[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 13.6.2008

COM(2008) 375 final

2005/0241 (COD)

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN în conformitate cu articolul 251 alineatul (2) paragraful al doilea din Tratatul CE privind

poziția comună a Consiliului în vederea adoptării unui regulament privind răspunderea în caz de accident a societăților de transport de persoane pe mare sau pe căi navigabile interioare

2005/0241 (COD)

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN în conformitate cu articolul 251 alineatul (2) paragraful al doilea din Tratatul CE privind

poziția comună a Consiliului în vederea adoptării unui regulament privind răspunderea în caz de accident a societăților de transport de persoane pe mare sau pe căi navigabile interioare

1. ISTORICUL DOSARULUI

Data transmiterii propunerii către PE și către Consiliu [document COM(2005) 592 final – 2005/0241 (COD)]: | 13 februarie 2006 |

Data avizului Comitetului Regiunilor: | 15 iunie 2006 |

Data avizului Comitetului Economic și Social European: | 13 septembrie 2006 |

Data avizului Parlamentului European, prima lectură: | 25 aprilie 2007 |

Data propunerii modificate a Comisiei: | 22 octombrie 2007 |

Data adoptării poziției comune: | 6 iunie 2008 |

2. OBIECTIVUL PROPUNERII COMISIEI

Obiectivul propunerii constă în a oferi tuturor pasagerilor aflați la bordul navelor, oricare ar fi parcursul acestora, precum și societăților de transport, un cadru juridic armonizat privind drepturile și obligațiile acestora în caz de accident. Nivelul armonizării trebuie să fie suficient de ridicat pentru a putea garanta nu doar o despăgubire mai corectă a pagubelor, ci și o mai bună prevenire a accidentelor.

Propunerea vizează să încorporeze în dreptul comunitar Protocolul din 2002 al convenției de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor acestora, adoptat sub auspiciile Organizației Maritime Internaționale (IMO) („Convenția de la Atena din 2002”). Convenția de la Atena din 2002 este un text modern care precizează clar drepturile și obligațiile pasagerilor și ale societăților de transport; în ceea ce privește pagubele provocate în cazul unui incident de navigație, Convenția prevede un sistem de responsabilitate fără culpa transportatorului, stabilește plafoane maxime de compensații suficient de ridicate, impune tuturor societăților de transport să încheie o poliță de asigurare și permite reclamantului să se adreseze direct companiei de asigurare pentru a obține despăgubiri.

Trebuie remarcat faptul că, în paralel cu această inițiativă, statele membre și Comunitatea sunt pe cale să devină părți contractante la Convenția de la Atena din 2002[1].

Această încorporare a Convenției de la Atena din 2002 în dreptul comunitar ar trebui să fie însoțită de un anumit număr de adaptări:

- Convenția de la Atena din 2002 se limitează la transportul maritim internațional. Comisia propune lărgirea sferei de aplicare la cabotaj (transport maritim în interiorul unui singur stat membru) și la transportul pe cale navigabilă;

- în scopul armonizării atât în beneficiul pasagerilor, cât și în cel al societăților de transport, Comisia propune eliminarea uneia dintre clauzele Convenției de la Atena din 2002, conform căreia un stat membru poate să adopte, în mod izolat, plafoane de compensații superioare celor stabilite prin Convenție. Pe de altă parte, în propunerea sa modificată[2], Comisia a acceptat unul dintre amendamentele Parlamentului European care vizează să garanteze victimelor că vor putea fi indemnizate, în toate cazurile, conform plafoanelor prevăzute de Convenția de la Atena, excluzând astfel punerea în aplicare a unor norme concurente în ceea ce privește limitarea globală a răspunderii.

- adăugarea unei măsuri care să vizeze o compensare mai avantajoasă a pagubelor cauzate echipamentelor pentru persoane cu handicap;

- adăugarea unei obligații privind plata de avansuri;

- adăugarea unei obligații de informare a pasagerilor cu privire la drepturile lor.

3. OBSERVA ȚII CU PRIVIRE LA POZIȚIA COMUNĂ

Comisia estimează că Consiliul a eliminat o mare parte din conținutul propunerii sale.

În primul rând, poziția comună vizează excluderea din domeniul de aplicare a propunerii a navigației pe căile navigabile interioare, precum și a unei mari părți a transportului maritim intern. Parlamentul European a avut, de asemenea, în avizul său la prima lectură, o abordare ambiguă în ceea ce privește navigația pe căile navigabile interioare, însă s-a pronunțat în mod clar în favoarea includerii transportului maritim intern, prevăzând să se acorde mai mult timp anumitor operatori implicați, astfel încât aceștia să se poată adapta. Aceste amendamente ale Parlamentului au fost susținute de către Comisie, dar nu au fost preluate de Consiliu.

În al doilea rând, Consiliul a respins două dintre mecanismele care vizau armonizarea plafoanelor de compensații . Conform textului actual, plafoanele de compensații ar avea o geometrie variabilă din două puncte de vedere:

- nu ar exista aceleași plafoane de compensații peste tot în Europa. Consiliul a ales, de fapt, să mențină aplicabilitatea articolului 7 din Convenția de la Atena din 2002, care permite statelor semnatare să depășească, în mod individual, plafoanele fixate de Convenție.

- indemnizația acordată victimelor ar depinde de gravitatea accidentului. Consiliul a menținut de fapt aplicabilitatea articolului 19 din Convenția de la Atena din 2002 care permite utilizarea, în concurență cu Convenția însăși, a mecanismelor de limitare globală a răspunderii, având drept rezultat faptul că plafoanele de compensații ar putea fi mai mici decât cele stabilite de Convenție.

Pe de altă parte, Comisia ia notă de intenția Consiliului de a clarifica normele aplicabile în materie de competență judiciară, de recunoaștere și de executare a hotărârilor judecătorești. Aceste norme pot, de fapt, să rezulte fie din însăși Convenția de la Atena, fie din legislația comunitară (Regulamentul nr. 44/2001, numit „Bruxelles I”). Totuși, Comisia consideră că formularea care figurează în poziția comună [considerentul 3 litera (e)] este inadecvată. Această formulare sugerează, de fapt, o delimitare restrictivă a domeniului de aplicare a competenței comunitare exclusive, care nu pare a fi conformă cu jurisprudența Curții de Justiție.

Se va observa faptul că poziția comună nu a fost adoptată decât cu majoritate calificată. Opunându-se acestui acord majoritar, Comisia ar fi putut să constituie un obstacol în calea adoptării poziției comune la a doua lectură. Comisia nu a dorit însă să facă acest lucru, considerând că dezbaterile interinstituționale trebuie să își continue cursul.

Comisia a făcut următoarea declarație cu ocazia adoptării poziției comune:

„Comisia nu dorește să reprezinte un obstacol în calea unui acord majoritar asupra acestei propuneri importante care vizează instituirea unui cadru legal armonizat care să garanteze că pasagerii navelor primesc compensații corespunzătoare în caz de accident.

Cu toate acestea, Comisia regretă faptul că Consiliul nu a respectat obiectivul inițial al propunerii acesteia, ci i-a redus efectiv domeniul de aplicare prin excluderea navigației interioare și a unei mari părți a transportului intern. Consiliul a respins, de asemenea, două mecanisme de armonizare a nivelurilor de compensație care ar fi adus beneficii atât pasagerilor implicați în accidente, cât și societăților de transport: în versiunea prezentă a acordului, respectivii pasageri nu pot primi în toate cazurile despăgubiri până la plafoanele stabilite de Convenția de la Atena și, în anumite circumstanțe, societățile de transport ar putea fi obligate să plătească compensații mai ridicate decât cele stipulate în Convenția de la Atena.

În sfârșit, Comisia nu este de acord cu formularea din considerentul 3 litera (e), întrucât aceasta pune sub semnul întrebării domeniul de aplicare al competenței exclusive a Comunității.”

4. OBSERVA Ț II DETALIATE ALE COMISIEI CU PRIVIRE LA AMENDAMENTELE ADOPTATE DE CăTRE PARLAMENTUL EUROPEAN

4.1 Amendamente ale Parlamentului European acceptate de Comisie și reluate în totalitate sau parțial în poziția comună

Amendamentul nr. 6, care vizează luarea în considerare a adoptării, în octombrie 2006, a orientărilor IMO cu privire la pagubele rezultate în urma atentatelor teroriste.

Amendamentele nr. 2 și 10 cu privire la rambursarea sumelor reprezentând avansuri necuvenite.

Amendamentele nr. 3 și 11 cu privire la caracteristicile informațiilor furnizate pasagerilor.

4.2 Amendamente ale Parlamentului European acceptate de Comisie dar care nu sunt incluse în pozi ția comună

Amendamentul nr. 5 cu privire la rolul statului în care se află portul respectiv.

Amendamentele nr. 7 și 8 cu privire la plafoanele de compensații.

Amendamentul nr. 12 referitor la modalitățile de informare a pasagerilor.

Amendamentul nr. 13 cu privire la eșalonarea în timp a punerii în aplicare a regulamentului în cazul liniilor regulate de feribot.

Amendamentul nr. 14 cu privire la eșalonarea în timp a punerii în aplicare a regulamentului în cazul transportului pe căile navigabile.

Amendamentul nr. 15 cu privire la eșalonarea în timp a punerii în aplicare a regulamentului în cazul liniilor regulate de feribot care operează în țările și în teritoriile de peste mări.

4.3. Amendamente ale Parlamentului European respinse de Comisie dar care sunt incluse în pozi ția comună

Amendamentul nr. 9, care limitează plata avansurilor doar la cazurile de incidente de navigație.

Amendamentele nr. 16 și 27 cu privire la excluderea navigației pe căile navigabile interioare.

4.4 Amendamente ale Parlamentului European acceptate de Comisie și care nu sunt incluse în poziția comună

Amendamentul nr. 4 cu privire la rolul Agenției Europene pentru Siguranță Maritimă.

5. Concluzie

Comisia ia notă de poziția comună a Consiliului adoptată cu majoritate calificată, însă reamintește poziția sa cu privire la aspectul delimitării domeniului de aplicare și la punctul referitor la necesitatea armonizării pe plan european a nivelurilor de compensații acordate victimelor.

[1] Propunere de decizie a Consiliului privind semnarea de către Comunitatea Europeană a protocolului din 2002 la Convenția de la Atena din 1974 privind transportul pe mare al pasagerilor și al bagajelor acestora – COM (2003) 375 din 24 iunie 2003. În curs de adoptare.

[2] COM(2007) 645 din 22 octombrie 2007.