În general, s-au depus eforturi substanțiale pentru punerea în aplicare a DCA. O mai bună punere în aplicare a altor acte legislative ale UE strâns legate de aceasta a avut, de asemenea, un efect pozitiv. Acestea se referă în special la Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale, la Directiva privind nitrații și la Directiva privind emisiile industriale, precum și la legislația UE privind substanțele chimice.

Raportul AEM concluzionează că apele europene continuă să fie supuse unei presiuni semnificative din cauza poluării generate atât din surse difuze (de exemplu, agricultură, infrastructură de transport), cât și din surse punctiforme (de exemplu, industria sau producția de energie), a captării excesive și a schimbărilor hidromorfologice care rezultă dintr-o serie de activități umane.

4.1Evaluarea la nivel național sau subnațional

Guvernanța adecvată la nivel de bazin hidrografic este o condiție prealabilă esențială pentru atingerea obiectivelor DCA. Până în prezent, toate statele membre au desemnat autorități competente, adesea mai multe tipuri de autorități, și subliniază importanța coordonării între acestea. Acestea au utilizat mai multe metode de consultare a părților interesate. În prezent există multe organisme consultative permanente. Consultarea părților interesate pare a fi condus la modificări ale proiectelor de PGBH-uri; cu toate acestea, nu a fost întotdeauna clar modul în care contribuțiile acestora au influențat PGBH-ul adoptat.

Statele membre trebuie să furnizeze, pentru fiecare district hidrografic (DH), o analiză a caracteristicilor sale, împreună cu o evaluare a impactului activității umane și o analiză economică a utilizării apei. Această „caracterizare” trebuie să fie actualizată o dată la șase ani. Este necesar să se prezinte, de asemenea, granițele și situarea fiecărui corp de apă. Pentru fiecare ciclu, această „delimitare” trebuie să fie verificată și actualizată, iar variațiile presiunilor și impacturile asupra stării apelor trebuie să fie semnalate. În aproximativ 4 din 10 cazuri s-au observat modificări ale delimitării, adesea fără o explicație clară. Descrierile presiunilor importante sunt în general mai clare datorită unor criterii mai bine definite. Cu toate acestea, există în continuare posibilități de îmbunătățire, întrucât pentru o mare parte a corpurilor de apă au fost raportate impacturi necunoscute de origine antropică și presiuni ale unor factori necunoscuți (în special presiuni hidromorfologice).

S-au realizat unele îmbunătățiri metodologice care facilitează urmărirea progreselor și comparabilitatea datelor în legătură cu stabilirea momentului în care, astfel cum prevede DCA, se poate considera că un corp de apă puternic modificat sau un corp de apă artificial a atins un potențial ecologic bun.

Monitorizarea și evaluarea stării ecologice și chimice a corpurilor de apă de suprafață prezintă o imagine diversă în ceea ce privește parametrii măsurați și comparabilitatea rezultatelor. În întreaga UE, monitorizarea substanțelor prioritare variază foarte mult , în ceea ce privește atât procentul de corpuri de apă, cât și numărul de substanțe. Majoritatea statelor membre au monitorizat toate substanțele prioritare identificate ca fiind evacuate în districtele hidrografice. Toate statele membre au raportat inventarele emisiilor, evacuările și pierderile de astfel de substanțe nocive, însă doar câteva sunt complete.

Faptul că, până la începutul anului 2018, nu a existat un sistem oficial comun de intercalibrare pentru multe tipuri de apă îngreunează în continuare comparația între corpurile de apă în acest al doilea ciclu de raportare.

Cu toate acestea, pentru aproape toate corpurile de apă s-a putut stabili starea acestora, reducându-se în mare parte incertitudinea constatată anterior. Există însă în continuare lacune importante în ceea ce privește monitorizarea stării ecologice.

În general, monitorizarea elementelor calitative pentru fiecare categorie de apă este neuniformă în cel mai bun caz, bazându-se într-o măsură prea mare pe gruparea mai multor corpuri de apă diferite și pe opinii ale experților mai degrabă decât pe o evaluare mai amănunțită a fiecărui corp de apă relevant în conformitate cu parametrii specifici stabiliți în DCA. Sunt necesare eforturi suplimentare pentru ca rețelele de monitorizare adecvate să atingă un grad suficient de acoperire spațială și de fiabilitate a evaluării.

S-a observat o îmbunătățire în ceea ce privește monitorizarea și evaluarea stării cantitative și chimice a corpurilor de apă subterană, deși un număr semnificativ nu dispune încă de situri de monitorizare adecvate. În acest caz, DCA este completată de Directiva privind apele subterane; aceasta precizează în special lista poluanților relevanți, valorile prag și tendințele pentru evaluarea stării chimice. Ambele directive funcționează în sinergie, de asemenea, cu alte acte legislative ale UE, cum ar fi Directiva privind apa potabilă și Directiva privind nitrații. Monitorizarea stării chimice este în continuare neconformă, întrucât în cazul unui număr mare de corpuri de apă subterană fie lipsesc parametrii de bază, fie este monitorizată o parte limitată a parametrilor de bază.

Derogările prevăzute la articolul 4 din DCA vizează în prezent aproximativ jumătate din corpurile de apă ale Europei. Este vorba, în principal, despre corpurile de apă naturale, dar și, într-o măsură tot mai mare, de corpurile de apă artificiale și puternic modificate, în urma unor noi modificări fizice. Deși justificările pentru astfel de derogări s-au îmbunătățit în general, utilizarea lor la scară largă este un indicator al eforturilor semnificative care sunt încă necesare pentru a obține o stare bună sau un potențial bun până în 2027. Cu toate acestea și în conformitate cu dispozițiile aceluiași articol, datele raportate sugerează că statele membre trebuie să se asigure mai bine că derogările aplicate pentru un corp de apă nu exclud sau nu compromit definitiv realizarea obiectivelor de mediu în cazul altor corpuri de apă [articolul 4 alineatul (8)] și să garanteze cel puțin nivelul de protecție prevăzut în alte acte legislative ale UE din domeniul mediului [articolul 4 alineatul (9)].

DCA impune statelor membre să identifice un program de măsuri pentru a obține în timp util o stare bună a corpurilor de apă. În ceea ce privește corpurile de apă afectate de captarea apei, au fost definite în general măsurile-cheie, însă punerea lor în aplicare este inegală în Europa și, prin urmare, presiunile sunt reduse doar lent. Faptul că majoritatea statelor membre exceptează captările mici de la controale sau de la înregistrare este potențial problematic. O lipsă a controlului și a înregistrării poate fi îngrijorătoare în special în statele membre care au deja probleme legate de deficitul de apă și în cazul corpurilor de apă care se confruntă cu probleme cantitative.

Impactul agriculturii se numără printre cele mai semnificative presiuni identificate de statele membre în majoritatea districtelor hidrografice ca prezentând un potențial risc de deteriorare sau de nerealizare a obiectivelor de mediu, atât sub forma unei captări excesive, cât și sub forma unei poluări difuze. Măsurile de bază sunt, de regulă, instituite. În jumătate dintre cazuri, nu se efectuează o evaluare ex ante a gradului în care măsurile luate vor fi suficiente pentru a elimina decalajul față de starea bună. Multe dintre acestea vor depinde, de asemenea, de efectul măsurilor voluntare, adesea în contextul politicii agricole comune (PAC). În scopul creșterii nivelului de ambiție în materie de mediu, propunerile Comisiei privind noua politică agricolă comună stabilesc cerințe obligatorii pentru fermieri. În plus, strategia de intervenție definită de statele membre în planul strategic privind politica agricolă comună ia în considerare nevoile identificate în PGBH-uri și contribuie la îndeplinirea obiectivelor DCA. Dacă este necesar, statele membre vor trebui să ofere sprijin suplimentar pentru noi intervenții de protecție a apei prin diferite sisteme voluntare .

De asemenea, măsurile de bază pentru a face față presiunilor exercitate de alte sectoare decât cel al agriculturii, cum ar fi industria sau producerea de energie, sunt instituite în general. Acestea sunt, în majoritatea cazurilor, măsuri specifice de gestionare a poluanților care împiedică obținerea unei stări chimice sau ecologice, cum ar fi, de exemplu, măsuri de reducere sau de stopare a eliberării în apă a anumitor poluanți. Cu toate acestea, sunt necesare mai multe progrese.

În ceea ce privește modificările fizice existente ale corpurilor de apă, majoritatea statelor membre au raportat măsuri (scări de pești, îndepărtarea structurilor etc.) care vizează reducerea impactului negativ al unor presiuni hidromorfologice semnificative asupra mediului. Există, de asemenea, o legătură mai clară între măsurile, presiunile și utilizările apei sau sectoarele economice. Debitele ecologice minime trebuie să fie mai bine definite și puse în aplicare și trebuie asigurate continuitatea râului și gestionarea adecvată a sedimentelor.

O serie de state membre și-au actualizat politicile de stabilire a prețului apei prin îndeplinirea condiționalității ex ante pentru apă în temeiul Regulamentului privind dispozițiile comune pentru fondurile structurale și de investiții europene pentru perioada 2014-2020. S-au luat măsuri în ceea ce privește definirea serviciilor legate de utilizarea apei, calcularea costurilor financiare, contorizarea, analiza economică și evaluarea atât a costurilor de mediu, cât și a costurilor legate de resurse atunci când se calculează sumele pentru recuperarea costurilor serviciilor legate de utilizarea apei. Cu toate acestea, există în continuare lacune semnificative în transpunerea acestor elemente îmbunătățite de analiză economică în măsuri concrete și în realizarea unor abordări mai armonizate pentru a estima și a integra costurile legate de mediu și de resurse. Creșterea investițiilor este esențială pentru îndeplinirea obiectivelor DCA. Continuarea progreselor economice care stau la baza programului de măsuri ar facilita în mare măsură deciziile și investițiile în domeniul apei.

S-au înregistrat puține progrese în ceea ce privește zonele protejate pentru apa potabilă și zonele naturale protejate. Evaluarea Directivei privind apa potabilă din 1998 a examinat coerența sa cu DCA și a identificat o legătură lipsă în ceea ce privește protejarea resurselor de apă potabilă. Prin urmare, propunerea din 2018 de reformare a Directivei privind apa potabilă introduce o abordare bazată pe riscuri de la captare până la robinet, promovând totodată o mai bună comunicare între autoritățile statelor membre și furnizorii de apă pentru a asigura un ciclu de guvernanță complet. Propunerea vizează îmbunătățirea coerenței dintre cele două directive și asigurarea aplicării principiului „poluatorul plătește” și a principiului precauției.

Pentru o mare parte a zonelor protejate nu există cunoștințe, de exemplu, despre starea apelor și presiuni, și nu sunt stabilite obiective. Raportarea monitorizării orientate în mod specific către zonele protejate, inclusiv zone de conchiliocultură, este foarte limitată și în unele cazuri lipsește complet.

În aproximativ jumătate dintre statele membre, secetele au fost considerate o caracteristică relevantă pentru gestionarea apei. Una dintre măsurile-cheie pentru atenuarea efectelor secetei este un plan de gestionare a secetei, dar acesta nu a fost adoptat în toate districtele hidrografice relevante.