(Text cu relevanță pentru SEE)

Prezenta propunere vizează consolidarea drepturilor consumatorilor prin modificarea a două directive care protejează interesele consumatorilor la nivelul Uniunii: Directiva 2005/29/CE privind practicile comerciale neloiale și Directiva 2011/83/UE privind drepturile consumatorilor. Mai precis, propunerea urmărește să contribuie la o economie circulară, curată și verde a UE, permițând consumatorilor să ia decizii de cumpărare în cunoștință de cauză și, prin urmare, să contribuie la un consum mai durabil. Aceasta vizează, de asemenea, practicile comerciale neloiale care îi induc în eroare pe consumatori, îndepărtându-i de alegerile de consum durabile. În plus, aceasta asigură o aplicare mai bună și mai coerentă a normelor UE privind protecția consumatorilor.

Normele generale referitoare la practicile înșelătoare din Directiva privind practicile comerciale neloiale pot fi aplicate practicilor de dezinformare ecologică atunci când acestea afectează negativ consumatorii, utilizând o evaluare de la caz la caz. Cu toate acestea, în directivă sau în anexa I la aceasta (lista neagră) nu există norme specifice care să definească astfel de practici ca fiind neloiale în orice situație. Verificările recente ale site-urilor web de către autoritățile Rețelei de cooperare pentru protecția consumatorilor în vederea detectării afirmațiilor înșelătoare legate de mediu au confirmat că este necesar să se consolideze normele pentru a facilita asigurarea respectării legislației în acest domeniu. În plus, un studiu recent al Comisiei a evaluat 150 de afirmații legate de mediu și a constatat că o parte considerabilă (53,3 %) din acestea furnizează informații vagi, înșelătoare sau nefondate cu privire la caracteristicile de mediu ale produselor în întreaga UE și într-o gamă largă de grupuri de produse (atât în publicitate, cât și cu privire la produs).

În plus, directiva nu conține cerințe specifice de informare a consumatorilor cu privire la posibilitatea de reparare a bunurilor. Aceasta impune mai degrabă ca numai informațiile privind „serviciile postvânzare” să fie furnizate „dacă este cazul”. Aceste informații, care ar contribui la promovarea reparării bunurilor și, prin urmare, ar fi deosebit de valoroase pentru a ajuta consumatorii să contribuie la o economie circulară, lipsesc în mare măsură la punctul de vânzare. Studii recente arată că până la 80 % dintre consumatorii din UE susțin că întâmpină dificultăți în a găsi informații cu privire la ușurința reparării unui produs.

Interzicerea practicilor legate de obsolescența prematură a produselor vizează practici existente specifice și bine definite și are drept scop asigurarea securității juridice pentru comercianți și facilitarea asigurării respectării legii, întrucât autoritățile de asigurare a respectării legii nu vor fi obligate să demonstreze că un produs a fost conceput pentru obsolescență prematură, cu intenția de a stimula achiziționarea unui nou model.

În cazul serviciilor digitale și al conținutului digital, furnizarea de informații cu privire la actualizările disponibile de software este necesară numai în cazul în care aceste informații sunt furnizate comerciantului de către furnizor, atunci când furnizorul este diferit de comerciant. În plus, astfel de informații ar trebui furnizate numai în cazul unui singur act de furnizare a serviciului digital sau a conținutului digital în cauză.

În cazul bunurilor cu elemente digitale, furnizarea de informații cu privire la actualizările disponibile de software este necesară numai atunci când actualizările sunt furnizate pentru o perioadă mai lungă decât perioada acoperită de garanția comercială de durabilitate a producătorului și atunci când aceste informații sunt furnizate comerciantului de către producător. În plus, astfel de informații ar trebui furnizate numai în cazul unui singur act de furnizare a elementelor digitale în cauză.

Cerința de a furniza informații cu privire la prezența unei garanții comerciale de durabilitate a producătorului cu o perioadă mai mare de doi ani este necesară numai atunci când producătorul pune aceste informații la dispoziția comerciantului. În plus, pentru bunurile consumatoare de energie, consumatorii ar trebui să fie informați și cu privire la faptul că producătorul nu a pus la dispoziție informațiile respective. Comercianții sunt supuși acestei cerințe numai în ceea ce privește bunurile consumatoare de energie pentru care durabilitatea poate fi estimată în mod fiabil și pentru care consumatorii sunt cel mai interesați să primească aceste informații.

În interiorul UE, volumul și intensitatea schimburilor comerciale transfrontaliere sunt suficient de ridicate pentru a face funcționarea eficientă a pieței unice vulnerabilă la opțiunile de politică inconsecvente – sau chiar divergente – ale statelor membre. În plus, comercianții pot ajunge la consumatorii din alte state membre. Acest lucru poate crea probleme pe care legiuitorii și autoritățile de reglementare naționale nu sunt în măsură să le abordeze în mod adecvat, dacă acționează izolat.

Majoritatea organizațiilor de consumatori au considerat că consumatorii sunt supuși „dezinformării ecologice” și că „obsolescența prematură” are loc într-o anumită măsură. Reprezentanții industriei au avut tendința de a nu fi de acord. Proliferarea etichetelor de durabilitate a fost, de asemenea, identificată ca o problemă de către majoritatea grupurilor de părți interesate.

·Evaluările ex post/verificarea adecvării legislației existente

3.REZULTATE ALE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

Sondaj prin interviu telefonic asistat de calculator

Producătorilor și comercianților cu amănuntul li s-a solicitat să indice amploarea impactului și a costurilor introducerii diferitelor cerințe legale asupra organizației lor. Răspunsurile pentru fiecare cerință au fost următoarele:

·„Furnizarea de informații cu privire la aspecte ale proiectului produsului care pot cauza defectarea timpurie a acestuia” ar avea cel mai mare impact și ar fi cea mai costisitoare.

·„O mai bună protecție a consumatorilor împotriva practicilor de obsolescență planificată (intenționată)” ar avea cel mai mic impact

·„Obligația de a furniza informații cu privire la durata garanției comerciale pentru toate produsele” și „Obligația de a informa în mod expres consumatorul cu privire la faptul că, pentru produsul respectiv, nu este furnizată nicio garanție comercială de durabilitate” ar fi cele mai puțin costisitoare.

Sondaj online în rândul consumatorilor

Sondajul a constatat că consumatorii par să manifeste deschidere față de participarea la tranziția verde. Majoritatea respondenților nu au fost dispuși să plătească pentru informații (de exemplu, prin intermediul unei aplicații) privind durabilitatea și posibilitatea de reparare a „bunurilor de folosință îndelungată”. Aproximativ jumătate dintre respondenți au declarat că sunt dispuși să plătească în plus față de prețul inițial pentru un produs care durează mai mult fără a fi nevoie să fie reparat, iar o proporție similară au declarat că sunt dispuși să plătească în plus pentru un produs identic care durează mai mult, cu reparații minore/rezonabile. Un procent și mai mare a afirmat că sunt dispuși să plătească în plus pentru un produs identic acoperit de o garanție comercială care să acopere costul reparațiilor. Prețul mai ridicat perceput pentru produsele prietenoase cu mediul a fost identificat ca fiind principalul obstacol care împiedică consumatorii să adopte comportamente mai durabile și furnizarea de informații mai bune cu privire la durabilitatea/durata de viață a produselor și furnizarea de informații mai bune pentru consumatori cu privire la amprenta de mediu și climatică a produsului pe durata ciclului de viață au fost identificate ca fiind cele mai eficiente opțiuni pentru a-i ajuta pe consumatori să aleagă produse mai durabile din punctul de vedere al mediului.

Ateliere la nivel de experți

Primul atelier

A colectat puncte de vedere cu privire la amploarea problemelor și exemple de acțiuni eficace. A validat multe dintre constatările celorlalte elemente ale consultării. S-a convenit în majoritate că dezinformarea ecologică are loc și că informațiile privind durabilitatea produsului pot fi dificil de obținut. Au fost exprimate îndoieli cu privire la faptul că produsele sunt concepute în mod intenționat pentru a se defecta în mod prematur.

Al doilea atelier

A colectat punctele de vedere ale asociațiilor industriale cu privire la modul în care pot fi utilizate mijloacele digitale pentru a furniza informații despre produs. Acesta a evidențiat unele dintre oportunitățile pe care instrumentele digitale (de exemplu, codurile QR, etichetele electronice) le oferă pentru transmiterea informațiilor obligatorii despre produs și simplificarea etichetelor produselor.

De asemenea, acesta a evidențiat unele dintre provocări, în special pentru IMM-urile care ar putea avea nevoie de sprijin financiar pentru a pune în aplicare aceste instrumente și pentru consumatorii vulnerabili care nu au acces la ele sau care nu le pot utiliza.

Al treilea atelier

A colectat feedback cu privire la opțiunile posibile pentru abordarea diferitelor probleme. Participanții la atelier au reiterat multe dintre aceleași puncte care au fost abordate în cadrul activităților de consultare anterioare și au confirmat sprijinul pentru anumite opțiuni de politică în curs de examinare.

Al patrulea atelier

A colectat punctele de vedere ale autorităților de asigurare a respectării legislației în materie de protecție a consumatorilor (autoritățile CPC) cu privire la provocările legate de asigurarea respectării legislației. Participanții au subliniat dificultatea dovedirii intenției în ceea ce privește obsolescența programată.

Autoritățile publice au subliniat că nu dispun de expertiză tehnică pentru a putea asigura respectarea afirmațiilor legate de mediu și au avut opinii divergente cu privire la eficacitatea asigurării respectării normelor actuale din Directiva privind practicile comerciale neloiale.

·Evaluarea impactului

Prezenta propunere se bazează pe o evaluare a impactului. Comitetul de control normativ (CCN) din cadrul Comisiei a emis inițial, la 5 februarie 2021, un aviz negativ (însoțit de observații cuprinzătoare).