RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 267/33

Avizul Comitetului Regiunilor privind UE şi politica internaţională post-2010 în materie de biodiversitate

(2010/C 267/08)

I. RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

A. Observaţii generale

1. consideră că protecţia biodiversităţii este esenţială pentru sănătatea umană şi starea de bine a omului, influenţându-le atât în mod direct, cât şi indirect, prin intermediul serviciilor pe care ni le oferă ecosistemul. Fiecare persoană are dreptul de a beneficia de un mediu sănătos şi durabil, ceea ce presupune conservarea şi utilizarea durabilă a biodiversităţii, cu respectarea rolului central jucat de aceasta în eforturile mondiale de combatere a foametei şi de garantare a siguranţei alimentare. Comitetul îşi exprimă preocuparea cu privire la consecinţele grave pe care reducerea din ce în ce mai marcată a biodiversităţii în cadrul ecosistemelor le poate avea pentru generaţiile prezente şi viitoare, atât din punct de vedere moral, cât şi din punctul de vedere al valorii intrinsece a biodiversităţii, al asigurării stabilităţii economice şi sociale, al atenuării schimbărilor climatice şi al îndeplinirii Obiectivelor de dezvoltare ale mileniului;

2. pe lângă faptul că subliniază valoarea intrinsecă a naturii ca patrimoniu al umanităţii, sprijină intensificarea lucrărilor de evaluare a biodiversităţii şi a serviciilor ecosistemice din punct de vedere economic, precum şi integrarea acestor lucrări în procesul de elaborare a politicilor. Comitetul apreciază faptul că, mulţumită studiului internaţional pe tema „Economia ecosistemelor şi a biodiversităţii” (The Economics of Ecosystems and Biodiversity – TEEB), valoarea economică a biodiversităţii şi costurile financiare de nesuportat ale inacţiunii sunt înţelese din ce în ce mai bine. CoR salută faptul că în studiul TEEB sunt abordate în mod expres dimensiunile locală şi regională („D 2 Report for Administrators” – „Raportul D 2 pentru administratori”);

3. subliniază că obiectivele europene şi internaţionale pentru 2010 au avut un rol fundamental în determinarea de acţiuni utile în favoarea biodiversităţii la nivel local şi regional în întreaga lume. Există numeroase exemple de bune practici pe cuprinsul Uniunii Europene. Cu toate acestea, Comitetul este îngrijorat de faptul că nici obiectivele europene şi nici cele globale pentru 2010 în domeniul biodiversităţii nu au fost îndeplinite, din cauza discrepanţelor evidente dintre promisiunile formulate şi acţiunile întreprinse efectiv;

4. consideră că, pentru a îndeplini obiectivele de protecţie a biodiversităţii, este esenţial ca autorităţile publice, inclusiv cele de la nivel local şi regional, să găsească punctul de echilibru între politicile de dezvoltare şi obiectivele biodiversităţii şi să încurajeze utilizarea de stimulente în vederea conservării biodiversităţii;

Implicarea autorităţilor locale şi regionale în mai buna guvernanţă şi mai buna comunicare

5. evidenţiază rolul autorităţilor locale şi regionale în oprirea reducerii biodiversităţii şi aplicarea de strategii de conservare a acesteia în zonele aflate în administrarea lor. Acest lucru trebuie privit în contextul rezultatelor unui recent studiu Eurobarometru, publicat în luna martie 2010, pe tema atitudinii europenilor faţă de biodiversitate, conform căruia numai 38 % dintre europeni cunosc semnificaţia termenului şi numai 17 % se simt afectaţi în mod direct de reducerea biodiversităţii. În acest sens, CoR îşi reafirmă dorinţa de a promova proiectele de conservare a biodiversităţii şi de a contribui la suscitarea interesului cetăţenilor la nivel local şi regional şi la crearea de sinergii între părţile interesate şi autorităţile publice, putând organiza evenimente, în acest scop, în cursul Zilelor porţilor deschise 2010;

6. accentuează faptul că, dacă se urmăreşte conservarea biodiversităţii în întreaga lume, autorităţile locale şi regionale trebuie înzestrate cu resurse umane, financiare şi tehnice adecvate, pe măsura responsabilităţilor şi a sarcinii lor de a contribui la oprirea reducerii biodiversităţii. Autorităţile locale şi regionale se află în poziţia ideală pentru a sprijini comunităţile locale în conservarea mediului local şi pentru a ajuta organismele de voluntari angajate în sensibilizarea şi implicarea publicului în conservarea mediului natural. Alte responsabilităţi importante sunt educaţia, sănătatea şi bunăstarea, amenajarea teritoriului şi proprietatea funciară. CoR încurajează autorităţile locale şi regionale să ofere un bun exemplu;

7. este de părere că 2010, proclamat de ONU Anul internaţional al biodiversităţii, va consolida angajamentul politic la nivel european şi internaţional de rezolvare a crizei globale a biodiversităţii, încurajând în acelaşi timp participarea activă a autorităţilor locale şi regionale;

8. salută proiectele lansate de numeroase autorităţi locale şi regionale pentru a contribui la protecţia biodiversităţii – de exemplu, proiectele ce vizează crearea de zone naturale protejate, refacerea habitatelor deteriorate, conservarea zonelor umede şi a altor ecosisteme, crearea de centuri verzi şi planificarea urbană pe baza criteriilor de conservare a biodiversităţii – şi pentru a-i sensibiliza pe cetăţenii lor faţă de biodiversitate – cum ar fi concursurile pentru cele mai frumoase grădini şi spaţii verzi în zonele urbane. Grădinile rezidenţiale oferă un spaţiu de refugiu vital păsărilor şi animalelor şi sunt esenţiale pentru împrospătarea şi filtrarea aerului, precum şi pentru înmagazinarea dioxidului de carbon;

B. Către o strategie UE 2020 pentru biodiversitate

9. salută perspectiva până în 2050, precum şi noile şi ambiţioasele obiective pentru 2020, de „stopare a pierderii biodiversităţii şi a degradării serviciilor ecosistemice în UE până în 2020 şi refacerea acestora pe cât posibil, precum şi creşterea contribuţiei UE la combaterea pierderii biodiversităţii la nivel mondial”, astfel cum s-a stabilit la Consiliul Mediu din 15 martie 2010 şi s-a confirmat la Consiliul European din 25 şi 26 martie 2010. Aceasta dovedeşte angajamentul reînnoit al UE de a obţine rezultate concrete;

10. îşi exprimă, cu toate acestea, îngrijorarea că, în cadrul obiectivului de dezvoltare durabilă al strategiei UE 2020, biodiversitatea deţine în continuare un loc secundar în raport cu modalităţile de creştere economică şi cu realizarea unei economii cu emisii reduse de dioxid de carbon, în loc să fie considerată un obiectiv în sine;

11. salută încorporarea serviciilor ecosistemice în obiectivul pentru 2020, aşa cum a recomandat anterior CoR, pentru ca, prin refacerea acestora, să se obţină o inversare a tendinţei actuale; cu toate acestea, solicită Comisiei Europene şi statelor membre să specifice cum trebuie interpretat la nivel local şi regional faptul că obiectivul se limitează la „refacerea, pe cât posibil, a ecosistemelor”;

12. se declară de acord cu Consiliul în privinţa faptului că se impun acţiuni urgente şi eficiente, în vederea evitării unor serioase consecinţe ecologice, economice şi sociale;

13. recunoaşte că aceasta va dovedi seriozitatea angajamentului UE de a acţiona şi de „a da un bun exemplu” cu ocazia celei de-a 10-a reuniuni a Conferinţei părţilor (COP 10) din cadrul Convenţiei privind diversitatea biologică (CDB), ce va avea loc în octombrie 2010 la Nagoya;

14. sprijină solicitarea Consiliului, adresată Comisiei Europene, de prezentare a unei strategii UE 2020 privind biodiversitatea, care să ţină seama de rezultatele COP 10 în cadrul Convenţiei privind diversitatea biologică;

15. insistă asupra ideii că această strategie UE 2020 privind biodiversitatea va putea să ducă la îndeplinirea în practică a obiectivelor europene post-2010 şi a celor globale în materie de biodiversitate doar dacă va sprijini cu hotărâre autorităţile locale şi regionale, precum şi alţi proprietari şi utilizatori de terenuri. Va trebui ca strategia să se ocupe de problema fondurilor structurale ce rămân necheltuite în domenii legate de mediu şi de biodiversitate, precum şi să promoveze schimbul de bune practici, pentru a da libertate de acţiune pe teren autorităţilor locale şi regionale. Încurajarea bunelor practici în rândul autorităţilor şi crearea unui forum de identificare a problemelor comune şi de împărtăşire a soluţiilor în domeniul biodiversităţii va contribui la consolidarea capacităţilor de care dispun autorităţile locale şi regionale;

16. constată cu satisfacţie că pledoaria sa în favoarea creării unei „infrastructuri ecologice” (1) a fost reţinută de Consiliu (2) şi deschide calea către pregătirea de către Comisia Europeană a unei strategii a Uniunii pentru infrastructură ecologică după 2010. O asemenea strategie ar trebui, conform principiului subsidiarităţii, să includă o dimensiune teritorială şi să permită integrarea într-un cadru coerent a iniţiativelor deja existente, în special la nivel local şi regional;

Rolul autorităţilor locale şi regionale în promovarea unei strategii UE 2020 privind biodiversitatea

17. subliniază faptul că noua strategie UE 2020 privind biodiversitatea va beneficia de succes doar cu condiţia participării tuturor părţilor vizate şi a actorilor de la nivel local la elaborarea şi punerea în aplicare a politicii corespunzătoare, conform unui model real de guvernanţă pe mai multe niveluri. Este importantă reunirea tuturor părţilor interesate de protecţia biodiversităţii şi a ecosistemelor, inclusiv a experţilor ştiinţifici, a responsabililor cu planurile de acţiune, a ONG-urilor şi a autorităţilor din domeniul educaţiei;

18. insistă asupra necesităţii de a se pune în aplicare în totalitate, inclusiv la nivel local şi regional, directivele privind păsările şi habitatele, de a se accelera punerea în practică şi dezvoltarea deplină a reţelei Natura 2000 şi de a i se acorda acesteia o finanţare adecvată, ţinându-se cont de faptul că biodiversitatea nu este distribuită în mod uniform pe teritoriul UE, şi că este nevoie de măsuri eficiente de gestionare şi refacere;

19. în acest sens, salută invitaţia Consiliului Mediu din 15 martie la asumarea unor abordări participative, care „vor determina iniţiative de jos în sus, necesare şi complementare, din partea celor ce participă direct la gestionarea utilizării solului şi mării, în special a comunităţilor locale”;

20. evidenţiază rolul crucial al autorităţilor locale şi regionale în creşterea gradului de sensibilizare a cetăţenilor cu privire la importanţa biodiversităţii şi solicită un sprijin sporit din partea statelor membre în aplicarea legislaţiei europene şi naţionale;

21. îndeamnă autorităţile locale şi regionale să elaboreze programe în materie de biodiversitate şi să includă obiectivele legate de biodiversitate în planificarea utilizării teritoriului şi în acordarea autorizaţiilor în acest domeniu, pentru a se încuraja extinderea zonelor verzi, a se evita degradarea solului şi a ecosistemelor şi fragmentarea teritoriilor şi a habitatelor, a se reduce la minimum impactul negativ al schimbărilor climatice, precum şi pentru a se căuta posibilităţi de combinare a refacerii sau creării de habitate naturale cu iniţiativele de amenajare sau utilizare a teritoriului; pe de altă parte, Comitetul subliniază că, în regiunile cu densitate scăzută a populaţiei şi în cele cu acces uşor la zonele verzi, unde suprafeţe naturale vaste sunt deja protejate, calitatea protecţiei mediului trebuie definită mai precis şi îmbunătăţită, fiind necesară şi o mai bună corelare a acesteia cu celelalte componente ale amenajării teritoriului;

22. consideră că recunoaşterea de către Consiliu a necesităţii intensificării schimburilor de bune practici pentru asigurarea optimizării resurselor în lupta împotriva pierderii biodiversităţii necesită ca Uniunea Europeană şi statele membre să acorde un sprijin sporit acestor schimburi între autorităţile locale şi regionale;

23. sprijină iniţiativele şi reţelele care contribuie la îndeplinirea angajamentelor asumate de autorităţile locale şi regionale în mod voluntar şi care asigură difuzarea celor mai bune practici la nivel european, cum ar fi proiectul LIFE + şi cel al „capitalelor europene ale biodiversităţii”;

Includerea protecţiei biodiversităţii în sectoare-cheie

24. remarcă faptul că protecţia biodiversităţii şi a serviciilor ecosistemice reprezintă un aspect transversal, care impune o abordare sistemică, prin care toţi actorii de la diferite niveluri trebuie să conlucreze;

25. reafirmă recomandările specifice sectorului, care figurează în avizul său intitulat „Un nou impuls pentru a combate reducerea biodiversităţii” (1) şi subliniază că o protecţie eficientă şi hotărâtă a biodiversităţii este posibilă doar cu condiţia includerii ei într-o strategie şi în politici mai ample, care să vizeze acele sectoare-cheie responsabile pentru distrugerea, fragmentarea şi degradarea habitatelor prin schimbarea destinaţiei solului, poluare etc. Printre aceste sectoare se numără agricultura/silvicultura, energia, transportul, schimbările climatice, dezvoltarea regională/amenajarea teritoriului; totodată, în cadrul tuturor tranzacţiilor comerciale internaţionale în care este implicată UE, trebuie să se aibă în vedere şi să se încerce atenuarea reducerii biodiversităţii;

26. reaminteşte invitaţia către statele membre de a-şi revizui sistemele fiscale într-un sens mai favorabil biodiversităţii, de exemplu printr-o reducere a TVA-ului aplicabil produselor provenite din agricultura biologică sau produselor realizate în cadrul reţelei Natura 2000, precum şi prin eliminarea taxelor, impozitelor şi subvenţiilor care determină comportamente dăunătoare biodiversităţii;

27. subliniază faptul că protejarea şi refacerea biodiversităţii oferă posibilităţi puţin costisitoare de atenuare a schimbărilor climatice sau de adaptare la acestea, de exemplu prin crearea de coridoare verzi menite să contribuie la dezvoltarea şi la refacerea zonelor umede, prin renaturalizarea cursurilor de apă, prin promovarea „acoperişurilor verzi” sau prin interconectarea biotopurilor importante;

Stabilirea unor sub-obiective şi a unor indicatori viabili şi adoptarea unor măsuri de îndeplinire a acestora care să fie eficiente din punct de vedere financiar

28. încurajează Comisia Europeană să se concentreze pe o serie limitată de sub-obiective, care să transpună strategia într-un limbaj simplu şi clar şi să permită autorităţilor locale şi regionale să îşi evalueze propria contribuţie şi să aplice măsuri corective în timp util. Aceste obiective trebuie să se transforme din obiective situaţionale, greu de evaluat, în obiective caracterizate de criteriul urgenţei. Numărul acestor sub-obiective ar trebui limitat la 5-6, printre ele trebuind să se numere agricultura, pescuitul, mediile marine, utilizarea solului, precum şi distrugerea şi fragmentarea habitatelor;

29. recomandă definirea cu atenţie, în vederea respectării subsidiarităţii, a unui sub-obiectiv legat de utilizarea solului şi amenajarea teritoriului, care să abordeze problemele acute ale distrugerii şi fragmentării habitatelor. Autorităţile locale şi regionale joacă un rol esenţial în punerea în aplicare a conceptului reţelelor ecologice, fiind cele mai în măsură să ţină seama de necesităţile diverse ale zonelor de mică întindere şi dens populate, precum şi ale zonelor extinse, dar slab populate. Autorităţile locale şi regionale ar aduce o contribuţie fundamentală la atingerea acestui obiectiv;

30. subliniază importanţa unei baze clare de referinţă, care să fie stabilită până în luna iunie a acestui an de Agenţia Europeană de Mediu, în vederea asigurării unei monitorizări şi unei informări continue cu privire la sub-obiectivele şi indicatorii de stopare a reducerii biodiversităţii şi la refacerea ecosistemelor. Desfăşurarea unor demersuri pozitive impune existenţa unor bune baze de date de referinţă şi a unei monitorizări continue, toate acestea presupunând o sporire semnificativă a finanţărilor. Aceasta ar putea fi obţinută prin impunerea de obligaţii antreprenorilor imobiliari, dar, în absenţa unui acord între UE şi statele membre privind sporirea considerabilă a finanţărilor în scopul menţionat, mijloacele financiare aflate la îndemâna autorităţilor locale şi regionale vor fi insuficiente;

31. invită UE şi statele membre să includă noţiunea de ecosistem în baza de referinţă şi în indicatorii lor. Un exemplu în acest sens îl constituie prima serie de hărţi biofizice a serviciilor ecosistemice, aparţinând Agenţiei Europene de Mediu;

Alocarea de resurse financiare în vederea îndeplinirii noului obiectiv

32. remarcă faptul că alocările bugetare actuale destinate protecţiei biodiversităţii nu sunt suficiente pentru atingerea obiectivelor, inclusiv a obiectivelor Natura 2000, şi solicită sporirea substanţială a mijloacelor financiare în bugetele de după 2013; la definirea noilor directive şi programe de finanţare trebuie să se aibă în vedere ca măsurile care ar putea dăuna diversităţii biologice să fie excluse de la acordarea de fonduri;

33. îndeamnă Comisia Europeană să folosească la maximum avantajele finanţărilor europene, în special prin rezolvarea problemei actuale a utilizării insuficiente a fondurilor structurale în sectoarele biodiversităţii şi mediului, precum şi prin găsirea unor modalităţi de îmbunătăţire a eficienţei finanţării biodiversităţii şi a reţelei Natura 2000 prin modelul integrat;

34. îşi reînnoieşte invitaţia (3) de aplicare a unui sistem de eco-condiţionalitate în reglementarea accesului la fondurile publice, în special în ceea ce priveşte politica agricolă comună şi politica comună în domeniul pescuitului; invită statele membre să promoveze o contribuţie echitabilă a diverselor sectoare economice la costurile refacerii serviciilor ecosistemice;

35. în lumina recentelor concluzii ale Agenţiei Europene de Mediu (4), recomandă reformarea politicii agricole comune, în aşa fel încât să permită o mai bună sprijinire a agriculturii cu înaltă valoare naturală (IVN);

36. invită Comisia Europeană să instituie mecanisme de finanţare adecvate, care să permită autorităţilor locale şi regionale să-şi consolideze capacitatea instituţională de stopare a reducerii biodiversităţii şi de protejare a acesteia în regiunile lor, şi să încurajeze schimbul de bune practici între regiuni;

Speciile invazive

37. subliniază faptul că speciile invazive non-indigene sunt recunoscute drept o ameninţare de nivel global la adresa biodiversităţii; pe această temă au fost adoptate decizii la ultimele cinci conferinţe ale părţilor la Convenţia privind diversitatea biologică (CDB);

38. remarcă faptul că, în 2003, în cadrul Convenţiei de la Berna, a fost adoptată Strategia europeană privind speciile alogene invazive. Obiectivul nr. 5 al „Planului de acţiune al UE pentru 2010 şi după 2010” (5) invită statele membre să elaboreze strategii naţionale în privinţa speciilor alogene invazive. În acest sens, CoR îşi reînnoieşte apelul (1) către Comisia Europeană de a elabora o strategie a UE privind speciile invazive;

39. subliniază că efectele schimbărilor climatice sunt un factor ce antrenează extinderea habitatului anumitor specii şi că acest fenomen va continua în deceniile următoare, determinând probabil transformarea şi a altor specii în unele invazive;

40. îşi manifestă regretul faţă de înţelegerea limitată de către publicul larg a ameninţărilor reprezentate de speciile invazive non-indigene. Sporirea conştientizării şi nivelului de înţelegere a problemelor sunt esenţiale pentru creşterea implicării cetăţenilor, care şi-ar putea schimba comportamentul astfel încât să contribuie la reducerea probabilităţii instalării unor specii invazive şi a riscului de a le facilita înmulţirea, ajutând în acelaşi timp la reperarea şi monitorizarea lor. Autorităţile locale şi regionale sunt cele mai în măsură să interacţioneze cu publicul larg la nivel local, îmbunătăţind astfel percepţia şi participarea din partea acestuia;

41. evidenţiază faptul că autorităţile locale şi regionale au de jucat un rol şi sub aspectul educaţiei, precum şi în calitate de proprietari funciari. Pe lângă aceasta, personalul lor specializat poate ajuta organizaţiile guvernamentale naţionale să se ocupe de problema speciilor invazive în parteneriat cu cele mai importante grupuri de interese din afara sferei guvernamentale, utilizând cu maximum de eficienţă capacităţile şi resursele disponibile, în vederea îmbunătăţirii capacităţilor de reperare şi monitorizare;

C. Contribuţia CoR la Convenţia ONU privind diversitatea biologică (CDB) şi la cea de-a 10-a Conferinţă a părţilor (COP 10)

42. recunoaşte faptul că aspectele legate de biodiversitate nu se opresc la graniţele naţionale şi îndeamnă aşadar la întreprinderea de acţiuni coerente nu numai la nivel european, ci şi în context internaţional;

43. subliniază importanţa conservării şi refacerii biodiversităţii la scară globală, inclusiv a serviciilor ecosistemice, pentru a contribui la eradicarea sărăciei, la siguranţa alimentară şi la dezvoltarea locală la scară mondială. Consideră că punerea în aplicare a Convenţiei privind diversitatea biologică (CDB) reprezintă în acest sens o contribuţie esenţială la îndeplinirea Obiectivelor Mileniului, în special a obiectivului 7 (referitor la durabilitatea mediului);

44. invită UE şi Comisia Europeană să ia în considerare posibilitatea participării CoR la COP 10 în calitate de observator în cadrul delegaţiei UE, astfel încât să se asigure exprimarea corespunzătoare a punctului de vedere al autorităţilor locale şi regionale nu numai în cadrul delegaţiilor naţionale, ci şi în cel al delegaţiei UE (6);

45. se oferă să contribuie la procesul Convenţiei privind diversitatea biologică (CDB) şi la COP 10 din cadrul acesteia, prin promovarea cooperării descentralizate pentru dezvoltare între autorităţile europene de la nivel local şi regional şi cele din ţările în curs de dezvoltare, în domeniul gestionării durabile a biodiversităţii şi ecosistemelor;

46. îndeamnă COP 10 să adopte Planul strategic revizuit şi actualizat pentru Convenţia 2011-2020, astfel încât să se asigure continuitatea programării strategice a CDB după 2010;

47. salută menţionarea în proiectul Planului strategic a faptului că menţinerea şi refacerea ecosistemelor reprezintă, în general, modalităţi profitabile de combatere a schimbărilor climatice şi, prin urmare, acest din urmă demers creează o serie de oportunităţi de conservare a biodiversităţii şi de utilizare durabilă;

48. se declară de acord cu faptul că se impune o mai mare convergenţă a eforturilor naţionale şi internaţionale de combatere a schimbărilor climatice şi a reducerii biodiversităţii, într-o manieră de sprijinire reciprocă, optimizând astfel posibilităţile apărute în cadrul proceselor globale aflate în desfăşurare în contextul Convenţiilor de la Rio;

49. recunoaşte faptul că acţiunile întreprinse până acum în vederea punerii în aplicare a CDB nu au fost suficiente pentru atingerea obiectivelor internaţionale stabilite pentru 2010;

50. îşi manifestă susţinerea faţă de scopurile strategice şi faţă de obiectivele primordiale şi secundare din 2020, care sunt atât realizabile, cât şi mai bine cuantificabile, furnizând un cadru mai eficient prin intermediul obiectivelor naţionale şi mai ales subnaţionale; propune reducerea numărului de obiective, astfel încât strategia să devină mai comprehensibilă şi mai orientată;

51. se declară în favoarea unui nou obiectiv primordial, care să prevadă că, până în 2020, toate părţile la Convenţia privind diversitatea biologică trebuie să implice autorităţile locale şi regionale în punerea în aplicare a CDB; aceasta trebuie să se refere în special la revizuirea şi punerea în aplicare de strategii şi planuri de acţiune naţionale privind biodiversitatea şi la sprijinirea dezvoltării capacităţilor la nivelul autorităţilor locale şi regionale;

52. solicită COP 10 să adopte o decizie destinată autorităţilor de la nivel subnaţional şi ia notă de proiectul de decizie a CDB pentru COP 10 privind oraşele, autorităţile locale şi biodiversitatea, precum şi planul său de acţiune privind oraşele, autorităţile locale şi biodiversitatea 2011-2020 (7) în această direcţie. Un astfel de plan de acţiune coerent este necesar pentru consolidarea şi extinderea contribuţiei importante a autorităţilor subnaţionale la implementarea Planului strategic 2011-2020 al CDB. În acest sens, CoR salută „Parteneriatul mondial privind oraşele şi biodiversitatea” şi programul Consiliului internaţional pentru iniţiative ecologice locale (CIIEL), „Acţiuni locale în favoarea biodiversităţii” (Local Action for Biodiversity);

53. ia notă de existenţa Indicelui de la Singapore privind biodiversitatea oraşelor (Index on Cities' Biodiversity), care urmează a fi prezentat la COP 10. Acest indice ar trebui dezvoltat în continuare, astfel încât să poată fi aplicat, în mod voluntar, şi altor organe administrative decât cele urbane.

Bruxelles, 10 iunie 2010 Preşedinta Comitetului Regiunilor Mercedes BRESSO

(1) CdR 22/2009 fin.

(2) Concluziile Consiliului Mediu din 15 martie 2010.

(3) CdR 22/2009 fin și CdR 218/2009 fin.

(4) Raport tehnic AEM nr. 12/2009 „Distribuirea şi alocarea bugetului PAC din perspectiva biodiversităţii”.

(5) Documentul SEC(2006) 621, anexat Comunicării Comisiei Europene „Limitarea diminuării biodiversităţii până în 2010 şi după 2010”, COM(2006) 216 final.

(6) La 4 februarie 2010, secretarul executiv al CDB a transmis o notificare tuturor părţilor la Convenţie, invitându-le să includă primari şi reprezentanţi ai autorităţilor locale în delegaţiile respective la COP 10.

(7) Documentul din 27 ianuarie 2010, http://www.cbd.int/authorities/doc/CBD%20Plan%20of%20Action_2010_01_draft.doc.