RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 44/36

Avizul Comitetului Economic și Social European pe tema „Anul european al sănătății mintale – pentru o muncă mai bună și o mai mare calitate a vieții” (aviz din proprie inițiativă)

2013/C 44/06

Raportor: Bernd SCHLÜTER

La 12 iulie 2012, Comitetul Economic și Social European, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, a hotărât să elaboreze un aviz din proprie inițiativă cu privire la

Anul european al sănătății mintale - pentru o muncă mai bună și o mai mare calitate a vieții.

Secțiunea pentru ocuparea forței de muncă, afaceri sociale și cetățenie, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 23 noiembrie 2012.

În cea de-a 485-a sesiune plenară, care a avut loc la 12 și 13 decembrie 2012 (ședința din 13 decembrie 2012), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 74 de voturi pentru, 1 vot împotrivă și 2abțineri.

1. Sinteză și recomandări

1.1 Sănătatea mintală reprezintă o componentă esențială a calității vieții și a bunăstării tuturor persoanelor din UE. OMS definește sănătatea mintală drept „starea de bine în care persoanele individuale își pot utiliza capacitățile, pot soluționa problemele normale ale vieții, pot munci în mod productiv și eficace și sunt în stare să contribuie cu ceva la societate” (1). Aceasta nu poate fi determinată în mod suficient pe baza unor date economice precum PIB-ul. Criza actuală a împins multe milioane de oameni în angoasă existențială, crize de sens și șomaj și a influențat riscul de sinucidere. De aceea, asigurarea stabilității psihice este de o importanță majoră pentru fericirea multor oameni, în mai mare măsură decât chestiuni financiare abstracte. La nivel individual, sănătatea psihică reprezintă premisa pentru ca individul să își realizeze potențialul său intelectual și emoțional. La nivel social, sănătatea psihică reprezintă o resursă pentru coeziunea socială, pentru o mai mare bunăstare socială, precum și pentru bunăstarea economică.

1.2 Inițiativa urmărește consolidarea sănătății mintale și sensibilizarea opiniei publice în sens cuprinzător. Pe lângă bolile mintale cronice și acute sau handicapuri, sunt incluse și problemele cu efect limitator care nu sunt considerate boli și care au eventual cauze sau efecte corporale. Tematica sănătății mintale se compune din numeroase fațete diferite, care sunt caracterizate de aspecte medicale și social-politice, dar și de situații de viață, cum ar fi mediul muncii, tinerețea, vârsta și sărăcia.

1.3 Afecțiunile pot avea diferite cauze și urmări, cum ar fi traumele, experiențele traumatice din copilărie, consumul de droguri, suprasolicitarea, șomajul, lipsa unui spațiu de locuit, excluziunea; și factorul genetic joacă un anumit rol. La fel de diferite sunt, prin urmare, și soluțiile posibile și domeniile politice relevante. Dat fiind că, deseori, aceste cauze pot fi influențate, ar trebui să li se acorde o atenție corespunzătoare în cadrul unei politici și al unei economii incluzive. Economia socială, societatea civilă și noile abordări ale antreprenoriatului social ar putea prelua un rol esențial în această privință. Profilaxia, depistarea timpurie și tratamentul bolilor psihice trebuie concepute într-un mod multidimensional (cu abordări din domeniul psihoterapeutic, medical și socioeconomic). Afecțiunile și bolile psihice trebuie tematizate mai mult în formarea profesională generală a celor din domeniul sănătății, a educatoarelor, cadrelor didactice și cadrelor de conducere. O promovare a sănătății la nivel de întreprindere, care să beneficieze de finanțare publică și o cultură a întreprinderii modernă îi poate sprijini pe cei cu afecțiuni și ar putea limita apariția unor probleme aflate în legătură cauzală cu locul de muncă.

1.4 Un rol central îl joacă consolidarea rețelelor cetățenești, familiale, de voluntariat și profesionale și participarea celor afectați și a organizațiilor acestora. Prevenirea și sensibilizarea sunt o sarcină a întregii societăți. Prin asistență ambulatorie acordată în apropierea locuinței și locuințe ce beneficiază de asistență medicală se pot evita adesea limitările libertății și terapia staționară. De o importanță deosebită în acest context sunt recomandările europene și exemplele de bune practici, care se referă, între altele, la o reducere adecvată a psihiatriei staționare și a consumului de medicamente, pentru a contribui la realizarea unor structuri de ajutor socio-spațial și a altor forme alternative de sprijin. Mijloacele puse astfel la dispoziție pentru știință și cercetare ar putea fi folosite într-o mai mare măsură pentru protejarea sănătății mintale. Și pentru statele membre care dispun de mai puține fonduri sunt posibile restructurări și o redefinire a priorităților.

1.5 Sensibilizarea publicului larg pentru această tematică, de exemplu în grădinițe și școli, întreprinderi, în cabinete medicale și în instituțiile de îngrijire ar trebui promovată în întreaga UE. Campaniile îndreptate împotriva stigmatizării și un limbaj nediscriminatoriu al mass-mediei pot elimina discriminarea persoanelor suferind de boli mintale. Există și consecințe macroeconomice semnificative ale situației din domeniul sănătății. Acestea sunt mai degrabă secundare în raport cu consecințele personale grave (2). Trebuie pusă mai insistent întrebarea, ce structuri și interese sociale, politice și economice agravează problema și cum se poate promova activ incluziunea prin dezvoltarea eficientă în continuare a structurilor de îngrijire centrate pe persoane și prin sprijinirea familiei ca prim spațiu pedagogic din viața unui om. Progresele clare ale medicinii, ale asistenței profesionale și voluntare, precum și modelele antreprenoriale de prevenire a bolilor trebuie să se bucure de o atenție și un sprijinit sporite.

2. Context

2.1 Cele mai răspândite afecțiuni din Europa sunt tulburările anxioase, depresiile și dependențele. Conform unor studii din 2010, 38 % din europeni suferă de boli psihice (3). În 2005 erau deja 27 % (4). 58 000 de oameni mor anual prin sinucidere; până în 2020, depresiile vor fi în statele membre a doua cea mai răspândită maladie (5). Astfel, absențelor asiguraților unei importante case de asigurări de sănătate din Germania (6) din cauza afecțiunilor psihice au crescut între 2006 și 2009 cu 38 % în rândul persoanelor active profesional și cu 44 % în rândul șomerilor. Numărul medicamentelor prescrise în această perioadă în vederea tratării sistemului nervos a crescut cu 33 %, printre acestea numărându-se de exemplu antidepresivele (7). Și în Regatul Unit, 44 % dintre angajatori consemnează o creștere a numărului de probleme de sănătate mintală și 40 % se confruntă cu o creștere a zilelor de absențe cauzate de stres (8).

2.2 Până acum, sănătatea și confortul mintal nu s-au aflat în centrul atenției unui an european. Cu toate acestea, prejudecățile legate de problemele de sănătate mintală și de handicapurile psihosociale și stigmatizarea, de exemplu în societate sau la locul de muncă, se mai află și astăzi pe ordinea de zi. În sensul unei creșteri economice incluzive și durabile, Strategia Europa 2020 solicită, de asemenea, o incluziune socială mai puternică a acestui grup și programe de sănătate ale UE structurate corespunzător. Mai mult, Convenția ONU privind drepturile persoanelor cu handicap, care a fost primul instrument internațional de protecția drepturilor omului adoptat vreodată de UE, furnizează un set clar de drepturi pentru persoanele cu handicapuri psihosociale. Drepturile prevăzute de această convenție trebuie respectate și puse în aplicare prin intermediul tuturor politicilor și activităților relevante ale UE. Un an european dedicat sănătății și confortului mintal ar reprezenta prin urmare un mijloc de a acorda atenția cuvenită acestor cerințe.

2.3 Sănătatea mintală este de la mijlocul anilor 1990 obiectul unor proiecte specifice în domeniul politicii europene de sănătate, fiind considerată o valoare fundamentală (9). În 2005, Comisia a lansat o consultare pe baza Cărții verzi privind sănătatea mintală (10).

2.4 CESE își reafirmă poziția exprimată în avizul său (11) privind Cartea verde și subliniază importanța socială și personală a sănătății mintale ca o componentă fundamentală a conceptului de sănătate. Pentru Uniunea Europeană, care se înțelege ca o comunitate de valori, sănătatea mintală este o sursă importantă a coeziunii sociale și a participării tuturora. Este ceea ce cere și Convenția ONU privind drepturile persoanelor cu handicap, care prin conținutul său referitor la drepturile omului urmărește asigurarea participării și a unei viziuni unitare a omului.

2.5 Comisia se ocupă de tematica examinată aici și în contextul economiei, politicii de ocupare a forței de muncă și politicii de sănătate (sănătate publică). În acest sens, garantarea unui nivel ridicat de protecție a sănătății face parte din sarcinile transversale ale UE, conform articolului 168 TFUE. Mai mult, printr-un An european al sănătății mintale, UE și-ar îndeplini misiunea sa prevăzută la articolul 6 TFUE de a desfășura „acțiuni de sprijinire, de coordonare sau completare a acțiunii statelor membre [...pentru...] protecția și îmbunătățirea sănătății umane” cu finalitate europeană.

2.6 Strategia UE pentru sănătate mintală a sprijinit printre altele Pactul european pentru sănătate și bunăstare psihică adoptat în 2008 (12). Concluziile Consiliului din iunie 2011 se bazează, de asemenea, pe acest Pact european (13).

2.7 Conferințele tematice organizate în cadrul Strategiei UE nu au fost suficiente pentru a sensibiliza o mai mare parte a opiniei publice și pentru a-i familiariza pe cetățenii UE cu temele respective. Un an european corespunzător ar duce la îndeplinirea acestor obiective. Dacă acesta s-ar realiza, de tema respectivă s-ar ocupa autoritățile publice de la toate nivelurile, precum și actorii societății civile, care au un rol multiplu, de experți, de diseminatori de informații, precum și de întreprinderi sociale. Un An european al sănătății mintale trebuie organizat în special în spiritul Convenției ONU privind drepturile persoanelor cu handicap. Persoanele care suferă de o afecțiune sau de un handicap psihic trebuie recunoscute ca subiecți ai legii cu drepturi egale și trebuie să se poată bucura în toate domeniile vieții de drepturi și libertate deplină (a se vedea articolul 12 CRPD).

2.8 Deseori, multe persoane cu afecțiuni mintale nu primesc tipurile de tratament, de reabilitare și de ajutor pentru participare socială, care sunt necesare din perspectivă științifică și etică, deși medicina și serviciile sociale au realizat progrese majore în acest domeniu. Adesea, sănătatea mintală nu reprezintă o prioritate a politicii de sănătate. În locul dezvoltării structurilor de asistență, se ajunge adesea, în special în situații bugetare și în perioade dificile din punct de vedere financiar, la reducerea sau scumpirea serviciilor și a posibilităților de tratament. În schimb ar fi nevoie – mai ales în perioade de criză – de investiții în beneficiul incluziunii și educației precum și în economia socială. Mai ales în perioade de criză, statul nu se poate retrage din sectorul serviciilor sociale. Listele de așteptare și drumurile lungi sunt contraproductive, în special în cazul unor probleme acute. Pentru a putea pune la dispoziție în apropierea locuinței servicii ambulatorii, locuri de întâlnire, centre de consiliere și posibilități de tratament medical ar trebui reduse la minimum tipurile de asistență staționară și limitările la adresa libertății. Autonomia persoanelor afectate trebuie consolidată prin intermediul unor drepturi legale de a beneficia de servicii și prin abordări care nu înlocuiesc propriile decizii individuale, ci îi sprijină pe pacienți în procesul decizional, inclusiv cu privire la nevoia de sprijin și terapie, pentru a nu limita, în definitiv, capacitatea juridică. Încadrarea în categorii de boli, integrarea unilaterală în mecanismele psihiatriei, administrarea de medicamente psihotrope și utilizarea constrângerilor trebuie supuse în mod sistematic unei evaluări critice, cu aplicarea unor criterii care respectă statul de drept și drepturile omului. În toate tipurile de instituții și în toate reședințele pentru pacienți trebuie să fie posibilă participarea la viața societății, o ocupație adecvată și o organizare corespunzătoare a programului zilnic. Influența medicamentelor psihotrope asupra capacității de a lua parte la viața societății și asupra morbidității trebuie evaluată cu mai multă sensibilitate. Accesul la asistență nu trebuie limitat prin fărâmițarea structurilor de asistență și printr-o procedură de solicitare birocratică și care necesită mult timp. Intervențiile în situații de criză și prevenirea sinuciderilor necesită servicii ușor accesibile și competente. Trebuie introduse în întreaga Europă numere de telefon de urgență cunoscute la nivel național și posibilități de intervenție adecvate.

2.9 Totodată trebuie să se țină seama de intensificarea reciprocă a unor situații de viață socioeconomice, a șomajului și a problemelor de sănătate. Mai mult, există persoane care necesită resurse și sprijin pentru o trăi o viață bună suferind de afecțiuni psihice. Acest lucru înseamnă că promovarea oportunităților de participare și consolidarea situației juridice a persoanelor suferind de afecțiuni psihice cronice sau de handicapuri mintale ar trebui luată în considerare la definirea temei unui An european.

2.10 Ajutorul acordat persoanelor cu afecțiuni mintale ar trebui să țină seama de necesitățile și orientările filosofice, religioase și spirituale.

2.11 Factorii sociali au o importanță considerabilă pentru conservarea sănătății mintale. O muncă de calitate, în sensul unei misiuni dătătoare de sens și identitate, joacă un rol central în acest sens. Condițiile cotidiene de muncă și viață nu mai sunt în parte determinate de tradiții culturale fiabile, de decizii locale și democratice, ci de factori de decizie și de structuri economice centralizate. De aceea, politica economică și structurală ar trebui să țină seama și de sănătatea mintală a oamenilor și de obiectivele realizării unor cartiere de locuințe și a unor condiții de viață incluzive și de bună calitate.

2.12 Într-o societate care stă sub semnul opțiunilor multiple, mass-mediei și consumului, omul modern se confruntă cu un evantai de noi posibilități, dar și de noi surse de stres. Ambele pot duce la noi fenomene de stres, precum și la instabilitate mintală. În acest context, sistemele educaționale nu sunt adesea capabile să satisfacă nevoia de o educație etică, cognitivă și socială valoroasă. Aceasta ar putea totuși să promoveze autonomia necesară și echilibrul mintal. Sporește disoluția relațiilor sociale, ceea ce conduce la pierderea resurselor externe precum prieteni, familie, colegi. Schimbarea frecventă a locului de muncă și prin aceasta și a domiciliului, șomajul, precum și implicarea din ce în ce mai redusă în relații personale nu contribuie la dezvoltarea unor rețele sociale în vecinătatea imediată a locuinței. Cu atât mai importantă este participarea persoanelor afectate și a asociațiilor acestora pentru concretizarea structurilor de sprijin și de rețea.

2.13 Acolo unde este tulburat echilibrul dintre răspunderea proprie și siguranța socială, crește riscul unor boli mintale. Acest lucru se referă de exemplu la stimulentele pentru muncă, care din cauza absenței locurilor de muncă sau a lipsei de oportunități condiționată structural cu care se confruntă persoanele care se lansează într-o activitate independentă nu au niciun efect. De asemenea, lipsa de locuință și afecțiunile mintale se condiționează reciproc, motiv pentru care orice ajutor acordat ar trebui să abordeze ambele probleme. Părinții care lucrează în condiții contractuale precare, dar și copiii acestora, sunt expuși unui stres multiplu prin nesiguranță, sărăcie, cerințe educative, criză de timp și stres familial. Sprijinul acordat trebuie, prin urmare, să acopere mai multe fațete, cuprinzând, de exemplu, și oferte de asistență educativă și ajutor pentru vacanțe familiale cu finanțare publică. Datoriile mari ale statelor și dificultățile economice, precum și reducerea securității sociale și șomajul ridicat sporesc riscul depresiilor, al stărilor de angoasă și al tulburărilor obsesionale compulsive. În 11 state membre a crescut rata sinuciderilor în prima jumătate a anului 2011 cu mai mult de 10 %. Investițiile adecvate în securitatea socială și în servicii sociale ar ajuta în mod considerabil la remedierea acestei situații (14).

3. Sănătatea mintală în medii specifice

3.1 Mediul muncii

3.1.1 Discontinuitățile raporturilor de muncă, restructurările frecvente, faptul de a putea fi contactat oricând și oriunde, ritmul de lucru susținut, suprasolicitarea, cerințele din ce în ce mai mari privind flexibilitatea și mobilitatea își lasă, de obicei, amprenta asupra sănătății psihice (15). „Disability Statistics” din Țările de Jos arată că, în 2010, problemele de sănătate psihică reprezintă motivul principal pentru concediile de boală de lungă durată (aprox. 55 de zile). În Regatul Unit, HSE (16) estimează că circa 9,8 milioane de zile de muncă se pierd datorită stresului cauzat de locul de muncă (2009-2010); în medie, fiecare persoană, care suferă de stres cauzat de locul de muncă, lipsește 22,6 de zile pe motive medicale. În 2010-2011, cifra s-a ridicat la 10,8 milioane de zile de muncă (17). Imposibilitatea de a concilia viața familială, îngrijirea persoanelor apropiate și timpul consacrat compensării prin activități culturale, sportive și intelectuale cu viața profesională generează riscuri suplimentare. Unele state membre au introdus concedii speciale pentru îngrijirea celor apropiați sau dreptul lucrătorilor de a fi eliberați temporar de obligațiile lor profesionale. Deseori, întreprinderile se confruntă cu probleme de origine extraprofesională. Modelele de întreprindere care pot servi drept exemplu în domeniul profilaxiei, incluziunii, al unor soluții adecvate privind munca cu fracțiune de normă, al asistenței la locul de muncă, al formării profesionale pentru cadrele de conducere și lucrători ar trebui promovate cu mai multă hotărâre. Culturile de întreprindere inovatoare pot spori calitatea muncii și a produselor. Un management proactiv al riscului de stres, bazat pe cercetare, pe eliminarea și pe reducerea factorului de stres, ar trebui să facă parte dintr-o strategie consecventă de profilaxie în conformitate cu dispozițiile Tratatului, ale Directivei-cadru 89/391/CEE privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă și ale acordului-cadru privind stresul la locul de muncă, încheiat între partenerii sociali europeni în 2004. Incertitudinile legate de chestiuni profesionale și existențiale, dar și constrângerile structurale covârșitoare de pe piața forței de muncă reprezintă, la rândul lor, un pericol. Cursa pentru cel mai mare randament al muncii și tendința de a coborî din ce în ce mai mult ștacheta cu privire la condițiile de muncă trebuie limitate în mod clar. Deseori, cei care sunt perdanții de pe piața forței de muncă sunt făcuți responsabili pentru situația lor, chiar dacă răspunderea nu le revine lor. Exigențele angajatorilor privind flexibilitatea necesară și suportabilă a angajatului se află în contradicție cu cerințele angajatului privind flexibilitatea angajatorului în favoarea vieții de familie, îngrijirii și problemelor individuale (solicitudinea angajatorului și punerea în prim plan a individului). Persoanele cu afecțiuni psihice sunt mai expuse riscului de pierdere a locului de muncă sau să devină incapabile de a mai munci în urma patologiei de care suferă. Ideile preconcepute care domnesc la nivelul societății joacă un rol covârșitor în acest sens. Astfel se pierd locuri de muncă, resurse generale și crearea de valoare adăugată.

3.1.1.1 De exemplu, cotele aplicate în prezent în anumite state în favoarea persoanelor cu handicap nu pot fi nici pe departe considerate instrumente suficiente. Este nevoie, în schimb, de o politică hotărâtă de integrare profesională, în beneficiul numărului mare de persoane excluse în prezent și în folosul societății.

3.1.2 Crearea unor organe mixte de consiliere și conciliere, care să beneficieze de finanțare publică, ar putea favoriza o abordare mai deschisă a chestiunii bolilor mintale la angajați. Ar trebui să existe instanțe la nivel de întreprindere sau externe care să reprezinte interesele persoanelor cu afecțiuni mintale sau handicap psihic în viața profesională. O protecție adecvată împotriva concedierilor, o protecție juridică adecvată, ajutorul de șomaj, managementul sănătății, planurile de întoarcere la locul de muncă și o politică activă în favoarea pieței forței de muncă și a familiei ar trebui să limiteze la rândul lor riscurile. Ar trebui ca angajatorii, mai ales IMM-urile, să nu fie afectate în acest demers în competitivitatea lor, evitând birocrația și oferind structuri de sprijin public viabile. Serviciile sociale, asociațiile caritabile și alte structuri ale societății civile pot juca un rol important în acordarea de ajutor politic și practic pentru persoanele afectate, întreprinderi și administrațiile pentru forța de muncă (18).

3.2 Copiii și adolescenții

3.2.1 Bolile psihice ale copiilor și adolescenților sunt greu de evaluat din punct de vedere statistic. Aceasta se explică, între altele, prin dificultățile de a distinge între boală și tulburare de comportament, de a face distincție între persoane care necesită consiliere, educație sau tratament. Altfel spus, este aproape imposibil de a diferenția între aceste necesități, limitele fiind fluctuante. Cu titlu de exemplu, camera psihoterapeuților din Germania pleacă de la o prevalență anuală între 9,7 % (bolnavi psihic) și 21,9 % (cu tulburări comportamentale) (19). Referitor la depresii, se poate constata o creștere a riscului primei apariții a bolii, precum și o scădere a vârstei la primul episod depresiv. Experții identifică un număr crescut de tulburări de anxietate și de comportament în rândul copiilor și adolescenților, precum și o creștere netă a consumului de medicamente psihotrope.

3.2.2 În același timp, grădinițele și școlile se confruntă cu un număr din ce în ce mai mare de copii și adolescenți care abandonează școala (cota la nivel european: 14,4 %), tulburări de comportament sau de concentrare, precum și cu fenomene de violență. Deseori, cauzele acestor cazuri sunt mixte; între altele, ele se explică prin perturbări de ordin psihic, incapacitatea de a opune rezistență ofertelor de consum (20) și dependență de mass-media, calculatoare sau alte forme de dependență, precum și prin alte deficite generale de dezvoltare. Creșterea consumului de antidepresive, metilfenidat și alte medicamente similare la vârsta copilăriei sau adolescenței este alarmantă. Este nevoie urgentă de date statistice la nivel european și de alternative pentru această situație.

3.2.3 Nesiguranța crescândă pe care o simt copiii și adolescenții, dar și părinții lor, este o problemă pe care psihiatria pediatrică și juvenilă nu o poate rezolva, cu atât mai puțin de una singură. Ajutorul pentru copii la vârste fragede și sprijinul acordat familiilor pentru rolul central pe care le joacă acestea sunt la fel de importante ca și punerea la dispoziție a unor competențe de specialitate în creșe și grădinițe, la medicii pediatri și în școli. În acest context nu este constructiv ca fiecare deviație de comportament sau boală să fie încadrată în categoria tulburărilor psihice și problemele complexe de ordin individual și social să fie transformate în mod unilateral în probleme care țin de domeniul medical (21). Individualizarea, accesul inegal la educație, șomajul, sărăcia, excluziunea socială, sentimentul de rușine de sine și suprasolicitarea părinților, precum și sistemele de învățământ bazate pe o concurență sporită de la cea mai fragedă vârstă și limitarea oportunităților pentru cei care nu pot sa țină pasul cu cei din fruntea cursei pot fi factori de care trebui să se țină seama într-o abordare preventivă. Aici trebuie să intervină responsabilitatea colectivă a tuturor forțelor societății: un cadru de viață dinamic, abordări adecvate ale educației tinerilor, școli și grădinițe bine dotate, o ofertă sistematică și non-comercială de activități pentru timpul liber, grupuri, asociații și oferte culturale pentru tineret și o rețea densă de ajutor și îngrijire profesională și interdisciplinară, de exemplu în domeniul educației, al ofertelor de educație nonformală. Consumul de droguri trebuie combătut în mod consecvent prin depistare timpurie, prevenire, informare și terapii, precum și printr-un control al căilor de acces spre droguri. Investițiile din acest domeniu previn daune incomensurabile de ordin individual și social. Încadrarea în formarea profesională, muncă și alte forme de ocupație adecvată pentru adolescenți și tineri adulți trebuie să dispună de garanții juridice. În toate aceste domeniile, serviciile de benevolat, asociațiile caritabile și societatea civilă joacă un rol politic și practic esențial.

3.3 Persoanele în vârstă (22)

3.3.1 Una din principalele explicații pentru creșterea generală a cazurilor de boli psihice constă în speranța de viață crescută și aflată în continuă creștere, pentru că, odată cu vârsta, crește și comorbiditatea somatică, care implică un risc crescut de depresii. La fel, anumite patologii legate de vârstă, cum ar fi Alzheimer și Parkinson, declanșează comorbidități sub formă de depresii. Un spațiu de viață dinamic și propice participării, servicii sociale accesibile sau ambulatorii, posibilități de implicare benevolă, o participare, după posibilități, la viața profesională și activitatea economică, o orientare corespunzătoare a structurilor de îngrijire sunt factori fundamentali pentru evitarea însingurării și profilaxie. Structurile sociale, serviciile de îngrijire și cabinetele medicale ar trebui să dispună de suficiente competențe geronto-psihiatrice. Modelele existente de bune practici, mai ales cele din domeniul specific al persoanelor ajunse la demență merită să fie propagate într-o mai mare măsură la nivel european.

3.3.2 De regulă, persoanele în vârstă beneficiază de îngrijire medicală din partea unor medici generaliști, care nu efectuează trimiteri spre medicii specialiști în neuropsihiatrie în măsura necesară. Mai ales în cazul patologiilor de demență și depresii, depistarea precoce este importantă, fapt care scoate în evidență necesitatea unei abordări transversale. În majoritatea căminelor normale de bătrâni nu există servicii curente de îngrijire psihiatrică. Acest lucru este valabil și în cazul altor structuri de îngrijire destinate persoanelor în vârstă, cum ar fi centrele de consiliere. Progresele din domeniul medicinii, în special al gerontologiei, și asistența tehnică ar trebui să stea la dispoziția tuturor persoanelor afectate.

3.3.3 Per ansamblu, se recomandă ca aceste specificități ale psihiatriei pediatrice, juvenile și gerontologice să se reflecte mai bine în pregătirea profesională legată de medicina generală, psihiatria generală și în psihoterapie.

4. Politica anti-stigmatizare

4.1 Aniversarea Anului european al sănătății mintale ar trebui să pună în centrul atenției o abordare centrată pe drepturile omului. Serviciile medicale și psihosociale ar trebui să sprijine persoanele respective în sensul consolidării potențialului fiecăruia de a se ajuta singur și de a trăi autonom. În centrul atenției acestui demers ar trebui să stea demnitatea și personalitatea juridică a omului; acestea ar trebui să fie punctele de referință pentru persoanele care îl acompaniază pe pacient în cadrul crizei. În plus, profesioniștii care furnizează diferitele tipuri de servicii au nevoie de o consolidare a capacităților pentru a-și îmbunătăți cunoașterea problemelor de sănătate mintală și a handicapurilor psihosociale.

4.2 Deseori, persoanele care se confruntă cu crize psihice evită să abordeze boala lor, știind că aceasta este stigmatizată de societate. Și mass-media contribuie semnificativ la acest fenomen. Imaginea vehiculată despre boală suscită deseori temeri și aversiune în rândul populației, ducând la o lipsă de încredere în ofertele de tratament oportune. Este nevoie urgentă de campanii la nivel european împotriva stigmatizării. Acestea trebuie definite pe termen lung, concentrându-se asupra profilaxiei. Aceste campanii ar trebui să includă și colaboratori din partea tuturor domeniilor relevante din punct de vedere juridic (justiție, poliție, autorități publice), pentru a optimiza expertiza și profesionalismul lor în abordarea de care dau dovadă în contactele cu persoanele afectate de boli psihice. Și în domeniul organizării și finanțării ajutoarelor trebuie evitate pe cât posibil stigmatizările. În special consolidarea competenței de a face față vieții ar trebui să reprezinte o ofertă adresată populației în întregime. Promovarea contactelor și al schimbului între persoane afectate și persoane fără experiență psihiatrică ar trebui să constituie un element central al acestei politici.

4.3 Nici în domeniul ocupării forței de muncă nu ar trebui create lumi paralele, în care cei afectați să fie încadrați fără a ține seama de dreptul lor la opțiune. Decizia de a lucra într-o structură specială sau la un loc de muncă normal ar trebui să fie luată în primul rând de persoana afectată. Ajutoarele integrate la nivel de întreprindere pentru a permite participarea la viața profesională sporesc în multe cazuri șansele de recuperare a capacității de muncă („supported employment”) (23). Munca prestată ar trebui, în principiu, remunerată cu un salariu convențional negociat cu partenerii sociali. „Banii de buzunar” care să asigure existența persoanelor cu boli psihice sau cu handicap nu reprezintă o soluție adecvată. Un model care s-a dovedit a fi de succes în ceea ce privește reîncadrarea progresivă îl reprezintă așa-numitul model de la Hamburg (24).

4.4 În mod concret, în UE se constată următoarele violări ale drepturilor omului față de persoane cu tulburări psihice: restricții de libertate disproporționate și tratamente obligatorii fără acordul dat în baza unei informări adecvate din partea pacientului. Deseori lipsesc și posibilitățile de recurs în justiție. Importante sunt programele de dezinstituționalizare, de creare a unor servicii ambulante de proximitate, acordarea nebirocratică a ajutoarelor, încheierea unor convenții privind tratamentul în conformitate cu drepturile omului și o politică de combatere a stigmatizării, care să asocieze în egală măsură și persoane afectate în calitate de experți cu privire la propria lor situație de viață.

4.5 Este nevoie de o verificare a strategiei UE privind sănătatea mintală. CESE consideră drept prioritară necesitatea de a verifica gradul de excluziune al persoanelor cu tulburări psihice de la viața socială în general și viața profesională, în mod special. În acest sens trebuie analizat și modul în care profilaxia și un nivel corespunzător al îngrijirii pot evita incapacitatea de muncă sau reducerea capacității de muncă. În același timp, CESE se întreabă în ce măsură termenii utilizați în medicină, mass-media și în societate pot îngreuna sau contracara incluziunea.

4.6 Șansele de a ajunge la o sensibilizare mai amplă în rândul publicului larg cu privire la sănătatea psihică crește prin inițiativa de față. Ierarhia tematică a agendei politice este astfel influențată, creând un climat favorabil ideilor inovatoare spre beneficiul tuturor.

4.7 Promovarea Anului european al sănătății mintale ar trebui să aibă loc prin participarea CESE și a tuturor actorilor relevanți ai societății civile, inclusiv a grupurilor și asociațiilor cu expertiză în domeniul psihiatriei, dar și cu includerea direcțiilor generale competente ale Comisiei, a deputaților Parlamentului European și a Comitetului Regiunilor. La nivel național ar trebui incluși ministerele de resort și parlamentele naționale. Concretizarea acestor politici ar trebui să aibă loc cu participarea mai amplă a celor afectați.

4.8 Obținerea unor efecte vizibile prin inițiativa de față la nivelul național presupune și utilizarea în paralel a cadrului de acțiune pentru sănătate psihică, pentru a elabora un cadru comun privind măsurile de sănătate psihică la nivelul sistemelor de sănătate și al politicii sociale, dar și la nivelul cadrului concret de viață în școli și la locul de muncă. Se recomandă utilizarea unor peer reviews, cu aplicarea metodei deschise de coordonare. Măsurile ar trebui să se regăsească în dispozițiile legale, reglementările financiare, cum ar fi FSE, și în drepturi de care să beneficieze persoanele afectate și întreprinderile respective. Ar trebui analizat dacă un observator ar putea asigura o abordare continuă a acestei tematici. Raportarea UE privind sănătatea ar trebui să cuprindă mai multe date europene privind afecțiunile mintale, în special statistici privind tipul de sprijin acordat, numărul de cazuri de persoane internate în clinici de psihiatrie și date privind consumul de medicamente psihotrope. Se recomandă cooptarea unor parteneri potențiali din diferitele domenii sociale, transformându-i în parteneri pe termen lung. Inițiativa și Anul european nu ar trebui să aibă doar efecte limitate în timp. Ambele ar trebui să contribuie la o sensibilizare de durată și durabilă pentru acest subiect, cu un efect sesizabil pentru persoanele în cauză.

Bruxelles, 13 decembrie 2012 Președintele Comitetului Economic și Social European Staffan NILSSON

(1) http://www.who.int/mediacentre/factsheets/fs220/en/ (accesat la 4.10.2012).

(2) COM(2005) 484 final.

(3) „The size and burden of mental disorders and other disorders of the brain in Europe 2010” (Amploarea și povara tulburărilor mintale și ale altor tulburări în Europa în 2010), H.U. Wittchen et al., European Neuropsychopharmacology (2011) 21, p. 655 – 679.

(4) http://www.psychiatrie-psychotherapie.de/archives/14 (consultat la 15.8.2012).

(5) A se vedea nota de subsol 1.

(6) Raport privind sănătatea 2010, Techniker Krankenkasse, Germania.

(7) A se vedea nota de subsol 6.

(8) Catherine Kilfedder, British Telecom, audiere CESE, 30.10.2012.

(9) „Action for Mental Health. Activities co-funded from European Community Public Health Programmes 1997–2004” (Acțiune pentru sănătatea mintală. Activități cofinanțate de programele de sănătate publică ale Comunității Europene 1997-2004).

(10) A se vedea nota de subsol 1.

(11) COM(2005) 484 final.

(12) Pactul european pentru sănătate și bunăstare mintală, Bruxelles, 12-13 iunie 2008.

(13) 309. Reuniunea Consiliului, EPSCO, 6.6.2011.

(14) Comunicat de presă, Consecințele crizei monedei euro: munți de datorie și boli psihice, serviciul de presă al PE, 25.6.2012.

(15) Raportul privind sănătatea 2011, Betriebskrankenkassen (BKK), Germania.

(16) Health and Safety Executive, http://www.hse.gov.uk/

(17) Agenția Europeană pentru Sănătate și Securitate în Muncă, Bilbao/ Spania.

(18) JO C 351, 15.11.2012, p. 45–51.

(19) Date puse la dispoziție de camera psihoterapeuților din Germania, http://www.bptk.de/presse/zahlen-fakten.html (accesat la 15.8.2012).

(20) JO C 351, 15.11.2012, p. 6-11.

(21) Grupul de studiu „Psihatrie” al Grupului de lucru al autorităților federale de sănătate (AOLG) – Raport pentru conferința miniștrilor sănătății al landurilor germane 2012, din 15.3.2012, p. 20.

(22) JO C 51, 17.2.2011, p. 55-58.

(23) Avizul asociației membrilor forulului german privind psihiatria cu privire la Convenția Națiunilor Unite pentru drepturile persoanelor cu handicap, Freiburg/Berlin/Stuttgart, 15.5.2012.

(24) Aarticolul 74 din Codul social german, capitolul V, precum și articolul 28 din Codul social german (pentru persoanele cu handicap și persoane expuse riscului de handicap). Angajatul definește, de comun acord cu medicul său, un plan de încadrare care corespunde etapelor de recuperare a sănătății angajatului. Certificatul medicului tcuprinde planul de reintegrare și o prognoză cu privire la momentul probabil al recuperării depline. Acordul angajatorului și al casei de asigurări trebuie dat înainte de începerea măsurii. Angajatul continuă să primească drepturile care îi revin din partea casei de asigurării sau din partea asigurării de pensie.