2.

încurajează IR/VP și Consiliul: (a) să contribuie în mod activ la dezbaterea principiului responsabilității de a proteja, ținând seama de dreptul umanitar internațional actual și de Convențiile de la Geneva, în vederea concentrării atenției comunității internaționale asupra componentei de prevenire a responsabilității de a proteja și asupra aplicării universale a instrumentelor necoercitive, precum și dezvoltarea unui plan de acțiune concret în această direcție care să includă și considerațiile privind responsabilitatea/nevoia de reconstrucție; (b) să promoveze principiul responsabilității de a proteja în cadrul ONU și să acționeze pentru asigurarea universalității sale, ca o parte esențială a unui model de securitate colectivă bazat pe multilateralism și pe întâietatea ONU și legat de consolidarea CPI; să reamintească că R2P implică, de asemenea, responsabilitatea de a combate impunitatea. (c) să sprijine eforturile Secretarului General al ONU de a reînvigora și a spori înțelegerea implicațiilor principiului responsabilității de a proteja și să coopereze cu alți membri ai ONU care doresc să îmbunătățească capacitățile comunității internaționale de prevenire a atrocităților și a crimelor în masă acoperite de principiul responsabilității de a proteja, asigurând, de asemenea, intervențiile în aceste cazuri; (d) să solicite CSONU să adopte propunerea Braziliei privind „responsabilitatea simultană cu protejarea” pentru a asigura aplicarea cu maximă eficiență a principiului responsabilității de a proteja de o manieră care să provoace cele mai puține daune posibile și să contribuie la dezvoltarea necesară a criteriilor de urmat la momentul declanșării unor acțiuni pentru punerea în aplicare în special a celui de-al treilea pilon al responsabilității de a proteja, incluzând proporționalitatea domeniului și durata oricărei intervenții, un bilanț detaliat al consecințelor, claritatea ex ante a obiectivelor politice și transparența argumentării intervenției; întrucât dezvoltarea unor astfel de criterii ar putea oferi garanții care ar putea convinge țările care sunt în prezent reticente cu privire la doctrina responsabilității de a proteja de faptul că aceasta este aplicabilă, să consolideze mecanismele de monitorizare și de revizuire ale mandatelor adoptate, inclusiv cu ajutorul consilierilor speciali ai Secretarului General al ONU pentru prevenirea genocidelor și responsabilitatea de a proteja, precum și al Înaltului Comisar al ONU pentru Drepturile Omului, și să folosească aceste mecanisme „în mod corect, prudent și profesional, fără intervenții politice sau standarde duble” (18); (e) să desprindă învățăminte, în cooperare cu statele membre și partenerii noștri internaționali, din experiența din domeniul responsabilității de a proteja din Libia din 2011 și din actuala incapacitate de a acționa în Siria, (f) să propună celor cinci membri permanenți ai Consiliului de Securitate al ONU adoptarea unui cod de conduită voluntar pentru a limita utilizarea dreptului de veto în caz de genocid, crimă de război, epurare etnică sau crime împotriva umanității; (g) să colaboreze cu partenerii regionali ai UE în vederea specificării unui rol mai clar al organizațiilor regionale și subregionale la aplicarea responsabilității de a proteja; (h) să depună eforturi în vederea stabilirii responsabilității de a proteja ca nouă normă a legislației internaționale, în cadrul sferei de aplicare convenite de statele membre ale ONU în cadrul Summitului mondial din 2005; (i) să ofere recomandări Consiliului de Securitate asupra faptului că prin consacrarea principiului responsabilității de a proteja (în prezent un standard în curs de elaborare) ca standard al dreptului internațional nu ar limita capacitatea sa de a lua decizii; (j) să ajute la consolidarea cadrului și a capacităților de la nivelul ONU privind medierea, diplomația cu dublă cale și schimbul de bune practici privind soluționarea pașnică a conflictelor emergente și sistemele de detensionare și de alertă timpurie, precum cele ale Unității de sprijin pentru mediere din cadrul Departamentului pentru afaceri politice; să consolideze Biroul consilierului special pentru prevenirea genocidului și al consilierului special pentru responsabilitatea de a proteja; să angajeze Consiliul pentru Drepturile Omului în dezbaterea cu privire la responsabilitatea de a proteja; (k) să asigure, în cooperare cu statele membre care au un loc în Consiliul de Securitate al ONU și cu toți partenerii noștri internaționali, deplina consecvență a eventualelor evoluții viitoare ale conceptului responsabilității de a proteja cu dreptul umanitar internațional (DUI) și să promoveze și să monitorizeze deplina respectare a DUI în viitor în cazurile în care se aplică responsabilitatea de a proteja; (l) să abordeze problema unei reprezentări unice a UE în cadrul Consiliului de Securitate al ONU și a unui buget comun pentru misiunile PESC sub mandatul ONU; (m) să integreze mult mai mult femeile, inclusiv liderii femei și grupurile de femei, în toate eforturile de prevenire și atenuare, precum și de soluționare a conflictelor, în conformitate cu Rezoluțiile 1325 și 1820 ale CSONU; (n) să conlucreze cu ONU în vederea stabilirii unei legături clare între punerea în aplicare a responsabilității de a proteja și combaterea impunității în cazul celor mai grave crime acoperite de acest concept;