COMUNICARE COMUNĂ CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Către un parteneriat reînnoit pentru dezvoltare UE-Pacific /* JOIN/2012/06 final */





COMUNICARE COMUNĂ CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Către un parteneriat reînnoit pentru dezvoltare UE-Pacific 1. UE și zona Pacificului Importanța geostrategică tot mai mare a zonei Pacificului, la care se adaugă recunoașterea la nivel mondial a vulnerabilității insulelor din Pacific în fața schimbărilor climatice, a făcut din această regiune o nouă prioritate a politicii externe, atât pentru UE, cât și pentru mulți dintre partenerii săi strategici cum ar fi Statele Unite, Japonia, China, Rusia și India. Alți parteneri bilaterali și instituții multilaterale își consolidează, de asemenea, prezența în regiune. Majoritatea statelor membre ale UE se bazează pe aceasta pentru a promova interesele de politică externă în această regiune și a obține rezultate în materie. UE s-a angajat în dialoguri politice periodice la nivel național și regional și este un influent donator și partener în Pacific. Parteneriatele UE în zona Pacificului implică 15 țări insulare independente[1], 4 țări și teritorii de peste mări (TTPM)[2], Forumul Insulelor din Pacific (Pacific Islands Forum - PIF), precum și Australia și Noua Zeelandă − membri importanți ai forumului și parteneri care împărtășesc aceeași viziune. În calitate de actor la nivel mondial, UE urmărește reînnoirea și consolidarea parteneriatelor sale dincolo de relația donator-beneficiar. Strategia din 2006 a UE pentru Pacific[3] a constituit un prim pas în această direcție. Ca urmare, UE și PIF au dezvoltat dialogul politic, care în prezent se poartă la nivel ministerial. UE ar trebui să sporească impactul politicii sale de dezvoltare, în conformitate cu programul său intitulat „Agenda schimbării”[4], și să își consolideze poziția de cel de al doilea donator în regiune, după Australia[5]. Acest lucru va permite UE să accentueze dimensiunea politică a parteneriatului său, angajându-se într-un dialog mai eficient cu țările din Pacific, atât în mod individual, cât și la nivel regional și multilateral, pentru a-și îmbunătăți cooperarea în domeniul drepturilor omului, al democrației, al bunei guvernanțe și al dezvoltării durabile, precum și pentru a asigura respectarea deplină a Cartei ONU și a legislației internaționale în întreaga lume. Pe baza Acordului de la Cotonou[6], precum și a experienței dobândite în ceea ce privește punerea în aplicare a Strategiei UE pentru Pacific, prezenta comunicare comună se axează pe aspectele legate de dezvoltare din cadrul relațiilor UE cu această regiune și propune o serie de acțiuni pentru o cooperare Pacific-UE mai eficace, cu următoarele obiective principale: · promovarea coerenței între dezvoltare, combaterea schimbărilor climatice și alte politici ale UE, cum ar fi comerțul, mediul, pescuitul, cercetarea, pe de o parte, și drepturile omului și democrația, pe de altă parte; · adaptarea și raționalizarea metodelor de acordare a asistenței oficiale pentru dezvoltare a UE (AOD) și a finanțării sporite alocate acțiunilor de combatere a schimbărilor climatice în zona Pacificului, cu scopul de a spori, la nivel global, valoarea adăugată, rezultatele, impactul și eficacitatea ajutorului; · stimularea unei integrări regionale reușite a TTPM din Pacific și consolidarea capacității acestora de a promova valorile europene și de a deveni catalizatori ai creșterii incluzive și durabile pentru dezvoltarea umană în regiune; · definirea, împreună cu țările din Pacific, a unei agende constructive care să cuprindă aspecte de interes comun în cadrul ONU și al altor foruri internaționale; · unirea forțelor cu partenerii care împărtășesc aceeași viziune pentru a aborda principalele aspecte legate de drepturile omului și pentru a contribui la consolidarea proceselor democratice din întreaga regiune. Rezultatele acțiunilor comune în cadrul ONU, cooperarea politică consolidată și punerea în aplicare a propunerilor de politică prezentate în continuare ar trebui integrate în ciclul de programare al UE referitor la cooperarea sa pentru dezvoltare în țările și teritoriile din Pacific și în regiune în perioada 2014-2020 și ar trebui să contribuie la procesul de reînnoire a strategiei UE privind asumarea unui angajament în zona Pacificului. 2. Caracterul unic al zonei Pacificului 2.1. Dimensiuni reduse, imensitate, diversitate și fragilitate Țările și teritoriile insulare din Pacific sunt locuite de 10 milioane de persoane care trăiesc într-o zonă de uscat de 552 000 km², înconjurată de o zonă economică exclusivă maritimă de 30 de milioane de km², în acea parte a lumii care se află la cea mai mare distanță. Majoritatea țărilor și teritoriilor insulare din Pacific sunt state insulare mici, 10 dintre acestea aflându-se printre cele mai mici 15 economii din lume, iar trei fiind țări alcătuite din atoli, cu altitudini care abia depășesc nivelul mării și cu populații reduse, dispersate pe distanțe mari. Baza acestora de resurse naturale, financiare, instituționale și umane este limitată, ratele de migrație a lucrătorilor calificați sunt ridicate, iar costurile pentru furnizarea de servicii și pentru importul de bunuri sunt foarte ridicate. Economiile multor țări și teritorii insulare din Pacific depind în foarte mare măsură de veniturile din exploatarea resurselor naturale, cum ar fi licențele de pescuit vândute vaselor străine. Sectorul public este predominant, dar în unele țări guvernanța rămâne deficitară, sectorul privat are acces limitat la finanțare și realizarea economiilor de scară este dificilă. Izolarea și posibilitățile comerciale limitate plasează aceste țări la periferia economiei mondiale. Dependența de ajutor a multor țări și teritorii insulare din Pacific și fragmentarea ajutorului reprezintă provocări semnificative în materie de dezvoltare. Timorul de Est, care se reface în urma unui conflict și care este numai parțial integrat în arhitectura instituțională a Forumului Insulelor din Pacific, dorește în prezent să adere la Asociația Națiunilor din Asia de Sud-Est (ASEAN) și se confruntă cu aceleași constrângeri structurale ca numeroase țări în curs de dezvoltare. TTPM din Pacific au niveluri de dezvoltare apropiate de media UE și doresc să se integreze mai profund în regiune. Papua Noua Guinee și Fiji reprezintă împreună 88,6 % din masa terestră, 70 % din produsul intern brut (PIB) și 74,5 % din populația țărilor și teritoriilor insulare din Pacific. Fiji, în care din 2006 nu există un regim constituțional, este angajată într-o lentă tranziție spre democrație, iar Papua Noua Guinee intenționează să investească în materie de guvernanță, astfel încât să beneficieze pe deplin de vasta sa bază de resurse naturale și umane și de sectorul său emergent de afaceri, cu toate că acesta are în mare parte capital străin. 2.2. Realizări în materie de dezvoltare și impacturile schimbărilor climatice Adevărata bogăție a Pacificului constă în biodiversitatea sa unică și în ecosistemele sale variate, care furnizează populației servicii de bază. În special, insulele din estul Melaneziei, Noua Caledonie și Polinezia-Micronezia sunt „zone fierbinți” din punct de vedere al biodiversității. Cu toate acestea, resursele oceanice se deteriorează din cauza poluării, a exploatării excesive, a schimbării habitatelor și a speciilor invazive. Pădurile tropicale sunt amenințate de defrișare și degradare. Expunerea și vulnerabilitatea în fața dezastrelor naturale, care au potențialul de a cauza pierderi umane și materiale considerabile, este o situație des întâlnită în întreaga regiune. Presiunea demografică exercită o constrângere suplimentară asupra echilibrului ecologic și social. Populația tânără și aflată în creștere rapidă are nevoie de oportunități în materie de educație, de ocupare a forței de muncă și de activități generatoare de venituri. Deși migrația lucrătorilor calificați este o piedică semnificativă în calea dezvoltării, fondurile trimise acasă de cei care lucrează în străinătate reprezintă o parte substanțială a multora dintre economiile din zona Pacificului. Comunități importante de locuitori ai insulelor din Pacific locuiesc astăzi în Australia, Noua Zeelandă sau în alte țări. Principiile democratice și drepturile omului sunt în cea mai mare parte respectate în întreaga regiune, Fiji rămânând o excepție după lovitura de stat din 2006. Cu toate acestea, țările din zona Pacificului au ratificat în mică măsură convențiile internaționale și prezintă rate ridicate de violență pe criterii de sex și o prezență redusă a femeilor la nivelurile decizionale. Țările din zona Pacificului se redresează încet după criza mondială, printre altele datorită creșterii robuste continue a Asiei. Reziliența sectorului privat este în continuare deficitară. În 2010, creșterea economică a fost în medie de 0,8 %; se estimează că în 2011 va atinge 1,7 % și că va rămâne scăzută în 2012, cu excepția țărilor bogate în resurse (Papua Noua Guinee, Insulele Solomon, Nauru) și a Republicii Vanuatu. Se preconizează o creștere în domeniul turismului și o redresare a volumului fondurilor trimise acasă de cei care lucrează în străinătate. Principalul risc pentru creștere este inflația, determinată de prețurile ridicate ale combustibililor și ale alimentelor. În Timorul de Est, majorarea cheltuielilor publice, finanțate cu veniturile din petrol, a generat o creștere de 9,5 % din PIB în 2010, care, conform celor prognozate, se va accelera în 2011 și 2012. Cu toate acestea, stabilitatea macroeconomică va rămâne o problemă în majoritatea țărilor din zona Pacificului, iar sustenabilitatea nivelurilor datoriilor are o importanță deosebită. În timp ce Papua Noua Guinee nu a realizat niciunul dintre Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului (ODM), celelalte țări din zona Pacificului sunt pe drumul cel bun în ceea ce privește reducerea mortalității infantile, înregistrând progrese inegale în privința celorlalte obiective. Timorul de Est are o performanță inegală din perspectiva ODM, obținând progrese substanțiale în ceea ce privește reducerea sărăciei, însă având indicatori de sănătate scăzuți și standarde de sănătate scăzute din cauza insecurității alimentare care afectează o mare parte a populației. Accesul la energie reprezintă o constrângere fundamentală. Statele insulare mici din Pacific depind în mare măsură de produsele petroliere importate, care sunt sursa lor principală de energie. Prețurile internaționale instabile, precum și costurile de transport exercită o presiune puternică asupra bugetelor naționale și asupra cheltuielilor de funcționare ale serviciilor publice și ale întreprinderilor, ceea ce duce la prețuri ridicate pentru alimente și energie electrică. Tehnologiile din domeniul energiei regenerabile au oferit mijloace alternative de producere a energiei. Cu toate acestea, modificările survenite atât în ceea ce privește furnizarea de energie (disponibilitate și accesibilitate), cât și cererea (preț accesibil), constituie o amenințare din ce în ce mai mare la adresa securității energetice a populațiilor din zona Pacificului. În acest context, în 2009 a fost elaborat „Cadrul de acțiune privind securitatea energetică în Pacific”. Doar aproximativ 30 % din populație are acces la electricitate, acest procent fiind concentrat în zonele urbane, variind de la sub 25 % în unele țări (Papua Noua Guinee, Insulele Solomon și Vanuatu), la peste 95 % în altele (Insulele Cook, Guam, Nauru, Niue, Insulele Mariane de Nord, Samoa, Tonga, Tokelau și Tuvalu). Schimbările climatice afectează Pacificul de zeci de ani, înregistrându-se o creștere a frecvenței și a intensității dezastrelor naturale, cum ar fi ciclonii tropicali și inundațiile. Creșterea nivelului mării, intruziunea apei de mare și eroziunea costieră reduc suprafața de teren disponibilă pentru locuințe, amenință infrastructura, deteriorează acvacultura și afectează resursele de apă dulce și agricultura. Accesul la apă potabilă și servicii de salubrizare rămâne o provocare deosebit de importantă pentru majoritatea țărilor și teritoriilor insulare din Pacific, punând grav în pericol sănătatea, în special cea a femeilor, a copiilor și a comunităților care trăiesc în insulele periferice. Creșterea temperaturii apei și acidificarea oceanelor exercită o presiune suplimentară asupra biodiversității și a ecosistemelor deja deteriorate, în special asupra recifurilor de corali, ceea ce duce la o și mai mare vulnerabilitate în fața schimbărilor climatice. În insulele mari, schimbările climatice afectează zonele continentale, prin secete, alunecări de teren sau inundații mai intense. Adaptarea la schimbările climatice, în cadrul căreia se înscriu și abordările ecosistemice, poate contribui, de asemenea, la îmbunătățirea furnizării de servicii, a accesului la energie regenerabilă și a pregătirii pentru intervenție în caz de dezastre. Astfel, această adaptare poate fi un factor-cheie al dezvoltării în toate țările din zona Pacificului. Reducerea riscului de dezastre prin protejarea ecosistemelor utilizează natura însăși ca parte a soluției. În plus, pentru dezastrele care nu sunt direct legate de schimbările climatice, măsurile de adaptare pot contribui, de asemenea, la pregătirea pentru intervenție în caz de dezastre. Papua Noua Guinee dispune încă de resurse substanțiale de pădure tropicală primară, dar suprafețele se reduc rapid din cauza mai multor factori, inclusiv ceea este mulți consideră a fi o exploatare forestieră ilegală. Papua Noua Guinee ar putea contribui la atenuarea schimbărilor climatice la nivel mondial, orientându-se spre o exploatare forestieră durabilă prin îmbunătățirea gestionării pădurilor și a legislației privind utilizarea terenurilor. Schimbările climatice declanșează o serie de impacturi corelate, inclusiv asupra securității și a egalității de șanse între femei și bărbați. Consiliul de Securitate al ONU a evidențiat că pierderea teritoriului din cauza creșterii nivelului mării, în special în statele insulare mici cu altitudini joase, ar putea avea implicații în materie de securitate[7]. UE a subliniat faptul că schimbările climatice au implicații importante în materie de securitate, deoarece acționează ca un „factor de multiplicare a amenințărilor”, care amplifică tensiunile exercitate asupra prețurilor terenurilor, produselor alimentare și energiei, generând presiuni cauzate de migrație și deșertificare[8]. Pe de altă parte, având în vedere că impacturile schimbărilor climatice pot afecta femeile și bărbații în mod diferit, miniștrii din zona Pacificului au afirmat necesitatea de a ține cont în mai mare măsură de cunoștințele, experiența și prioritățile femeilor pentru a elabora strategii eficace în materie de schimbări climatice. Recunoscând că inegalitățile dintre femei și bărbați și încălcarea drepturilor omului îngrădesc capacitatea țărilor de a aborda impacturile schimbărilor climatice, miniștrii au invitat guvernele statelor din zona Pacificului să își îndeplinească angajamentele în această privință[9]. Impactul schimbărilor climatice, care, conform previziunilor, se va intensifica, subminează realizările în materie de dezvoltare și creștere durabilă echitabilă, făcând mult mai dificilă îndeplinirea ODM în zona Pacificului. Țări întregi ar putea să devină nelocuibile sau chiar să dispară, fapt care ar avea drept consecință migrația și deplasarea populației. 2.3. Modalități de abordare a provocărilor în materie de dezvoltare care sunt utilizate în zona Pacificului Locuitorii insulelor din Pacific au făcut față provocărilor structurale de sute de ani. De-a lungul timpului, s-au găsit soluții la nivel național, țările și teritoriile insulare din Pacific unindu-și adesea forțele la nivel regional cu privire la aspecte cum ar fi cooperarea politică, finanțele, dezvoltarea, comerțul, pescuitul, securitatea, aplicarea legii, drepturile omului, mediul, energia, afacerile sociale și culturale, infrastructura, transporturile, cercetarea, telecomunicațiile etc. Țările și teritoriile insulare din Pacific s-au confruntat, de asemenea, cu schimbările climatice. De exemplu, pentru a se adapta la creșterea nivelului mării, acestea au regenerat pădurile de mangrove, au protejat recifele de corali, au construit diguri maritime, rezervoare de apă și instalații de desalinizare, au dezvoltat noi culturi, au promovat diversificarea culturilor sau au deplasat infrastructuri și au strămutat populații. Unele țări integrează migrația în setul lor de instrumente concepute în scopul adaptării. Cooperarea regională este remarcabilă. De exemplu, țările și teritoriile microneziene participă la „Micronesia Challenge”, o inițiativă menită să conserve, până în 2020, 30 % din apele de coastă din apropierea țărmului și 20 % din terenurile forestiere. De asemenea, există cadre regionale cuprinzătoare pentru acțiunile în domeniul schimbărilor climatice, precum și pentru reducerea și gestionarea riscului de dezastre. În regiune sunt prezenți din ce în ce mai mulți donatori și parteneri în materie de dezvoltare, dar numărul acestora este încă relativ redus. Australia și Noua Zeelandă sunt membri ai PIF și sunt cei mai importanți donatori bilaterali. Banca Asiatică de Dezvoltare este principalul partener multilateral. Pacturile americane sunt un instrument consacrat în Pacificul de Nord. Taiwanul, Japonia și Coreea își sporesc asistența. China joacă un rol din ce în ce mai important în zona Pacificului. Alți parteneri bilaterali și multilaterali implică, de asemenea, tot mai mult în această regiune. Liderii din zona Pacificului au instituit „Pactul de la Cairns” privind consolidarea coordonării în materie de dezvoltare (2009), menit să reducă fragmentarea ajutoarelor acordate de donatori, să faciliteze administrarea ajutoarelor și să îmbunătățească eficacitatea acestora, prin utilizarea sporită a sistemelor naționale, prin angajamente de finanțare multianuale, prin punerea în comun a resurselor financiare, prin delegarea acordării ajutorului și printr-o activitate analitică efectuată în colaborare. Împreună cu partenerii pentru dezvoltare, secretariatul PIF a coordonat elaborarea unei foi de parcurs având scopul de a consolida gestionarea cheltuielilor, a achizițiilor și a răspunderii publice, precum și sistemele de monitorizare ale țărilor participante la forum, astfel încât sistemele naționale să fie intens utilizate pentru canalizarea asistenței oficiale pentru dezvoltare (AOD), inclusiv prin sprijin bugetar, în cazul în care sunt îndeplinite criteriile de eligibilitate. În 2011, liderii din zona Pacificului au reafirmat că schimbările climatice reprezintă cea mai mare amenințare pentru regiune și au subliniat necesitatea de a finanța măsurile de adaptare. Pentru a îmbunătăți accesul țărilor la resursele financiare alocate pentru combaterea schimbărilor climatice, precum și gestionarea acestor resurse de către țările în cauză, miniștrii economiei din statele participante la forum au recomandat ca metodele de finanțare să se bazeze pe principiul eficacității ajutorului și ca schimbările climatice să fie integrate în bugetele și în planurile de dezvoltare naționale, pentru ca sistemele existente în fiecare țară să fie utilizate atunci când este posibil, în special prin sprijin bugetar, ca cea mai eficientă formă de acordare a ajutorului. 3. Consolidarea cooperării UE-Pacific în materie de dezvoltare și schimbări climatice Acțiunea externă a UE dispune de o serie amplă de politici și instrumente foarte relevante pentru zona Pacificului. Pe baza rețelei sale de delegații și a personalului de la sediul central, UE ar trebui să se exprime cu o singură voce în regiune și să promoveze în mod mai eficient valorile sale, precum și obiectivele și interesele pe care le are în comun cu statele din zona Pacificului în cadrul forurilor multilaterale, în negocierile internaționale sau în relațiile cu alți actori. Inițiativele coordonate la nivelul întregii UE, care să răspundă priorităților din zona Pacificului, ar maximiza valoarea adăugată a acțiunii externe a UE în regiune. Comunicările Comisiei privind programul UE intitulat „Agenda schimbării”[10] și viitorul sprijinului bugetar[11] propun un cadru consolidat de politică în vederea unei cooperări pentru dezvoltare a UE mai specifice și cu un impact mai puternic, prin promovarea utilizării sistemelor naționale și a sprijinului bugetar ori de câte ori este posibil, căruia i se adaugă un dialog strategic consolidat, axat pe îmbunătățirea rezultatelor și buna guvernanță. Asistența pentru dezvoltare și combaterea schimbărilor climatice acordată țărilor din zona Pacificului și TTPM din bugetul UE și din Fondul european de dezvoltare (FED) a crescut substanțial, ajungând la aproximativ 785 de milioane EUR pentru perioada 2008-2013[12]. Constrângerile structurale cu care se confruntă țările și teritoriile insulare din Pacific definesc caracterul unic al acestor țări ca beneficiare ale ajutorului pentru dezvoltare, fac ca asistența acordată de UE să fie deosebit de importantă pentru regiune și reprezintă pentru UE o serie de provocări corelate: · sporirea angajamentului financiar în regiune prin consolidarea și completarea nivelurilor AOD actuale prin acordarea unei părți echitabile a fondurilor pentru climă anunțate în cadrul negocierilor internaționale, precum și prin stimularea finanțării investițiilor din alte surse; · aprofundarea dialogului în materie de politică și adaptarea modalităților de acordare a ajutorului pentru a sprijini mai eficient reforma, luând în considerare constrângerile și caracteristicile specifice partenerilor din zona Pacificului, astfel încât să se faciliteze o absorbție adecvată a asistenței financiare sporite; · consolidarea coordonării și reducerea fragmentării ajutorului în zona Pacificului; · îmbunătățirea coordonării în cadrul ONU, în special în ceea ce privește schimbările climatice; · asigurarea faptului că și alte politici decât politica de dezvoltare contribuie în continuare la parteneriatul reînnoit pentru dezvoltare UE-Pacific, pentru a conjuga creșterea economică cu buna guvernanță, sustenabilitatea și împărțirea responsabilităților în ceea ce privește bunurile comune. 3.1. Angajamentul financiar sporit Fondurile UE gestionate de Comisie sunt limitate în comparație cu nevoile zonei Pacificului. Este necesar un angajament financiar bilateral din partea statelor membre ale UE, care să acorde o atenție specială schimbărilor climatice. După adoptarea unei declarații comune privind schimbările climatice[13], Comisia și Secretariatul forumului au lansat o inițiativă comună[14]. Este în curs de pregătire un plan de acțiune, în asociere cu statele din zona Pacificului și statele membre ale UE și instituțiile din zona Pacificului și din UE, în scopul realizării obiectivelor stabilite în inițiativa comună, pentru a permite UE să se angajeze într-un mod coordonat în Pacific și pentru a pune în comun AOD și fondurile suplimentare alocate combaterii schimbărilor climatice, inclusiv prin activarea finanțării investițiilor. Pe lângă contribuția la activitățile în materie de schimbări climatice și de dezvoltare instituțională, programele geografice și tematice ale UE pot permite, de asemenea, țărilor și teritoriilor insulare din Pacific să aibă acces la surse complementare de finanțare pentru combaterea schimbărilor climatice (Fondul verde pentru climă, sectorul privat, piața carbonului …). Programarea și dialogul în materie de politică vor rămâne instrumentele principale pentru definirea priorităților în domeniul cooperării. UE, în coordonare cu alți donatori, ar trebui să însoțească în continuare eforturile țărilor și teritoriilor insulare din Pacific de a îmbunătăți planurile de dezvoltare și politicile sectoriale naționale, pentru a continua acțiunile de dezvoltare orientate spre obținerea de rezultate, precum și strategiile de adaptare la schimbările climatice și de atenuare a efectelor acestora, asigurând, în același timp, buna gestionare a asistenței sporite și practici durabile. 3.2. Metode de acordare a ajutorului adaptate zonei Pacificului Programul UE intitulat „Agenda schimbării” propune o concentrare sporită a cooperării UE asupra a cel mult trei sectoare, în vederea maximizării rezultatelor și a impactului. În timp ce, în cazul țărilor insulare mai mari, se poate justifica o concentrare a ajutorului în două sau trei sectoare, în cea mai mare parte a insulelor mai mici, ar trebui să se acorde prioritate unui singur sector. Constrângerile structurale cu care se confruntă țările și teritoriile insulare din Pacific impun adaptarea metodelor de acordare a ajutorului, limitând utilizarea abordărilor bazate pe proiecte, care tind să suprasolicite administrațiile mici. Programele sectoriale și sprijinul bugetar sunt mai potrivite pentru a obține rezultate durabile, deoarece se aliniază planurilor de dezvoltare și strategiilor sectoriale naționale și contribuie, prin intermediul dialogului în materie de politică și al evaluărilor periodice ale performanței, la îmbunătățirea furnizării de servicii și a rezultatelor din domeniul instituțional, precum și a celor în materie de politică și de reglementare. Definirea unor planuri de dezvoltare și strategii sectoriale naționale bine fundamentate, consolidarea gestionării finanțelor publice și respectarea unui cadru macroeconomic solid au favorizat acordarea unui sprijin bugetar în Noua Caledonie, Pitcairn, Samoa, Insulele Solomon, Tonga, Tuvalu și Vanuatu. Cooperarea regională pe care UE o finanțează în zona Pacificului este sprijinită de organizații regionale eficace, care beneficiază de susținerea politică a propriilor state membre, dispun de fonduri corespunzătoare și sunt bine echipate din punct de vedere tehnic. UE, ca și alți donatori, se aliniază, prin acorduri de finanțare, programului de lucru strategic și sistemelor eficace de monitorizare orientate spre obținerea de rezultate ale acestor organizații. Asistența UE va fi acordată în continuare prin intermediul unor proiecte atunci când cerințele de eligibilitate aferente altor metode nu sunt respectate și pentru a sprijini inițiativele promovate de asociații ale societății civile și ale întreprinderilor, anumite proiecte de infrastructură de sine stătătoare etc. 3.3. Dezvoltarea capacității și a eficacității Multe administrații din zona Pacificului se confruntă cu constrângeri de capacitate structurală atunci când încearcă să îmbunătățească politicile sectoriale și sistemele de gestionare a finanțelor publice sau să integreze schimbările climatice în strategiile de dezvoltare. Organizațiile regionale trebuie să joace un rol esențial în abordarea acestor provocări. UE ar trebui să susțină în continuare organizațiile regionale pentru a oferi asistență membrilor acestora în ceea ce privește elaborarea, planificarea și aplicarea politicilor, precum și gestionarea și punerea în aplicare a ajutoarelor, în special în domenii cum ar fi adaptarea la schimbările climatice și atenuarea acestora. Ar trebui, de asemenea, promovate parteneriate UE-Pacific în scopul transferului de expertiză specifică și al facilitării dezvoltării instituționale. 3.4. O mai bună coordonare în cadrul UE și cu alți parteneri Având în vedere prezența limitată a statelor membre ale UE în zona Pacificului, este mai ușor să se analizeze perspectivele unei programări comune la nivelul întregii UE și să se pună în comun fondurile pentru dezvoltare și climă. În ceea ce privește coordonarea cu partenerii din afara UE, a fost stabilită o coordonare cuprinzătoare și din ce în ce mai intensă cu Australia și Noua Zeelandă, care include o diviziune a muncii și o cooperare delegată reciprocă. Această coordonare utilizează în modul cel mai eficace avantajele comparative și stabilește un model la care se pot alătura alți parteneri care nu fac parte din UE. Australia este primul donator neeuropean cu care UE a încheiat un acord privind modalitățile de cooperare delegată în materie de ajutor, care permite Agenției Australiene pentru Dezvoltare Internațională (AusAID) și Comisiei să valorifice expertiza celeilalte părți și să obțină rezultate semnificative în ceea ce privește ajutorul. 3.5. O mai bună coordonare privind schimbările climatice în cadrul ONU Cooperarea Pacific-UE privind schimbările climatice, în creștere de la adoptarea Declarației comune (2008) și a Inițiativei comune (2010), a dus la o abordare comună pentru statele insulare din Pacific, Alianța statelor insulare mici (AOSIS) și statele insulare mici în curs de dezvoltare în Convenția-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (CCONUSC). Insulele din Pacific și UE ar trebui să promoveze în continuare poziții comune în ceea ce privește adaptarea la schimbările climatice și atenuarea acestora, prin intermediul instituțiilor regionale. În cadrul negocierilor privind CCONUSC, care au avut loc la Durban, țările cel mai puțin dezvoltate, AOSIS și UE au avut aceeași dorință de a obține un rezultat ambițios, ambiție reflectată într-o declarație comună. UE ar trebui să consolideze în continuare această alianță cu țările cel mai puțin dezvoltate și cu AOSIS pentru pune o mai mare presiune asupra altor parteneri de negociere și a-i determina să fie mai ambițioși în ceea ce privește atenuarea efectelor schimbărilor climatice și adaptarea la acestea. 4. Promovarea unui mix mai coerent de politici ale UE în zona Pacificului Pe baza Acordului de la Cotonou, precum și a experienței dobândite în ceea ce privește punerea în aplicare a Strategiei UE pentru Pacific, UE lucrează la elaborarea unei politici de acțiune externă și a unui mix de instrumente mai integrate în regiune, precum și a unei agende politice mai coerente în ceea ce privește această zonă, în perspectiva ciclului de programare 2014-2020. Cooperarea în domeniul comerțului și al pescuitului, precum și în domeniul cercetării și al învățământului superior poate, de asemenea, să contribuie în mod semnificativ la promovarea coerenței în materie de politică a UE în regiune. · Cooperarea UE-Pacific în domeniul comerțului este substanțială. Pe baza Acordului interimar de parteneriat încheiat cu Papua Noua Guinee și cu Fiji, precum și a ofertelor de acces pe piață prezentate de alte țări, UE va continua să depună eforturi pentru încheierea unui acord cuprinzător în materie de comerț și dezvoltare cu toate țările din regiune, având în vedere că liderii ACP din zona Pacificului acordă o mare prioritate încheierii cu succes a negocierilor privind acordurile de parteneriat economic în 2012. Alternativ, țările ACP din zona Pacificului ar putea adera la Acordul interimar de parteneriat, care permite în mod explicit această posibilitate. · Cooperarea UE-Pacific în domeniul pescuitului se bazează pe sprijinul financiar substanțial acordat de FED, precum și pe trei acorduri bilaterale de parteneriat în domeniul pescuitului și pe cooperarea multilaterală în materie de pescuit din cadrul Comisiei privind pescuitul în Oceanul Pacific de Vest și Central. UE își intensifică eforturile pentru a sprijini dezvoltarea unei industrii a pescuitului durabile și pentru a combate pescuitul ilegal, nedeclarat și nereglementat. Ar trebui consolidate activitățile comune Pacific-UE pentru o bună guvernanță în domeniul pescuitului în cadrul Comisiei privind pescuitul în Oceanul Pacific de Vest și Central. Ar putea să se aibă în vedere instituirea unei strategii cuprinzătoare în materie de pescuit cu privire la zona Pacificului, care să fie pusă în aplicare prin utilizarea eficace a instrumentelor UE (în domeniul pescuitului, al dezvoltării, al mediului și al cercetării). · Prin Programul-cadru de cercetare, UE își consolidează capacitățile de cercetare privind aspectele legate de Pacific, sprijinind inițiativele de cercetare în Pacific și încurajând cooperarea dintre partenerii de cercetare din UE și Pacific. · Programul Erasmus Mundus oferă, de asemenea, posibilități de cooperare în domeniul învățământului superior. UE continuă să integreze drepturile omului, sprijinul pentru democrație și buna guvernanță în mixul său de politici în regiune. · UE își consolidează cooperarea cu partenerii care împărtășesc aceeași viziune pentru a sprijini ratificarea și punerea în aplicare a convențiilor privind drepturile omului și a Statutului de la Roma al Curții Penale Internaționale în întreaga regiune. UE acordă o atenție deosebită abordării unor aspecte cum ar fi violența pe criterii de sex și prezența foarte redusă a femeilor la nivelurile decizionale în zona Pacificului. · UE continuă să desfășoare misiuni de observare electorală acolo unde este cazul și își unește eforturile cu partenerii care împărtășesc aceeași viziune în scopul de a dezvolta o strategie coordonată pentru revenirea la democrație în Fiji și de a sprijini procesele de reconciliere, precum și inițiativele de prevenire a conflictelor în întreaga regiune. · UE va continua să sprijine țările și teritoriile insulare din Pacific în consolidarea sistemelor de guvernanță, inclusiv în ceea ce privește gestionarea mediului și a resurselor, promovând, printre altele, respectarea Inițiativei internaționale pentru transparență în industriile extractive. Pentru a consolida integrarea acțiunilor în materie de combatere a schimbărilor climatice în mixul său de politici, UE va elabora, de asemenea, o strategie cuprinzătoare în materie de diplomație a schimbărilor climatice care să vizeze zona Pacificului, pentru a permite actorilor din UE, statelor membre și serviciilor diplomatice naționale ale acestora să abordeze schimbările climatice la toate nivelurile politice, să promoveze și să sprijine punerea în aplicare a acțiunilor în materie de combatere a schimbărilor climatice, precum și să abordeze legăturile dintre schimbările climatice și securitatea internațională în Pacific. 5. Acțiuni recomandate UE este angajată în zona Pacificului, atât pe plan politic, cât și ca partener influent în materie de dezvoltare. Într-un mediu din ce în ce mai afectat de constrângeri în materie de resurse, este imperativ ca UE să își intensifice eficiența și eficacitatea acțiunilor sale, concentrându-se asupra domeniilor de intervenție cu impact ridicat și cu o valoare adăugată însemnată și utilizând mecanisme eficace de acordare a ajutorului. (1) Un dialog politic periodic între UE, pe de o parte, și țările și teritoriile insulare din Pacific, organizațiile regionale din Pacific și partenerii care împărtășesc aceeași viziune, pe de altă parte, ar trebui să favorizeze adoptarea unor poziții comune în scopul de a se asigura respectarea Cartei și a rezoluțiilor ONU la nivel mondial, de a facilita soluționarea durabilă și pașnică a conflictelor în întreaga lume, precum și de a îmbunătăți cooperarea pentru dezvoltare și combatere a schimbărilor climatice, în special în cadrul negocierilor privind CCONUSC. (2) Până în 2012, pe lângă alocările din FED pentru perioada 2008-2013, toate țările din zona Pacificului vor fi beneficiat de finanțare suplimentară din partea UE pentru combaterea schimbărilor climatice, iar unele dintre aceste țări vor fi beneficiat de inițiativa ODM. În programarea cooperării pentru dezvoltare a UE în perioada 2014­2020, SEAE și serviciile Comisiei vor prezenta statelor membre ale UE opțiuni privind programarea comună în zona Pacificului, precum și privind un mecanism la scara întregii UE care să permită o combinare a resurselor UE și a celor bilaterale cu un sprijin suplimentar pentru adaptarea la schimbările climatice și atenuarea efectelor acestora. (3) Sprijinul UE pentru atenuarea efectelor schimbărilor climatice în regiune, în special în Papua Noua Guinee și în Insulele Solomon, ar trebui să promoveze sinergii între Inițiativa privind aplicarea legislației, guvernanța și schimburile comerciale în domeniul forestier (FLEGT) și Inițiativa privind reducerea emisiilor cauzate de despăduriri și de degradarea pădurilor (REDD). (4) Asistența UE în favoarea țărilor și teritoriilor insulare din Pacific ar trebui acordată prin intermediul metodei celei mai potrivite, inclusiv prin sprijin bugetar sau printr-un mix de metode de acordare a ajutorului, pe baza unei evaluări de la caz la caz. Noile orientări propuse de Comisie privind sprijinul bugetar al UE vor recunoaște nevoile și caracteristicile specifice statelor insulare mici în curs de dezvoltare și ale țărilor și teritoriilor de peste mări. (5) UE ar trebui să promoveze principiile eficacității ajutorului, în conformitate cu concluziile și angajamentele Forumului la nivel înalt de la Busan, inclusiv diviziunea muncii și programarea comună, precum și utilizarea cooperării delegate cu partenerii care împărtășesc aceeași viziune în zona Pacificului. UE ar trebui să încerce să intre în dialog cu alți donatori la nivel sectorial, prin intermediul unor programe comune menite să sprijine politicile țărilor partenere, utilizându-se indicatori, criterii privind plățile și evaluări comune și purtându-se un dialog în materie de politică cu guvernele partenere. (6) Pe baza orientărilor furnizate de Forumul miniștrilor economiei și în conformitate cu „Pactul de la Cairns”, UE ar trebui să depună eforturi, alături de alți parteneri, pentru a elabora o metodologie care să îmbunătățească accesul insulelor din Pacific la finanțarea pentru combaterea schimbărilor climatice, precum și gestionarea fondurilor respective de către aceste țări, și să pună în aplicare etapa-pilot a acesteia, astfel încât metodologia respectivă să poată fi aplicată în întreaga regiune. (7) UE ar trebui să intre în dialog cu alți donatori în sectoarele legate de ODM care sunt în mod special expuse schimbărilor climatice, cum ar fi apa, serviciile de salubrizare și energia regenerabilă. UE ar trebui să încurajeze inițiativele în aceste sectoare în scopul promovării creșterii economice durabile, inclusiv prin intermediul Facilității pentru infrastructura din Pacific. (8) Pentru a evita suprasolicitarea capacităților partenerilor din zona Pacificului, UE ar trebui să promoveze misiuni comune cu alți parteneri, coordonate cu țările și teritoriile insulare din Pacific și cu organizațiile regionale. (9) UE ar trebui să sprijine eforturile TTPM din Pacific de a coopera cu vecinii lor, inclusiv cu privire la provocările reprezentate de schimbările climatice. (10) Pentru a maximiza eficacitatea delegațiilor UE din zona Pacificului, Înaltul Reprezentant și Comisia vor evalua fezabilitatea și impactul redistribuirii responsabilităților pe baza proximității geografice față de țările partenere din zona Pacificului. (11) UE ar trebui să implice în continuare societatea civilă, autoritățile locale, sectorul privat și comunitatea de cercetare în cooperarea sa în regiune, prin sprijinirea rețelelor regionale și a parteneriatelor Pacific-UE, precum și prin suscitarea interesului public și promovarea dezbaterilor în Europa pe teme de interes comun pentru țările și teritoriile insulare din Pacific și pentru locuitorii acestora. [1] Insulele Cook (fără drept vot în cadrul ONU), Statele Federate ale Microneziei, Fiji, Kiribati, Insulele Marshall, Nauru, Niue (fără drept vot în cadrul ONU), Palau, Papua Noua Guinee, Samoa, Insulele Solomon, Timorul de Est, Tonga, Tuvalu și Vanuatu. [2] Polinezia Franceză, Noua Caledonie, Pitcairn și Wallis și Futuna. [3] Concluzii privind o strategie a UE pentru Pacific (al 2743-lea Consiliu Afaceri Generale – 17.7.2006). [4] Comunicare a Comisiei: Creșterea impactului politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării; COM(2011) 637, 13.10.2011. [5] A se vedea documentul elaborat de Direcția Cooperare Dezvoltare (DCD-DAC) din cadrul OCDE - Development Aid at a glance – Statistics by region – Oceania – 2011 edition (Ajutorul pentru dezvoltare pe scurt – Statistici pe regiuni – Oceania - ediția 2011). [6] Acordul de la Cotonou, în vigoare până în 2020, guvernează parteneriatul politic, privind cooperarea pentru dezvoltare și parteneriatul comercial dintre UE și 79 de țări din Africa, Caraibe și Pacific, așa-numitele țări ACP. [7] Dezbaterea deschisă a Consiliului de Securitate al ONU privind „Menținerea păcii și a securității la nivel internațional: impactul schimbărilor climatice” (iulie 2011) - http://www.un.org/News/Press/docs/2011/sc10332.doc.htm. [8] Concluziile privind Diplomația UE în domeniul climei (al 3 106-lea Consiliu Afaceri externe –18.7.2011). [9] Atelierul ministerial privind schimbările climatice, organizat în același timp cu a patra reuniune ministerială a femeilor din Pacific (iulie 2011). [10] Creșterea impactului politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării, COM(2011) 637, 13.10.2011. [11] Abordarea viitoare a sprijinului bugetar al UE destinat țărilor terțe, COM(2011) 638, 13.10.2011. [12] Aproximativ 730 de milioane EUR din cel de al 10-lea FED (din care 70 de milioane EUR alocate TTPM) și aproximativ 56 de milioane EUR din bugetul UE. [13] http://www.gcca.eu/usr//Joint-Declaration-PIFS-EU-2008.pdf [14] http://www.gcca.eu/usr//Protocole-d-entente-Signe-a-Strasbourg.pdf