COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 24.11.2021 COM(2021) 741 final RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU ȘI COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN Raport privind mecanismul de alertă 2022









































elaborat în conformitate cu articolele 3 și 4 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice {SWD(2021) 361 final}



Cuprins Rezumat 1.Contextul macroeconomic și evoluția dezechilibrelor din zona euro 2.Dezechilibre, riscuri și ajustare: principalele evoluții din statele membre 2.1.Un instantaneu al rezultatelor tabloului de bord 2.2.Sectorul extern și competitivitatea 2.3.Datoria privată și piețele locuințelor 2.4.Sectorul administrațiilor publice 2.5.Sectorul financiar 3.Rezumatul principalelor provocări și implicații în materie de supraveghere 4.Observații specifice pentru fiecare stat membru Anexa 1: Previziuni și previziuni pentru momentul prezent (nowcast) ale indicatorilor principali din tabloul de bord Anexa 2: Tabloul de bord PDM Prezentul Raport privind mecanismul de alertă (RMA) inițiază a unsprezecea rundă anuală a procedurii privind dezechilibrele macroeconomice (PDM). Procedura are ca obiectiv atât detectarea, prevenirea și corectarea dezechilibrelor care împiedică funcționarea corectă a economiilor statelor membre, a uniunii economice și monetare sau a Uniunii în ansamblu, cât și încurajarea unor răspunsuri adecvate la nivel de politică. Implementarea PDM este integrată în semestrul european pentru coordonarea politicilor economice, pentru a se asigura coerența cu analizele și cu recomandările formulate în cadrul altor instrumente de supraveghere economică [articolele 1 și 2 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011]. Analiza RMA se bazează pe lectura economică a unui tablou de bord cu indicatori selecționați, completați de un set mai larg de indicatori auxiliari, de instrumente analitice, de cadre de evaluare și de informații relevante suplimentare, inclusiv date și previziuni publicate recent. Prezentul RMA include o evaluare prospectivă consolidată a riscurilor la adresa stabilității macroeconomice și a evoluției dezechilibrelor macroeconomice. RMA include, de asemenea, o analiză a implicațiilor la nivelul zonei euro ale dezechilibrelor macroeconomice din statele membre. RMA identifică statele membre pentru care ar trebui realizate bilanțuri aprofundate pentru a se evalua dacă acestea sunt afectate de dezechilibre care necesită adoptarea unor măsuri de politică [articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011]. Luând în considerare discuțiile privind RMA cu Parlamentul European, precum și dezbaterile din cadrul Consiliului și al Eurogrupului, Comisia va pregăti ulterior bilanțuri aprofundate pentru statele membre în cauză. Bilanțurile aprofundate vor fi publicate în primăvara anului 2022 și vor furniza baza pentru evaluarea efectuată de Comisie cu privire la existența și gravitatea dezechilibrelor macroeconomice și pentru identificarea lacunelor în materie de politici. Rezumat Prezentul raport privind mecanismul de alertă este al doilea raport marcat de pandemia de COVID-19, pe măsură ce economia se redresează în urma crizei care a lovit brusc și neașteptat în 2020. Pandemia de COVID-19 a provocat o criză economică unică din punctul de vedere al gravității sale. În urma perturbărilor din prima jumătate a anului 2020, o fază inițială a redresării economice s-a materializat rapid atunci când măsurile de izolare au fost relaxate în întreaga Europă. Utilizarea vaccinurilor a marcat o schimbare a perspectivelor economice, care s-au îmbunătățit. Deși persistă diferențe între statele membre, eforturile de abordare a efectelor imediate ale șocului economic dau roade. Introducerea cu succes a vaccinărilor, însoțită de o strategie de izolare eficace și specifică, a condus la o revigorare mai puternică a activității economice începând cu primăvara anului 2021, iar coordonarea politicilor economice a trecut la punerea bazelor unei redresări solide și favorabile incluziunii și a unei reziliențe mai puternice. Conform previziunilor economice ale Comisiei din toamna anului 2021, se preconizează că majoritatea statelor membre vor elimina diferența față de nivelurile de producție anterioare crizei până la sfârșitul anului 2021 și doar câteva țări vor elimina această diferență anul viitor. Pandemia a lovit într-un moment în care majoritatea dezechilibrelor erau supuse unui proces de corecție pe fondul unor condiții macroeconomice favorabile, în timp ce apăreau noi riscuri asociate cu semnele de supraîncălzire. O perioadă susținută de creștere economică în cea mai mare parte a ultimului deceniu a facilitat corectarea treptată a dezechilibrelor. Acestea au fost legate de nivelurile ridicate ale ponderii datoriei publice și private în PIB, care au fost moștenirea crizei financiare mondiale și a acumulării care a precedat-o. Deficitele mari de cont curent sau creșterea susținută a creditelor au fost, de asemenea, corectate, ceea ce a dus la reducerea treptată a datoriei externe și la consolidarea sistemelor bancare. În ultimii ani, s-au acumulat provocări și riscuri asociate cu semne de supraîncălzire în unele sectoare în unele țări, după o expansiune economică continuă, în special la nivelul prețurilor locuințelor și al competitivității costurilor, în special în țările în care creșterea economică a fost mai puternică. Pandemia a întrerupt reducerea ponderii datoriei în PIB, în timp ce prețurile locuințelor și-au accelerat creșterea, ceea ce sugerează o agravare generală a riscurilor macroeconomice. Dezechilibrele legate de nivelul ridicat al datoriei publice și private s-au înrăutățit, din cauza scăderii bruște a PIB-ului și a impactului bugetar al măsurilor necesare luate pentru a combate criza provocată de pandemia de COVID-19, pentru protejarea capacităților de producție și pentru limitarea impactului social și asupra ocupării forței de muncă. Prețurile locuințelor, care fuseseră deja dinamice, și-au accelerat și mai mult creșterea și reprezintă un risc în mai multe țări, în special în cazul în care sunt însoțite de o creștere semnificativă a datoriei ipotecare. Datorită ratelor ridicate de adecvare a capitalului și rezervelor mari de lichidități, băncile au fost în măsură să acorde în continuare credite economiei. Cu toate acestea, s-ar putea materializa efecte secundare în sectorul bancar, odată cu ridicarea măsurilor de protecție, iar impactul pe termen lung al pandemiei asupra solvabilității întreprinderilor își face simțită prezența în cadrul economiei. Conturile externe s-au înrăutățit în țările dependente de veniturile din turismul transfrontalier. Sprijinul politic extins a contribuit la limitarea șomajului și la stabilizarea veniturilor gospodăriilor. Pe măsură ce redresarea se manifestă, în unele țări apar deficite de forță de muncă și presiuni asupra costurilor, iar în unele țări sunt prevăzute creșteri substanțiale ale salariilor.

Răspunsul la nivel de politici, care a fost rapid și coordonat la pandemie, a atenuat impactul economic al acesteia, iar Mecanismul de redresare și reziliență (MRR) oferă o oportunitate unică de a ieși din criză mai puternici. Clauza derogatorie generală din Pactul de stabilitate și de creștere a fost activată imediat după izbucnirea pandemiei, sprijinind măsurile bugetare de la nivel național. Acordul cu privire la Cadrul temporar privind ajutoarele de stat le-a permis statelor membre să utilizeze pe deplin flexibilitatea prevăzută de normele privind ajutoarele de stat. Instrumentul european de sprijin temporar pentru atenuarea riscurilor de șomaj într-o situație de urgență (SURE) a contribuit la protejarea locurilor de muncă. Guvernele au acordat un sprijin fiscal și politic fără precedent, iar Banca Centrală Europeană (BCE) a pus în aplicare o gamă largă de măsuri pentru menținerea stabilității financiare și pentru asigurarea bunei funcționări a piețelor financiare. În contextul redresării în curs, punerea în aplicare eficace a reformelor și a investițiilor din planurile naționale de redresare și reziliență (PNRR) va contribui la promovarea unei redresări durabile, la consolidarea rezilienței și la accelerarea dublei tranziții verzi și digitale a UE. Punerea în aplicare a PNRR-urilor poate sprijini reducerea dezechilibrelor și poate atenua riscurile macroeconomice. Planurile oferă o oportunitate unică de a plasa statele membre cele mai afectate de criza provocată de pandemia de COVID-19 pe o traiectorie de creștere mai susținută, care va stimula crearea de locuri de muncă, va îmbunătăți sustenabilitatea datoriei și va contribui la reechilibrarea economiei europene în ansamblu.



Analiza orizontală prezentată în RMA poate fi rezumată după cum urmează: ·Criza provocată de pandemia de COVID-19 a afectat temporar pozițiile externe, dar nu a schimbat în mod fundamental modelele de cont curent. Țările cu sectoare turistice transfrontaliere importante au înregistrat, în general, o creștere semnificativă a deficitelor de cont curent sau o reducere a excedentelor lor modeste. Se preconizează că acest lucru se va corecta treptat odată cu reluarea călătoriilor. Unele dintre excedentele mari de cont curent au înregistrat o ușoară scădere în 2020, aliniind contul curent al zonei euro în ansamblu la elementele fundamentale. Cu toate acestea, datele pentru prima jumătate a anului 2021 indică o creștere semnificativă a excedentului de cont curent din zona euro, determinată în principal de o balanță mai mare a comerțului cu servicii. În prezent, se preconizează că contul curent al zonei euro va reveni în 2021 la nivelul celui din 2019, reflectând cererea internă care continuă să fie modestă. În general, cele mai mari modificări ale conturilor curente au fost determinate de mai multe elemente: În toate statele membre, sectorul privat și-a sporit poziția de economii nete, în timp ce capacitatea netă de finanțare a sectorului administrațiilor publice a scăzut semnificativ din cauza impactului pandemiei de COVID-19 și a măsurilor luate pentru atenuarea acesteia. Mai multe state membre cu poziții investiționale internaționale nete (PIIN) negative semnificative au înregistrat o înrăutățire a conturilor lor curente în 2020, dar se preconizează că impactul asupra ponderii PIIN în PIB se va inversa treptat. ·Perturbarea activității economice în 2020 a condus la creșteri semnificative ale costurilor unitare ale muncii, care se preconizează că vor fi parțial inversate odată cu redresarea economică, dar în mai multe cazuri apar deficite de forță de muncă și presiuni asupra costurilor. Costurile unitare ale muncii au crescut în întreaga UE ca urmare a creșterii stabile a numărului de angajați, în pofida scăderii bruște a producției, facilitată de diversele inițiative de menținere a locurilor de muncă din sectorul public, în special de schemele de lucru cu program redus, care au favorizat mai degrabă o reducere a numărului de ore lucrate, decât a nivelurilor de ocupare a forței de muncă. Aceste efecte se reflectă în reduceri temporare ale productivității globale a muncii în 2020. Odată cu redresarea, productivitatea crește și inversează o parte din pierderile costurilor unitare ale muncii. Cu toate acestea, în unele țări, creșterile salariale reiau uneori tendințele de dinainte de pandemie. Totuși, situația pieței forței de muncă diferă de la un sector la altul și de la o țară la alta și, în timp ce, în unele cazuri, ocuparea forței de muncă a revenit, în linii mari, la nivelurile anterioare crizei, în alte cazuri, decalajele rămân semnificative. În unele cazuri, realocarea sporită între locurile de muncă, întreprinderi și sectoare poate continua în procesul de redresare și poate conduce la unele modificări permanente ale capacității de producție a țărilor. În alte cazuri, apar deficite de forță de muncă, în special în țările mai puțin afectate de criză și pe fondul unei cereri mai mari. În combinație cu alți factori, cum ar fi creșterea rapidă a prețurilor la energie, presiunile asupra costurilor pot deveni semnificative și pot reprezenta un risc în viitor. ·O serie de măsuri de politică au menținut locurile de muncă și capacitatea de producție în timpul crizei prin sprijinirea lichidității și a solvabilității sectorului privat. Măsurile de sprijin, cum ar fi moratoriile privind rambursările datoriilor și garanțiile guvernamentale pentru credite, au contribuit la evitarea transformării deficitelor de lichidități din sectorul privat în probleme de solvabilitate la începutul crizei provocate de pandemia de COVID-19. Moratoriile au permis o întârziere în rambursarea datoriilor, sporind stocul nominal al datoriei și povara dobânzii aferente. Odată cu eliminarea treptată a acestor măsuri, pot apărea eventuale dificultăți de rambursare, în special în sectoarele mai afectate de criză și în rândul întreprinderilor care erau deja vulnerabile. În multe țări, creșterea împrumuturilor atât pentru întreprinderi, cât și pentru gospodării a fost însoțită de o creștere a economiilor nete. ·Gradul de îndatorare al întreprinderilor a crescut în majoritatea țărilor din UE în 2020, creșterea fiind uneori bruscă. Noile împrumuturi pentru a acoperi pierderile bruște de venituri și deficitele de lichidități cauzate de pandemie au contribuit la creșterea ponderii datoriei întreprinderilor în PIB, pe lângă efectul recesiunii puternice. În timp ce creșterea semnificativă a fluxurilor nete de credit a durat până la începutul anului 2021, moderarea mai recentă a acestora ar putea fi atât un semn al unei cereri mai scăzute, care ar putea fi legată de faptul că întreprinderile utilizează lichiditățile acumulate, cât și al unei oferte mai reduse de credite. ·Împrumuturile contractate de gospodării s-au intensificat pe măsură ce redresarea se consolidează. În 2020, ponderea mai mare a datoriei gospodăriilor în PIB s-a datorat în principal scăderii semnificative a PIB-ului. Fluxurile de credit la apogeul pandemiei au fost modeste, în principal din cauza scăderii drastice a împrumuturilor de consum. În același timp, multe țări au înregistrat creșteri ale creditelor ipotecare în contextul activității intense pe piața imobiliară și al accelerării prețurilor locuințelor. De la începutul anului 2021, fluxurile nete de credit au devenit mai semnificative în mai multe țări pe măsură ce se produce redresarea.

·Criza provocată de pandemia de COVID-19 și măsurile luate de guverne pentru atenuarea acesteia au avut un impact major asupra datoriei publice. Sprijinul substanțial și vital pe care guvernele l-au furnizat a contribuit la redirecționarea unei părți a impactului economic negativ al pandemiei astfel încât să nu afecteze gospodăriile și întreprinderile, protejând locurile de muncă și potențialul de creștere economică. Ponderea datoriei publice în PIB a crescut mai mult în țările afectate în mod disproporționat de recesiune, în principal din cauza sectoarelor turistice ale acestora. Odată cu redresarea, se preconizează că ponderea datoriei în PIB se va stabiliza, iar unele dintre aceste rate au început deja să scadă; însă, în ansamblu, guvernele ies din această criză, cu un grad de îndatorare evident mai ridicat. Orientarea fiscală și măsurile de politică monetară de sprijin s-au consolidat reciproc în menținerea încrederii și a stabilității. Condițiile de creditare pentru guverne au rămas favorabile, în pofida nevoilor sporite de finanțare, atât din cauza măsurilor de politică monetară, cât și din cauza unor factori pe termen mai lung, cum ar fi excedentul de economii față de investiții în zona euro. Având în vedere evoluția inflației, costurile îndatorării s-au redus ușor, dar rămân în general scăzute. Costurile îndatorării au crescut ceva mai mult pentru unele state membre din afara zonei euro cu cursuri de schimb variabile. Unele dintre acestea au o pondere deloc neglijabilă a datoriei exprimate în valută sau scadențe relativ scurte ale datoriei. ·Pandemia a fost însoțită de o accelerare suplimentară a prețurilor locuințelor. După ani de creștere, prețurile locuințelor și-au accelerat și mai mult creșterea în 2020 și în prima jumătate a anului 2021 și au atins cele mai rapide rate de creștere de la criza financiară mondială. Diverse țări din UE prezintă riscuri de supraevaluare. Acest lucru suscită preocupări, în special în cazurile în care datoria gospodăriilor este ridicată sau crește rapid. Creșterea prețurilor locuințelor a fost determinată de o varietate de factori care alimentează cererea și limitează oferta. Constrângerile în materie de ofertă erau deja prezente înainte de pandemie, iar măsurile de limitare a mișcării persoanelor le-au exacerbat temporar. Este posibil ca pandemia să fi condus la unele schimbări structurale ale cererii de locuințe, deoarece trecerea la munca la distanță poate schimba preferințele geografice. Condițiile financiare au fost adaptate nevoilor și este probabil ca, în general, să continue să sprijine cererea ridicată de locuințe, în timp ce creșterea veniturilor gospodăriilor odată cu redresarea ar putea susține creșterea în continuare a prețurilor locuințelor. ·Sectorul bancar a menținut rate ridicate de adecvare a capitalului, dar rentabilitatea a scăzut în 2020, iar impactul deplin al crizei asupra bilanțurilor băncilor poate fi vizibil doar cu întârziere. Condițiile din sectorul bancar s-au îmbunătățit considerabil de la criza financiară mondială, cu rezerve de capital acumulate în anii anteriori pandemiei, iar ratele de adecvare a capitalului au continuat să crească în 2020, inclusiv datorită limitelor temporare de reglementare privind plățile de dividende. Impactul crizei provocate de pandemia de COVID-19 asupra sectorului bancar a fost limitat datorită consolidării sectorului realizată după criza financiară și datorită unor măsuri de politică temporare extinse, cum ar fi garanțiile de credit, moratorii de rambursare a datoriilor sau relaxarea temporară a reglementărilor. Creditele neperformante au continuat să scadă în 2020, în special în țările în care erau considerabile și în care băncile au cedat activele istorice. Cu toate acestea, rămâne problema persistentă a profitabilității scăzute. În plus, impactul deplin al crizei asupra calității activelor, a profitabilității și a rezervelor de capital ar putea încă să se materializeze de îndată ce măsurile de politică vor fi retrase. Posibilele circuite de feedback dintre bănci, stat și sectorul corporativ ar trebui monitorizate îndeaproape. Deși impactul a fost atenuat de măsurile de politică decisive, pandemia a exacerbat divergențele dintre țările din zona euro. Statele membre cu un sector turistic transfrontalier semnificativ au fost cele mai expuse impactului economic al pandemiei de COVID-19, ceea ce a condus la impacturi divergente asupra ocupării forței de muncă și a creșterii economice. Întrucât aceste țări au fost caracterizate, de asemenea, de datorii publice, private sau externe relativ mari, acest lucru a condus la o dispersie mai mare a gradului de îndatorare în zona euro. Unele dintre aceste modele sunt legate de factori temporari, cum ar fi impactul restricțiilor de călătorie, dar, în pofida succesului măsurilor de politică decisive pentru atenuarea accentuării divergențelor economice și sociale, criza riscă să lase urme și să adâncească divergențele. Există în continuare un excedent important de cont curent pentru zona euro în ansamblu, ceea ce evidențiază faptul că există loc pentru susținerea redresării la nivel agregat în zona euro. Acest lucru ar contribui, de asemenea, la o reducere mai rapidă a dezechilibrelor. Contul curent al zonei în ansamblu a scăzut temporar la un nivel apropiat de cel al elementelor sale fundamentale, dar se preconizează că va reveni la nivelurile anterioare crizei, peste nivelurile fundamentelor. Rezultatele la nivelul statelor membre variază foarte mult. Reechilibrarea externă în zona euro este cu atât mai importantă, având în vedere marja limitată de sprijin monetar suplimentar pentru susținerea cererii.



Având în vedere interconectarea economiilor din zona euro, este necesară o combinație adecvată de politici macroeconomice între statele membre pentru a susține redresarea economică, corectând în același timp dezechilibrele și abordând riscurile emergente. Expansiunea economică în țările creditoare nete din zona euro, inclusiv pe baza unor condiții favorabile cererii, ar fi benefică nu numai pentru țările respective, ci și pentru țările debitoare nete, deoarece creșterea mai puternică din zona euro sprijină creșterea economică și reducerea gradului de îndatorare, precum și îmbunătățirea pozițiilor externe în acest din urmă grup de țări. O retragere a sprijinului politic extraordinar preluat de criză în funcție de nevoile de ajustare ar fi utilă în acest sens. Îmbunătățirea semnificativă și de durată a productivității și a competitivității în țările debitoare nete ar contribui, de asemenea, la reechilibrarea externă și la reducerea poverii datoriei. O utilizare eficace a instrumentelor instituite la nivelul zonei euro și la nivelul UE, cu punerea în aplicare eficace a reformelor și a investițiilor necesare, ar contribui la promovarea unei redresări durabile și la consolidarea rezilienței, inclusiv prin abordarea dezechilibrelor și a riscurilor emergente. Este esențial ca finanțarea în temeiul Next Generation EU și al Cadrului financiar multianual (CFM) să fie complet absorbită și direcționată către utilizările cele mai productive. Acest lucru ar spori la maximum impactul economic al fondurilor și ar contribui la o creștere echilibrată. Impactul deplin al pandemiei asupra dezechilibrelor va fi clar doar cu un decalaj, deoarece pot apărea efecte secundare. În ceea ce privește sectorul corporativ, există în continuare zone de vulnerabilități financiare subiacente datorate epuizării capitalurilor proprii ca urmare a unor pierderi prelungite și a unor datorii mari. Unele întreprinderi ar putea fi afectate de schimbări structurale care necesită ajustări ale modelelor lor de afaceri. Expirarea măsurilor de sprijin poate duce la o creștere a creditelor neperformante și a falimentelor cel puțin în sectoarele cele mai afectate de criza provocată de pandemia de COVID-19 și în rândul întreprinderilor care erau vulnerabile înainte de criză. Poate trece ceva timp până când acest lucru se va materializa, în funcție de tipurile de restructurare datorată dificultăților financiare care pot fi oferite debitorilor insolvabili în caz contrar. Capacitatea procedurilor de insolvență de a compensa deprecierile existente este importantă pentru a se asigura fluxul de noi credite către economie. Furnizarea de garanții de către autoritățile publice pentru împrumuturile acordate întreprinderilor contribuie la menținerea entităților corporative viabile, dar, dacă sunt semnificative, ar putea conduce, de asemenea, la crearea unor circuite de feedback între sectorul corporativ și cel public, afectând, de asemenea, băncile. Deficiențele bilanțiere ale întreprinderilor riscă să aibă un impact asupra pieței forței de muncă și, prin extensie, asupra capacității anumitor gospodării de a-și rambursa creditul. Creșterile semnificative ale creditelor ipotecare reprezintă un factor de risc suplimentar, în special în cazul unei corecții pe piețele locuințelor. În mod similar, o nouă deteriorare a prețurilor activelor imobiliare comerciale ar putea, de asemenea, să slăbească sectorul financiar. Condițiile de finanțare vor afecta evoluția dezechilibrelor. Mediul caracterizat de rate scăzute ale dobânzii a permis guvernelor, întreprinderilor și gospodăriilor să își asume datorii mai mari și să amortizeze efectul pandemiei, protejând locurile de muncă și capacitatea de producție. O creștere a ratelor dobânzii ar crește costurile de finanțare a datoriei atât în sectorul public, cât și în cel privat, sporind riscurile acolo unde nevoile de finanțare sunt ridicate. De la începutul anului 2021, inflația a crescut semnificativ în zona euro și în multe alte economii avansate. Deși factorii determinanți ai acestei creșteri a inflației, inclusiv creșterea prețurilor la energie, par în cea mai mare parte tranzitorii, există riscul ca durata să nu fie atât de scurtă. Atât timp cât condițiile de finanțare nu sunt înăsprite, o inflație mai mare poate reduce povara datoriei. Însă o creștere prelungită a inflației ar putea duce la înăsprirea condițiilor de finanțare și la creșterea costurilor îndatorării. Evoluțiile de pe piețele locuințelor necesită o monitorizare atentă. Prețurile ridicate ale locuințelor reprezintă un risc, în special atunci când sunt combinate cu un grad ridicat de îndatorare al gospodăriilor, la care se adaugă ajustările incerte ale pieței forței de muncă. Acest lucru reprezintă un risc pentru capacitatea gospodăriilor de a-și onora obligațiile ipotecare. Creșterea ratelor dobânzilor ar putea exercita o presiune suplimentară asupra capacității de rambursare a creditelor ipotecare, cu efecte de domino asupra sectorului bancar. Creșterea continuă a prețurilor pe măsură ce redresarea continuă ar putea alimenta presiunile asupra salariilor și ar putea conduce la creșterea împrumuturilor ipotecare. Accesibilitatea locuințelor s-a deteriorat în ultimii ani, cu potențiale consecințe macroeconomice negative, legate de scăderea consumului privat și a mobilității forței de muncă, precum și de o deturnare a creditelor de la investiții care sporesc productivitatea. Reducerea nivelurilor ridicate ale datoriei publice și private depinde în mod esențial de evoluția redresării către o expansiune susținută, care necesită investiții productive. O redresare susținută depinde de o politică de sprijin și de retragerea în timp util a sprijinului politic extraordinar adoptat pe durata crizei. O expansiune economică susținută depinde de consolidarea rezilienței economice și sociale, ceea ce necesită punerea în aplicare a unor reforme și investiții adecvate. Sunt necesare investiții care sporesc productivitatea pentru a stimula creșterea pe termen mediu și pentru a sprijini transformările structurale care sunt necesare pentru realizarea dublei tranziții verzi și digitale în contextul schimbărilor demografice. Acest lucru este cu atât mai important cu cât o serie de țări sunt marcate de o datorie publică și privată ridicată și de o creștere potențială relativ scăzută, ceea ce îngreunează reducerea nivelurilor ridicate ale datoriei. Într-o situație caracterizată de un nivel ridicat al datoriei publice, este necesară îmbunătățirea structurii cheltuielilor și a veniturilor pentru a crea spațiul din care sunt realizate investițiile publice, întrucât reducerea gradului de îndatorare, pe baza unei strategii credibile de ajustare bugetară, este, de asemenea, necesară pentru a asigura spațiul necesar pentru a face față oricăror crize viitoare. În același timp, investițiile private pot fi îngreunate de nevoile de reducere a gradului de îndatorare al întreprinderilor. Punerea în aplicare eficace a PNRR-urilor joacă un rol important în sprijinirea investițiilor publice și private, contribuind astfel la depășirea impactului pe termen lung al pandemiei și deschizând calea către o creștere și o reziliență mai puternice. Noul MRR, în combinație cu fondurile structurale și de investiții europene, va promova o redresare generatoare de investiții, iar punerea lor efectivă în aplicare va face economia UE mai durabilă, mai favorabilă incluziunii, mai rezilientă și mai bine pregătită pentru dubla tranziție verde și digitală, în concordanță cu obiectivele Uniunii în această privință. Pandemia a evidențiat rolul pozitiv al politicii fiscale discreționare anticiclice, al politicilor monetare de sprijin și al coordonării europene în răspunsul la criza economică. Criza provocată de pandemia de COVID-19 a demonstrat că reacțiile bugetare discreționare considerabile pot fi eficace în atenuarea impactului imediat al unui șoc major și pot avea succes în pregătirea terenului pentru o redresare rapidă. Efortul bugetar național imediat a fost susținut de utilizarea flexibilității existente în cadrele de reglementare ale UE. Reacția colectivă a stimulat încrederea. Măsurile de politică monetară au contribuit la menținerea unor condiții favorabile de finanțare pentru toate sectoarele economiei pe tot parcursul pandemiei, sprijinind activitatea economică și protejând stabilitatea prețurilor pe termen mediu. Efectele de consolidare reciprocă ale politicilor fiscale și monetare au fost esențiale pentru atenuarea impactului crizei și pentru sprijinirea redresării economice. Deși se preconizează că politica monetară va rămâne adaptată nevoilor în anii următori, mediul caracterizat de rate scăzute ale dobânzii și recenta creștere a inflației limitează posibilitatea continuării relaxării monetare. Politica fiscală ar putea, prin urmare, să fie nevoită să mențină un rol de stabilizare în cazul în care apar riscuri de evoluție negativă, în timp ce politica bugetară prudentă în perioade normale creează încredere în eficacitatea politicii bugetare în perioade de criză. Prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice rămân esențiale. În primul rând, o redresare economică slabă ar putea cauza o creștere a numărului de falimente ale întreprinderilor, ducând la pierderi de locuri de muncă, precum și la creșterea numărului de cereri de garanții legate de criză pentru împrumuturile acordate întreprinderilor și la o reducere a investițiilor. În al doilea rând, evoluțiile economice nefavorabile ar putea accentua buclele stat-bănci. În al treilea rând, creșterea explozivă a prețurilor activelor și ale locuințelor ar putea spori vulnerabilitatea sectorului gospodăriilor din cauza creșterii nesustenabile a prețurilor activelor. Aceste riscuri pot afecta negativ sustenabilitatea datoriei publice și pot limita marja de manevră pentru ca politica fiscală să răspundă provocărilor viitoare. Eliminarea vulnerabilităților va contribui, de asemenea, la consolidarea redresării și a creșterii pe termen lung. Mai multe structuri economice mai similare și cicluri economice mai sincronizate vor contribui la creșterea eficacității politicii monetare comune. Prin promovarea unei redresări bogate în investiții, MRR va contribui la stabilitatea macroeconomică. Punerea în aplicare eficace a planurilor naționale de redresare și reziliență va face ca economia UE să devină mai durabilă, mai favorabilă incluziunii, mai rezilientă și mai bine pregătită pentru tranziția verde și cea digitală. Acesta va contribui, de asemenea, la atenuarea riscului de divergențe în cadrul UE, întrucât granturile din cadrul MRR sunt orientate către statele membre cu un PIB pe cap de locuitor mai scăzut, cu un nivel mai ridicat al șomajului și care sunt cele mai afectate de criza provocată de pandemia de COVID-19. În plus, spre deosebire de anii care au urmat crizei financiare mondiale, o creștere a investițiilor publice va sprijini redresarea post-pandemie. Granturile din cadrul MRR vor finanța proiecte de investiții de înaltă calitate și vor permite reforme care să sporească productivitatea, fără a genera rate mai ridicate ale deficitului și ale datoriei naționale. Se estimează că aceste granturi și alte surse de finanțare din partea UE vor stimula investițiile publice în statele membre cu o medie de aproximativ 0,5 % din PIB pe an în 2021 și 2022.

Prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice sporește capacitatea statelor membre de a răspunde șocurilor și sprijină convergența economică. Domolirea sau prevenirea acumulării de dezechilibre va contribui la consolidarea redresării și a creșterii pe termen lung. Țările cu dezechilibre existente trebuie să își reia traiectoria de corecție din perioada anterioară pandemiei, susținută de politici de stimulare a creșterii potențiale. Reducerea dezechilibrelor poate genera, de asemenea, efecte de propagare pozitive între țări. O integrare economică și financiară mai profundă și cicluri economice mai sincronizate vor contribui la creșterea eficacității politicii monetare comune, în special în cazul membrilor zonei euro, permițându-i să răspundă mai bine provocărilor viitoare. Concluzia prezentului RMA este că elaborarea de bilanțuri aprofundate este justificată pentru 12 state membre: Croația, Cipru, Franța, Germania, Grecia, Irlanda, Italia, Țările de Jos, Portugalia, România, Spania și Suedia. Aceste state membre au făcut obiectul unui bilanț aprofundat în cadrul ciclului anual precedent de supraveghere PDM și au fost considerate ca fiind afectate de dezechilibre (Croația, Franța, Germania, Irlanda, Țările de Jos, Portugalia, România, Spania și Suedia) sau de dezechilibre excesive (Cipru, Grecia și Italia). Noile bilanțuri aprofundate vor evalua modul în care au evoluat aceste dezechilibre, analizându-le gravitatea, evoluția și răspunsul la nivel de politici furnizat de statele membre, cu scopul de a actualiza evaluările existente și de a evalua eventualele nevoi de politică rămase. Secțiunea 3 oferă un rezumat al modului în care au evoluat aceste dezechilibre, iar secțiunea 4 detaliază informațiile specifice fiecărei țări. În plus, o serie de state membre care nu au făcut obiectul unui bilanț aprofundat în runda precedentă prezintă evoluții care merită o atenție deosebită. Slovacia este marcată de o creștere puternică a prețurilor locuințelor, alături de o creștere susținută, deși lentă, a împrumuturilor contractate de gospodării. Exporturile sunt puternic concentrate în câteva sectoare specifice și s-au înregistrat pierderi în ceea ce privește competitivitatea costurilor, însă cotele de piață ale exporturilor nu au fost afectate deocamdată. În cazul Ungariei, interacțiunea dintre împrumuturile guvernamentale și finanțarea externă în contextul unei expuneri semnificative a datoriei în valută merită atenție. Creșterea prețurilor locuințelor a fost puternică. Presiunile asupra competitivității costurilor sunt în creștere, dar cotele de piață ale exporturilor nu au fost afectate deocamdată. De asemenea, este necesar să se monitorizeze evoluția riscurilor în alte state membre, în multe cazuri fiind legate de piețele locuințelor. În cazul Danemarcei și al Luxemburgului, evoluțiile de pe piața locuințelor indică o acumulare de riscuri. Deși preferințele modificate, condițiile financiare favorabile și constrângerile legate de ofertă pot susține creșterea prețurilor locuințelor, riscul unei corecții în sens descrescător, cu implicații potențiale pentru întreaga economie, nu poate fi respins. Cehia este marcată de o creștere puternică a prețurilor locuințelor și de pierderi persistente în materie de competitivitate a costurilor, care au fost semnificative de câțiva ani. În Malta, creșterea datoriei private, combinată cu deficiențele cadrului de insolvență, creează vulnerabilități specifice. Monitorizarea și supravegherea ar trebui să urmărească îndeaproape evoluțiile din aceste șase state membre și să stabilească dacă acestea sunt coerente și favorabile stabilității macroeconomice. Echilibrul riscurilor nu indică în prezent necesitatea unui bilanț aprofundat. Secțiunea 4 oferă mai multe informații cu privire la evoluțiile specifice fiecărei țări. 1. Contextul macroeconomic și evoluția dezechilibrelor din zona euro Contextul economic Prezentul RMA este elaborat în contextul economic al pandemiei de COVID-19. Impactul inițial al pandemiei a fost o recesiune puternică, deoarece măsurile restrictive de limitare a răspândirii virusului au avut un impact semnificativ asupra activității economice în 2020. Rezultatul a fost o scădere a PIB-ului de 5,9 % în UE și de 6,4 % în zona euro în 2020, cu variații considerabile de la o țară la alta. Unele țări au înregistrat scăderi în jurul valorii de referință formate din două cifre sau peste acest nivel, iar altele s-au confruntat cu o ușoară recesiune. Îmbunătățirea situației sanitare a permis o relaxare a izolării începând cu al doilea trimestru al anului 2020 și a început redresarea economică. Diferitele valuri ale pandemiei au condus la o redresare inegală până la începutul anului 2021. Introducerea vaccinărilor, însoțită de o strategie de izolare eficace și specifică, precum și de măsuri ample de sprijin public au permis o mobilitate mai mare și, începând cu primăvara anului 2021, o relansare a activității economice mai puternică decât se preconizase. În ansamblu, previziunile economice ale Comisiei din toamna anului 2021 anunță o creștere a PIB-ului, atât în UE, cât și în zona euro, cu 5 % în 2021 și cu 4,3 % în 2022. Se preconizează că majoritatea statelor membre vor elimina diferența față de nivelurile de producție anterioare crizei până la sfârșitul anului 2021 și doar câteva țări vor elimina această diferență anul viitor (Graficul 1.1 a)( ). Deși impactul a fost atenuat de măsurile de politică decisive, pandemia a exacerbat divergențele dintre țările din zona euro. Acest lucru reflectă impactul inegal al pandemiei și diferențele dintre structurile economice. Serviciile care implică un grad ridicat de contact au fost afectate într-o mai mare măsură de restricții decât industria prelucrătoare. Acest lucru a dus la o discrepanță semnificativă în ceea ce privește performanța economică, atât în interiorul țărilor, cât și între acestea. Țările care au sectoare turistice transfrontaliere substanțiale și care au fost afectate în mod deosebit de restricțiile de mobilitate s-au confruntat cu scăderi ale PIB-ului mai pronunțate decât media, alături de deteriorarea substanțială a conturilor lor externe. Acesta este cazul Greciei, Portugaliei și Spaniei. De asemenea, recesiunea a afectat foarte mult țări cu un nivel ridicat al datoriei interne, cum ar fi Franța și Italia (a se vedea Graficul 1.1 b). Acestea sunt, de asemenea, țări cu unele dintre cele mai mari datorii private, publice sau externe din UE. Se preconizează că redresarea va fi mai lentă în unele dintre aceste țări. Un răspuns excepțional la nivel de politici a fost esențial pentru atenuarea impactului crizei provocate de pandemia de COVID-19 și pentru sprijinirea redresării economice, având în același timp un impact pozitiv asupra stabilității macroeconomice. Guvernele au oferit un sprijin bugetar fără precedent pentru a proteja locurile de muncă și veniturile și pentru a sprijini întreprinderile, reducând riscul de faliment al întreprinderilor. Au fost prevăzute moratorii pentru plata impozitelor și rambursarea datoriilor de către gospodării și întreprinderi, iar pentru împrumuturile bancare au fost furnizate garanții guvernamentale. Prin urmare, în 2020, venitul disponibil brut al gospodăriilor a fost, în esență, constant în întreaga UE, în pofida recesiunii accentuate. Rata șomajului în UE a crescut cu doar 0,4 puncte procentuale, iar falimentul întreprinderilor a fost foarte limitat, întrucât o mare parte din impact a fost absorbit de guverne. La nivelul UE a avut loc o coordonare fără precedent a răspunsurilor în materie de politici. Clauza derogatorie generală din Pactul de stabilitate și de creștere a fost activată imediat după izbucnirea pandemiei, sprijinind măsurile bugetare. Acordul cu privire la Cadrul temporar privind ajutoarele de stat a permis statelor membre să utilizeze pe deplin flexibilitatea prevăzută de normele privind ajutoarele de stat. Instrumentul european de sprijin temporar pentru atenuarea riscurilor de șomaj într-o situație de urgență (SURE) a protejat piețele forței de muncă. Inițiativele pentru investiții ca reacție la coronavirus (CRII și CRII plus) și REACT-EU au mobilizat și au suplimentat fondurile politicii de coeziune pentru a sprijini sectorul sănătății publice, întreprinderile și populația cea mai vulnerabilă. Instrumentele financiare au fost puse la dispoziție de Mecanismul european de stabilitate și de Banca Europeană de Investiții. Punerea în aplicare eficace a reformelor și a investițiilor din cadrul Mecanismului de redresare și reziliență (MRR) va contribui la transformarea economiei UE într-o economie mai durabilă, mai favorabilă incluziunii, mai rezilientă și mai bine pregătită pentru dubla tranziție verde și digitală, în concordanță cu obiectivele Uniunii în această privință. O reacție concertată în materie de politică monetară la nivel mondial a condus la condiții financiare adaptate nevoilor. Banca Centrală Europeană (BCE) a pus în aplicare o gamă largă de măsuri pentru menținerea stabilității financiare și pentru a asigura buna funcționare a piețelor financiare. Aceasta a furnizat lichidități suplimentare băncilor, a simplificat cerințele în materie de garanții și a efectuat achiziții suplimentare substanțiale de active din sectorul public și din cel privat. Orientarea acomodativă a politicii monetare a stat la baza percepției favorabile a pieței financiare și a contribuit la evitarea unei crize a creditelor, iar evaluările pe multe piețe de obligațiuni și de acțiuni au depășit nivelurile anterioare pandemiei. Împreună cu factorii pe termen mai lung, printre care se numără excesul de economii față de investiții în zona euro, nivelul ridicat al lichidității pieței a asigurat costuri scăzute ale îndatorării publice, în unele cazuri chiar mai scăzute decât înainte de declanșarea crizei, iar marjele din zona euro s-au redus. Așteptările privind o redresare puternică au contribuit la sentimentul pozitiv de pe piețe, consolidat de progresele înregistrate în ceea ce privește dezvoltarea vaccinurilor în toamna anului 2020. Condițiile financiare rămân la niveluri scăzute istorice, dar ar trebui monitorizate semnele de înăsprire. Deși randamentele obligațiunilor suverane au crescut ușor în 2021, ele rămân, în general, cu mult sub mediile istorice. Guvernele cu cele mai mari ratinguri se bucură de rate ale dobânzii negative sau apropiate de zero pentru datoriile lor, în timp ce au avut loc unele creșteri în mai multe state membre, în special în afara zonei euro. Condițiile de finanțare favorabile, deși ușor înăsprire, au fost evidente pe piețele obligațiunilor corporative, iar ratele dobânzilor la creditele bancare s-au situat la nivelurile minime record din UE sau aproape de acestea. Moneda euro s-a apreciat în a doua jumătate a anului 2020, înainte de a scădea într-o oarecare măsură, acest lucru fiind reflectat de monedele câtorva state membre din afara zonei euro. Inflația a crescut în 2021, dar se preconizează că această creștere va fi, în cea mai mare parte, tranzitorie. În ultimele luni, inflația globală în zona euro a crescut până la cel mai ridicat nivel din ultimii zece ani, după o perioadă de aproape un deceniu cu inflație sub nivelul-țintă. Inflația a depășit țintele în mai multe state membre din afara zonei euro. Creșterile prețurilor la energie au avut o contribuție majoră la creștere, inflația de bază crescând mai puțin. Se preconizează că creșterea inflației va fi, în cea mai mare parte, tranzitorie, deși nu neapărat de scurtă durată. Este posibil ca rezolvarea unor divergențe legate de tranziția de la combustibilii fosili să necesite mai mult timp. Redeschiderea economică a dus la o creștere semnificativă a cererii, dar activitatea este limitată de blocajele în aprovizionare. Este probabilă o anumită propagare a creșterii costurilor în unele prețuri de consum, deși amploarea acesteia este incertă, iar marjele de profit reduse pot absorbi o parte din creștere. Riscurile unei dinamici susținute a inflației par în prezent limitate, întrucât anticipările inflației în zona euro rămân bine ancorate și reflectă, în linii mari, revenirea la tendințele anterioare pandemiei. Cu toate acestea, ajustările structurale, inclusiv reacția modelelor de consum la pandemie și deficitul de personal calificat specific sectorului, pot afecta prețurile și salariile relative, ceea ce poate spori volatilitatea inflației. O creștere prelungită a inflației ar putea duce la schimbări în calendarul normalizării politicii monetare și ar putea conduce la condiții financiare mai stricte și la costuri mai ridicate ale îndatorării. Economia UE se redresează mai repede decât se anticipase, dar perspectivele economice rămân incerte. În întreaga UE, campaniile de vaccinare reușite au redus necesitatea unor măsuri ferme de limitare a răspândirii virusului pentru a gestiona valurile viitoare de infectare. La nivel mondial, riscurile legate de pandemie rămân relevante din cauza nivelului mai redus al vaccinării. Comerțul este încă în curs de redresare în urma restricțiilor generate de pandemie și a fost afectat de blocajele de aprovizionare, care au impact asupra activităților puternic integrate în lanțurile valorice globale. Reorientarea durabilă a lanțurilor valorice generează costuri și poate implica riscuri, dar și oportunități pentru țările din UE. Erodarea profitabilității întreprinderilor și creșterea gradului de îndatorare au redus investițiile private. Acest lucru poate afecta redresarea și poate împiedica reducerea gradului de îndatorare al întreprinderilor. Retragerea sprijinului politic poate declanșa o reevaluare a riscului. Incertitudinea ar putea accentua volatilitatea piețelor financiare, cu efecte negative asupra prețurilor activelor financiare și imobiliare, având în vedere decuplarea generală a prețurilor titlurilor de valoare de fundamentele economice( ) ( ) ( ). În schimb, progresele mai rapide în controlarea pandemiei la nivel mondial și implementarea unor reforme și investiții ambițioase și coordonate în cadrul UE ar putea înlesni o redresare susținută. Redresarea puternică sprijină stabilitatea macroeconomică, dar efectele secundare ale recesiunii pot avea un decalaj și prezintă în continuare riscuri. Pe fondul unei creșteri puternice a PIB-ului, ratele ridicate ale datoriei publice și ale datoriei sectorului privat s-au stabilizat sau sunt în ușoară scădere în majoritatea țărilor din UE, după ce au crescut semnificativ anul trecut. Eliminarea sprijinului acordat prin politici va expune în mod inevitabil potențialele vulnerabilități subiacente din industriile și din zonele cele mai afectate de pandemia de COVID-19. Ridicarea moratoriilor privind rambursarea datoriilor ar putea duce la dificultăți în ceea ce privește serviciul datoriei pentru întreprinderi și gospodării și ar putea conduce la insolvențe ale întreprinderilor și la șomaj. Interconexiunile dintre datoriile suverane și private și sectorul financiar reprezintă un mecanism de transmitere a riscurilor. O deteriorare a calității activelor publice și private poate afecta bilanțurile instituțiilor financiare, a căror rentabilitate scăzută a continuat să scadă în timpul pandemiei. Dificultățile în ceea ce privește serviciul datoriei pot reduce investițiile, veniturile și consumul gospodăriilor, încetinind creșterea economică și subminând reducerea gradului de îndatorare. Pandemia a dus la o deteriorare a competitivității costurilor într-o serie de țări cu creșteri puternice ale costurilor cu forța de muncă care aveau loc deja înainte de criză și care, în unele cazuri, se preconizează că vor continua. Prețurile locuințelor înregistrează o creștere cu cel mai rapid ritm din ultimii zece ani, nefiind neîntreruptă, ci chiar consolidându-se în timpul pandemiei. Spre deosebire de creșterea gradului de îndatorare, este puțin probabil ca redresarea economică să conducă la o corecție a prețurilor locuințelor, deși unele dificultăți de aprovizionare pe termen scurt s-ar putea atenua. Accelerarea prețurilor locuințelor reprezintă un motiv de îngrijorare pentru stabilitatea macroeconomică, în special atunci când este însoțită de un nivel ridicat al datoriei gospodăriilor și de o creștere puternică a creditelor. Înrăutățirea accesibilității locuințelor poate avea costuri economice prin reducerea consumului și prin subminarea mobilității forței de muncă. În același timp, corecțiile prețurilor la imobiliare și alte corecții ale prețurilor activelor ar putea duce la o deteriorare a bilanțurilor instituțiilor financiare. Graficul 1.1:PIB-ul în raport cu nivelurile anterioare pandemiei și nivelurile datoriei anterioare crizei și recesiunea provocată de pandemia de COVID-19 Sursa: AMECO, Eurostat și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2021 Efecte de propagare și aspecte legate de ajustarea zonei euro( ) Criza provocată de pandemia de COVID-19 a exacerbat dezechilibrele din zona euro. Majoritatea țărilor care au fost cele mai afectate de criza provocată de pandemia de COVID-19 au fost cele care au intrat în pandemie cu un nivel mai ridicat al datoriei publice, al datoriei sectorului privat sau al datoriei externe, la care se adaugă, în unele cazuri, o creștere potențială scăzută a PIB-ului. Criza provocată de pandemia de COVID-19 a afectat în mod semnificativ pozițiile externe ale țărilor debitoare nete cu sectoare turistice mari, având efecte mai limitate asupra conturilor externe ale altor țări. Unele dintre țările cele mai grav afectate de recesiune se redresează rapid, dar redresarea din alte țări progresează mai lent. Acest lucru sugerează că creșterea economică poate contribui mai puțin la abordarea dezechilibrelor legate de stocuri, cel puțin în viitorul apropiat, și subliniază importanța unor reforme și investiții eficiente pentru a aborda deficiențele structurale și a stimula PIB-ul potențial în viitor( ). Balanța comercială a zonei euro a crescut ușor în anul 2020, pe măsură ce producția a scăzut în paralel cu scăderea cererii. Atât exporturile, cât și importurile de bunuri și servicii au scăzut în 2020. Excedentul de comerț cu mărfuri s-a consolidat, fiind susținut în mare parte de scăderea prețurilor la energie, în timp ce excedentul de servicii a scăzut, în principal, din cauza scăderii volumului de călătorii internaționale. În ansamblu, acest lucru a întrerupt reducerea excedentului comercial al zonei euro care a început în anul 2017. Se preconizează că balanța comercială va crește ușor în 2021 și va rămâne, în linii mari, constantă în 2022 (graficul 1.2). În 2021, în pofida deviației încă considerabile a PIB-ului, se preconizează că inflația de bază din zona euro (inflația totală, excluzând energia și alimentele neprelucrate) va crește, rămânând, în același timp, sub ținta de inflație globală.

Graficul 1.2:Producția, cererea internă, balanța comercială și inflația de bază în zona euro Sursa: AMECO și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2021. Excedentul de cont curent din zona euro a continuat să scadă treptat în anul 2020 până la un nivel compatibil cu cel sugerat de fundamentele economice ale zonei euro, dar crește din nou în anul 2021. Pentru 2020, contul curent al zonei euro a înregistrat un excedent de 2 % din PIB (Graficul 1.3 a)( ). În pofida ușoarei creșteri a balanței comerciale, soldurile ușor mai mici ale veniturilor au condus la o ușoară scădere a contului curent. Atât conturile curente ajustate global, cât și conturile curente ajustate ciclic, care au reprezentat 1,6 % din PIB, s-au apropiat de norma de cont curent, care reflectă fundamentele economice ale zonei euro, estimate la 1,7 % din PIB( ). Acest lucru a reflectat cererea internă care se prezintă mai bine decât în cazul majorității partenerilor comerciali. Cu toate acestea, datele pentru prima jumătate a anului 2021 indică o creștere a excedentului de cont curent din zona euro, determinată în principal de o balanță mai mare a comerțului cu servicii. În general, se preconizează că contul curent al zonei euro va reveni la nivelul din 2019 în 2021. Acest lucru reflectă o revenire a diferenței dintre PIB și cererea agregată la nivelul său anterior pandemiei și, prin urmare, persistența unei cereri interne modeste (graficul 1.2). Graficul 1.3:Contul curent pe țări și capacitatea netă și necesarul net de finanțare pe sectoare în zona euro Sursa: Balanța de plăți, Eurostat, AMECO și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2021. Graficul 1.4:Distribuția geografică a necesarului net de finanțare al sectorului administrațiilor publice din zona euro Sursa: Eurostat Balanța de plăți și AMECO. În 2020, principalele modificări ale balanțelor externe au fost mai degrabă sectoriale decât geografice. Excedentele de cont curent ale celor mai mari contribuitori la excedentul zonei euro, Germania și Țările de Jos (graficul 1.3 a), au continuat să scadă în 2020. Contribuția pozitivă a Italiei, precum și contribuția negativă a Franței au crescut într-o oarecare măsură. Creșterea excedentului zonei euro în prima jumătate a anului 2021 a fost determinată în mare măsură de o creștere a contului curent al Irlandei. Contribuțiile Germaniei și Țărilor de Jos la excedentul zonei euro au crescut, de asemenea, și au revenit la nivelurile din 2019. Cota excedentului Italiei a crescut și a ajuns la nivelul Țărilor de Jos. În prezent, se preconizează că structura geografică a excedentului zonei euro va rămâne, în linii mari, stabilă în viitor. În schimb, contribuțiile sectoriale la balanța externă s-au modificat substanțial în 2020 (graficul 1.3 b). Creșterea economiilor realizate de gospodării și, într-o mai mică măsură, de întreprinderi, a fost compensată de politici fiscale expansioniste puternice. Se preconizează că capacitatea netă de finanțare în sectorul privat va continua să crească în 2021, determinată în principal de sectorul corporativ și în pofida unei scăderi a economiilor precauționare și a unei creșteri a consumului gospodăriilor. Se preconizează că necesarul net de finanțare al sectorului public va rămâne aproape neschimbat, creșterea semnificativă a deficitului Germaniei contribuind în mod semnificativ la volumul mare al necesarului net de finanțare al sectorului administrațiilor publice din zona euro (graficul 1.4). Se preconizează că pozițiile administrațiilor publice se vor diminua substanțial în 2022 (a se vedea și secțiunea 2.4 privind sectorul administrațiilor publice). Având în vedere că se preconizează o scădere de o amploare similară pentru capacitatea netă de finanțare a sectorului privat, se preconizează că poziția externă va rămâne stabilă. Răspunsul la nivel de politici Pandemia a evidențiat rolul pozitiv al politicii bugetare discreționare anticiclice, al politicilor monetare de sprijin și al coordonării europene în răspunsul la criza economică. Criza provocată de pandemia de COVID-19 a demonstrat că măsurile bugetare discreționare de proporții pot fi eficace în atenuarea impactului imediat al unui șoc major și pot avea succes în pregătirea terenului pentru o redresare rapidă. Efortul bugetar național imediat a fost susținut de relaxarea cadrelor de reglementare ale UE. Reacția colectivă a favorizat încrederea economică generală. Măsurile de politică monetară au contribuit la menținerea unor condiții favorabile de finanțare pentru toate sectoarele economiei pe tot parcursul pandemiei, sprijinind activitatea economică și protejând stabilitatea prețurilor pe termen mediu. Efectele de consolidare reciprocă ale politicilor fiscale și monetare au fost esențiale pentru atenuarea impactului crizei și pentru sprijinirea redresării economice. Deși condițiile de finanțare vor rămâne favorabile, mediul caracterizat de rate scăzute ale dobânzii și recenta creștere a inflației limitează posibilitatea continuării relaxării monetare. Politica fiscală ar putea, prin urmare, să fie nevoită să mențină un rol de stabilizare în cazul în care apar riscuri de evoluție negativă, în timp ce politica bugetară prudentă în perioade normale creează încredere în eficacitatea politicii bugetare în perioade de criză. Prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice rămân esențiale. În primul rând, o redresare economică slabă ar putea cauza o creștere a numărului de falimente ale întreprinderilor, ducând la pierderi de locuri de muncă, precum și la creșterea numărului de cereri de garanții legate de criză pentru împrumuturile acordate întreprinderilor și la o reducere a investițiilor. În al doilea rând, evoluțiile economice nefavorabile ar putea accentua buclele stat-bănci. În al treilea rând, creșterea explozivă a prețurilor activelor și ale locuințelor ar putea spori vulnerabilitatea sectorului gospodăriilor din cauza creșterii nesustenabile a prețurilor activelor( ). Aceste riscuri pot afecta negativ sustenabilitatea datoriei publice și pot limita marja de manevră pentru ca politica fiscală să răspundă provocărilor viitoare. Eliminarea vulnerabilităților va contribui, de asemenea, la consolidarea redresării și a creșterii pe termen lung. Mai multe structuri economice mai similare și cicluri economice mai sincronizate vor contribui la creșterea eficacității politicii monetare comune. Reducerea nivelurilor ridicate ale datoriei publice și private depinde în mod esențial de evoluția redresării către o expansiune susținută, care necesită investiții productive. Prima depinde de o politică de sprijin în timpul redresării și de o retragere la timp a sprijinului politic extraordinar adoptat pe durata crizei. Forța expansiunii depinde de stimularea fundamentelor economice, care necesită punerea în aplicare a unor reforme și investiții adecvate. Acest lucru este cu atât mai important cu cât o serie de țări sunt marcate de o datorie publică și privată ridicată și de o creștere potențială relativ scăzută a PIB-ului. Acest lucru face ca reducerea nivelului datoriilor lor să fie mai dificilă și necesită o revenire credibilă la poziții prudente pe termen mediu atunci când condițiile economice permit acest lucru. Având în vedere interconexiunile dintre economiile din zona euro, este necesară o combinație adecvată de politici macroeconomice între statele membre pentru a susține redresarea economică, corectând în același timp dezechilibrele și abordând riscurile emergente. Expansiunea economică în țările creditoare nete din zona euro, inclusiv prin condiții favorabile cererii, ar fi benefică nu numai pentru țările respective, ci și pentru țările debitoare nete, deoarece creșterea mai puternică din zona euro sprijină creșterea economică și reducerea gradului de îndatorare, precum și îmbunătățirea pozițiilor externe în acest din urmă grup de țări. O retragere a sprijinului politic extraordinar preluat de criză în funcție de nevoile de ajustare ar fi utilă în acest sens. Îmbunătățirea semnificativă și de durată a productivității și a competitivității în țările debitoare nete ar contribui, de asemenea, la reechilibrarea externă și la reducerea poverii datoriei. O utilizare eficace a instrumentelor instituite la nivelul zonei euro și la nivelul UE, cu punerea în aplicare eficace a reformelor și a investițiilor necesare, ar contribui la promovarea unei redresări durabile și la consolidarea rezilienței, inclusiv prin abordarea dezechilibrelor și a riscurilor emergente. Este esențial ca finanțarea din cadrul Next Generation EU să fie complet absorbită și direcționată către utilizările cele mai productive. Acest lucru ar consolida impactul economic al fondurilor și ar preveni riscul unei creșteri excesive a activităților necomerciale și a dezechilibrelor externe în țările în care intrările de fonduri UE reprezintă o parte importantă din PIB. Prin promovarea unei redresări puternic bazate pe investiții și prin consolidarea rezilienței, punerea în aplicare eficace a reformelor și a investițiilor în cadrul MRR va contribui la stabilitatea macroeconomică. Punerea în aplicare eficace a planurilor naționale de redresare și reziliență va face ca economia UE să devină mai durabilă, mai favorabilă incluziunii, mai rezilientă și mai bine pregătită pentru dubla tranziție verde și digitală. Acesta va contribui, de asemenea, la atenuarea riscului de discrepanțe în cadrul UE, întrucât granturile din cadrul MRR sunt orientate către statele membre cu un PIB pe cap de locuitor mai scăzut și care sunt cel mai profund afectate de criza provocată de pandemia de COVID-19. Prin sprijinirea creșterii potențiale, punerea în aplicare a PNRR-urilor ar putea îmbunătăți sustenabilitatea datoriei, în special în statele membre care se confruntă cu cele mai ridicate riscuri bugetare și cu datorii private prea mari. În plus, spre deosebire de anii care au urmat crizei financiare mondiale, o creștere a investițiilor publice va sprijini redresarea post-pandemie. Granturile din cadrul MRR vor finanța proiecte de investiții de înaltă calitate și vor permite reforme care să sporească productivitatea, fără a genera rate mai ridicate ale deficitului și ale datoriei naționale. Se estimează că aceste granturi și alte surse de finanțare din partea UE vor stimula investițiile publice în statele membre cu o medie de aproximativ 0,5 % din PIB pe an în 2021 și 2022. 2. Dezechilibre, riscuri și ajustare: principalele evoluții din statele membre 2.1. Un instantaneu al rezultatelor tabloului de bord RMA se bazează pe lectura economică a tabloului de bord al indicatorilor din cadrul PDM, care constituie un dispozitiv de filtrare pentru identificarea unor dovezi prima facie cu privire la riscurile și vulnerabilitățile potențiale. Tabloul de bord include 14 indicatori cu praguri orientative în următoarele domenii: pozițiile externe, competitivitate, datoria sectorului privat și datoria publică, piețele locuințelor, sectorul bancar și ocuparea forței de muncă. Tabloul se bazează pe date de bună calitate statistică, pentru a asigura stabilitatea și coerența datelor între țări. În conformitate cu Regulamentul privind PDM [Regulamentul (UE) nr. 1176/2011], rolul Comisiei este de a realiza o lectură economică a valorilor din tabloul de bord care permite o înțelegere mai aprofundată a contextului economic global, ținând seama de considerente specifice fiecărei țări; indicatorii din tabloul de bord nu trebuie interpretați mecanic( ). Un set de 28 de indicatori auxiliari completează lectura tabloului de bord. În plus, prezentul raport utilizează previziuni, previziuni pentru momentul prezent (nowcast) și date de înaltă frecvență pentru a evalua mai bine posibila evoluție a riscurilor la adresa stabilității macroeconomice. Tabloul de bord oficial al RMA conține date până în 2020. Având în vedere incertitudinea semnificativă cu privire la impactul deplin al crizei provocate de pandemia de COVID-19, prezentul raport include o evaluare prospectivă a implicațiilor potențiale ale crizei asupra stabilității macroeconomice și a evoluției dezechilibrelor macroeconomice existente. Acest lucru este în conformitate cu abordarea urmărită în RMA publicat în noiembrie 2020. Valorile variabilelor din tabloul de bord pentru 2021 și anii următori au fost estimate pe baza datelor prognozate ale Comisiei, iar prognozele pentru momentul prezent (nowcast) se bazează pe date din cursul anului (a se vedea anexa 1 pentru detalii). Există o incertitudine considerabilă care stă la baza acestor previziuni și este necesar să se țină seama de acest lucru pentru a respecta principiul transparenței în ceea ce privește analiza și datele utilizate, precum și principiul prudenței cu privire la concluzii. În plus, la fel ca în anii precedenți, în evaluarea RMA se iau în considerare informațiile din cadrele de evaluare, precum și constatările din bilanțurile aprofundate existente și din analizele relevante. Datele din tabloul de bord sugerează că recenta corectare a dezechilibrelor stocurilor a fost întreruptă de criza provocată de pandemia de COVID-19, în timp ce este posibil ca riscurile de supraîncălzire legate în principal de piețele locuințelor să fi devenit mai răspândite. Contabilizarea pe parcursul anilor a valorilor care se află în afara pragurilor din tabloul de bord al RMA arată următoarele (graficul 2.1.1) ·Expansiunea economică din perioada 2013-2019 a contribuit la reducerea ponderii datoriei private și a celei publice în PIB, ceea ce s-a reflectat în scăderea numărului de state membre cu ponderi ale datoriei peste praguri până în 2019. Criza provocată de pandemia de COVID-19 a întrerupt această reducere și mai multe țări au înregistrat sau se preconizează că vor înregistra valori ale datoriei private și publice peste praguri. ·Prețurile mai ridicate ale locuințelor au condus la un număr din ce în ce mai mare de valori aferente țărilor care au depășit pragurile relevante în ultimii ani. Acest model a devenit evident mai vizibil în 2020, când mai multe țări au depășit pragul. ·Creșterea costului unitar al muncii (pe baza modificărilor cumulate pe o perioadă de 3 ani) a depășit pragurile într-o serie de cazuri anterioare crizei provocate de pandemia de COVID-19, iar costul unitar al muncii a crescut în continuare brusc în 2020. Acest lucru a fost determinat în principal de un efect mecanic al unei productivități mult mai scăzute din cauza activității reduse într-un context de menținere semnificativă a forței de muncă. Se preconizează că creșterea costului unitar al muncii va încetini, întrucât redresarea ar trebui să permită revigorarea productivității globale. Valorile care depășesc cursul de schimb real efectiv și pragurile cotelor de piață ale exporturilor au devenit mai numeroase în 2020, dar se preconizează că își vor reveni relativ rapid.

·Un număr semnificativ de state membre au valori ale conturilor curente (pe baza mediilor pe 3 ani) care continuă să depășească pragurile superioare sau inferioare. În ultimii ani, au existat mai multe țări cu excedente de cont curent care depășesc pragul superior decât țări cu deficite care depășesc pragul inferior. Criza provocată de pandemia de COVID-19 nu a schimbat în mod fundamental modelele de cont curent, deși alte câteva țări au depășit ușor pragurile( ). Se preconizează că redresarea va contribui la reducerea numărului de cazuri de poziții investiționale internaționale nete foarte negative în ceea ce privește PIB-ul, ceea ce ar însemna o reluare a tendinței anterioare pandemiei de îmbunătățire a pozițiilor externe. ·Criza prezintă un impact asupra pieței forței de muncă. Deși ratele șomajului au rămas, în general, limitate, ratele de activitate au scăzut și au depășit pragul respectiv în câteva state membre, pe fondul unui număr mai mare de persoane care părăsesc piețele forței de muncă, ceea ce se află, de asemenea, în urma creșterilor mai limitate ale ratelor globale ale șomajului. Șomajul pe termen lung și, în special, șomajul în rândul tinerilor își manifestă, în mod obișnuit, gradul ridicat de sensibilitate la schimbările de pe piața forței de muncă. Restul RMA analizează îndeaproape aceste aspecte, precum și alte aspecte conexe. Graficul 2.1.1:Numărul statelor membre care înregistrează valori peste prag ale variabilelor din tabloul de bord Sursa: Eurostat și calculele efectuate de serviciile Comisiei (a se vedea anexa 1) 2.2. Sectorul extern și competitivitatea 2.2.1.Sectorul extern Conturile curente ale mai multor state membre care au fost marcate de stocuri mari de pasive externe au fost afectate negativ de criza provocată de pandemia de COVID-19, în timp ce excedentele de cont curent ale mai multor țări au fost în continuare mari. La nivelul UE, soldurile conturilor curente au evoluat în direcții diferite în cursul anului 2020, țările care se bazează în mare măsură pe exporturile de servicii de călătorie confruntându-se cu o deteriorare puternică a conturilor lor curente. Printre acestea s-au numărat Croația, Cipru, Grecia și Malta și, într-o măsură mai mică, Portugalia și Spania (graficul 2.2.1). Cu excepția Maltei, toate acestea au fost marcate de stocuri mari de pasive externe înainte de criza provocată de pandemia de COVID-19. În schimb, s-au înregistrat îmbunătățiri considerabile ale conturilor curente în Cehia, Letonia, Lituania și Polonia, în principal ca urmare a creșterii balanței comerciale, dar și ca urmare a creșterii balanțelor veniturilor din investiții, pe fondul reducerii veniturilor investitorilor străini în timpul crizei. Excedentele mari de cont curent au scăzut în timpul pandemiei în Germania, Danemarca și, în special, în Țările de Jos, dar rămân considerabile. În cazul Sloveniei, excedentul de cont curent a continuat să crească. Scăderea prețurilor la energie în cursul anului 2020 a dus la creșterea conturilor curente ale aproape tuturor statelor membre. Deși schimbările intervenite la nivelul balanțelor externe au rămas în cea mai mare parte limitate și temporare, având în vedere amploarea șocului economic, s-a înregistrat o schimbare majoră a contribuțiilor sectoriale la fluxurile externe ale țărilor din UE. Gospodăriile și-au sporit economiile din motive de precauție și din cauza posibilităților limitate de consum, în timp ce întreprinderile și-au redus, în general, investițiile pe fondul incertitudinii, ceea ce a condus la creșteri ale capacității nete/necesarului net de finanțare ale sectoarelor private (Graficul 2.2.3 a, b și c). În schimb, guvernele au intervenit pentru a sprijini economia în timpul crizei, aflându-se în același timp în situația de a încasa venituri mai mici, ceea ce a condus la un volum mare al necesarului net de finanțare al sectorului administrațiilor publice în toate țările din UE. Fluctuațiile sectoriale mari s-au compensat reciproc în linii generale și, prin urmare, nu au determinat modificări substanțiale ale pozițiilor globale ale țărilor în ceea ce privește capacitatea netă/necesarul net de finanțare în majoritatea statelor membre. Graficul 2.2.1:Balanțele contului curent și niveluri de referință în 2019 și 2020 Sursa: Eurostat și calculele efectuate de serviciile Comisiei. Conturile curente ale trei state membre s-au situat în 2020 sub pragul inferior din tabloul de bord al PDM, care reflectă media pe trei ani. Deficitul mare de cont curent al Ciprului a continuat să se deterioreze în 2020, ajungând la - 10,1 % din PIB, în principal din cauza reducerii turismului internațional, dar și din cauza adâncirii deficitului balanței veniturilor primare. Media pe trei ani a acestuia a scăzut și mai mult sub pragul PDM. Contul curent se situează sub norma sa, precum și sub nivelul necesar pentru a aduce PIIN la valoarea de referință prudențială în următorii 10 ani( ) ( ). Contul curent al României și-a menținut tendința descendentă constantă, înregistrând o scădere marginală la - 5 % din PIB, ceea ce a dus la o ușoară creștere a decalajului față de norma respectivă. În timp ce contul curent al Irlandei s-a ridicat la - 2,7 % din PIB în 2020, media pe 3 ani s-a apropiat de - 6 %, ca urmare a unui deficit excepțional de mare în 2019( ). În 2020, patru state membre au înregistrat excedente de cont curent care depășeau pragul superior al PDM. Acesta a fost cazul Danemarcei, al Germaniei și al Țărilor de Jos timp de aproape un deceniu. Excedentele din Danemarca și din Germania au fost de 8,1 % și, respectiv, 6,9 % din PIB în 2020, în scădere față de 2019, iar excedentul Țărilor de Jos a scăzut de la 9,4 % la 7 % din PIB, inclusiv ca urmare a activităților corporațiilor multinaționale. În timp ce excedentul înregistrat de Danemarca a scăzut ca urmare a unei balanțe comerciale mai mici, în Germania și în Țările de Jos scăderile au fost determinate în principal de o balanță mai redusă a veniturilor din investiții. Excedentul ridicat din Slovenia a crescut de la 6 % la 7,4 % din PIB în timpul crizei, pe fondul unei balanțe comerciale și a unor venituri primare mai mari. Excedentele din toate cele patru țări au rămas cu mult peste normele lor de cont curent și indicii de referință cont curent cu efect de stabilizare a PIIN. Conturile curente ale majorității celorlalte state membre ale UE au depășit nivelurile specifice fiecărei țări sugerate de fundamentele economice din 2020, cu câteva excepții notabile. Atât conturile curente ajustate global, cât și conturile curente ajustate ciclic au fost superioare sau apropiate de conturile curente justificate de fundamente, precum și peste conturile curente cu efect de stabilizare a PIIN în majoritatea statelor membre (graficul 2.2.1)( ). Excepții notabile au fost Grecia și Portugalia, cu rezultate ale contului curent sub normă și sub soldul necesar pentru a atinge PIIN prudențială pe o perioadă de 10 ani. Pentru ambele țări, și, în special, pentru Grecia, criza provocată de pandemia de COVID-19 a determinat o scădere considerabilă a conturilor lor curente, care se consolidaseră semnificativ în anii precedenți. Se preconizează că deficitele de cont curent ale țărilor cu sectoare turistice transfrontaliere substanțiale se vor îmbunătăți lent în 2021 și 2022, în timp ce se preconizează că cele mai mari excedente vor scădea ușor, însă nu întotdeauna (graficul 2.2.2). În viitor, se preconizează o redresare treptată a călătoriilor internaționale, care ar putea fi însă inegală și ar putea rămâne incompletă până la orizontul de timp prevăzut (a se vedea caseta 1 privind turismul). Aceasta va sprijini îmbunătățirea conturilor curente ale țărilor care se bazează în mare măsură pe exporturile turistice, în special Croația, Cipru și Grecia. Cu toate acestea, se preconizează că deficitul mare de cont curent al Ciprului se va îmbunătăți doar într-un ritm lent. Se preconizează că, în cazul României, contul curent se va deteriora și mai mult. În schimb, contul curent volatil al Irlandei ar urma să înregistreze, conform estimărilor, excedente mari pe parcursul perioadei de previzionare. Se preconizează că excedentele mari ale Danemarcei, Germaniei și Sloveniei vor scădea, chiar dacă foarte puțin în cazul Germaniei, în timp ce excedentul Țărilor de Jos ar urma să revină până în 2022 aproape la nivelul din 2019. Graficul 2.2.2:Evoluția balanțelor contului curent Sursa: Eurostat, previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2021 și calculele serviciilor Comisiei. Din perspectiva economiilor și a investițiilor, contribuția diferitelor sectoare la pozițiile externe nu este de așteptat să se modifice în mod substanțial în majoritatea statelor membre. Deși se preconizează că sectoarele private vor rămâne în cea mai mare parte creditori neți, se preconizează că guvernele vor rămâne debitori neți în 2021 (graficul 2.2.3 d). În cadrul sectoarelor private, se preconizează că capacitatea netă de finanțare a întreprinderilor va crește în majoritatea statelor membre, iar cea a gospodăriilor va scădea într-o oarecare măsură. În medie, se așteaptă ca necesarul net de finanțare al sectorului administrațiilor publice să scadă ușor. În cadrul sectoarelor publice, capacitatea netă de finanțare a statelor membre cu un excedent de cont curent ridicat va avea un impact asupra poziției lor externe. Graficul 2.2.3:Capacitatea netă/necesarul net de finanțare în funcție de sector, în perioada 2019-2021 Sursa: AMECO și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2021. În cursul anului 2020, pozițiile investiționale internaționale nete (PIIN-uri) s-au înrăutățit în majoritatea țărilor mari debitoare nete, în timp ce acestea s-au îmbunătățit în cea mai mare parte în țările cu poziții pozitive mari. După ce a crescut în toate țările din UE, cu excepția a patru dintre ele, în 2019, au existat diferențe semnificative între țări în ceea ce privește evoluțiile PIIN în cursul anului 2020, PIIN-urile din aproape jumătate dintre statele membre scăzând. În 2020, zece țări din UE au înregistrat PIIN-uri sub pragul din tabloul de bord de - 35 % din PIB, cu una mai puțin decât în 2019. În toate aceste cazuri, se preconizează că, pentru 2021, pozițiile lor vor rămâne mai scăzute decât PIIN-urile sugerate de fundamentele economice, iar în șase dintre acestea, PIIN-urile sunt proiectate la niveluri inferioare pragurilor prudențiale (graficul 2.2.4)( ). Se preconizează că, în principal, PIIN-urile negative mari se vor îmbunătăți. Pe termen mediu, se preconizează că trei state membre cu PIIN-uri sub nivelul de - 35 % în 2020 vor depăși acest nivel. Se preconizează că PIIN-urile pozitive mari vor continua să crească sau vor rămâne, în linii mari, stabile. Graficul 2.2.4:Pozițiile investiționale internaționale nete (PIIN) 2019-2022, 2025 și niveluri de referință în 2021 Sursa: Eurostat și calculele efectuate de serviciile Comisiei (a se vedea și anexa 1). Statele membre cu cele mai mari PIIN-uri negative au înregistrat cele mai mari scăderi în 2020, dar se preconizează că redresarea va permite îmbunătățiri în majoritatea cazurilor. Cipru, Grecia, Irlanda și Portugalia au PIIN-uri sub - 100 % din PIB și sub nivelurile lor de referință fundamentale și prudențiale. Acestea sunt urmate de Spania, cu o PIIN de aproximativ - 85 % din PIB. Cu excepția Irlandei, aceste state membre s-au confruntat cu o deteriorare puternică a pozițiilor lor, care, în cazul Ciprului și al Greciei, s-au ridicat la aproximativ 20 de puncte procentuale din PIB. Principalii factori au fost scăderea PIB-ului nominal, în special în Grecia, și deficitele mari de cont curent, în special în Cipru. În Irlanda, la fel ca în Cipru, nivelurile PIIN reflectă în mare parte relațiile financiare transfrontaliere ale întreprinderilor multinaționale și ale entităților cu scop special. Toate aceste cinci țări se caracterizează prin PIIN negativă relativ mare, exceptând instrumentele care nu prezintă risc de neplată (NENDI), și anume cote mari din datoriile nete în poziția lor externă( ). Cea mai mare parte a pasivelor externe ale Greciei este compusă din datoria publică în condiții preferențiale. Sustenabilitatea externă a unor state membre cu PIIN-uri negative mari va fi sprijinită de intrări de granturi, uneori considerabile, în cadrul Mecanismului de redresare și reziliență (MRR), în plus față de transferurile efectuate de UE în temeiul cadrului financiar multianual (CFM). Cu toate acestea, proiecțiile actuale sugerează stagnarea PIIN a Ciprului, chiar și pe termen mediu. În schimb, PIIN-urile altor țări cu PIIN-uri negative mari ar trebui să se îmbunătățească treptat în perspectiva anului 2022 și pe termen mediu, pe fondul unei creșteri puternice a PIB-ului și al îmbunătățirii conturilor curente, progresele preconizate fiind deosebit de rapide în cazul Irlandei, pe fondul unor excedente de cont curent mari, conform prognozelor. Majoritatea țărilor din UE cu PIIN-uri moderat negative nu au suferit schimbări majore ale pozițiilor lor în 2020, iar previziunile sugerează îmbunătățiri ale celor mai multe dintre acestea în viitor. Se preconizează că toate aceste țări, Croația, Ungaria, Polonia, România și Slovacia, vor avea PIIN-uri sub valorile lor de referință fundamentale în 2021, dar numai PIIN-urile ultimelor două state membre sunt prognozate la niveluri sub pragurile prudențiale. PIIN-urile tuturor acestor state membre, precum și ale altor țări din Europa Centrală și de Est și din regiunea Mării Baltice sunt caracterizate de stocuri mari de investiții străine directe din exterior și de NENDI-uri care sunt mult mai favorabile decât PIIN-urile acestora. În plus, aceste țări sunt, comparativ, mari beneficiari ai transferurilor UE în cadrul CFM, ceea ce oferă un sprijin deloc neglijabil pozițiilor lor externe. Granturile din cadrul MRR care vin în completarea transferurilor din CFM stau la baza creșterilor PIIN-urilor din majoritatea acestor țări. În ansamblu, previziunile sugerează îmbunătățiri ale PIIN-urilor acestor țări în viitor, cu excepția României, a cărei poziție este de așteptat să se deterioreze ușor (graficul 2.2.4).

Evoluții divergente au fost înregistrate în 2020 și în cadrul grupului de state membre cu PIIN-uri pozitive mari. PIIN-urile Țărilor de Jos, Germaniei, Maltei și Belgiei s-au extins în continuare, pe fondul menținerii unor excedente importante de cont curent pentru primele două țări și, în toate cele patru cazuri, au contribuit la scăderea PIB-ului nominal. În special, Țările de Jos, dar și Malta, au înregistrat, de asemenea, efecte pozitive puternice ale evaluării. În schimb, modificările negative ale evaluării au limitat creșterea PIIN în Germania. PIIN-urile pozitive mari ale Danemarcei și Luxemburgului au scăzut pe fondul unor modificări negative ale evaluării, în pofida unor excedente importante de cont curent în ultimele două țări. Graficul 2.2.5:Cursurile de schimb nominale efective (NEER) Sursa: Comisia Europeană Condițiile de finanțare externă se pot înăspri în viitor, ceea ce ar putea avea consecințe pentru unele țări din afara zonei euro. La începutul crizei provocate de pandemia de COVID-19, tensiunile de pe piețele financiare mondiale au fost resimțite în mai multe țări din afara zonei euro. La momentul respectiv, monedele unor state membre din afara zonei euro, în special forintul Ungariei, se aflau sub presiune și s-au depreciat în martie și aprilie 2020, dar s-au redresat și s-au stabilizat încă din luna mai (graficul 2.2.5), pe măsură ce percepția globală asupra riscurilor s-a îmbunătățit și fluxurile de capital s-au stabilizat. O serie de noi volatilități ale fluxurilor de capital sau înăsprirea condițiilor de finanțare externă nu pot fi excluse în viitor, parțial în anticiparea înăspririi monetare în SUA și în alte economii avansate. În acest context, țările din afara zonei euro cu previziuni privind o capacitatea netă de finanțare ridicată sunt mai puțin expuse riscurilor externe de (re)finanțare în cazul în care acestea ar reapărea, la fel ca și statele membre cu stocuri importante de rezerve valutare. Nevoile de finanțare externă, atât ale sectorului privat, cât și ale sectorului administrațiilor publice, joacă, de asemenea, un rol în acest context (a se vedea secțiunea 2.4 privind sectorul administrațiilor publice). 2.2.2.Competitivitate Costurile unitare ale muncii au crescut în întreaga UE ca urmare a reducerilor temporare semnificative ale productivității globale a muncii în timpul crizei provocate de pandemia de COVID-19. Tabloul de bord indică o creștere a costului unitar al muncii, bazată pe creșterea cumulată în ultimii trei ani până în 2020, peste prag în 18 state membre, comparativ cu opt țări în urmă cu un an. Înainte de 2020, au existat semne ale unor potențiale presiuni de supraîncălzire în unele țări, printre care Bulgaria, Cehia, Estonia, Ungaria, Letonia, Lituania, Luxemburg, Malta, România și Slovacia. Numai în 2020, creșterea costului unitar al muncii s-a accelerat în 22 de state membre. Cu toate acestea, se preconizează că această creștere excepțională a costului unitar al muncii va fi parțial inversată în multe țări în 2021 și 2022, pe fondul unei volatilități în general sporite a costului unitar al muncii. Impactul pandemiei de COVID-19 și al fricțiunilor structurale apărute în procesul de redresare face dificil de evaluat schimbările în competitivitatea costurilor. Accelerarea bruscă a creșterii costului unitar al muncii în 2020 și inversarea sa parțială preconizată în majoritatea țărilor în 2021 și 2022 sunt dominate de un efect statistic din cauza menținerii masive a forței de muncă și a scăderii ulterioare a productivității totale pe cap de locuitor (graficul 2.2.6). Acest lucru a fost determinat de sprijinul guvernamental pentru sistemele de menținere a locurilor de muncă, în principal sub forma unor scheme de lucru cu program redus extinse temporar, care au favorizat reducerea numărului de ore lucrate, mai degrabă decât să afecteze nivelurile de ocupare a forței de muncă. Combinația dintre deficitul de pe piața forței de muncă și deficitul de competențe indică volatilitate și incertitudine cu privire la evoluțiile costului unitar al muncii în viitor. Acestea sunt legate de problemele lanțului de aprovizionare și de fricțiunile generate de redresarea economică inegală, precum și de transformarea digitală accelerată și de schimbările structurale pe termen mai lung. Având în vedere că în ultimii ani s-a înregistrat o creștere ridicată a costului unitar al muncii în multe țări, pierderile în materie de competitivitate a costurilor rămân un risc care trebuie monitorizat, în special pentru a înțelege măsura în care pierderile înregistrate în 2020 pot fi recuperate în urma redresării. Politicile de promovare a competitivității și a productivității rămân extrem de importante pentru o redresare durabilă în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19. Productivitatea muncii a scăzut în aproape toate țările din UE în 2020, dar se preconizează că își va reveni anul acesta și anul viitor (graficul 2.2.6 c). Aportul de forță de muncă a scăzut în timpul crizei provocate de pandemia de COVID-19, în principal din cauza reducerii numărului de ore, în timp ce numărul de angajați s-a modificat foarte puțin, fiind sprijinit de măsuri guvernamentale, inclusiv de scheme de lucru cu program redus extinse, a căror utilizare a scăzut semnificativ pe parcursul redresării. Prin urmare, în majoritatea țărilor, productivitatea muncii pe baza numărului de angajați a scăzut mai puternic în comparație cu productivitatea muncii pe baza orelor lucrate. În 2021 și 2022, odată cu redresarea și cu inversarea măsurilor de menținere a forței de muncă, se preconizează o creștere a productivității. În 2022, se preconizează că productivitatea pe persoană va depăși nivelul din 2019 în toate statele membre, cu excepția Luxemburgului, Maltei, Portugaliei și Spaniei. Creșterile salariale au fost moderate în 2020, dar se preconizează că vor crește, uneori în mod semnificativ, în 2021 și 2022. Creșterea salariilor a fost modestă în majoritatea țărilor din UE în timpul crizei provocate de pandemia de COVID-19 (graficul 2.2.6 d). Se preconizează că remunerația per salariat va crește cu o rată anuală de peste 5 % în Bulgaria, Cehia, Ungaria, Italia, Letonia, Lituania, Polonia, România și Slovacia în 2021 și 2022. Pentru Belgia, Estonia și Irlanda, creșterile ar trebui să se situeze, în medie, între 4 % și 5 %. În Bulgaria, Cehia, Estonia, Ungaria, Letonia, Lituania, România și Slovacia, creșterea constant ridicată a salariilor și a costului unitar al muncii reprezenta deja o preocupare înainte de pandemie, ridicând semne de întrebare cu privire la competitivitatea costurilor. În zona euro, evoluțiile costului unitar al muncii ar trebui să revină la sprijinirea reechilibrării externe atunci când efectele asupra productivității s-a compensat. Creșterea costului unitar al muncii în 2020 a fost mai puternică în unele țări debitoare nete, cum ar fi Grecia, Portugalia și Spania, deoarece au înregistrat recesiuni mai accentuate și menținerea substanțială a forței de muncă. Până în 2022, modificarea creșterii costului unitar al muncii va fi din nou mai favorabilă reechilibrării externe, deoarece se preconizează că va fi ușor mai scăzută în ceea ce privește debitorii neți decât creditorii neți (graficul 2.2.7). Impactul mai limitat asupra reechilibrării în comparație cu perioada anterioară pandemiei a fost afectat de impactul persistent asupra productivității, care ar trebui abordat pentru a depăși divergențele existente. În schimb, se preconizează că remunerarea angajaților va fi mai ridicată în țările creditoare nete decât în țările debitoare nete. Graficul 2.2.6:Costul unitar al muncii, remunerația și creșterea productivității Sursa: AMECO și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2021. Graficul 2.2.7:Creșterea costului unitar al muncii în zona euro Sursa: AMECO și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2021 Cursurile de schimb nominale efective s-au apreciat în majoritatea țărilor în 2020. Cele mai puternice aprecieri au fost înregistrate pentru Bulgaria, Grecia, Letonia, Lituania și Suedia. Numai Ungaria și, într-o măsură mai mică, Cehia și Polonia au înregistrat deprecieri nominale. Aprecierea cursurilor de schimb nominale efective reflectă, de asemenea, aprecierea monedei euro la începutul pandemiei de COVID-19 și implicit intrarea într-o zonă sigură. Până în prezent, în 2021, cursurile de schimb nominale efective s-au apreciat în majoritatea țărilor din UE, deși, în majoritatea cazurilor, aprecierea a fost mai moderată decât în 2020. Cursurile de schimb reale efective (REER-uri) bazate pe IAPC au avut o apreciere moderată în majoritatea statelor membre în 2020, ceea ce reflectă parțial aprecierile nominale. Singurele țări care au înregistrat o depreciere a REER-urilor bazate pe IAPC au fost Croația și Ungaria. Cele mai mari aprecieri au fost înregistrate în Bulgaria, Lituania și Suedia. Această apreciere moderată urmează unei deprecieri înregistrate în majoritatea statelor membre în 2019. În viitor, REER-ul bazat pe deflatorul PIB, pentru care sunt disponibile previziuni pentru 2021, sugerează că se poate preconiza o creștere moderată a cursurilor de schimb reale, cu aprecieri notabile numai în Bulgaria, Cehia, Lituania și Suedia (graficul 2.2.8 b). Evoluțiile REER sprijină reechilibrarea externă, dar numai într-o măsură limitată. Unele țări creditoare nete, inclusiv Danemarca, Germania, Țările de Jos și Malta, au înregistrat o apreciere a REER-ului ușor peste media UE în 2020. Unele țări debitoare nete mari sau țări care au fost mai afectate de recesiunea provocată de pandemia de COVID-19, cum ar fi Cipru, Croația, Grecia, Italia, Portugalia sau Spania, au înregistrat unele câștiguri în materie de competitivitate față de țările creditoare nete datorită inflației mai scăzute, astfel cum sugerează evoluțiile REER mai moderate (graficul 2.2.8). Această tendință pare să persiste și în 2021, sugerând că evoluțiile REER continuă să sprijine moderat reechilibrarea externă pe termen scurt. Graficul 2.2.8:Dinamica cursului de schimb nominal efectiv și a cursului de schimb real efectiv (NEER și REER) Sursa: AMECO și previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2021. Cotele de piață ale exporturilor au fluctuat puternic în 2020, iar trei state membre au înregistrat pierderi peste pragul din tabloul de bord. Pe baza variației cumulate pe o perioadă de cinci ani, Franța, Grecia și Spania au înregistrat pierderi substanțiale ale cotei de piață a exporturilor peste pragul stabilit. În schimb, multe țări au înregistrat, de asemenea, câștiguri substanțiale, în cazul Irlandei, Lituaniei și Poloniei peste 30 %. Cotele de piață ale exporturilor au fluctuat puternic în 2020. Țările din UE au câștigat, în medie, cote de piață ale exporturilor numai în 2020, dar cu diferențe mari între țări. Se preconizează că unele țări cu pierderi importante ale cotei de piață a exporturilor în 2020 vor recupera doar o parte din pierderi în viitorul apropiat. Cu excepția Austriei și Estoniei, scăderea bruscă a balanței serviciilor în contextul crizei provocate de pandemia de COVID-19 a încetat în ultimele trimestre în Bulgaria, Croația, Cipru, Grecia, Ungaria, Italia, Malta, Portugalia și Spania. Balanța comercială a Germaniei privind serviciile rămâne ușor excedentară, după o îmbunătățire puternică de la începutul anului 2020. Balanțele comerciale cu bunuri au evoluat mai favorabil în mai multe țări începând din 2019 și au compensat parțial declinul balanței comerciale a serviciilor. Se preconizează că cotele de piață ale exporturilor vor crește în mod deosebit în Croația, Grecia și Spania în 2021 și 2022, pe măsură ce călătoriile transfrontaliere se redresează, dar nu în toate cazurile la un nivel suficient pentru a recupera toate pierderile constatate în 2020. În ansamblu, se preconizează că, pentru perioada 2020-2022, cotele de piață ale exporturilor vor crește cel mai mult în Estonia, Irlanda, Lituania, Luxemburg și Polonia și vor scădea în Grecia, Spania, Franța și Portugalia.

Evoluția cotelor de piață ale exporturilor poate contribui la o anumită reechilibrare externă în viitor. Se preconizează că țările cu excedente mari de cont curent, inclusiv Danemarca, Germania și Țările de Jos, vor pierde cote de piață ale exporturilor în perioada 2020-2022. Datele pentru al doilea trimestru al anului 2021 continuă să indice excedente ale balanței serviciilor, exprimate ca procent din PIB, în contextul consolidării balanțelor comerciale ale bunurilor în Germania și Țările de Jos. Totuși, aceste țări vor pierde probabil o parte din creșterea cotei de piață a exporturilor în sectorul serviciilor din perioada pandemiei de COVID-19, pe măsură ce fluxurile turistice se redresează. Caseta 1: Turismul în timpul crizei provocate de pandemia de COVID-19 Turismul a fost una dintre cele mai afectate activități economice în contextul crizei provocate de pandemia de COVID-19, deoarece măsurile de limitare a pandemiei au inclus restricții în sectorul ospitalității și în ceea ce privește călătoriile internaționale. Amploarea impactului negativ se reflectă în scăderea semnificativă a numărului de nopți petrecute de turiști (graficul 1): În aprilie 2020, numărul de nopți petrecute în structuri de cazare turistică a scăzut cu 95 % față de aceeași lună în 2019. În lunile de vară s-a înregistrat o redresare substanțială, întrucât turismul intern s-a situat aproape de nivelurile din 2019 în august 2020. În schimb, în perioada de vârf din luna august, numărul de nopți de cazare turistică transfrontaliere au rămas cu 60 % sub nivelul înregistrat în august 2019. Odată cu cel de-al doilea val al pandemiei, activitatea de călătorie a scăzut din nou. O redresare recentă, mai puternică, inclusiv în ceea ce privește turismul transfrontalier, a început în mai 2021. Aceasta a urmat unor progrese substanțiale în ceea ce privește vaccinarea și coordonarea normelor privind călătoriile transfrontaliere în cadrul UE, prin introducerea certificatului digital al UE privind COVID. Atât turismul intern, cât și turismul transfrontalier au crescut în iulie, comparativ cu nivelul din 2020, turismul transfrontalier înregistrând o îmbunătățire mai puternică. Luând, de asemenea, în considerare previziunile pentru momentul prezent (nowcast) pentru lunile august și septembrie, acestea sugerează că, în general, activitatea turistică în vara anului 2021 a crescut cu aproximativ 30 % în comparație cu 2020, rămânând totuși cu 16 % sub nivelurile din 2019, cu unele modificări ale compoziției( I ). Deși turismul intern pare să fi depășit nivelurile atinse în vara anului 2019 în cursul lunilor de vară din 2021, în special în septembrie, călătoriile transfrontaliere se situează în continuare cu peste 40 % sub nivelurile de dinainte de pandemie. Comparând primele nouă luni ale anului 2021 cu aceeași perioadă din 2020, reiese că în 2021 performanța turismului a crescut doar cu aproximativ 12 %, reflectând parțial faptul că primul trimestru al anului 2020 a fost în mare măsură neafectat de pandemie. Graficul 1:Numărul de nopți petrecute de turiști în UE în 2020 și 2021 Sursa: Eurostat și estimările Comisiei Europene. Statele membre care se bazează în mare măsură pe exporturile de servicii de călătorie au fost afectate în mod deosebit de pandemie, deoarece călătoriile transfrontaliere s-au prăbușit. Scăderea semnificativă a turismului internațional a avut un impact deosebit de puternic asupra unor țări debitoare nete, cum ar fi Croația, Cipru, Grecia, Portugalia sau Spania, care au înregistrat excedente importante în comerțul cu servicii de călătorie, precum și în Malta (graficul 2 a)( II ). Pentru majoritatea acestor țări, impactul declinului turismului internațional asupra balanțelor comerciale explică, în linii mari, deteriorarea balanțelor lor comerciale globale în cursul anului 2020( III ) ( IV ). Efectele negative asupra marilor exportatori de servicii turistice se inversează treptat în 2021, pe măsură ce a luat amploare redresarea turismului transfrontalier. La celălalt capăt al spectrului se află țările care importă în mod normal mai multe servicii de călătorie decât exportă. Pentru acestea, reducerea numărului de călătorii internaționale a avut un efect parțial pozitiv asupra balanței lor comerciale, întrucât turiștii s-au îndreptat către destinații interne. Graficul 2:Impactul declinului turismului asupra balanțelor comerciale și previziunile privind numărul de nopți petrecute pentru 2021 Sursa: Eurostat și estimările Comisiei Europene. Datele preliminare pentru 2021 indică o redresare parțială și treptată a turismului internațional, care variază totuși de la o țară la alta. Se preconizează că numărul nopților petrecute în unități de cazare turistică de către turiști străini în 2021 va crește substanțial în Croația, Cipru și Grecia și ceva mai puțin în Spania (graficul 2 b)( V ). În același timp, o relansare a activității turistice internaționale în Portugalia pare mai scăzută, dar nivelul rămâne ușor peste nivelul preconizat pentru Spania. Se preconizează creșteri semnificative ale turismului transfrontalier și pentru Bulgaria, Italia, România și Slovenia și, în timp ce, de exemplu, pentru Austria și Țările de Jos, împreună cu alte câteva state membre, sunt preconizate scăderi, reflectând, probabil, distribuțiile sezoniere diferite ale vizitelor turiștilor străini, precum și efectele de deturnare a călătoriilor în 2020 și 2021. 2.3. Datoria privată și piețele locuințelor 2.3.1.Datoria privată Ratele datoriei sectorului privat au crescut semnificativ odată cu criza provocată de pandemia de COVID-19, dar se preconizează că vor reveni la tendința descendentă în 2021 în majoritatea țărilor. În 2020, ponderea datoriei sectorului privat în PIB a crescut în toate țările din UE, cu excepția Danemarcei, a Irlandei și a Lituaniei (graficul 2.3.1), întrerupând reducerea gradului de îndatorare care avea loc în multe țări. Creșterea din 2020 s-a datorat în principal scăderii PIB-ului, dar împrumuturile au crescut, de asemenea, în majoritatea țărilor, în special pentru întreprinderi. Moratoriile privind garanțiile pentru credite și rambursarea datoriilor au fost măsuri de politică importante pentru a depăși deficitul de lichidități la începutul crizei provocate de pandemia de COVID-19, dar au contribuit, de asemenea, la creșterea datoriei. Ponderea datoriei sectorului privat în PIB a depășit pragul din tabloul de bord de 133 % din PIB în 12 state membre (Belgia, Cipru, Danemarca, Finlanda, Franța, Irlanda, Luxemburg, Malta, Țările de Jos, Portugalia, Spania și Suedia), în comparație cu 10 țări în urmă cu un an, când Spania și Malta au avut o pondere sub prag (graficul 2.3.1). Au existat creșteri semnificative pentru alte state membre, care au rămas sub prag. Stocurile totale de datorii private par a fi ridicate în comparație cu nivelurile de referință care reprezintă fundamentele economice specifice fiecărei țări și cu praguri care țin cont de preocupările prudențiale( ). Acesta este cazul Belgiei, Ciprului, Danemarcei, Franței, Greciei, Irlandei, Luxemburgului, Maltei, Țărilor de Jos, Portugaliei, Spaniei și Suediei. În ansamblu, criza provocată de pandemia de COVID-19 a sporit riscurile asociate nivelurilor datoriei private. Odată cu redresarea economică, se preconizează că ponderea datoriei private în PIB va începe să scadă în 2021 în întreaga UE (graficul 2.3.1). Cu toate acestea, se preconizează că acestea vor rămâne peste nivelurile din 2019 în majoritatea țărilor din UE. Întrucât măsurile de sprijin guvernamental sunt eliminate treptat, capacitatea întreprinderilor și a gospodăriilor de a-și îndeplini obligațiile de rambursare poate fi compromisă, în special în sectoarele dintre cele mai grav afectate de criza provocată de pandemia de COVID-19 și în care bilanțurile erau deja mai slabe înainte de criză, conducând la o deteriorare a calității datoriei. În plus, creșterea nivelului datoriei de către întreprinderi, gospodării, guverne și bănci a condus, de asemenea, la o mai mare interconectare între sectoare, ceea ce ar putea accelera transmiterea șocurilor între sectoare. Perturbările lanțurilor valorice globale și fricțiunile generate de redresarea economică inegală, în contextul transformării digitale accelerate, prezintă riscuri și induc schimbări structurale, precum și o agitație a întreprinderilor și a locurilor de muncă. Graficul 2.3.1:Datoria privată Sursa: Eurostat, AMECO, previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2021 și estimările serviciilor Comisiei privind datoria privată în 2021 (a se vedea anexa 1). Datoria cuprinde credite (F4) și titluri de creanță (F3). 2.3.1.1.Gradul de îndatorare al societăților nefinanciare

Gradul de îndatorare al întreprinderilor a crescut în majoritatea țărilor din UE în 2020, creșterea fiind uneori bruscă. În 2020, ponderea datoriei întreprinderilor în PIB a crescut în 19 țări, în mare parte din cauza scăderii drastice a PIB-ului. Cu toate ac