[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 27.6.2007

COM(2007) 378 final

RAPORT A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIU

privind evoluţia măsurilor de acompaniere în România după aderare

RAPORT A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ŞI CONSILIU

privind evoluţia măsurilor de acompaniere în România după aderare

1. INTRODUCERE

1.1. Context

Odată cu aderarea României la Uniunea Europeană, la 1 ianuarie 2007, au fost adoptate dispoziţii speciale pentru a facilita şi a sprijini aderarea în bune condiţii a acesteia şi, în acelaşi timp, pentru a proteja buna funcţionare a politicilor şi instituţiilor UE.

Prin aderarea sa la Uniunea Europeană, România a acceptat să îşi asume drepturile şi obligaţiile care revin fiecărui stat membru. Conform practicii obişnuite, Comisia monitorizează aplicarea legislaţiei ( acquis -ul comunitar) pentru a se asigura de respectarea acestor obligaţii.

De asemenea, ca şi în cazul ţărilor care au aderat la UE în 2004, în Tratatul de aderare au fost introduse clauze de salvgardare şi dispoziţii tranzitorii (de exemplu, restricţii privind libera circulaţie a lucrătorilor, accesul la reţelele de transport rutier, dispoziţii privind normele veterinare, fitosanitare şi pentru siguranţa alimentelor). În Tratatul de aderare se prevede în mod clar că, dacă există deficienţe grave în transpunerea şi punerea în aplicare a acquis -ului în domeniile economic, piaţă internă şi, respectiv, justiţie şi afaceri interne, pot fi adoptate măsuri de salvgardare[1] într-un termen de până la trei ani de la data aderării. Aderarea României a fost însoţită şi de o serie de măsuri de acompaniere specifice, instituite pentru a preveni sau pentru a remedia deficienţele în domeniile siguranţei alimentelor, fondurilor agricole, reformei sistemului judiciar şi luptei împotriva corupţiei. Pentru ultimele două componente a fost stabilit un mecanism de cooperare şi verificare, cu definirea unor obiective specifice pentru a oferi cadrul necesar monitorizării progreselor în aceste domenii[2].

Acest mecanism a fost instituit pentru a îmbunătăţi funcţionarea sistemului legislativ, administrativ şi judiciar şi pentru a remedia deficienţele grave în lupta împotriva corupţiei. Scopul mecanismului de cooperare şi verificare este de a asigura adoptarea acelor măsuri care să garanteze românilor şi celorlalte state membre că deciziile, normele şi practicile administrative şi judiciare din România corespund cu cele din restul Uniunii Europene. Progresele în domeniul reformei sistemului judiciar şi în domeniul luptei împotriva corupţiei vor permite cetăţenilor şi întreprinderilor din România să se bucure de drepturile care le revin în calitate de cetăţeni ai Uniunii Europene. Fără progrese ireversibile în aceste domenii, România riscă să fie incapabilă să aplice în mod corect dreptul comunitar.

Comisiei i s-a solicitat să elaboreze periodic un raport privind aceste măsuri de acompaniere. În cazul mecanismului de cooperare şi verificare, periodicitatea rapoartelor respective este semestrială, cu începere din luna iunie 2007. Prezentul raport prezintă o analiză generală a situaţiei curente a măsurilor de acompaniere şi este primul raport privind mecanismul de cooperare şi verificare. El abordează toate domeniile în care au fost instituite măsuri de acompaniere, concentrându-se pe reforma sistemului judiciar şi pe lupta împotriva corupţiei.

1.2. Metodologie

Prezentul raport a fost elaborat pe baza mai multor surse de informaţii. Principala sursă de informaţii a constituit-o Guvernul României. Au fost obţinute, de asemenea, informaţii şi analize de la Reprezentanţa CE şi de la misiunile diplomatice ale statelor membre în România, de la organizaţiile societăţii civile, de la asociaţii şi din rapoarte de expertiză. Comisia a organizat misiuni în România în aprilie 2007, în cadrul mecanismului de cooperare şi verificare. La acestea au participat experţi individuali din statele membre, precum şi servicii ale Comisiei. Obiectivul a fost acela de a obţine o evaluare independentă a evoluţiei situaţiei. Experţii au realizat rapoarte care au fost trimise ulterior României, pentru a fi corectate orice inexactităţi faptice.

România a înaintat un prim raport privind progresele realizate până la 31 martie 2007 în cadrul mecanismului de cooperare şi verificare şi a continuat să furnizeze Comisiei, de la acea dată, informaţii actualizate despre evoluţiile înregistrate în domeniu.

2. MăSURILE DE ACOMPANIERE: SITUAţIA ACTUALă

Măsurile de acompaniere pentru România vizează fondurile agricole, siguranţa alimentelor, reforma sistemului judiciar şi lupta împotriva corupţiei. Prezentul capitol analizează succint evoluţiile înregistrate în primele două dintre domeniile menţionate, unele elemente ale acestora constituind, de asemenea, obiectul unor rapoarte separate. Evoluţiile în domeniul reformei sistemului judiciar şi în domeniul luptei împotriva corupţiei sunt evaluate în capitolul 3.

Informaţii suplimentare sunt prevăzute în anexa privind situaţia curentă a clauzelor de salvgardare şi a altor măsuri în aceste domenii. Date fiind structurile de punere în aplicare şi mecanismele de raportare stabilite în domeniile agriculturii, sănătăţii animale şi siguranţei alimentelor, aceste subiecte nu vor fi incluse, în viitor, în acest raport orizontal. În cazul în care vor fi necesare măsuri suplimentare în aceste domenii, ele vor fi luate, caz cu caz, în conformitate cu normele aplicabile sectoarelor respective.

2.1. Fonduri agricole

Pentru fondurile agricole, statele membre sunt obligate să dispună de agenţii de plată acreditate şi performante care să asigure o bună gestionare şi un control riguros al cheltuielilor agricole. Statele membre au, de asemenea, obligaţia de a utiliza un Sistem integrat de administrare şi control (IACS) pentru plăţile directe către agricultori şi pentru anumite cheltuieli pentru dezvoltarea rurală (în scopul de a evita, printre altele, practicile frauduloase şi plăţile ilegale). În cazul în care statele membre nu reuşesc să utilizeze astfel de sisteme de control în mod corespunzător, Comisia decide corecţii financiare ex-post, în mod anual. Dat fiind că, din punctul de vedere al aderării României, riscul ca IACS să nu funcţioneze în mod corespunzător era prea mare, Comisia a stabilit un mecanism de salvgardare care poate să fie aplicat României în cazul în care unele elemente ale IACS (Sistemul integrat de administrare şi control) sau celelalte elemente necesare pentru asigurarea corectitudinii plăţilor nu sunt instituite sau prezintă deficienţe grave. Mecanismul de salvgardare prevede că cheltuielile privind IACS ar putea fi reduse în mod provizoriu cu 25%. Principalele motive de îngrijorare în privinţa IACS au fost legătura dintre Registrul fermierilor şi LPIS (Sistemul de identificare a parcelelor agricole), capacitatea administrativă şi logistica, sistemul informatic şi calitatea datelor înregistrate. Din primul raport primit de la autorităţile române în martie 2007 reiese că sistemul nu este încă realizat integral, două din cele patru module IACS fiind disponibile numai ca prototip. De asemenea, modulul de verificări administrative nu pare să dispună de toate funcţiile necesare. Raportul indică probleme considerabile legate de funcţionarea sistemelor informatice. Deciziile privind necesitatea aplicării măsurilor de salvgardare (care ar putea avea drept consecinţă o reducere a cheltuielilor privind IACS) vor fi adoptate pe baza rezultatelor verificărilor care vor efectuate de Comisie în lunile iunie şi iulie 2007 şi a evaluării raportului prezentat de autorităţile române în martie 2007.

2.2. Sănătatea animală şi siguranţa alimentelor

În domeniul sănătăţii animale au fost adoptate măsuri tranzitorii privind pesta porcină clasică şi au fost aprobate planuri de eradicare ale acesteia. Analiza eforturilor depuse în acest sens este planificată pentru septembrie 2007. Comisia a invocat, de asemenea, o măsură de protecţie suplimentară pentru a limita comerţul intracomunitar cu cai din România. România îşi modernizează unităţile de ecarisaj şi i-a fost solicitat un raport de activitate. În sectoarele cărnii, peştelui şi laptelui au fost aplicate măsuri tranzitorii unui număr mare de unităţi, acestea având permisiunea de a-şi comercializa produsele numai pe piaţa naţională a României. Au fost adoptate măsuri specifice privind laptele crud.

3. REFORMA SISTEMULUI JUDICIAR şI LUPTA ÎMPOTRIVA CORUPţIEI

3.1. Sinteză

Domeniul reformei sistemului judiciar şi luptei împotriva corupţiei a fost monitorizat îndeaproape în cadrul mecanismului de cooperare şi verificare. În continuare este prezentată o scurtă analiză, însoţită de o descriere detaliată a evoluţiilor înregistrate la nivelul obiectivelor specifice în cadrul mecanismului de cooperare şi verificare. Descrierea detaliată este structurată pe acţiuni care au fost utilizate ca indicatoare ale evoluţiei realizate în îndeplinirea obiectivelor specifice.

România a înregistrat progrese, într-o măsură mai mică sau mai mare, în atingerea obiectivelor specifice stabilite în cadrul mecanismului de cooperare şi verificare. Este important ca aceste obiective să fie percepute ca reprezentând mai mult decât o simplă listă de verificare a unor măsuri specifice care pot fi bifate una câte una. Toate aceste obiective sunt legate între ele. Progresele înregistrate la nivelul unuia dintre ele au efecte asupra celorlalte. Fiecare obiectiv specific este o cărămidă pusă la temelia unui sistem judiciar şi administrativ caracterizat prin independenţă şi imparţialitate. Crearea şi întreţinerea unui asemenea sistem constituie un proces de durată. Acesta implică schimbări fundamentale cu dimensiune sistemică. Obiectivele specifice nu pot, aşadar, să fie avute în vedere separat. Ele trebuie avute în vedere împreună, ca parte a unei ample reforme a sistemului judiciar care necesită un angajament politic de lungă durată. Sunt necesare dovezi mai ample de punere în practică pentru a demonstra că schimbările sunt ireversibile.

Guvernul României este angajat în reforma sistemului judiciar şi eliminarea corupţiei din sistem. Autorităţile române îşi demonstrează bunele intenţii şi hotărârea în toate domeniile. Ele au pregătit proiectele legislative, planurile de acţiune şi programele necesare. Cu toate acestea, proba reală poate fi trecută cu bine numai prin punerea hotărâtă în practică a acestor măsuri, zi de zi. Încă există o slăbiciune evidentă la nivelul transpunerii acestor intenţii în rezultate. România şi-a amplificat eforturile, la cele mai înalte niveluri, în lupta împotriva corupţiei. Chiar dacă aceste eforturi sunt recunoscute, rămân multe de făcut. Progresele realizate în scurta perioadă de timp care s-a scurs de la instituirea mecanismului de cooperare şi verificare sunt încă insuficiente.

Problemele adânc înrădăcinate, în special corupţia, fac necesară instituirea ireversibilă şi funcţionarea eficace a unor structuri robuste la nivelul urmăririi penale şi aplicării legii, capabile să transmită semnale disuasive puternice. Mai mult decât atât, schimbările structurale necesare afectează societatea în întregime şi necesită un pas înainte care depăşeşte cu mult simpla îndeplinire a obiectivelor specifice. Acest lucru implică un angajament ferm şi de durată al României şi poate fi încununat de succes numai cu condiţia să fie respectată în mod strict separarea puterilor executivă, legislativă şi judecătorească şi să existe o voinţă politică şi condiţii politice stabile.

3.2. Evaluare

3.2.1. Obiectivul specific nr. 1: Asigurarea unei proceduri judiciare mai transparente şi mai eficiente, în special prin consolidarea capacităţii şi răspunderii Consiliului Suprem al Magistraturii. Raportarea şi monitorizarea efectelor noilor coduri de procedură civilă şi de procedură penală

Toate măsurile din planul de acţiune al Consiliului Superior al Magistraturii (CSM) au fost puse în aplicare şi au dat primele rezultate, în special în privinţa stabilirii unei jurisprudenţe unitare. Absenţa unei practici unitare pentru cazurile de restituire a proprietăţii rămâne, însă, un motiv de îngrijorare.

Constatările rezultate în urma monitorizării efectelor modificărilor Codului de procedură civilă şi Codului de procedură penală oferă garanţii ale angajamentului credibil al autorităţilor de a integra observaţiile practicienilor în noile proiecte de coduri de procedură. S-au înregistrat progrese bune în activitatea referitoare la Codul de procedură civilă şi progrese puţine cu privire la noul Cod de procedură penală.

Sunt necesare eforturi suplimentare pentru completarea schemei de personal şi pentru reformele organizatorice ale sistemului judiciar, precum şi pentru a asigura durabilitatea acestora. Reformele în acest domeniu au fost puse în aplicare doar parţial. Garanţiile juridice existente, referitoare la mandatul judecătorilor şi procurorilor, îngreunează aplicarea unei politici de personal bazate pe necesităţi. Opţiunea avută în vedere în prezent, de completare a posturilor vacante prin proceduri de admitere „accelerate” în paralel cu concursurile anuale, dă naştere unor motive de îngrijorare cu privire la calitatea întregului personal recrutat recent de sistemul judiciar din România.

În ansamblu, România a înregistrat unele progrese în reforma sistemului judiciar.

Evaluare detaliată

- Punerea în aplicare a oricăror măsuri necesare, inclusiv cele prevăzute de planul de acţiune corespunzător al Consiliului Superior al Magistraturii, adoptat în iunie 2006, care asigură o interpretare şi o aplicare unitară a legii la toate nivelurile sistemului judiciar şi în întreaga ţară, după consultări adecvate cu judecători, procurori şi avocaţi în activitate; monitorizarea efectelor măsurilor legislative şi administrative recent adoptate

Acţiunile şi măsurile cuprinse în planul de acţiune adoptat în iunie 2006 de Consiliul Superior al Magistraturii (CSM) au fost adoptate şi puse în aplicare pentru a asigura realizarea condiţiilor legislative, administrative sau de altă natură, necesare pentru a spori gradul de sensibilizare şi de implicare al instanţelor în asigurarea faptului că jurisprudenţa lor este aliniată cu jurisprudenţa altor instanţe din acelaşi grad de jurisdicţie, precum şi cu jurisprudenţa Înaltei Curţi de Casaţie şi Justiţie (ICCJ).

În această privinţă, instrumentul central îl constituie recursul în interesul legii[3]. Modificat în 2005, acesta poate fi utilizat acum de curţile de apel (care au reprezentat cea mai mare sursă de jurisprudenţă neunitară), acordându-se un efect obligatoriu hotărârilor pronunţate de ICCJ în judecarea acestor recursuri. Judecând după ritmul înregistrării recursurilor în interesul legii şi soluţionării acestora în cea de-a doua jumătate a anului 2006 şi în primele luni ale anului 2007, această procedură a devenit un instrument important pentru unificarea jurisprudenţei. Ca atare, acest instrument s-ar putea dovedi suficient, iar noile iniţiative legislative vizând crearea unor noi mecanisme de unificare a jurisprudenţei ar trebui analizate atent prin prisma rezultatelor pozitive obţinute de recursurile în interesul legii[4].

Accesul magistraţilor la jurisprudenţă a fost îmbunătăţit: Buletinele Casaţiei, elaborate de ICCJ, sunt disponibile pentru toate instanţele şi textul integral al hotărârilor ICCJ este publicat acum pe pagina Internet a acesteia. Procesul intens de informatizare a sistemului judiciar din ultimii ani a sporit accesul magistraţilor la materiale juridice şi la jurisprudenţă. La nivel orizontal, curţile de apel publică şi distribuie la nivelul lor aşa-numitele broşuri trimestriale, ce cuprind jurisprudenţa instanţelor aflate în jurisdicţia lor.

Programa de formare continuă a Institutului Naţional al Magistraturii (INM) şi programul descentralizat de pregătire sunt puse în practică. În anul 2007, programa de formare continuă a INM cuprinde 19 asemenea seminarii pentru 120 de magistraţi (în comparaţie cu 9 seminarii în anul 2006), iar programul descentralizat de formare continuă pentru anul 2007 prevede că la nivelul fiecărei instanţe/fiecărui parchet vor fi organizate cel puţin 3 seminarii pe an (în comparaţie cu minimum 1 seminar pe an în 2006, perioadă în care au fost organizate 135 astfel de seminarii).

CSM a stabilit un mecanism de monitorizare a efectelor măsurilor asupra jurisprudenţei din întreaga ţară. A fost instituit un mecanism periodic de consultări între instanţe cu privire la aspecte de unificare a practicii judiciare. Începând cu ianuarie 2007, conform planului de acţiune din 2006 al CSM, au avut loc întâlniri periodice ale preşedinţilor secţiilor ICCJ cu preşedinţii de secţii ai curţilor de apel, în scopul armonizării practicii judiciare şi elaborării unor propuneri privind formularea recursurilor în interesul legii. În februarie 2007, CSM a instituit obligaţia pentru fiecare instanţă de a efectua reuniuni lunare ale judecătorilor de la fiecare grad de jurisdicţie, pentru a asigura o comunicare adecvată între practicieni la nivel local. Consiliul a elaborat, de asemenea, un mecanism central prin care realizează reuniuni periodice cu preşedinţii de secţii ai curţilor de apel, precum şi de la ICCJ. Scopul acestor reuniuni este crearea unui for în care toate instanţele care se pronunţă în ultimă instanţă (ICCJ şi curţile de apel) şi care stabilesc astfel o practică de casaţie să discute acele aspecte juridice identificate în mod frecvent ca surse de jurisprudenţă neunitară.

În cele din urmă, trebuie menţionat că realizarea unei practici unitare este îngreunată uneori de schimbările frecvente ale legislaţiei, dintre care unele sunt legate de consolidarea reformei sistemului judiciar.

- Elaborarea şi punerea în aplicare în sistemul judiciar a unei scheme de personal raţionale şi realiste, pe baza evaluării curente a necesităţilor

Situaţia resurselor umane în sistemul judiciar din România, precum şi capacitatea de gestionare la nivel central şi la nivelul instanţelor şi parchetelor, continuă să constituie o problemă pentru autorităţi. CSM şi Cabinetul Procurorului General (CPG) sunt implicate în soluţionarea acestor aspecte[5]. În prezent, raţionalizarea personalului şi restructurarea instituţiilor se află în curs de realizare.

De regulă, autorităţile judiciare trebuie să decidă, la nivel conceptual, care sunt aspectele care se încadrează în expresia generală „gestionarea instanţelor” şi în ce mod vor fi distribuite diferitele sarcini de gestionare din cadrul acestui concept între preşedinţi de instanţă/prim-procurori, directori economici, grefieri, magistraţii înşişi şi, eventual, un administrator sau manager de instanţă. De asemenea, o modernizare a strategiei de resurse umane şi funcţionarea concretă a unei scheme de personal reformate necesită un grad de flexibilitate, în privinţa gestionării carierelor magistraţilor, mai mare decât cel permis de cadrul legislativ actual.

Fenomenul detaşării magistraţilor pare problematic. Aproximativ 200 de judecători şi procurori sunt detaşaţi din posturile lor judiciare către diferite instituţii (CSM, Ministerul Justiţiei, INM, SNG etc.). În unele cazuri, posturile iniţiale ale magistraţilor detaşaţi nu sunt considerate vacante în mod formal şi, prin urmare, nu sunt completate deoarece magistraţii în cauză au dreptul să îşi păstreze postul în cadrul sistemului judiciar. Singura soluţie posibilă este de a detaşa un judecător de la altă instanţă pentru a completa în mod temporar postul rămas vacant de facto . Mai mult, legislaţia nu precizează nicio limită numerică a numărului de detaşări, iar acestea sunt foarte atractive datorită salariilor mai mari câştigate de magistraţii detaşaţi. CSM devine, totuşi, mai strict în privinţa acordării detaşărilor către magistraţi. Un alt aspect conex este modul în care autorităţile competente[6] pot modifica schema de personal a sistemului judiciar. Eliminarea unui post din schema de personal este permisă numai dacă postul în cauză este vacant. În consecinţă, guvernul nu a putut reduce numărul de posturi dintr-o instanţă care avea toate posturile din schemă ocupate, chiar dacă volumul de activitate al instanţei respective făcea inutilă majoritatea posturilor respective.

Proiectul de concluzii ale unui studiu privind activitatea instanţelor mici, în curs de analiză la CSM şi la Ministerul Justiţiei, confirmă că multe dintre instanţele mici necesită o raţionalizare a schemei de personal (iar unele dintre ele - chiar oprirea activităţii); aşadar, reorganizarea resurselor umane pentru o mai bună corelare a volumului de muncă efectiv al fiecărei instanţe necesită o combinaţie echilibrată de iniţiative administrative şi legislative, care încă nu s-a materializat (CSM s-a opus unui proiect legislativ elaborat recent de Ministerul Justiţiei, în care acesta viza o procedură excepţională de transfer în cazurile de reorganizare a instanţelor sau parchetelor).

O altă soluţie avută în vedere de CSM în cadrul unei strategii de resurse umane pe termen mai lung este aceea de a coborî nivelul standardelor de admitere pentru magistraţi, ca soluţie temporară până la completarea posturilor vacante. Ca urmare a reformelor legislative din 2004 şi 2005, magistratura din România înseamnă posturi pe viaţă şi un volum considerabil de reguli privind protecţia carierei. Este posibil ca magistraţii recrutaţi pe baza unui nivel de standarde mai scăzut să se dovedească a fi greu de eliminat în situaţia în care, ulterior, se constată că sunt incapabili să facă faţă cerinţelor sistemului.

- Elaborarea şi punerea în aplicare a unui plan de reorganizare a Ministerului Public care să remedieze deficienţele manageriale şi problemele de resurse umane existente

A fost elaborat planul de reorganizare a Ministerului Public, care se află în prezent în faza de punere în aplicare. Cu toate acestea, procesul este îngreunat de lipsa unei scheme de personal eficiente pentru sistemul judiciar.

Planul de reorganizare a Ministerului Public a fost elaborat pe baza analizei rapoartelor de activitate din 2005 şi 2006 ale Ministerului Public.

La data de 2 octombrie 2006, a fost numit noul Procuror General al României de către Preşedintele României, la propunerea ministrului justiţiei, cu avizul CSM.

Principalele deficienţe privesc gestionarea defectuoasă şi o distribuţie inechitabilă şi ineficientă a procurorilor în structurile Ministerului Public, cu privire la numărul de dosare care revine fiecărui procuror.

Astfel, planul este împărţit în următoarele cinci etape: (1) Restructurarea Parchetului de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (PICCJ); (2) Elaborarea şi aprobarea noului Regulament de Ordine Interioară al Ministerului Public; (3) Redistribuirea posturilor de procuror; (4) Ocuparea posturilor de conducere vacante; (5) Ocuparea posturilor de procuror vacante la unităţile de parchet.

Primele două etape au fost deja încheiate.

A treia etapă este în curs de realizare şi termenul limită este sfârşitul anului 2007: majoritatea cazurilor este tratată de parchetele de pe lângă curţile competente în primă instanţă. În consecinţă, schema de personal trebuie să fie reorganizată în sensul unor transferuri de posturi de la structurile ierarhic superioare din cadrul parchetului la cele ierarhic inferioare. Întrucât posturile redundante nu pot fi, în prezent, redistribuite în cazul în care sunt ocupate, reorganizarea va presupune o anumită perioadă de timp.

A patra etapă este în curs de desfăşurare şi reprezintă o „măsură permanentă”. În toamna anului 2006, au avut loc concursuri generale pentru posturi de conducere şi s-au ocupat 17 posturi de conducere în cadrul parchetelor. Între ianuarie şi martie 2007 încă cinci posturi de conducere au fost ocupate în cadrul Parchetului de pe lângă Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie. Sunt programate concursuri viitoare pentru posturi de conducere în primăvara şi toamna anului 2007.

A cincea etapă este şi ea în curs de desfăşurare şi reprezintă, de asemenea, o „măsură permanentă”. Modalitatea de recrutare obişnuită a procurorilor nu permite ca posturile vacante să fie ocupate, deoarece INM eliberează diplome de absolvire numai pentru 180 de candidaţi pe an, dintre care numai 40% devin procurori.

- Monitorizarea efectelor pe care modificările recent adoptate aduse Codurilor de procedură civilă şi penală le au asupra sistemului judiciar, astfel încât orice măsuri corective necesare să poată fi incorporate în noile coduri

Legea nr. 459/2006 de modificare a Codului de procedură civilă a fost adoptată în decembrie 2006 şi a intrat în vigoare în ianuarie 2007. Principale modificări se referă la: (a) transferul competenţei de soluţionare a cererilor de recuzare inadmisibile la instanţa în faţa căreia au fost formulate şi (b) simplificarea procedurilor de executare silită.

Ministerul Justiţiei a monitorizat efectele acestor modificări prin solicitarea evaluării instanţelor în cauză şi prin centralizarea sugestiilor spontane transmise de judecători. Întrucât a trecut numai o perioadă scurtă de timp de la intrarea în vigoare a acesteia, instanţele au făcut trimitere, în general, la efectele potenţiale ale legii.

Legea nr. 356/2006 de modificare a Codului de procedură penală a fost adoptată în iulie 2006 şi a intrat în vigoare la 9 septembrie 2006. I s-au adus ulterior modificări prin Ordonanţa de Urgenţă a Guvernului (OUG) nr. 60/2006. Principalele modificări aduse sunt: (a) consolidarea măsurilor de înlocuire a măsurii arestării preventive, (b) limitarea motivelor de recuzare a judecătorilor, (c) eliminarea acţiunii directe pentru infracţiuni mai puţin grave susceptibile să antreneze punerea în mişcare a acţiunii penale ca urmare a înaintării unei plângeri de către partea vătămată (în prezent, aceste cauze trebuie mai întâi cercetate de un procuror şi adeseori partea vătămată îşi retrage plângerea) şi (d) limitarea posibilităţii instanţei de a restitui cauza la procuror pentru completarea urmăririi penale.

Ministerul Justiţiei a monitorizat efectele modificărilor prin centralizarea părerilor judecătorilor în cauză, care au întocmit o listă de sugestii pentru noul Cod de procedură penală. CSM şi-a adus, la rândul său, contribuţia. Cu toate acestea, contribuţiile menţionate nu au fost încă luate în considerare. Unele dintre motivele de îngrijorare se referă la posibilitatea ca procurorii să intercepteze corespondenţa şi să înregistreze convorbirile telefonice pentru o perioadă de până la 48 de ore, fără o autorizare din partea unui judecător, sau la încălcarea gravă a relaţiei avocat-client prin interceptarea convorbirilor telefonice.

Reforma legislaţiei penale a fost ameninţată de decizia din martie 2007 a comisiei juridice a Senatului de a supune votului plenului Codul penal adoptat în 2004 şi suspendat în 2005, din cauza incompatibilităţii sale cu normele de procedură şi a altor incoerenţe importante identificate de practicienii în domeniu. În cazul în care ar fi intrat în vigoare, Codul din 2004 ar fi creat dificultăţi importante pentru instanţele penale şi parchete şi ar fi riscat să compromită grav funcţionarea întregului sistem de justiţie penală. Plenul Senatului a decis, către sfârşitul lunii martie, să retrimită Codul penal din 2004 la comisia juridică pentru examinări suplimentare. Acest lucru permite existenţa unei dezbateri în privinţa noii propuneri de Cod penal şi de Cod de procedură penală. România estimează că până în toamna anului 2007 va avea loc o dezbatere publică pe această temă.

- Raportarea şi monitorizarea progresului realizat în ceea ce priveşte adoptarea noilor coduri, inclusiv consultări adecvate şi efectele adoptării codurilor asupra sistemului judiciar

Situaţia este extrem de diferită pentru cele două noi coduri de procedură. Procesul este în curs de desfăşurare şi într-o fază destul de avansată pentru Codul de procedură civilă, dar se află într-o fază incipientă pentru celălalt cod, deşi s-au înregistrat progrese. Compunerea comisiei de elaborare a noului Cod de procedură penală a fost finalizată şi aprobată prin Ordinul nr. 1251/C al Ministrului Justiţiei din 17 mai 2007.

Noul Cod de procedură civilă

Comisia de elaborare a noului Cod de procedură civilă a fost stabilită în 2006[7]. Comisia a elaborat circa 250 de articole (din 7-800 în total) privind judecata în primă instanţă. A fost convenită structura codului.

România consideră că lucrările vor fi finalizate până la sfârşitul lunii decembrie 2007. După aprobarea textului de către Guvern, care ar trebui să urmeze unei dezbateri publice, textul va fi trimis Parlamentului. Adoptarea este prevăzută pentru vara anului 2008 şi va fi avută în vedere o perioadă de vacatio legis de cel puţin 6 luni.

În ceea ce priveşte noua competenţă a instanţelor judecătoreşti, se au în vedere următoarele: (1) curţile de primă instanţă vor avea o competenţă limitată; (2) tribunalele vor avea o competenţă mixtă, deoarece vor avea competenţă în primă instanţă în anumite materii specifice şi vor avea competenţă de instanţă de apel pentru apelurile introduse împotriva hotărârilor pronunţate de instanţe ierarhic inferioare; (3) curţile de apel se vor pronunţa cu privire la apelurile introduse împotriva hotărârilor date de tribunale şi vor judeca în primă instanţă plângerile de natură administrativă; (4) ICCJ se va pronunţa numai în cererile de recurs introduse împotriva unei hotărâri date de o instanţă la al doilea grad de jurisdicţie. În acest sens, ICCJ va deveni o adevărată Curte de Casaţie, care se va pronunţa numai asupra problemelor de drept. Se au în vedere criterii mai stricte de admisibilitate a cauzelor în faţa ICCJ, pentru a evita supraîncărcarea acestei instanţe. România se aşteaptă ca Înalta Curte, în calitate de unică instanţă naţională competentă, să pronunţe hotărâri definitive cu privire la probleme de drept, să conducă jurisprudenţa şi să contribuie substanţial la unificarea practicii.

Comisia de elaborare a noului Cod de procedură civilă analizează o soluţie la problema utilizării excepţiilor de neconstituţionalitate ca mod de tergiversare a procedurilor[8]. Soluţia pentru care s-a optat este ca atunci când părţile introduc o întrebare privind constituţionalitatea unei legi, care este relevantă în cauza lor, întrebarea să fie trimisă Curţii Constituţionale, însă fără a întrerupe procesul în curs. În cazul în care legea este declarată ca fiind neconstituţională, partea în cauză va introduce o cerere de recurs sau de revizuire.

Noul Cod de procedură penală

Comisia de elaborare a noului Cod de procedură penală şi-a început activitatea în ianuarie 2007.

În prezent, membrii Comisiei[9] lucrează la structura noului Cod. Aceştia au elaborat unele proiecte provizorii ale documentului, însă versiunea finală nu este încă terminată.

Noul cod se va baza, în principal, pe procedura contradictorie. Pentru infracţiuni grave şi cu un grad moderat de gravitate este obligatorie urmărirea penală, pe când în cazul infracţiunilor mai puţin grave procurorul dispune de putere discreţionară în a hotărî dacă iniţiază sau nu o acţiune în justiţie.

Până în prezent, Comisia nu a luat legătura cu cealaltă Comisie de elaborare, pentru a putea rezolva rapid eventualele poziţii divergente cu privire la principii comune, cum ar fi excepţiile de neconstituţionalitate.

- Consolidarea capacităţii Consiliului Superior al Magistraturii de a-şi îndeplini principalele atribuţii, precum şi responsabilizarea acestuia. În special, abordarea posibilelor conflicte de interese şi a comportamentelor contrare eticii ale membrilor individuali ai Consiliului. Recrutarea de inspectori judiciari care să beneficieze de o mai bună reprezentare la nivel regional, în conformitate cu noile criterii obiective adoptate

CSM dispune acum pe deplin de capacitatea administrativă de a exercita atribuţiile pe care i le conferă legea. Consiliul îşi desfăşoară activitatea într-o manieră coerentă în toate domeniile sale de competenţă şi foloseşte un sistem de grupuri de lucru, aflate sub coordonarea unui membru permanent al Consiliului, pentru monitorizarea şi punerea în aplicarea a activităţilor în fiecare dintre domeniile respective. Noua echipă de conducere a CSM, aleasă în ianuarie 2007, s-a angajat pe calea unei relaţii funcţionale cu Ministerul Justiţiei şi alte autorităţi de stat, precum şi în sensul unei implicări mai mari a CSM în acele dezbateri legislative care privesc sistemul judiciar.

Răspunderea şi moralitatea Consiliului şi a membrilor săi individuali continuă să constituie motive de îngrijorare. Acelaşi lucru este valabil şi cu privire la potenţialele conflicte de interese ale membrilor CSM. Legea permite actualilor membri ai Consiliului să aleagă între un post permanent ca membru al Consiliului şi exercitarea funcţiei de membru al Consiliului simultan cu exercitarea unei funcţii de conducere în cadrul unei instanţe sau în cadrul unui parchet[10]. În plus, cu privire la chestiuni cum ar fi moralitatea membrilor individuali sau potenţialele conflicte de interese, Consiliul a adoptat în mod constant o abordare formalistă, conform căreia nu poate exista o prezumţie de lipsă de integritate a membrilor CSM, afirmaţiile cu privire la comportamentul contrar eticii trebuind să fie tratate de la caz la caz.

În ceea ce priveşte recrutarea inspectorilor judiciari, Consiliul a folosit o procedură bine definită şi obiectivă în toate selecţiile recente. CSM a luat în considerare reprezentarea geografică pentru inspectorii nou recrutaţi şi a pus capăt monopolului deţinut până de curând de magistraţii din instanţele/parchetele din Bucureşti.

3.2.2. Obiectivul specific nr. 2: Instituirea, după cum a fost prevăzut, a unei agenţii de integritate cu competenţe de verificare a averii, a incompatibilităţilor şi a potenţialelor conflicte de interese, care să emită hotărâri cu caracter obligatoriu pe baza cărora să se poată aplica sancţiuni disuasive

Legea privind Agenţia Naţională de Integritate, modificată prin ordonanţă de urgenţă a guvernului, conferă Agenţiei competenţe de verificare a averii, a incompatibilităţilor şi a potenţialelor conflicte de interese, cu privire la un număr mare de înalţi funcţionari publici şi reprezentanţi aleşi. Legea prevede, de asemenea, emiterea de hotărâri cu caracter obligatoriu, pe baza cărora pot fi aplicate sancţiuni disuasive. Se estimează că până în luna octombrie 2007 Agenţia va deveni operaţională.

Motivele de îngrijorare, din punct de vedere juridic, cu privire la independenţa Agenţiei şi la eficienţa atribuţiilor sale de anchetă şi de aplicare a unor sancţiuni disuasive sunt numai parţial abordate prin modificările impuse de ordonanţa de urgenţă a Guvernului. Această ordonanţă rămâne în vigoare numai până la data la care este confirmată sau modificată de către Parlament.

România a înregistrat un progres substanţial în atingerea acestui obiectiv specific. Este, însă, prea devreme pentru a evalua eficacitatea Agenţiei în îndeplinirea obiectivelor sale, acest lucru putând fi făcut numai după înfiinţarea Agenţiei şi realizarea de către aceasta a unei activităţi.

Evaluare detaliată

- Adoptarea unei legislaţii care să instituie o agenţie de integritate eficace şi independentă, cu atribuţii de verificare a averii, a incompatibilităţilor şi a potenţialelor conflicte de interese, care să emită hotărâri cu caracter obligatoriu pe baza cărora să se poată aplica sancţiuni disuasive

Ministerul Justiţiei a elaborat proiectul de lege privind înfiinţarea Agenţiei Naţionale de Integritate (ANI), cu competenţa de a verifica averea, incompatibilităţile şi potenţialele conflicte de interese.

Proiectul de lege a fost aprobat de Guvern în iulie 2006 şi a fost adoptat în cele din urmă de Senatul României în mai 2007[11].

În conformitate cu această lege, preşedintele şi vicepreşedinţii Agenţiei sunt numiţi de Senat, la propunerea Consiliului Naţional de Integritate, pentru un mandat de patru ani, în urma susţinerii unui concurs/examen[12]. La propunerea Consiliului Naţional de Integritate, preşedintele şi vicepreşedinţii sunt, de asemenea, destituiţi din funcţie de către Senat.

ANI conduce activităţi de verificare a averii, a conflictelor de interese şi a incompatibilităţilor[13].

Legea prevede efectuarea anuală a unui audit extern independent, finanţat din bugetul propriu. Toţi demnitarii şi funcţionarii publici de la nivel naţional şi central au obligaţia declarării averii şi a intereselor[14].

Inspectorul de integritate procedează la efectuarea controlului averii, conflictelor de interese sau incompatibilităţilor, din oficiu sau la cererea unei părţi interesate, în conformitate cu dispoziţiile legale. Începerea procedurii de verificare este adusă la cunoştinţa persoanei care face obiectul verificării, care are dreptul să fie asistată sau reprezentată de un avocat.

În scopul protecţiei demnitarilor şi funcţionarilor publici împotriva acţiunilor abuzive, legea prevede o pedeapsă cu închisoarea împotriva persoanelor care fac afirmaţii sau declaraţii false.

Inspectorul de integritate sesizează instanţa în cazul în care, pe baza dovezilor disponibile, există o diferenţă vădită între averea deţinută şi cea declarată care nu poate fi justificată în mod rezonabil[15]. În acest caz, instanţa poate dispune confiscarea unei părţi a averii sau a unui anumit bun. În cazul în care instanţa, printr-o hotărâre definitivă şi irevocabilă, constată că averea a fost dobândită în mod ilegal şi dispune măsura confiscării, legea prevede sancţiunea destituirii din funcţie şi interdicţia de a mai exercita o funcţie sau o demnitate publică pe o perioada de până la 3 ani de la data eliberării sau destituirii din funcţia sau demnitatea publică respectivă, cu excepţia persoanelor care au fost alese într-o funcţie. Hotărârea definitivă şi irevocabilă care constată existenţa unui conflict de interese este înaintată comisiilor de disciplină sau, după caz, autorităţilor, în scopul sancţionării disciplinare a persoanei în cauză sau în scopul destituirii din funcţie.

Au fost exprimate mai multe motive de îngrijorare cu privire la varianta finală a ANI, în special următoarele:

- Iniţial, scopul proiectului a fost înfiinţarea unei agenţii capabile să efectueze verificări şi să acţioneze într-o zonă neacoperită de nici o altă instituţie din România – averea care nu poate fi justificată prin veniturile persoanei verificate. Cu toate acestea, în forma adoptată se păstrează conceptul de avere „ilicită” în loc de avere „nejustificată”. Averea „ilicită” poate fi confiscată, dar trebuie să fie dovedită în prealabil ca provenind dintr-o acţiune ilegală/ilicită. Totuşi, această zonă, pe de o parte, este deja acoperită de procurori/poliţie (pentru infracţiuni) şi de către autorităţile fiscale, poliţie etc. (contravenţii, drept civil) şi, pe de altă parte, este posibil să existe un număr considerabil de cazuri în care, deşi averea depăşeşte în mod nejustificat veniturile, nu se poate dovedi existenţa actelor „ilegale”.

- Procentajul care defineşte „diferenţa vădită” între averea deţinută şi cea declarată, pe baza căruia inspectorul de integritate trebuie să sesizeze instanţa (cel puţin 10%, dar nu mai puţin de echivalentul în lei a 20 000 de euro[16]) pare foarte ridicat comparativ cu procentajul de 2% propus iniţial.

În ceea ce priveşte anumite aspecte legate de aceste două puncte, OUG nr. 49/01/06/2007, intrată în vigoare în iunie 2007, aduce unele schimbări pozitive. În special, se înlocuieşte averea „ilicită” cu averea „nejustificată”. Permite, de asemenea, începerea unei anchete atunci când este descoperită o diferenţă de 10 000 de euro între avere şi venit.

Totuşi, această OUG mai trebuie încă să fie confirmată de Parlament pentru a rămâne în vigoare într-un mod durabil[17].

Funcţionarea efectivă a Agenţiei urmează să fie evaluată.

- Înfiinţarea unei Agenţii Naţionale de Integritate, asigurarea faptului că dispune de suficiente resurse umane şi financiare pentru a-şi îndeplini atribuţiile

Această parte a obiectivelor specifice nu poate fi evaluată înainte de punerea în aplicare efectivă a ANI nou înfiinţate.

3.2.3. Obiectivul specific nr. 3: Pe baza progreselor înregistrate până în prezent, continuarea realizării unor anchete profesionale şi imparţiale în cazul sesizărilor de corupţie la nivel înalt

S-a înregistrat un progres constant în urmărirea penală a cazurilor de corupţie la nivel înalt. Au fost stabilite servicii specializate ale parchetului anticorupţie (Direcţia Naţională Anticorupţie - DNA) pe întreg teritoriul ţării, iar aceste servicii au obţinut rezultate pozitive privind anchetele şi punerea sub acuzare în cazurile de corupţie la nivel înalt. Printre acestea se numără cazuri importante de punere sub acuzare a unor persoane publice cunoscute şi influente. Totuşi, rigurozitatea urmăririi penale nu este reflectată în hotărârile judecătoreşti. Datele puse la dispoziţie cu privire la sentinţele pronunţate indică faptul că, în medie, sancţiunile nu sunt disuasive şi că există un număr mare de suspendări ale acestor sancţiuni în cazuri de corupţie la nivel înalt. Motivul acestor suspendări, inclusiv dacă acestea sunt cunoscute de membrii sistemului judiciar, precum şi atitudinile acestora faţă de sancţiunile disuasive în cazurile de corupţie la nivel înalt, necesită o clarificare. Acest fapt subminează progresele recente cu privire la anchete şi afectează negativ percepţia publică faţă de voinţa politică de a elimina corupţia. În plus, o serie de evenimente recente ar putea avea un efect negativ asupra luptei împotriva corupţiei. Acestea includ dezincriminarea fraudei bancare, intenţia Parlamentului de a scurta durata maximă a anchetelor penale şi cererea de demitere a unui înalt funcţionar din cadrul DNA.

În ansamblu, progresul înregistrat în domeniul tratamentului judiciar al corupţiei la nivel înalt este încă insuficient.

Evaluare detaliată

- Continuarea seriei de anchete profesioniste şi imparţiale în cazuri de corupţie la nivel înalt. Asigurarea stabilităţii juridice şi instituţionale a cadrului anticorupţie, în special prin menţinerea procedurii actuale de numire şi revocare a Procurorului General al României, a procurorului şef al Direcţiei Naţionale Anticorupţie şi a titularilor altor posturi de conducere din cadrul Parchetului General

În martie 2006, Parlamentul României a ratificat Legea nr. 54/06 care a reatribuit „Departamentului Naţional Anticorupţie” competenţa de a ancheta toate cazurile de corupţie la nivel înalt. Această structură este denumită în prezent Direcţia Naţională Anticorupţie (DNA) şi este înfiinţată ca persoană juridică în cadrul Parchetului de pe lângă ICCJ. Procurorul general al Parchetului de pe lângă ICCJ conduce DNA prin intermediul procurorului şef al acestei direcţii. DNA dispune de propriul său buget şi de efective proprii de personal.

DNA a continuat să îşi asume angajamentele privind urmărirea penală a cazurilor de corupţie la nivel înalt şi să îşi demonstreze capacitatea de a le pune în practică. Numărul şi profilul noilor anchete iniţiate de DNA în această perioadă au contribuit la obţinerea unor rezultate pozitive în domeniul anchetelor imparţiale în cazuri de corupţie la nivel înalt.

Termenele în care DNA conduce şi încheie anchetele pe care le desfăşoară continuă să ilustreze un înalt nivel de profesionalism al echipelor multidisciplinare de anchetă din cadrul direcţiei. Din septembrie 2006, au fost formulate 84 de noi puneri sub acuzare privind 195 de inculpaţi. În aceeaşi perioadă, instanţele au pronunţat 47 de condamnări nedefinitive în procese de corupţie, precum şi 33 de condamnări definitive. Trei cazuri au fost finalizate cu achitarea inculpaţilor.

Cu toate acestea, eforturile depuse şi rezultatele obţinute de DNA în urmărirea penală a cazurilor de corupţie la nivel înalt nu sunt susţinute de rezultate similare în cadrul sistemului judiciar. Există o serie de elemente în practica instanţelor care indică fie o sensibilizare insuficientă faţă de fenomenului de corupţie, fie o lipsă de pregătire/cunoştinţe.

În primul rând, pedepsele aplicate de instanţe în cazurile de corupţie nu au un efect disuasiv şi nu îşi îndeplinesc funcţia preventivă. În contextul în care durata medie a pedepsei pentru infracţiunile de corupţie este de la 1 până la 2 ani de închisoare, iar executarea pedepsei este suspendată condiţionat pentru marea majoritate a condamnărilor, instanţele nu reuşesc să demonstreze că înţeleg rolul lor esenţial în eforturile de combatere a corupţiei în România.

În al doilea rând, în toate cazurile grave de corupţie anchetate de DNA şi aduse în faţa instanţelor în ultima jumătate de an, instanţele au suspendat procedurile şi au înaintat cazurile Curţii Constituţionale pentru ca aceasta să se pronunţe cu privire la diversele sesizări privind neconstituţionalitatea, introduse de apărare. Deşi acest lucru este corect din punct de vedere procedural, se pot naşte semne de întrebare cu privire la tendinţa instanţelor de a trimite cauzele către un grad de jurisdicţie mai mare în loc să le rezolve la un grad de jurisdicţie mai mic. Prin urmare, procesele a doi foşti politicieni de rang înalt, care au fost considerate la vremea respectivă un semnal convingător al angajamentelor asumate cu privire la anchetarea corupţiei la nivel înalt în România, sunt în prezent suspendate pe perioada desfăşurării unei proceduri de verificare a constituţionalităţii, care poate dura mai bine de un an.

În ceea ce priveşte procedurile de numire şi revocare, plecarea sau înlocuirea înainte de termen a funcţionarilor care ocupă poziţii-cheie în procesul de reformă poate să dăuneze continuităţii acestui proces. Cât despre procedura de numire şi revocare a Procurorului General şi a procurorului şef al DNA, decizia comisiei juridice din Senat de a activa o mai veche propunere aflată la Senat din 2006 a fost respinsă de plenul Senatului la sfârşitul lui martie 2007. Rămâne de văzut dacă intenţia de a modifica procedura de numire este abandonată definitiv. În această privinţă, numărul schimbărilor de personal din ultimele luni oferă motive de îngrijorare, ca de exemplu plecarea unor personalităţi din DGA şi propunerea de revocare a conducerii DNA şi INM[18]. În plus, mai mulţi înalţi funcţionari din Ministerul Justiţiei au demisionat.

Pe de altă parte, potenţialele modificări ale Codului de procedură, care se discută în prezent în Parlament, reprezintă un alt motiv de îngrijorare legat de lupta împotriva corupţiei. Aceste modificări ar putea avea un impact negativ considerabil asupra luptei împotriva corupţiei, în special în ceea ce priveşte următoarele trei aspecte: (1) în pofida preocupărilor exprimate, eliminarea posibilităţii ca procurorul public să autorizeze în cazuri urgente interceptarea provizorie motivată în mod corespunzător, chiar dacă este necesară autorizaţia judecătorului - în toate cazurile - în următoarele 48 de ore; (2) limitarea anchetei la o perioadă de cel mult şase luni; (3) limitarea interceptărilor convorbirilor telefonice la cel mult 120 de zile. Aceste modificări ar limita considerabil capacitatea anchetatorilor de a aduna probe, în special atunci când se confruntă cu grupuri criminale bine organizate sau cu reprezentanţi influenţi ai guvernului, puternic implicaţi în cazuri de corupţie.

În cele din urmă, o nouă lege a fost votată la sfârşitul lui martie 2007[19] care dezincriminează anumite aspecte ale fraudei bancare care erau anterior de competenţa DNA[20] şi care pune la încercare stabilitatea legală a cadrului anticorupţie. Dacă legea se aplică retroactiv, aşa cum pare a fi cazul, dezincriminarea s-ar aplica funcţionarilor băncilor care au primit mită pentru acordarea unor împrumuturi contestabile şi nelegitime. Acest lucru ar avea drept consecinţă abandonarea de către DNA a numeroase cazuri aflate în cercetare[21].

3.2.4. Obiectivul specific nr. 4: Adoptarea unor măsuri suplimentare de prevenire şi de luptă împotriva corupţiei, în special în administraţia locală

România a înregistrat progrese în ceea ce priveşte proiectele reprezentative de sensibilizare a publicului cu privire la corupţie, precum linia „verde” anticorupţie care cunoaşte un mare succes şi Centrul Naţional pentru Integritate, un organism public independent de consultanţă în materie de corupţie, organizat în cooperare cu societatea civilă. În plus, România a organizat o serie de campanii de sensibilizare cu privire la fenomenul de corupţie destinate publicului larg, magistraţilor şi persoanelor cu funcţii publice din diferite sectoare de activitate. Direcţia Generală Anticorupţie din cadrul Ministerului Internelor şi Reformei Administrative (DGA) a întreprins o serie de măsuri proactive, precum testele de integritate şi inspecţiile. Au fost organizate programe de formare pentru persoanele cu funcţii publice şi au fost instituite măsuri de prevenire în domenii precum sănătatea şi educaţia. Cu toate acestea, nu există o strategie detaliată locală împotriva corupţiei, bazată pe evaluarea riscurilor, care să vizeze sectoarele cele mai vulnerabile şi administraţia locală. Nu s-a raportat difuzarea şi extinderea activităţilor-pilot care au înregistrat succese. În plus, există încă motive de îngrijorare cu privire la continuarea sprijinului politic acordat proiectelor importante de mare anvergură, precum Centrul Naţional pentru Integritate.

În ansamblu, s-au înregistrat unele progrese în raport cu acest obiectiv specific.

Evaluare detaliată

- Evaluarea rezultatelor campaniilor de sensibilizare recent încheiate şi, dacă este necesar, propunerea unor activităţi suplimentare care să vizeze sectoarele cu risc mare de corupţie

O serie de campanii anticorupţie a fost iniţiată în 2006 şi continuată în 2007. Campaniile de sensibilizare şi informare conduse de DGA au oferit rezultate concrete. În perioada septembrie 2006 - martie 2007, linia verde (TELVERDE) a DGA a înregistrat 6 237 de apeluri şi mesaje vocale. Tot în această perioadă, DGA a înaintat 142 de anchete penale către DNA care, la rândul său, a formulat acuzaţii în 17 cazuri provenite de la unitatea respectivă. Ministerul Justiţiei a lansat o altă campanie de sensibilizare, vizând atât beneficiarii sistemului juridic, cât şi magistraţii („nu corupe şi nu te lăsa corupt”). Campania se află în desfăşurare, însă nu au fost măsurate până acum efectele sale asupra niciunui grup ţintă.

- Raportarea cu privire la utilizarea măsurilor de reducere a oportunităţilor de corupţie şi de sporire a transparenţei administraţiei locale, precum şi cu privire la sancţiunile aplicate persoanelor cu funcţii publice, în special acelora din cadrul administraţiei locale

În ceea ce priveşte utilizarea măsurilor de reducere a oportunităţilor de corupţie şi de sporire a transparenţei administraţiei locale, Agenţia Naţională a Funcţionarilor Publici (ANFP) beneficiază de un important proiect de înfrăţire PHARE, lansat în decembrie 2006, care va sprijini agenţia în procesul de redefinire a politicilor în materie de resurse umane şi a practicilor interne. Unul dintre principalele obiective ale acestui proiect este de a spori transparenţa şi integritatea activităţii funcţionarilor publici din serviciul public.

La sfârşitul lui ianuarie 2007, DGA a prezentat un raport privind măsurile utilizate de această structură în prevenirea şi combaterea corupţiei în cadrul Ministerului de Interne şi al serviciilor sale. Numai pentru poliţia de frontieră, vizată cu prioritate de DGA în 2006, aceasta a recurs la peste 6 000 de teste de integritate, operaţiuni sub acoperire şi inspecţii neanunţate, ceea ce a avut drept consecinţă raportarea de tentative de corupţie de către cel mai mare număr de ofiţeri din rândurile poliţiei de frontieră (cu 60% mai mult decât în 2005). Au fost înregistrate 67 de cazuri de tentative de mituire raportate de ofiţerii poliţiei de frontieră către DGA, cea mai mare sumă de bani oferită ca mită şi refuzată de un ofiţer fiind de 5 000 de euro (un caz de contrabandă cu ţigări la frontiera României cu Ucraina).

De asemenea, DGA s-a angajat într-o campanie preventivă coerentă, atât prin activităţi realizate în colaborare cu personalul Ministerului de Interne, cât şi în parteneriat cu societatea civilă, încercând să implice diverse segmente ale publicului larg (precum organizaţiile de studenţi) în eforturile instituţiilor publice de a-şi reforma administraţia şi personalul.

În ceea ce priveşte fraudele care implică fonduri UE, Departamentul pentru Lupta Antifraudă (DLAF) a raportat 13 noi cazuri începute în ianuarie 2007. Numărul total de cazuri anchetate de DLAF între 1 septembrie 2006 şi 15 martie 2007 este de 84, 63 de cazuri fiind deschise în perioada de referinţă. 22 de dosare au fost trimise la DNA pe baza acordului de cooperare între cele două instituţii şi 17 dosare au fost înaintate către parchete.

Rezultatele concrete ale măsurilor preventive adoptate de instituţiile publice sunt greu de evaluat în absenţa unor instrumente analitice integrate în campaniile de sensibilizare/informare desfăşurate până în prezent. O campanie anticorupţie de amploare, finanţată printr-un proiect PHARE 2004, dotată cu toate elementele conceptuale pentru a oferi o imagine clară a stadiului în care se află acţiunile de prevenire şi combatere a corupţiei întreprinse de administraţia centrală şi locală, se află doar într-o fază incipientă şi se va desfăşura pe întreaga durată a anului 2007.

Dintre toate instituţiile centrale sau locale, DGA din cadrul Ministerului Administraţiei şi Internelor se evidenţiază ca fiind structura centrală anticorupţie.

4. ACţIUNI VIITOARE ÎN CADRUL MECANISMULUI DE COOPERARE şI VERIFICARE

În ceea ce priveşte reforma judiciară şi lupta împotriva corupţiei, România trebuie să îşi continue eforturile de a atinge obiectivele specifice şi, în special,

- să finalizeze adoptarea noului Cod de procedură civilă, să continue procesul de adoptare a noului Cod de procedură penală şi să consolideze noul Cod penal;

- să rezolve problemele legate de personal şi organizaţionale cu care sistemul judiciar din România se confruntă în prezent şi să utilizeze rezultatele studiilor şi proiectelor-pilot în vederea stabilirii unor indicatori de performanţă pentru sistemul judiciar;

- să demonstreze eficacitatea Agenţiei Naţionale de Integritate;

- să asigure stabilitatea juridică şi instituţională a cadrului anticorupţie, inclusiv a instituţiilor-cheie precum DNA, şi să promoveze decizii disuasive în cazurile de corupţie la nivel înalt. Trebuie întreprinse măsuri disuasive mai severe, precum înăsprirea condiţiilor legale de aplicare a suspendării condiţionate a executării pedepsei, şi trebuie organizate măsuri de formare judiciară corespunzătoare;

- să stabilească o strategie anticorupţie coerentă la nivel naţional care să vizeze cele mai vulnerabile sectoare şi administraţia locală şi să monitorizeze punerea în aplicare a acesteia;

- în vederea atingerii obiectivelor menţionate anterior, să urmărească întărirea capacităţii sistemului judiciar la toate nivelurile, inclusiv a profesionalismului, independenţei, resurselor şi competenţelor acestuia.

Mecanismul de cooperare şi verificare va fi utilizat în continuare pentru monitorizarea progreselor înregistrate de România. Pentru a facilita cooperarea şi verificarea, ar fi utilă pregătirea, până în octombrie 2007, a unui plan de acţiune de către autorităţile din România, cu etape bine stabilite, care să arate modul în care România intenţionează să atingă obiectivele specifice. Acest plan trebuie să se bazeze pe o strategie coerentă de combatere a corupţiei la toate nivelurile şi pe un plan credibil de consolidare a profesionalismului, independenţei, competenţelor şi resurselor sistemului judiciar. Este important ca autorităţile române să promoveze un dialog deschis cu cetăţenii români prin consolidarea transparenţei reformelor întreprinse în cadrul mecanismului de cooperare şi verificare, inclusiv în ceea ce priveşte corupţia. Este esenţială existenţa unei voinţe politice constante de reformare a sistemului judiciar şi de luptă împotriva corupţiei.

4.1. Sprijin

România va primi sprijin pentru eforturile sale de reformă a sistemului judiciar şi de combatere a corupţiei. Acest sprijin va include concentrarea şi orientarea finanţării CE existente în cadrul diferitelor programe disponibile pentru România asupra sprijinului în favoarea consolidării instituţionale şi a programelor de formare legate de reforma judiciară şi de lupta împotriva corupţiei.

Comisia Europeană invită celelalte statele membre să îşi intensifice asistenţa şi sprijinul practic valoros acordate României prin cooperarea cu autorităţile române în cadrul echipelor comune de anchetă în cazuri de corupţie, prin schimbul de informaţii financiare şi metodologii cu autorităţile relevante, prin detaşarea de experţi şi consilieri în cadrul ministerelor şi organismelor-cheie (precum viitoarea Agenţie Naţională de Integritate şi Consiliul Superior al Magistraturii) şi prin oferirea unei formări la nivel înalt poliţiei române, agenţilor vamali şi procurorilor în cadrul academiilor de poliţie şi de studii vamale, şcolilor de magistraţi sau institutelor naţionale de justiţie şi altor centre de excelenţă pentru serviciul public.

Importanţa primordială a principiului statului de drept pentru UE implică faptul că toţi actorii – Comisia, România şi celelalte state membre – trebuie să coopereze pentru a garanta că România realizează o reformă eficace a sistemului său judiciar şi combate criminalitatea şi corupţia la toate nivelurile. Până în octombrie 2007, Comisia va examina asistenţa oferită de statele membre, pentru a identifica lacunele şi pentru a se asigura că România primeşte o gamă completă de sprijin.

5. CONCLUZII

În primele şase luni de la aderare, România a continuat să facă progrese în ceea ce priveşte remedierea slăbiciunilor care ar putea împiedica aplicarea eficientă a legislaţiei, politicilor şi programelor europene. Este necesar mai mult timp pentru a demonstra că progresele legislative importante sunt traduse prin rezultate în domeniile-cheie. Va fi necesar să se acorde o atenţie constantă tuturor domeniilor în care sunt aplicate măsurile de acompaniere. În special, este nevoie de accelerarea eforturilor de realizare a reformei sistemului judiciar şi de luptă împotriva corupţiei. În lumina analizei cuprinse în prezentul raport, Comisia nu consideră că se justifică, în această etapă, invocarea prevederilor de salvgardare din Tratatul de aderare.

Comisia va continua să lucreze într-un parteneriat strâns cu România pentru a sprijini eforturile acesteia de atingere a obiectivelor specifice în cadrul mecanismului de cooperare şi verificare. Decizia de instituire a mecanismului de cooperare şi verificare prevede prezentarea de către Comisie a unui raport semestrial. Comisia va actualiza prezentul raport la începutul anului 2008 şi va pregăti următorul raport detaliat privind mecanismul de cooperare şi verificare la mijlocul anului 2008. Pentru a furniza informaţiile necesare elaborării raportului respectiv, România trebuie să raporteze Comisiei cu privire la viitoarele progrese realizate până la 31 martie 2008.

ANEXĂ

Stadiul actual al măsurilor de salvgardare şi dispoziţiilor tranzitorii aplicabile României

Clauza de salvgardare economică

Nu se aplică.

Clauza de salvgardare privind piaţa internă

Nu se aplică.

Clauza de salvgardare privind justiţia şi afacerile interne

Nu se aplică.

Fonduri agricole

a) Măsuri de salvgardare

Nu se aplică.

b) Dispoziţii tranzitorii

Regulamentul (CE) nr. 1423/2006 al Comisiei din 26 septembrie 2006 de stabilire a unui mecanism privind măsurile corespunzătoare în domeniul cheltuielilor agricole în ceea ce priveşte Bulgaria şi România

Siguranţa alimentelor

a) Măsuri de salvgardare

Decizia 2007/269/CE a Comisiei din 23 aprilie 2007 privind măsurile de protecţie cu privire la anemia infecţioasă ecvină în România

b) Dispoziţii tranzitorii

Decizia 2006/779/CE a Comisiei din 14 noiembrie 2006 privind măsurile tranzitorii de control al sănătăţii animale cu privire la pesta porcină clasică în România

Decizia 2006/802/CE a Comisiei din 23 noiembrie 2006 de aprobare a planurilor de eradicare a pestei porcine clasice la porcii sălbatici şi de vaccinare de urgenţă a acestor porcine şi a porcinelor din exploataţii împotriva pestei porcine clasice în România

Decizia 2006/805/CE a Comisiei din 24 noiembrie 2006 privind măsurile zoosanitare de combatere a pestei porcine clasice în anumite state membre (astfel cum a fost modificată ultima dată prin Decizia 2007/152/CE a Comisiei din 6 martie 2007)

Decizia 2007/16/CE a Comisiei din 22 decembrie 2006 de stabilire a măsurilor tranzitorii aplicabile în schimburile intracomunitare de material seminal, ovule şi embrioni de la speciile bovină, porcină, ovină, caprină şi ecvină obţinute în Bulgaria şi în România

Decizia 2007/23/CE a Comisiei din 22 decembrie 2006 de modificare a anexei VII apendicele B din Actul de aderare din 2005 în ceea ce priveşte anumite unităţi din sectoarele cărnii, laptelui şi peştelui din România

Decizia 2007/27/CE a Comisiei din 22 decembrie 2006 de adoptare a unor măsuri tranzitorii privind livrările de lapte crud unităţilor de prelucrare şi prelucrarea acestui lapte crud în România având în vedere cerinţele Regulamentelor (CE) nr. 852/2004 şi 853/2004 ale Parlamentului European şi ale Consiliului

Decizia 2007/29/CE a Comisiei din 22 decembrie 2006 de stabilire a măsurilor tranzitorii pentru anumite produse de origine animală introduse în Bulgaria şi România din ţări terţe înainte de 1 ianuarie 2007, reglementate de Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European şi al Consiliului

Decizia 2007/30/CE a Comisiei din 22 decembrie 2006 de stabilire a măsurilor tranzitorii pentru comercializarea anumitor produse de origine animală obţinute în Bulgaria şi România (modificată prin Decizia 2007/264/CE a Comisiei din 25 aprilie 2007)

Decizia 2007/228/CE a Comisiei din 11 aprilie 2007 de stabilire a măsurilor tranzitorii pentru sistemul de identificare şi de înregistrare a animalelor din speciile ovină şi caprină în România, prevăzut în Regulamentul (CE) nr. 21/2004 al Consiliului

[1] Articolele 36, 37 şi 38 din Actul de aderare.

[2] Decizia 2006/928/CE a Comisiei din 13 decembrie 2006 de stabilire a unui mecanism de cooperare şi de verificare a progresului realizat de România în vederea atingerii anumitor obiective specifice în domeniul reformei sistemului judiciar şi al luptei împotriva corupţiei (JO L 354, 14.12.2006, p. 56).

[3] Acesta este un recurs special care vizează exclusiv unificarea jurisprudenţei, deoarece nu decurge dintr-o procedură specifică. Competenţa introducerii unui astfel de recurs revine Cabinetului Procurorului General de pe lângă ICCJ şi colegiilor de conducere ale curţilor de apel.

Hotărârile pronunţate de ICCJ într-un recurs în interesul legii au caracter obligatoriu pentru toate instanţele şi jurisprudenţa stabilită poate fi modificată numai prin lege.

[4] CSM, Ministerul Justiţiei şi ICCJ continuă să lucreze la un proiect legislativ care ar introduce o nouă procedură în faţa ICCJ, acordând instanţelor ierarhic inferioare posibilitatea de a solicita o interpretare de principiu a legii, care să fie dată prin intermediul unei hotărâri preliminare a Înaltei Curţi. Cu toate acestea, noul mecanism face încă obiectul unor controverse printre practicieni şi oportunitatea lui rămâne îndoielnică.

[5] În prezent, sunt vacante 428 de posturi de judecător (din care 106 posturi de conducere) dintr-un total de 4 469 de posturi judiciare şi 604 de posturi de procuror (din care 120 de posturi de conducere) dintr-un total de 2 784 de posturi de procuror.Un program bilateral de asistenţă tehnică din Marea Britanie privind gestionarea instanţelor a iniţiat o evaluare a posibilităţilor de îmbunătăţire a gestionării instanţelor. De asemenea, un studiu referitor la volumul de activitate al instanţelor şi parchetelor a constituit baza unei iniţiative a Ministerului Justiţiei şi a CSM de raţionalizare a schemelor de personal ale instanţelor şi parchetelor cu volum de activitate mult mai mic decât media. Pe de altă parte, Cabinetul Procurorului General al Parchetului de pe lângă ICCJ a finalizat o strategie de restructurare aprobată de CSM şi adoptată de Ministerul Justiţiei în aprilie 2007, care vizează reducerea numărului de secţii ale CPG de la 9 la 4 şi adoptarea unor servicii mai flexibile şi mai moderne.În decembrie 2006, CSM a aprobat un studiu privind volumul de muncă al instanţelor, realizat pe baza datelor statistice culese în 2005 şi 2006. Raportul indică o creştere semnificativă a activităţii instanţelor în 2006, la nivelul curţilor de primă instanţă şi al tribunalelor, precum şi a volumului de muncă al fiecărui judecător, în special la nivelul tribunalelor. Acelaşi raport arată că, la nivelul curţilor de apel, volumul de activitate a continuat să scadă. România vizează luarea în considerare a principalelor constatări la momentul finalizării studiului privind volumul optim de cazuri pentru fiecare judecător.

[6] Articolele 120 şi 121 din Legea nr. 304/2004 privind organizarea judiciară.

[7] Este compusă din 21 de membri. Dintre aceştia, 11 sunt membri ai Direcţiei elaborare acte normative, studii şi documentare din cadrul Ministerului Justiţiei; unul este secretar de stat în Ministerul Justiţiei şi nouă sunt profesori, avocaţi practicanţi şi judecători. S-au primit numeroase contribuţii din partea judecătorilor de pe întreg cuprinsul ţării. Comisia s-a împărţit în grupuri de lucru care s-au concentrat pe domenii specifice din noul cod. Grupurile de lucru se întrunesc cel puţin o dată pe săptămână.

[8] În cazul invocării unei excepţii de neconstituţionalitate, instanţa este competentă să verifice numai dacă legea invocată este relevantă în cauză. Dacă acesta este cazul, instanţa transmite dosarul Curţii Constituţionale şi procesul principal este suspendat automat. Astfel, chiar şi excepţiile total nefondate pot să antreneze întârzieri importante deoarece Curtea Constituţională este supraîncărcată.

[9] Comisia, compusă iniţial din 5 membri, are în prezent 17 membri. În conformitate cu Ordinul Ministerului Justiţie din mai 2007, aceşti 17 membri sunt: un secretar de stat în Ministerul Justiţiei, trei profesori de drept, patru judecători (unul de la ICCJ, doi de la curţi de apel şi unul de la un tribunal), doi procurori (unul de la DNA şi unul de la un parchet de pe lângă o curte de apel), un avocat, un expert de la Consiliul legislativ, un asistent universitar şi patru consilieri juridici din cadrul direcţiei de acte normative a Ministerului Justiţiei. Iniţial, Comisia se întrunea de două ori pe lună, însă în prezent, conform informaţiilor raportate de România, Comisia lucrează în regim permanent şi, începând cu 23 mai, se întruneşte zilnic.

[10] 7 membri CSM au optat pentru activitate permanentă; preşedintele CSM exercită de jure o activitate permanentă pe parcursul mandatului său de un an.

[11] Legea nr. 144 din 25 mai 2007 privind înfiinţarea, organizarea şi funcţionarea Agenţiei Naţionale de Integritate, astfel cum a fost publicată în Monitorul Oficial al României, Partea I, nr. 359 din 25 mai 2007.

[12] Consiliul Naţional de Integritate este un organism fără personalitate juridică şi care nu funcţionează în mod permanent, din care fac parte reprezentanţi ai Guvernului, senatori şi deputaţi, reprezentanţi ai asociaţiilor de magistraţi şi ai reprezentanţilor aleşi din organele administraţiei locale, ai funcţionarilor publici şi ai societăţii civile. Consiliul înaintează anual Senatului un raport privind activitatea Agenţiei.

[13] În cursul anchetelor realizate, inspectorii de integritate pot dispune audierea unor martori şi efectuarea unor expertize şi pot solicita toate documentele şi informaţiile necesare pentru redactarea actului de constatare de la toate instituţiile şi organele publice implicate, precum şi de la alte entităţi de drept public şi privat.

[14] Nepublicarea declaraţiei de avere sau de interese se pedepseşte cu amenda prevăzută de lege; aceeaşi sancţiune se aplică şi în cazul în care nu se depune declaraţia sau se depune cu întârziere. Depunerea unor declaraţii false de avere sau de interese este considerată infracţiune şi se pedepseşte cu închisoarea.

[15] Prin diferenţă vădită, în sensul legii, se înţelege o diferenţă între averea existentă şi veniturile realizate ce depăşeşte 10%, dar nu mai puţin decât echivalentul în lei a 20 000 de euro. O ordonanţă de urgenţă a guvernului de modificare şi completare a Legii nr. 144/2007 privind înfiinţarea, organizarea şi funcţionarea Agenţiei Naţionale de Integritate (OUG nr. 49/01/06/2007) a modificat suma pentru care poate fi iniţiată o verificare a averii la echivalentul în lei a 10 000 de euro. România estimează că această OUG va fi validată de Parlament.

[16] Echivalentul în lei a 10 000 de euro în conformitate cu OUG.

[17] Comisia juridică a avizat OUG la data de 13 iunie, urmând ca aceasta să fie supusă aprobării finale a Parlamentului.

[18] Cu toate acestea, CSM a considerat că niciuna dintre propunerile de revocare nu este suficient motivată; prin urmare, ambele cereri sunt suspendate în aşteptarea unor probe suplimentare.

[19] Legea nr. 69/2007 din 26 martie 2007 de modificare a Legii nr. 78/2000 (Legea privind prevenirea, descoperirea şi sancţionarea faptelor de corupţie).

[20] Legea dezincriminează acordarea de împrumuturi care încalcă politicile băncii şi utilizarea de împrumuturi în alte scopuri decât cele declarate în cererea de împrumut (alte împrumuturi decât cele care implică fonduri publice). Aceste infracţiuni au fost iniţial de competenţa DNA, din cauza legăturii lor cu corupţia şi a impactului negativ al fraudei bancare asupra băncilor din România.

[21] În prezent sunt potenţial vizate 52 de cazuri şi un număr aproximativ egal de cazuri în care DNA ar înceta ancheta penală.