[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |

Bruxelles, 24.3.2009

COM(2009) 138 final

RAPORT DIN PARTEA COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CĂTRE CONSILIU

privind funcționarea Regulamentului (CE) nr. 358/2003 al Comisiei privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat anumitor categorii de acorduri, decizii și practici concertate în sectorul asigurărilor

{SEC(2009) 364}

1. INTRODUCERE ȘI CONTEXTUL REVIZUIRII

1. Regulamentul (CE) nr. 358/2003 al Comisiei[1], denumit Regulamentul de exceptare pe categorii în sectorul asigurărilor (REC), aplică articolul 81 alineatul (3) din Tratatul CE (tratatul)[2] anumitor categorii de acorduri, decizii și practici concertate din sectorul asigurărilor. Comisia Europeană (denumită în continuare „Comisia”) trebuie, în termen de cel mult șase ani de la intrarea în vigoare[3] a REC, să înainteze Parlamentului European și Consiliului prezentul raport privind funcționarea REC[4].

2. REC va expira la 31 martie 2010. În cursul anului 2008, Comisia a revizuit funcționarea REC în ultimii șase ani pe baza unui document de consultare, precum și a unor chestionare specifice trimise anumitor părți interesate[5]. Această revizuire (denumită în continuare „revizuirea”) a fost efectuată în cooperare cu rețeaua europeană a concurenței (ECN). Constatările revizuirii și propunerile Comisiei de modificare a REC sunt expuse în prezentul raport. Acesta este însoțit de un document de lucru al Comisiei mai amplu și mai detaliat, ambele fiind publicate pe site-ul web al DG Concurență.

3. Trebuie menționat faptul că raportul se limitează la prezentarea opiniilor preliminare ale Comisiei privind funcționarea Regulamentului (CE) nr. 358/2003 și nu aduce în niciun fel atingere unei decizii finale cu privire la rezultatul revizuirii. Raportul constituie una dintre etapele unui proces de consultare cuprinzător la care au fost invitate să contribuie toate părțile interesate.

4. De la 1 mai 2004, sectorul de asigurări, asemenea majorității celorlalte sectoare, face obiectul dispozițiilor generale ale Regulamentului (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 (Regulamentul 1/2003) privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele 81 și 82 din tratat. Regulamentul 1/2003 prevede că acordurile[6] care îndeplinesc condițiile articolului 81 alineatul (3) nu sunt interzise și că nu este nevoie de o decizie prealabilă în acest sens. În prezent, întreprinderile și asociațiile trebuie să evalueze singure dacă acordurile lor sunt compatibile cu articolul 81. Doar câteva sectoare beneficiază, în prezent, de un REC specific, iar pentru alte sectoare (precum transportul maritim și aerian), regulamentul de exceptare pe categorii relevant nu a fost reînnoit.

2. REZULTATE PRINCIPALE ALE REVIZUIRII ȘI ANALIZĂ

5. Analiza Comisiei privind necesitatea de a înnoi sau nu REC abordează 3 aspecte esențiale asociate fiecăreia dintre cele patru categorii de acorduri pentru care REC prevede o excepție, respectiv:

(a) dacă riscurile economice sau alte probleme din cadrul sectorului de asigurări acordă acestuia un caracter „special” și îl diferențiază de alte sectoare, conducând astfel la o nevoie sporită de cooperare între asigurători;

(b) în caz afirmativ, dacă această nevoie sporită de cooperare necesită un instrument juridic precum REC pentru a o proteja sau facilita și

(c) în caz afirmativ, care este cel mai adecvat instrument juridic (este vorba de REC actual sau ar fi mai potrivită o reînnoire parțială, o reînnoire care introduce modificări sau un set de orientări).

2.1 Calcule, tabele și studii comune

6. Sub rezerva anumitor condiții, REC [articolul 1 litera (a)] exceptează anumite acorduri referitoare la stabilirea și distribuirea în comun a (i) calculelor costului mediu pentru acoperirea unui risc specific din trecut, și a (ii) calculelor asociate asigurării care implică o componentă de capitalizare, a tabelelor care indică ratele mortalității sau incidența bolilor, a accidentelor și a cazurilor de invaliditate (denumite în continuare „tabele”). REC [articolul 1 litera (b)] exceptează, de asemenea, (sub rezerva anumitor condiții) realizarea în comun a unor studii privind impactul probabil al condițiilor generale externe societăților de asigurare interesate, fie privind frecvența sau valoarea viitoarelor cereri de despăgubire pentru un anumit risc sau o anumită categorie de riscuri, fie privind profitabilitatea diverselor tipuri de investiții, precum și distribuirea rezultatelor acestor studii.

7. Costurile produselor de asigurare sunt necunoscute atunci când este convenit prețul și când sunt acoperite riscurile. Calculul riscului reprezintă un aspect esențial în stabilirea prețurilor tuturor produselor de asigurare, părând a fi un factor de diferențiere de alte sectoare, inclusiv de sectorul bancar. Accesul la date statistice din trecut în vederea stabilirii din punct de vedere tehnic a prețurilor pentru riscuri este astfel crucial. Prin urmare, pe baza dovezilor aflate la dispoziția Comisiei, reiese că, în acest domeniu, cooperarea este nu doar specifică sectorului de asigurări, ci și necesară în vederea stabilirii costurilor riscurilor.

8. Acordurile care măresc numărul de asigurători care ar putea fi capabili să acopere un risc specific conduc, în general, la sporirea accesului pe piață și la intensificarea concurenței. Faptul că asigurătorilor li se permite să coopereze în ceea ce privește calculul acoperirii riscurilor poate facilita intrarea pe piață a societăților de asigurare mici și mijlocii. Marea majoritate a respondenților au atras atenția asupra nevoii industriei de a coopera în această privință și au asociat această cooperare cu existența REC.

9. Mulți asigurători, precum și anumite autorități de supraveghere și o federație de gestionare a riscurilor au susținut că fără REC asigurătorii nu ar mai coopera în ceea ce privește realizarea în comun a calculelor, tabelelor și studiilor sau nu ar mai informa asigurătorii mai mici sau străini cu privire la rezultatul cooperării. Într-adevăr, unele societăți de asigurări mari (care, conform asociațiilor de asigurări, ar putea aduna informațiile relevante pe cont propriu sau implicând încă unul sau doi asigurători mari) ar putea să nu fie încurajate să acționeze astfel. REC solicită ca, atunci când companiile de asigurare încheie astfel de forme de cooperare, acestea să permită celorlalte companii de asigurare, fără discriminare, accesul la informațiile adunate. S-a argumentat că, în cazul în care REC nu este reînnoit, asigurătorii ar putea coopera pentru a împiedica, de exemplu, accesul companiilor de asigurări mai mici sau străine, la informațiile adunate, în vederea restrângerii pieței. Acest lucru ar fi în detrimentul asigurătorilor mai mici/străini care ar putea fi împiedicați sau descurajați să intre pe piață. Pe parcursul revizuirii, mai mulți respondenți, în special societăți de asigurare mijlocii sau mici, au afirmat că nu ar fi putut intra pe piață dacă această exceptare nu ar fi facilitat punerea în comun a datelor. De asemenea, se pare că, pe cât o piață este mai nouă, pe atât este mai important accesul la aceste date pentru a-i ajuta pe asigurătorii care doresc să intre pe piață să evalueze corect riscurilor.

10. Unii respondenți au subliniat faptul că există alternative la această cooperare orizontală: în special, dacă asigurătorii măresc numărul de angajați cu sarcini de cercetare și dezvoltare pentru a analiza piața sau dacă organizațiile publice/guvernele adună și publică date. Cu toate acestea, prima opțiune se dovedește a nu fi, probabil, o modalitate eficientă de atingere a acestui obiectiv, iar cea de-a doua opțiune depinde de autoritățile publice pentru care acesta poate să nu fie o prioritate.

11. Comisia consideră că există, prin urmare, motive serioase pentru protejarea și facilitarea cooperării în acest domeniu și că REC actual pare să răspundă în mod eficient acestei nevoi. În plus, se pare că în această etapă este necesar să se evite riscul (chiar dacă acesta este scăzut) ca o astfel de cooperare care favorizează concurența să se diminueze. Comisia nu s-a decis deocamdată dacă să modifice structura sau formularea actualei exceptări sau dacă, în cazul în care reînnoirea regulamentului se dovedește a fi necesară, aceasta ar trebui să fie totală sau parțială. Decizia Comisie va depinde de informațiile suplimentare pe care aceasta le-ar putea primi și de o analiză aprofundată și specifică a tuturor datelor și informațiilor disponibile.

2.2 Condițiile standard ale polițelor

12. REC exceptează (sub rezerva anumitor condiții) stabilirea în comun și distribuirea condițiilor standard neobligatorii pentru polițele de asigurare directă și modele neobligatorii care ilustrează profiturile.

13. În cursul revizuirii, mai mulți asigurători și mai multe asociații de asigurători au argumentat că prin cooperarea în vederea stabilirii condițiilor standard ale polițelor se asigură păstrarea în limite scăzute a costurilor suportate de asigurători și, prin urmare, a primelor pe care le încasează de la clienți. Aceștia au argumentat că, fără REC, ar crește cheltuielile asigurătorilor care decurg din efortul sporit necesar pentru a se pune de acord asupra formulării polițelor, în special datorită lipsei unui punct de plecare convenit.

14. Comisia este de acord că, în multe cazuri, condițiile standard ale polițelor ar putea produce efecte pozitive pentru concurență și consumatori. Cu toate acestea, pentru această revizuire principala întrebare este dacă această categorie de acorduri este specifică sectorului asigurărilor. Răspunsul la această întrebare pare să fie acela că acordurile complexe din punct de vedere tehnic sau juridic în medii juridice aflate în schimbare rapidă sunt frecvente în anumite sectoare. Condițiile standard ale polițelor sunt utilizate în unele dintre aceste sectoare fără să fie reglementate de REC. De exemplu, în sectorul bancar, unde serviciile Comisiei au trimis, de asemenea, chestionare, condițiile standard ale polițelor sunt convenite între bănci în mai multe state membre, pentru servicii precum transferul de bani, emiterea cardurilor, utilizarea ATM-urilor, condițiile privind conturile, contractele de credit și plățile. De asemenea, reprezentanții sectorului bancar au argumentat că nu este nevoie de un cadru legislativ (precum un REC) pentru a stabili condițiile politicilor și că absența unui astfel de cadru nu a cauzat băncilor nicio dificultate reală.

15. Unii respondenți au argumentat, în cursul revizuirii efectuate de către Comisie, că incertitudinile juridice care ar apărea ca urmare a nerealizării reînnoirii ar duce la slăbirea cooperării de teama riscului că aceasta ar putea fi contestată de Comisie sau de autoritățile naționale pentru concurență. S-a argumentat în continuare că, în cazul în care REC nu este reînnoit, se va efectua o evaluare individuală care ar consuma mult timp și ar fi costisitoare, în special pentru micile societăți de asigurări, care ar transfera costurile către asigurați. Totuși, chiar în cadrul regimului actual, este necesar să se întreprindă o evaluare juridică atentă a conformității condițiilor standard ale polițelor cu REC. În plus, anumite reglementări naționale au stabilit aceste condiții standard ale polițelor, având ca rezultat reducerea nevoii de cooperare. În plus, sunt cazuri în care autoritatea națională de reglementare [de exemplu, FSA (Finacial Service Authority) din Regatul Unit] a invitat participanții de pe piață să obține securitatea juridică a contractelor și a declarat că, dacă piața nu reușește să se dezvolte singură, va interveni cu reguli noi. Multe asociații naționale au luat, pentru o perioadă, inițiativa în ceea ce privește condițiile standard ale polițelor, ceea ce întărește punctul de vedere potrivit căruia este puțin probabil să nu se stabilească în continuare condiții standard ale polițelor în absența unui REC, în special având în vedere opinia Comisiei conform căreia, în numeroase cazuri, condițiile standard ale polițelor ar fi conforme articolului 81 alineatul (1) sau ar îndeplini criteriile de exceptare din articolul 81 alineatul (3).

16. În concluzie, cooperarea privind condițiile standard ale polițelor nu pare să fie specifică sectorului de asigurări și, prin urmare, nu necesită neapărat un REC sectorial. De asemenea, nu pare să existe un risc considerabil de slăbire sau dispariție a cooperării în ceea ce privește condițiile standard ale polițelor în cazul în care REC nu este reînnoit. Totuși, în cazul în care REC nu este reînnoit, Comisia ar putea lua în considerare formularea de orientări suplimentare.

2.3 Acoperirea în comun a anumitor tipuri de riscuri (pool-uri)

17. REC exceptează[7] constituirea și funcționarea pool-urilor de co(re)asigurare pentru acoperirea în comun a noilor riscuri[8] precum și a pool-urilor de co(re)asigurare care acoperă riscuri vechi, sub rezerva anumitor condiții. REC pornește de la premisa că orice astfel de pool poate presupune restrângeri ale concurenței și că, prin urmare, trebuie să fie prevăzute circumstanțele (pragurile cotei de piață[9] și alte condiții[10]) conform cărora astfel de grupuri pot beneficia de exceptarea de la articolul 81 alineatul (3).

18. Comisia este de acord cu respondenții din cadrul consultării că partajarea riscurilor în cazul anumitor tipuri de riscuri (cum ar fi riscurile nucleare, de terorism și de mediu), pentru care societățile individuale de asigurări ezită sau nu sunt capabile să acopere singure întregul risc este fundamentală în vederea garantării acoperirii tuturor riscurilor. Aceasta diferențiază sectorul de asigurări de alte sectoare și declanșează o nevoie sporită de cooperare. În ceea ce privește nevoia unui instrument juridic specific precum REC pentru a reglementa această formă de cooperare, Comisia a constatat următoarele în urma revizuirii:

19. În primul rând, se resimte o nevoie de consecvență în legătură cu calcularea cotelor de piață, care se efectuează în prezent ținându-se seama de produsele de asigurare subscrise în cadrul pool-ului de către întreprinderile participante sau în numele acestora. Acest lucru înseamnă că nu trebuie să se țină seama de cifra de afaceri realizată de companiile participante în afara pool-ului de co(re)asigurare pe piața relevantă, ceea ce nu respectă alte norme de concurență generale sau sectoriale privind evaluarea cooperării orizontale. Aplicarea unor reguli diferite de calculare a cotelor de piață din sectorul de asigurări față de cele aplicate în alte sectoare ar presupune un tratament preferențial pentru sectorul de asigurări. În prezent, se pare că nu există motive de menținere a unui astfel de tratament preferențial în raport cu alte sectoare. Se va ține seama de acest aspect în eventualitatea reînnoirii exceptării.

20. În al doilea rând, multe pool-uri de co(re)asigurare care funcționează pe piață nu sunt reglementate de REC, din mai multe motive și, prin urmare, faptul că REC este reînnoit sau nu ar trebui să nu afecteze evaluarea lor juridică. Într-adevăr, anumite pool-uri nu au nevoie de un REC care să le protejeze, pur și simplu deoarece acestea nu dau naștere unei restrângeri a concurenței. Pool-urile pot fi considerate a nu fi anticoncurențiale, oricât de mare ar fi cota lor de piață, atât timp cât acordul de pooling este necesar pentru a permite membrilor acestora să furnizeze un tip de asigurare care nu poate fi furnizat de o singură societate de asigurări. Răspunsurile din timpul revizuirii arată că multe pool-uri nu iau în calcul această posibilitate în analiza lor juridică și argumentează greșit că au nevoie de REC din motive de securitate juridică, în timp ce, în realitate, este foarte probabil să nu intre în domeniul acestuia de aplicare. Alte pool-uri, care pot fi înlocuite de două sau mai multe entități de asigurare și care pot crea restrângeri ale concurenței pot, de asemenea, să nu intre în domeniul de aplicare al REC, însă din motive diferite: acestea depășesc pragurile cotei de piață stabilite în REC și/sau nu respectă toate condițiile prevăzute la articolul 8 din REC. Totuși, anumite pool-uri care respectă pragurile cotei de piață și alte condiții ale REC ar putea fi afectate dacă acesta nu este reînnoit.

21. În al treilea rând, mulți asigurători utilizează incorect exceptarea referitoare la pool-uri ca pe o exceptare „universal valabilă”, fără a efectua o evaluare juridică atentă a respectării REC de către aceste pool-uri. De exemplu, este necesară definirea atentă a pieței relevante a produsului și a pieței geografice, deoarece definirea pieței reprezintă o condiție prealabilă pentru evaluarea respectării pragurilor cotelor de piață[11]. Răspunsurile primite în timpul procesului de consultare indică un grad ridicat de nesiguranță în ceea ce privește definirea piețelor relevante. Deși mulți respondenți au subliniat că REC ar trebui să clarifice noțiunea de „piață relevantă”, nici REC, nici alt instrument juridic, nu pot defini piața relevantă, care este o noțiune ce trebuie evaluată individual de pool-uri. Comunicarea Comisiei privind definirea pieței relevante[12], împreună cu deciziile relevante ale Comisiei și cu scrisorile de clasare din sectorul de asigurări, pot fi utilizate drept orientări pentru pool-uri în vederea determinării pieței relevante pe care acestea operează.

22. Prin urmare, Comisia consideră că pool-urile sunt specifice sectorului de asigurări și că se pare că există, de asemenea, un anumit risc de dispariție a cooperării în acest domeniu în cazul în care REC nu va fi reînnoit. Deși este posibil ca riscul lipsei de cooperare să nu fie considerabil, Comisia consideră că ar putea fi adecvată menținerea unei exceptări în cadrul REC pentru pool-uri. Cu toate acestea, în cazul în care Comisia reînnoiește această exceptare, capitolul privind pool-urile va fi reformulat semnificativ, în vederea garantării coerenței cu alte instrumente din legislația generală și sectorială și va ține seama de observațiile primite în timpul revizuirii. În plus, Comisia va sublinia într-o comunicare necesitatea efectuării, de la caz la caz, a unei auto-evaluări juridice individuale aprofundate.

2.4 Dispozitive de securitate.

23. REC reglementează (i) specificații tehnice, norme sau coduri de practică privind dispozitivele de securitate și procedurile pentru evaluarea și aprobarea conformității lor cu aceste standarde, precum și (ii) specificații tehnice, norme sau coduri de practică pentru instalarea și întreținerea dispozitivelor de securitate și proceduri pentru evaluarea și aprobarea conformității întreprinderilor care instalează și asigură întreținerea dispozitivelor de securitate cu aceste standarde. Aceste acorduri sunt reglementate de REC în măsura în care nu există nicio armonizare la nivelul Uniunii Europene și cu condiția ca acestea să îndeplinească celelalte condiții prevăzute la articolul 9 din REC.

24. Astfel cum susțin și respondenții din cadrul revizuirii, Comisia consideră că există interese reciproce în sectorul de asigurări în ceea ce privește cooperarea privind dispozitivele de securitate, deoarece asigurătorii depun eforturi intense în vederea găsirii unor modalități pentru a-și ajuta clienții să reducă expunerea la riscul pentru care sunt asigurați. Cu toate acestea, acordurile privind specificațiile tehnice pentru dispozitivele de securitate și pentru instalarea lor se încadrează în domeniul general de stabilire a standardelor, care nu aparține doar sectorului de asigurări. Prin urmare, Comisia are îndoieli în ceea ce privește necesitatea REC în vederea facilitării acestei cooperări.

25. În primul rând, Comisia a luat în considerare posibilitatea că producătorii de dispozitive de securitate și societățile care furnizează servicii de instalare și de întreținere nu respectă specificațiile tehnice și evaluările de conformitate stabilite în comun de asigurători și sunt astfel excluse de pe piață deoarece consumatorii nu pot obține asigurare pentru aceste produse. Unele dintre răspunsuri au confirmat aceste preocupări, deja identificate în ancheta sectorială privind asigurările. Consumatorii trebuie să se califice pentru acceptarea asigurării, demonstrând că folosesc dispozitive de securitate adecvate, pentru a atinge un nivel acceptabil de prevenire, stabilit de asociațiile de asigurare. Apar dificultăți în cazul în care consumatorii doresc să treacă la furnizori de dispozitive de securitate care nu respectă standardele. REC pare să încurajeze, de asemenea, adoptarea de facto a standardelor industriale intra-europene, care ar putea împiedica libera circulație a mărfurilor și a serviciilor. În majoritatea statelor membre, doar instalarea și serviciile oferite de furnizori „autorizați” care operează la nivel regional sau național și utilizează dispozitive „autorizate” sunt acceptate de societățile de asigurare organizate de obicei în asociații naționale. De asemenea, costul ridicat al procedurilor multiplele de testare și certificare reprezintă un obstacol important în calea comercializării unor produse noi și inovatoare pe piața UE.

26. Deși normele prevăzute în tratat pentru libera circulație a mărfurilor nu sunt aplicabile întreprinderilor private și asociațiilor acestora, acordurile care au ca obiect sau ca rezultat divizarea pieței comune în funcție de frontierele naționale au fost considerate, în unele cazuri confirmate de jurisprudență, drept anticoncurențiale și contrare articolului 81 alineatul (1). În plus, dispozițiile articolelor 39 (libera circulație a lucrătorilor), 43 (libertatea de stabilire) și 49 (libertatea de a presta servicii) din Tratatul CE sunt obligatorii nu doar pentru statele membre, ci și pentru organismele private[13]. Eliminarea obstacolelor din calea liberei circulații a persoanelor între statele membre ar fi compromisă dacă eliminarea barierelor naționale ar putea fi neutralizată de obstacole create de asociații sau organizații care nu sunt reglementate de dreptul public[14].

27. În al doilea rând, restul posibilităților de încheiere a unor acorduri în conformitate cu REC sunt reduse considerabil sau eliminate, deoarece armonizarea la nivelul UE este în prezent foarte dezvoltată și în creștere. De exemplu, aproximativ 90 de standarde (sau specificații tehnice) armonizate la nivelul Uniunii privind sistemele de detectare a incendiului și sistemele de alarmă pentru incendii, precum și sistemele fixe de combatere a incendiilor au fost deja publicate în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și cel puțin alte 30 de standarde armonizate la nivelul Uniunii se află în prezent în curs de elaborare pentru categorii de produse de construcție.

28. În al treilea rând, Comisia a susținut întotdeauna că procesul de elaborare a standardelor ar trebui să fie deschis tuturor participanților interesați din cadrul industriei, iar rezultatele ar trebui să fie disponibile în condiții echitabile, rezonabile și nediscriminatorii[15]. Revizuirea a arătat că există multe cazuri în care asigurătorii nu implică producătorii și furnizorii de servicii interesați în momentul stabilirii sau al revizuirii standardelor. Această lipsă de transparență pare să fie strâns asociată excluderii ulterioare de facto de pe piață a anumitor producători.

29. În concluzie, acordurile cu privire la dispozitivele de securitate nu par să fie specifice sectorului asigurărilor și, mai mult, par să dea naștere unor îngrijorări care privesc atât concurența, cât și dezvoltarea pieței interne a Uniunii Europene. Comisia preferă, așadar, opțiunea de a nu reînnoi această parte din REC. Cu toate acestea, asigurătorii vor beneficia de orientări în ceea ce privește aplicabilitatea sau nu a articolului 81 din tratat, în cazul acordurilor lor privind dispozitivele de securitate, conform capitolului privind standardizarea generală din orientările orizontale[16] care fac în prezent obiectul unei revizuiri.

3. CONCLUZII ȘI PROPUNERI

30. Analiza de mai sus arată că nu toate categoriile de acorduri exceptate în prezent de REC sunt specifice sectorului de asigurări. Condițiile standard ale polițelor nu par să fie specifice, deoarece acestea sunt aprobate și în alte sectoare, în special în sectorul bancar, fără a fi necesar un REC. Nici acordurile privind dispozitivele de securitate și instalarea lor nu par să fie specifice sectorului de asigurări, deoarece acestea se încadrează în domeniul general al stabilirii standardelor care, în prezent, face obiectul unor orientări în cadrul orientărilor orizontale.

31. În ceea ce privește acordurile privind condițiile standard ale polițelor și dispozitivele de securitate, mai mulți respondenți au argumentat că ar exista un grad mai scăzut de cooperare între asigurători dacă REC nu ar fi reînnoit, deoarece companiile ar fi mai puțin dispuse sau reticente să își asume riscurile juridice implicate de cooperare în absența REC. Argumentarea se bazează pe faptul că această reducere a cooperării sau lipsă de cooperare ar fi, la rândul său, atât în dezavantajul concurenței (mai puține intrări pe piață), cât și al consumatorilor (prețuri mai ridicate și mai puține opțiuni). În cazul în care cooperarea în domeniile exceptate este atât de importantă pentru sectorul de asigurări, Comisia se așteaptă ca nevoia de cooperare să fie prioritară nevoii de protecție asigurate în cadrul REC. Acest lucru se întâmplă, în practică, de exemplu, cu privire la acordurile de plată a despăgubirilor și registrele privind riscurile agravate, în care asigurătorii cooperează, cu toate că cele două domenii nu sunt exceptate pe categorii. Prin urmare, dacă există un grad mai scăzut de cooperare pe piață în cazul în care REC nu este reînnoit, este puțin probabil ca acesta să fie consecința directă a faptului că REC nu este reînnoit.

32. Trebuie amintit faptul că securitatea juridică oferită de REC nu este absolută și că acest regulament poate acorda protecție [prin codificarea articolului 81 alineatul (3)] doar dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute în REC. Mulți asigurători par să se bazeze pe securitatea juridică oferită prin însăși existența REC, fără a efectua o evaluare juridică atentă necesară pentru a stabili compatibilitatea cu condițiile REC. În plus, mulți asigurători par să considere în mod greșit că sunt acoperiți de REC, subestimând evaluarea solicitată în cadrul REC și supraestimând autoevaluarea care ar fi necesară în cazul în care REC nu este reînnoit.

33. În cazul în care REC nu este reînnoit cu privire la cele două categorii de acorduri propuse (condițiile standard ale polițelor și dispozitivele de securitate), acordurile care intrau anterior sub incidența REC nu vor deveni neapărat ilegale. Dimpotrivă, ar fi necesară o evaluare juridică în conformitate cu articolul 81 alineatul (1) și articolul 81 alineatul (3), precum și cu orientările privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) și/sau orientările orizontale, în locul celei efectuate în cadrul REC, astfel cum este cazul, în prezent, în marea majoritate a sectoarelor. După cum va fi confirmat de Comisia Europeană într-o comunicare care va fi publicată în cazul în care oricare dintre exceptările actuale nu este înnoită, majoritatea criteriilor utilizate în actualul REC rămân valabile în momentul aplicării articolului 81 alineatul (3). În cele din urmă, efectele pozitive ale acestor acorduri, pe care le-au subliniat respondenții în timpul revizuirii, ar trebui să fie examinate în sensul articolului 81 alineatul (1) și, dacă este necesar, în sensul articolului 81 alineatul (3), de la caz la caz.

34. În această etapă, Comisia consideră că cele două forme de cooperare care par specifice sectorului de asigurări, respectiv acordurile privind realizarea în comun a calculelor, tabelelor și studiilor și pool-urile de co(re)asigurare ar trebui să fie facilitate în continuare de un REC. În cazul primelor tipuri de acorduri, Comisia nu s-a decis deocamdată dacă să modifice structura sau formularea actualei exceptări sau dacă, în cazul în care reînnoirea regulamentului se dovedește a fi necesară, aceasta ar trebui să fie totală sau parțială. Decizia Comisie va depinde de informațiile suplimentare pe care aceasta le-ar putea primi și de o analiză aprofundată și specifică a tuturor datelor și informațiilor disponibile. În ceea ce privește cel de-al doilea tip de acorduri, în această etapă, chiar dacă riscul dispariției cooperării în aceste domenii este scăzut, se pare că trebuie evitată posibilitatea diminuării unei astfel de cooperări care favorizează concurența.

35. La data de 2 iunie 2009, va fi organizat un eveniment public pentru a permite Comisie să ia cunoștință de ultimele observații ale sectorului industrial și ale părților interesate înainte de a lua o decizie în ceea ce privește reînnoirea oricăror părți din REC.

[1] Regulamentului (CE) nr. 358/2003 al Comisiei din 27 februarie 2003 privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat anumitor categorii de acorduri, decizii și practici concertate în sectorul asigurărilor (JO L 53, 28.2.2003).

[2] Orice trimitere la articolul 81 în prezentul document se referă la articolul 81 din Tratatul CE.

[3] 1 aprilie 2003.

[4] Această cerință a fost prevăzută la articolul 8 al Regulamentului (CE) nr. 1534/91 al Consiliului.

[5] DG Concurență a inițiat, în aprilie 2008, o consultare de trei luni, acordând celor interesați să prezinte dovezi o perioadă de timp considerabilă. După încheierea consultării, Comisia a trimis chestionare detaliate suplimentare, în special categoriilor de părți interesate de la care avea nevoie de informații suplimentare, respectiv micilor societăți de asigurări, pool-urilor și federaților/asociaților de producători de dispozitive de securitate.

[6] Ori de câte ori se utilizează termenul „acorduri” în prezentul document, acesta se referă la acorduri, decizii și practici concertate.

[7] Timp de trei ani de la data înființarea grupului, indiferent de cota de piață a acestuia.

[8] Definite la articolul 2 alineatul (7) din REC.

[9] Articolul 7 alineatul (2) literele (a) și (b): peste 20% din piața relevantă pentru coasigurare și peste 25% pentru coreasigurare.

[10] Articolul 8 din REC.

[11] A fost exprimată, de asemenea, o îngrijorare în ceea ce privește definirea „noilor riscuri”.

[12] JO C 372, 9.12.1997, p. 5.

[13] Cauza C-415/93, Bosman [1995], Rec. I-4921, punctele 83 și 84; Cauza C-281/98, Angonese [2000], Rec. I-4139, punctul 32; Cauza 36/74, Walrave și Koch [1974], Rec. 1405.

[14] Cauza C-309/99, Wouters v Algemene Raad van de Nederlandse Orde van Advocaten [2002] Rec. I-1577; Cauza C-411/98; Ferlini v. CHL [2000] Rec. I-8081, punctul 50.

[15] Comunicarea Comisiei din 6 ianuarie 2001: Linii directoare privind aplicabilitatea articolului 81 din Tratatul CE în cazul acordurilor de cooperare orizontală (JO C 3, 6.1.2001); Comunicarea din partea Comisiei către Parlamentul European și către Consiliu privind rolul standardizării europene în cadrul politicilor și legislației europene, 18.10.2004.

[16] Comunicarea Comisiei din 6 ianuarie 2001: Linii directoare privind aplicabilitatea articolului 81 din Tratatul CE în cazul acordurilor de cooperare orizontală (JO C 3, 6.1.2001).