridice existente și a numeroaselor angajamente politice de stopare a pierderii biodiversității, aceasta din urmă este grav amenințată: — încă din anul 1998 a fost prezentată o strategie a UE privind biodiversitatea, iar în 2001, șefii de stat și de guvern din UE s-au angajat, prin strategia de la Göteborg, ca până în anul 2010 să stopeze pierderea biodiversității, care înregistra deja o „accelerare rapidă” în Europa, și să refacă, până la același termen, habitatele și sistemele naturale; — în 2006, Comisia Europeană a prezentat un plan de acțiune privind biodiversitatea (6), care cuprindea 160 de măsuri, pentru realizarea obiectivului stabilit pentru 2010. Acest obiectiv nu a fost însă atins, cauza fiind, și atunci ca și acum, contradicțiile clare dintre aspirații și realitate, pe care CESE le-a criticat în repetate rânduri în numeroase avize; — în mai 2011, în urma Convenției privind diversitatea biologică, care subliniază necesitatea sensibilizării sporite a opiniei publice cu privire la avantajele respectării biodiversității (articolul 13), UE a prezentat o altă strategie în materie de biodiversitate, care cuprinde măsuri foarte similare cu cele propuse de strategiile anterioare și de diferitele programe de acțiune ale UE privind mediul care au fost adoptate între timp. Această strategie ar fi trebuit să pună capăt pierderii biodiversității și degradării serviciilor ecosistemice în Uniunea Europeană până la noul termen din 2020; — în 2017, Comisia Europeană a adoptat un plan de acțiune pentru sprijinirea statelor membre în conservarea speciilor și a habitatelor: 15 acțiuni urmau să fie realizate până în anul 2019, pentru implementarea directivelor privind protecția naturii.

2.6. Toate programele UE privind biodiversitatea și-au stabilit întotdeauna obiective foarte ambițioase, pe care CESE le-a susținut întotdeauna. Rezultatele au fost, totuși, prea modeste. Consecințe: aproape un sfert dintre speciile faunei și florei sălbatice din Europa sunt în prezent pe cale de dispariție; se înregistrează o scădere rapidă a insectelor și polenizatorilor, iar condițiile ecosistemelor s-au deteriorat foarte mult, astfel încât acestea nu mai sunt în măsură să furnizeze pe deplin serviciile lor valoroase. Astfel de situații de degradare conduc la pierderi socioeconomice uriașe pentru țările UE.

2.7. Cei cinci factori principali ai pierderii biodiversității – schimbările în exploatarea terenurilor și a mării, supraexploatarea resurselor naturale, poluarea, schimbările climatice și introducerea și răspândirea speciilor alogene invazive – s-au agravat și mai mult, anulând în mare parte efectele pozitive parțiale ale acțiunilor întreprinse pentru remedierea problemei.

2.8. UE are o mare responsabilitate, în special în ceea ce privește politica sa agricolă și politica în domeniul pescuitului, în cadrul cărora definește cadrul strategic și pune la dispoziție miliarde de euro. Deși de peste 20 de ani s-a constatat și s-a recunoscut constant că aceste domenii trebuie reformate, până în prezent nu s-a făcut aproape nimic. În acest sens, CESE atrage atenția asupra diferitelor rapoarte ale Curții de Conturi Europene ( 7 ) , unele foarte recente, și constată că, din păcate, acestea sunt aproape complet ignorate în documentele relevante ale Comisiei Europene, Consiliului și Parlamentului.

2.9. Un raport din 2019 al Platformei interguvernamentale științifico-politice privind biodiversitatea și serviciile ecosistemice (IPBES) a anunțat dispariția accelerată a speciilor și scăderea sănătății ecosistemelor la nivel global. De asemenea, raportul clarifică că pierderea biodiversității nu poate fi redusă și nici stopată fără schimbări fundamentale și structurale ale societății. Autorii raportului se așteaptă ca transformările necesare să aibă de înfruntat opoziția puternică a celor care au de câștigat de pe urma menținerii stării actuale. Depășirea acestor situații este însă posibilă și necesară, fiind de interes public ( 8 ) . Un sondaj Eurobarometru realizat în statele membre ale UE în decembrie 2018 (cu peste 27 000 de respondenți) a indicat un grad de conștientizare din ce în ce mai mare în rândul cetățenilor UE cu privire la semnificația și importanța biodiversității.

2.10. Ar fi potrivit ca Agenda teritorială europeană, la care face de altfel trimitere programul Președinției germane a Consiliului, să cuprindă o referire clară la protejarea biodiversității ( 9 )

3. Strategia UE privind biodiversitatea pentru 2030

3.1. Strategia europeană privind biodiversitatea pentru 2030 urmărește în mare parte obiectivele din strategiile anterioare.

3.2. Această strategie se bazează pe recomandările Consiliului potrivit cărora UE și statele sale membre trebuie să ofere un exemplu și să-și intensifice eforturile de a combate pierderea biodiversității și de a reface ecosistemele. În decembrie 2019, Consiliul a oferit orientări strategice pentru biodiversitate până în 2030, în conformitate cu Pactul verde. Consiliul a subliniat necesitatea urgentă de a adopta măsuri la toate nivelurile pentru a stopa pierderea biodiversității în întreaga lume și s-a angajat: — să integreze biodiversitatea în toate politicile relevante ale UE, în special în noua politică agricolă comună (PAC); — să elimine subvențiile care dăunează biodiversității; — să îmbunătățească revizuirea modului de punere în aplicare și raportarea cu privire la politicile, acțiunile și angajamentele privind natura și biodiversitatea; — să realizeze o integrare deplină, eficace și coerentă a biodiversității în elaborarea și punerea în aplicare a cadrului financiar multianual 2021-2027 al UE; — să accelereze tranziția către o economie eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor, sigură, circulară și neutră din punctul de vedere al impactului asupra climei, care să protejeze și să refacă biodiversitatea și serviciile ecosistemice; — să asigure că fluxurile financiare naționale și internaționale – în special în materie de achiziții publice – sunt coerente cu cadrul global privind biodiversitatea.

3.3. CESE și-a exprimat în mai multe rânduri ( 10 ) părerea privind politica în materie de biodiversitate și, din nou, constată că ceea ce lipsește este voința politică și nu temeiurile juridice. Astfel, decizia Consiliului din decembrie 2019, care se reflectă parțial în strategie, nu este nouă și riscă încă o dată să nu fie pusă în practică.

3.4. Noua strategie a UE privind biodiversitatea nu urmărește numai protejarea și refacerea naturii în Europa, ci abordează, cu mai multă hotărâre față de strategiile anterioare, și problemele legate de serviciile ecosistemice. De asemenea, ea este mult mai clară cu privire la obiectivele de refacere a habitatelor pierdute și stabilește o orientare pentru obiectivele UE privind biodiversitatea în perspectiva COP 15, conferința decisivă a părților în materie de biodiversitate, prevăzută pentru 2021.

3.5. Strategia privind biodiversitatea pentru 2030 stabilește trei obiective pentru o rețea coerentă de arii protejate: — să protejeze în mod legal cel puțin 30 % din suprafața terestră a UE și 30 % din zona maritimă a UE și să integreze coridoarele ecologice în cadrul unei veritabile rețele transeuropene pentru natură; — să protejeze cu strictețe o treime din zonele menționate mai sus, respectiv 10 % din suprafața terestră a UE și 10 % din zona maritimă a UE; — să gestioneze în mod eficace toate zonele protejate, prin definirea unor obiective și măsuri de conservare clare și prin monitorizarea adecvată a acestora.

3.6. Pentru refacerea ecosistemelor degradate și fragile (pentru care nu este încă în vigoare un cadru juridic eficace) și pentru a reduce presiunea asupra biodiversității, au fost prevăzute numeroase acțiuni care au în vedere, printre altele: — elaborarea unei propuneri privind un nou cadru juridic pentru refacerea naturii; — refacerea, până în 2030, a unor zone întinse din ecosistemele degradate și bogate în carbon, prevenirea dereglării tendințelor și a stării de conservare a habitatelor și speciilor și adoptarea unor măsuri prin care cel puțin 30 % dintre aceste habitate și specii să se mențină într-o stare de conservare acceptabilă sau, cel puțin, să facă obiectul unei orientări pozitive; — stoparea și inversarea tendinței de dispariție a unor specii de păsări și insecte de pe terenurile agricole, în special a polenizatorilor; — reducerea cu 50 % a utilizării pesticidelor chimice și a riscurilor utilizării acestora, precum și a utilizării pesticidelor mai periculoase; — transformarea a cel puțin 10 % din terenurile agricole în „zone de interes ecologic”, inclusiv în elemente de peisaj bogate în biodiversitate; — alocarea a cel puțin 25 % din terenurile agricole pentru agricultura ecologică și extinderea semnificativă a utilizării practicilor agroecologice; — plantarea a cel puțin 3 miliarde de copaci, cu respectarea deplină a principiilor ecologice, și protejarea pădurilor primare și seculare existente; — realizarea unor progrese semnificative în ceea ce privește reabilitarea solurilor contaminate; — readucerea a 25 000 km din apele curgătoare ale UE în starea de curgere liberă; — reducerea cu 50 % a numărului de specii ce figurează pe lista roșie, care sunt amenințate de specii alogene invazive; reducerea cu cel puțin 50 % a pierderilor de nutrienți din îngrășăminte și reducerea cu cel puțin 20 % a utilizării îngrășămintelor; — planuri ambițioase de ecologizare urbană pentru orașele cu peste 20 000 de locuitori; — eliminarea utilizării pesticidelor chimice în zone sensibile, cum ar fi spațiile verzi din orașele UE; — reducerea substanțială a efectelor negative ale pescuitului și ale activităților extractive din zonele marine asupra speciilor și habitatelor sensibile, pentru a restabili o stare ecologică bună; — evitarea capturilor accidentale de specii protejate sau reducerea acestora la un nivel care să permită refacerea completă a populațiilor și să nu afecteze stadiul lor de conservare.

3.7. Aceste obiective vor fi realizate, printre altele, prin punerea în aplicare a următoarelor măsuri: — crearea condițiilor necesare pentru o transformare profundă, declanșând un proces nou, menit să îmbunătățească guvernanța în materie de biodiversitate și să garanteze că statele membre integrează în politicile naționale angajamentele enunțate în strategie; — intensificarea eforturilor pentru punerea în aplicare și implementarea legislației UE în domeniul mediului; — deblocarea sumei de 20 miliarde EUR pe an pentru biodiversitate din diverse surse, printre care fonduri UE și finanțare națională și privată, integrând în practicile comerciale principiile capitalului natural și biodiversității; — plasarea UE pe o poziție de lider la nivel mondial în soluționarea crizei globale a biodiversității, mobilizând toate instrumentele de acțiune externă și parteneriatele internaționale pentru un nou cadru mondial ambițios al ONU în materie de biodiversitate; — consolidarea protecției civile prin elaborarea unei politici a UE menite să îmbunătățească posibilitățile de reacție imediată în caz de incendii forestiere în Europa; — crearea, în fiecare stat membru, a unor echipe regionale de pompieri care să asigure mijloace mai flexibile de reacție la incendiile forestiere; — facilitarea acțiunilor de formare a societății civile în toate statele membre, prin utilizarea de baze regionale, și crearea de echipe mici, care să reacționeze rapid.

3.8. Pentru a permite această schimbare necesară și profundă, Comisia Europeană își propune să creeze un nou cadru european de guvernanță în materie de biodiversitate. În acest scop, va fi instituit un mecanism de monitorizare și de revizuire bazat pe un set de indicatori clari, stabiliți de comun acord. În 2023, va fi evaluată necesitatea unei abordări obligatorii din punct de vedere juridic privind guvernanța.

3.9. Comisia Europeană plasează în centrul strategiei sale respectarea și punerea în aplicare a legislației UE în materie de mediu. Se preconizează ca, pe de o parte, să se intensifice cooperarea cu statele membre și cu rețelele europene, cu inspectorii, cu forțele de poliție și cu procurorii europeni și, pe de altă parte, să se consolideze rolul societății civile.

3.10. Strategia prezentată este o strategie pentru UE, dar Comisia Europeană subliniază că și la nivel bilateral și multilateral se va acorda mai multă atenție protejării biodiversității și adaugă că UE este pregătită să își asume, la cea de a 15-a Conferință a părților la CBD, un rol de lider în cadrul unei coaliții de mari ambiții în materie de biodiversitate.

3.11. Planul de acțiune al noii strategii pentru 2030 stabilește aproximativ patruzeci de măsuri care trebuie adoptate în următorii patru ani, astfel cum se prevede în calendarul orientativ anexat propunerii pentru noua strategie.

4. Comentarii generale

4.1. CESE salută eforturile depuse de Comisia Europeană în sensul dezvoltării unei strategii privind biodiversitatea pentru 2030 care să constituie una dintre căile către Pactul verde european și către cadrul global privind biodiversitatea propus de CBD.

4.2. Pierderea fără precedent a biodiversității și răspândirea unor pandemii devastatoare transmit un mesaj clar: este momentul să ne reconsiderăm relația cu natura. Potrivit CESE, strategia privind biodiversitatea este calea de urmat pentru a aduce biodiversitatea europeană în centrul redresării de după pandemia de COVID-19, în beneficiul oamenilor, al climei și al planetei. Pierderea biodiversității și criza climatică sunt interdependente și se influențează reciproc. Protejarea și refacerea în mod coerent a pădurilor, solurilor și a zonelor umede și crearea de spații verzi în orașe sunt importante pentru atenuarea schimbărilor climatice până în 2030.

4.3. Strategia privind biodiversitatea recunoaște următoarea conexiune: în UE trebuie sporite în mod semnificativ eforturile de protejare a resurselor naturale care mai există și, prin urmare, este necesar a) ca zonele protejate, în special zonele strict protejate, să fie extinse. Totuși, acest lucru nu este în niciun caz suficient pentru a stopa declinul biodiversității (în ceea ce privește nu numai numărul de specii, ci mai ales abundența populațiilor respective, deoarece există scăderi dramatice, astfel cum arată mortalitatea insectelor pe suprafețe mari). Acesta este motivul pentru care sunt necesare și b) eforturi considerabile pentru refacerea habitatelor. CESE sprijină în mod expres ambele obiective.

4.4. CESE este de acord cu Comisia Europeană că scăderea speciilor și habitatelor protejate se datorează în principal punerii în aplicare necorespunzătoare a cadrului juridic, precum și finanțării insuficiente. Cadrul juridic existent (în principal Directiva Păsări și Directiva Habitate) se concentrează pe speciile și habitatele pe cale de dispariție, însă protejarea biodiversității merge mult mai departe, astfel cum reiese din faptul că aceste directive nu se referă la insecte sau polenizatori, și nici la „servicii ecosistemice” sau la „infrastructura verde”.

4.5. Prin urmare, CESE sprijină propunerile Comisiei Europene de a lua în considerare introducerea unor instrumente juridice suplimentare în cazul în care, în anii următori, statele membre nu pun rapid în aplicare noile obiective. De asemenea, CESE subliniază că calitatea protecției și a bunelor practici de la nivelul statelor membre, cum ar fi măsurile de protecție voluntară, ar trebui să beneficieze de recunoaștere și încurajare.

4.6. Pe lângă factorii menționați anterior, CESE observă că există și alți factori care cauzează declinul, printre care comportamentul uman.

4.7. CESE este de acord cu analiza Comisiei Europene potrivit căreia persistența declinului dramatic al biodiversității necesită o extindere semnificativă a rețelei de arii protejate. În special, până în prezent, nu s-a acordat atenția necesară protecției proceselor naturale. Noul obiectiv de 10 % din zonele strict protejate va modifica acest lucru. Aceste măsuri ar avea un impact pozitiv asupra climei, protecției polenizatorilor și insectelor și ar îmbunătăți reținerea apei în sol. Impunând crearea unei rețele transeuropene de protecție a naturii, Comisia Europeană încearcă să remedieze o deficiență metodologică a Directivei Habitate și subliniază pe bună dreptate importanța conectivității ecologice. În acest mod, ea revine și la problema infrastructurii verzi, care, din păcate, după comunicarea Comisiei Europene COM(2013) 249 final, nu a fost abordată cu fermitatea necesară.

4.8. CESE recunoaște că punerea în aplicare a obiectivelor de refacere necesită noi obiective obligatorii din punct de vedere juridic. Strategia privind biodiversitatea pentru 2020 stabilește obiectivul de refacere a 15 % din ecosistemele degradate. Îndeplinirea acestui obiectiv a fost total inadecvată, în special din cauza lipsei obligativității din punct de vedere juridic.

4.9. CESE salută faptul că strategia abordează mai clar problema nevoilor financiare. De multă vreme se știe că lipsește o finanțare adecvată: până în prezent, doar 20 % din nevoile zonelor de protecție naturală, inclusiv cele ale rețelei Natura 2000 ( 11 ) , sunt acoperite, iar estimările financiare ale CESE au fost întotdeauna mult mai mari decât cele ale Comisiei Europene.

4.10. De asemenea, Comitetul s-a exprimat clar în favoarea unei linii de finanțare separate față de bugetul agricol, astfel cum a precizat și Curtea de Conturi Europeană.

4.11. În avizul său, Curtea de Conturi a constatat că ponderea cheltuielilor pentru biodiversitate inclusă în PAC nu este clară. Potrivit Comisiei Europene, aproximativ 8 % din bugetul UE ar fi fost cheltuit pentru protejarea biodiversității (86 de miliarde EUR în perioada 2014-2020). Curtea de Conturi critică faptul că, în pofida acestor realități, nu se observă efecte pozitive.

4.12. Acest lucru se datorează și faptului că programele din al doilea pilon, care sunt deosebit de eficiente pentru biodiversitate, nu sunt doar insuficient finanțate, ci și configurate, în cea mai mare parte, într-un mod neatractiv pentru fermierii din multe state membre. Timp de mai mulți ani, CESE a sprijinit, de asemenea, soluții care, de exemplu, le facilitează fermierilor adoptarea unor măsuri de promovare a biodiversității, printre acestea numărându-se și o componentă de stimulare suficientă. CESE subliniază că protejarea biodiversității, care trebuie aplicată și de către fermieri și proprietarii de păduri, nu poate să devină pentru aceștia o povară financiară. Furnizarea acestui „bun public” trebuie mai curând să devină pentru fermieri o oportunitate interesantă de venit.

4.13. Comisia Europeană evocă un necesar anual de 20 de miliarde EUR. Faptul că nu se specifică: (a) modul în care se calculează această sumă de 20 de miliarde EUR; și nici (b) cum ar trebui acoperit acest necesar, constituie unul dintre punctele slabe ale strategiei privind biodiversitatea.

4.14. Noul cadru financiar multianual nu reflectă această sumă, ceea ce este surprinzător, deoarece, în decembrie 2019 Consiliul a solicitat „integrarea deplină, efectivă și coerentă a biodiversității în conceperea și punerea în aplicarea a noului cadru financiar multianual (CFM) 2021-2027” (a se vedea punctul 3.2). În orice caz, CESE nu identifică nicio urmă a celor enunțate de mai sus și vede în asta un semnal îngrijorător că există din nou discrepanțe semnificative între vorbe și fapte.

4.15. CESE critică faptul că, în această strategie privind biodiversitatea, o dată în plus, Comisia Europeană nu pune în aplicare recomandările Consiliului din decembrie 2019 privind sprijinul financiar pentru măsurile de protecție a biodiversității și, de asemenea, că nu s-au propus măsuri eficiente pentru a elimina toate subvențiile care dăunează biodiversității. De asemenea, Comisia Europeană nu a propus încă instrumente adecvate în ceea ce privește solicitarea Consiliului de îmbunătățire a revizuirii punerii în aplicare și a raportării privind politicile, acțiunile și angajamentele din domeniul protejării naturii și conservării biodiversității.

4.16. CESE este de acord cu Comisia Europeană în privința faptului că, pentru o mare parte din ariile protejate, practicile de gestionare durabilă reprezintă o soluție adecvată pentru a menține sau pentru a promova valori ridicate ale biodiversității. Cu toate acestea, CESE consideră că este esențial ca o parte din ariile protejate să fie supuse unei protecții stricte, care echivalează cu gestionarea inacțiunii. Numai în acest fel procesele naturale pot fi protejate în mod eficace.

4.17. Prin urmare, CESE salută faptul că procentul de arii strict protejate trebuie să crească semnificativ și subliniază că protecția proceselor naturale este esențială pentru protecția biodiversității, în special într-o perioadă de schimbări climatice dramatice. Este deosebit de apreciat că se acordă o mare importanță unei protecții riguroase (gestionare fără intervenție) a pădurilor primare și seculare. Cu toate acestea, CESE subliniază că, fără compensații financiare considerabile, va fi dificil să se protejeze în mod eficace, în special, pădurile primare și seculare aflate în proprietate privată. În acest sens, CESE subliniază acțiunea lăudabilă a ONG-urilor din domeniul mediului, care acționează ca santinele pentru mediu, precum și intervențiile repetate ale pompierilor, care sunt implicați în apărarea unor teritorii ce prezintă adesea caracteristici importante din perspectiva biodiversității. Pentru terenurile forestiere primare și seculare aflate în proprietatea statului, CESE și-ar fi dorit o recomandare a Comisiei Europene privind stoparea activităților de tăiere. Controversele actuale privind protecția pădurilor în diferite state membre ale UE demonstrează că există o presiune economică semnificativă inclusiv asupra zonelor aflate în proprietatea statului.

4.18. CESE subliniază că politica agricolă comună trebuie adaptată la obiectivele strategice ( 12 ) privind biodiversitatea, la Legea europeană a climei, la Strategia „De la fermă la consumator” și la obiectivele Pactului verde european.

4.19. CESE deploră faptul că nici cel mai recent cadru financiar multianual propus, nici planul european de redresare nu prevăd cheltuieli suplimentare pentru protecția biodiversității.

4.20. CESE consideră că este important să existe o strategie solidă și cuprinzătoare pentru păduri și sectorul forestier. Acest lucru este necesar în special pentru că UE nu are o politică forestieră comună, bazată pe legislație.

4.21. CESE observă că obiectivul de a rezerva, în sectorul agricol, un procent de 10 % domeniilor prioritare nu se reflectă în propunerea de reformă a celui de-al doilea pilon al PAC, dezbătută în prezent, care menționează doar un „procent minim”, fără a indica o cifră concretă. Este un semnal extrem de negativ că această cerință, pe de o parte, este recunoscută de Comisia Europeană, dar, pe de altă parte, nu este luată în considerare în procesul paralel de reformă.

4.22. CESE salută călduros dezvoltarea infrastructurii verzi și invită Comisia Europeană și statele membre să elaboreze și să pună în aplicare o strategie coerentă în acest sens. UE ar trebui să transforme rețelele transeuropene ecologice (TEN-G) într-o prioritate de investiții și să le ofere finanțare adecvată, cu o destinație specifică.

4.23. Pe lângă obiectivele de refacere obligatorii din punct de vedere juridic, este anunțată o nouă inițiativă de reglementare pentru extinderea siturilor protejate, atunci când statele membre nu respectă cerințele și recomandările Comisiei Europene. CESE consideră că aceste măsuri de reglementare sunt absolut necesare dacă statele membre nu impun o schimbare radicală privind protecția biodiversității. Inițiativa legislativă anunțată pentru 2024 ar trebui, prin urmare, să ducă la elaborarea unei directive cuprinzătoare privind biodiversitatea, care să abordeze și alte deficiențe menționate în prezentul aviz și care ar trebui însoțită de o evaluare a impactului, care să permită o mai bună evaluare a aspectelor comerciale.

Bruxelles, 18 septembrie 2020. Președintele Comitetului Economic și Social European Luca JAHIER

(1) Convenția privind diversitatea biologică.

(2) Directiva 92/43/CE a Consiliului (JO L 206, 22.7.1992, p. 7).

(3) Directiva 79/409/CEE a Consiliului (JO L 103, 25.4.1979, p. 1) (Directiva „Păsări”) și Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 20, 26.1.2010, p. 7).

(4) Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 164, 25.6.2008, p. 19).

(5) Regulamentul (UE) nr. 1143/2014 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 317, 4.11.2014, p. 35).

(6) COM(2006) 216 final.

(7) A se vedea, de exemplu, Avizul nr. 7/2018 referitor la propunerile Comisiei de regulamente privind politica agricolă comună pentru perioada de după 2020 (JO C 41, 1.2.2019, p. 1) și Raportul special 13/2020: Biodiversitatea pe terenurile agricole: contribuția PAC nu a stopat declinul

(8) IPBES, Summary for policymakers of the global assessment report on biodiversity and ecosystem services [Sinteză a raportului de evaluare globală privind biodiversitatea și serviciile ecosistemice, destinată factorilor de decizie politică], 2018.

(9) Leipzig Charter and the Urban Agenda for the UE [Carta de la Leipzig și Agenda urbană a UE].

(10) JO C 195, 18.8.2006, p. 96; JO C 97, 28.4.2007, p. 6; JO C 161, 13.7.2007, p. 48; JO C 317, 23.12.2009, p. 75; JO C 306, 16.12.2009, p. 42; JO C 48, 15.2.2011, p. 150; JO C 24, 28.1.2012, p. 111; JO C 67, 6.3.2014, p. 153; JO C 487, 28.12.2016, p. 14; JO C 129, 11.4.2018, p. 90; JO C 62, 15.2.2019, p. 226 și JO C 47, 11.2.2020, p. 87.

(11) A se vedea COM(2010) 548 final, p. 13.

(12) În noiembrie 2018, Curtea de Conturi Europeană a criticat dur propunerile comisarului Hogan în ceea ce privește reforma agricolă post-2020, fiind de părere că acestea nu corespund obiectivelor de mediu.