[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 29.8.2008

COM(2008) 530 final

2008/0170 (COD)

VOL.I

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Conven ț iei Na ț iunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap

(prezentată de Comisie)

EXPUNERE DE MOTIVE

INTRODUCERE

Prezenta Convenție a Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap și Protocolul ei opțional au fost adoptate la 13 decembrie 2006 de Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite. Pe baza directivelor de negociere adoptate de către Consiliu la data de 24 mai 2004, Comisia a negociat convenția în numele Comunității Europene.

La 27 februarie 2007, Comisia a prezentat o propunere de decizie a Consiliului privind semnarea, în numele Comunității Europene, a Convenției Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap și a Protocolului ei opțional (COM(2007)77).

Decizia Consiliului din data de 27 martie 2007 (ST07404/07) a autorizat Comunitatea să semneze Convenția privind drepturile persoanelor cu handicap și a adoptat o declarație privind Protocolul opțional (anexa II la decizia menționată) care afirmă că subiectul semnării Protocolului opțional la Convenția Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap de către Comunitatea Europeană va fi reexaminat de Consiliul Uniunii Europene cât mai curând. Convenția a fost semnată de Comisie la 30 martie 2007.

La 3 mai 2008, convenția și protocolul ei opțional au intrat în vigoare. Din moment ce protocolul opțional nu a fost încă semnat, ar trebui propusă aderarea la acesta. Prin urmare, sunt necesare două propuneri, una privind încheierea convenției și alta privind aderarea la protocolul opțional.

TEMEIUL JURIDIC

Temeiul juridic este constituit de articolele 13, 26, 47 alineatul (2), 55, 71 alineatul (1), 80 alineatul (2), 89, 93, 95 și 285 coroborate cu articolul 300 alineatul (2) teza a doua din primul paragraf și cu articolul 300 alineatul (3) primul paragraf din Tratatul de instituire a Comunității Europene.

PRINCIPIUL SUBSIDIARITĂȚII

Principiul subsidiarității se aplică în temeiul naturii mixte a competențelor atribuite prin Convenția ONU și Protocolul ei opțional. Dat fiind că sunt implicate atât competențe comunitare cât și competențe ale statelor membre, este necesară încheierea/ratificarea comună de către Comunitate și de către statele membre. Prin urmare, propunerea este conformă cu principiul subsidiarității.

PRINCIPIUL PROPORȚIONALITĂȚII

Din moment ce actul în cauză este un act procedural, principiul proporționalității nu este relevant.

TIPUL DE ACT

În temeiul articolului 300 alineatul (2) din Tratatul de instituire a Comunității Europene, dat fiind că în cauză este încheierea de către Comunitate a unui document normativ internațional, o decizie a Consiliului reprezintă singurul instrument legal adecvat.

PROCEDURA

În temeiul articolului 300 alineatul (2) din Tratatul de instituire a Comunității Europene, atunci când acordul reglementează un domeniu pentru care este necesară unanimitatea, Consiliul hotărăște în unanimitate. În cazul de față, unanimitatea este cerută în virtutea articolului 13 din Tratatul de instituire a Comunității Europene. În temeiul articolului 300 alineatul (3) din Tratatul de instituire a Comunității Europene, Consiliul încheie acorduri după consultarea Parlamentului European. Parlamentul European își dă avizul într-un termen pe care Consiliul îl poate stabili în funcție de urgența problemei.

INFORMAȚII SUPLIMENTARE

Acest proiect nu intră sub incidența Acordului SEE.

2008/0170 (COD)

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Convenției Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolele 13, 26, 47 alineatul (2), 55, 71 alineatul (1), 80 alineatul (2), 89, 93, 95 și 285 coroborate cu articolul 300 alineatul (2) teza a doua din primul paragraf și cu articolul 300 alineatul (3) primul paragraf,

având în vedere propunerea Comisiei[1],

având în vedere avizul Parlamentului European[2],

întrucât:

(1) În mai 2004, Consiliul a autorizat Comisia să conducă negocieri în numele Comunității Europene referitoare la Convenția Națiunilor Unite privind protecția și promovarea drepturilor și demnității persoanelor cu handicap.

(2) Convenția ONU și protocolul ei opțional au fost adoptate de Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite la 13 decembrie 2006 și au intrat în vigoare la 3 mai 2008.

(3) Convenția ONU a fost semnată în numele Comunității la 30 martie 2007, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară, în conformitate cu Decizia …/…/CE a Consiliului din….[3].

(4) Convenția Națiunilor Unite ar trebui aprobată.

(5) Atât Comunitatea, cât și statele membre au competențe în domeniile reglementate de Convenția ONU. Prin urmare, Comunitatea și statele membre ar trebui să îndeplinească obligațiile stabilite de Convenția ONU și, în situațiile în care competențele se suprapun, să exercite într-o manieră coerentă drepturile cu care au fost investite.

(6) În momentul depunerii instrumentului de confirmare oficială, Comunitatea ar trebui să depună și o declarație, în temeiul articolului 44 alineatul 1 din convenție, care să precizeze domeniile reglementate de aceasta în legătură cu care competența a fost transferată Comunității de către statele membre.

DECIDE:

Articolul 1

1. Convenția Organizației Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap se aprobă în numele Comunității, cu o rezervă referitoare la articolul 27 alineatul 1.

2. Textul Convenției ONU este inclus în anexa 1 la prezenta decizie. Textul rezervei figurează în anexa 2.

Articolul 2

1. Președintele Consiliului este autorizat să desemneze persoana împuternicită (persoanele împuternicite) să depună, în numele Comunității Europene, instrumentul de confirmare oficială a convenției la Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite, în conformitate cu articolul 41 din Convenția ONU.

2. În momentul depunerii instrumentului de confirmare oficială, persoana sau persoanele desemnate depun declarația și formulează rezerva care figurează în anexa 2 la prezenta decizie, în conformitate cu articolele 44 alineatul 1 și 46 alineatul 1 din convenție.

Articolul 3

1. Pentru domeniile care țin de competența Comunității, Comisia constituie un punct de convergență pentru aspectele legate de punerea în aplicare a Convenției ONU în conformitate cu articolul 33 alineatul 1 din aceasta.

2. Instituțiile comunitare pot stabili un mecanism de coordonare conform articolului 33 alineatul 1 din Convenția ONU.

3. Consiliul decide, pe baza unei propuneri din partea Comisiei, desemnarea sau stabilirea unui cadru, care să includă unul sau mai multe mecanisme independente, adecvat pentru promovarea, protecția și monitorizarea punerii în aplicare a convenției în ceea ce privește aspectele care țin de competența Comunității, în conformitate cu articolul 33 alineatul 2 din Convenția ONU.

Articolul 4

Comisia este autorizată să selec ționeze și să numească, în numele Comunității, un expert în cadrul Comitetului pentru drepturile persoanelor cu handicap, în conformitate cu articolul 34 din Convenția ONU și să desemneze persoana împuternicită (persoanele împuternicite) să prezinte această numire Secretarului General al Organizației Națiunilor Unite, în conformitate cu articolul 34 alineatul 6 din Convenția ONU.

Articolul 5

1. Statele membre prezintă Comisiei rapoarte privind aspectele care țin de competența Comunității în vederea colaționării și transmiterii ulterioare a acestora către Comitetul pentru drepturile persoanelor cu handicap, conform articolului 35 alineatele 1 și 2 din convenție. Comisia este autorizată să stabilească modalitățile de funcționare ale mecanismului de raportare respectiv.

2. Instituțiile comunitare decid de comun acord modalitățile de raportare cu privire la punerea în aplicare a convenției de către instituții.

Articolul 6

Pentru aspectele care țin de competența Comunității, Comisia reprezintă Comunitatea în cadrul sesiunilor organismelor create prin convenție, în special la Conferința Părților menționată la articolul 40 din aceasta, și acționează în numele Comunității în domeniile care țin de competența organismelor respective.

Articolul 7

Pe baza unei propuneri din partea Comisiei, Consiliul poate decide să prezinte, în numele Comunită ții, o modificare a Convenției ONU Secretarului General al Organizației Națiunilor Unite, conform articolului 47 alineatul 1 din convenția respectivă.

Articolul 8

Pe baza unei propuneri din partea Comisiei, Consiliul poate decide să prezinte, în numele Comunită ții, o notificare scrisă a denunțării Convenției ONU Secretarului General al Organizației Națiunilor Unite, conform articolului 48 din convenția respectivă.

Articolul 9

Prezenta decizie se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .

Adoptată la Bruxelles,

Pentru Consiliu,

Președintele

ANEXA 1

Convenția privind drepturile persoanelor cu handicap

Preambul

Statele părți la prezenta convenție,

1. reamintind principiile proclamate în Carta Națiunilor Unite, care recunoaște demnitatea și valoarea inerente și drepturile egale și inalienabile ale tuturor membrilor familiei umane ca fiind fundamentul libertății, dreptății și păcii în lume,

2. recunoscând că Organizația Națiunilor Unite, în Declarația Universală a Drepturilor Omului și în convențiile internaționale privind drepturile omului, a proclamat și a convenit că fiecare om se poate prevala de toate drepturile și libertățile proclamate de acestea, fără niciun fel de deosebire,

3. reafirmând universalitatea, indivizibilitatea, interdependența și strânsa corelație a tuturor drepturilor și libertăților fundamentale ale omului și necesitatea de a garanta posibilitatea ca persoanele cu handicap să se bucure de aceste drepturi și libertăți fără discriminare,

4. reamintind Convenția internațională privind drepturile economice, sociale și culturale, Convenția internațională privind drepturile civile și politice, Convenția internațională privind eliminarea tuturor formelor de discriminare rasială, Convenția privind eliminarea tuturor formelor de discriminare față de femei, împotriva torturii și altor pedepse și tratamente cu cruzime, inumane sau degradante, Convenția privind drepturile copilului și Convenția internațională privind protecția drepturilor tuturor lucrătorilor migranți și a membrilor familiilor acestora,

5. recunoscând că handicapul este un concept în evoluție, determinat de interacțiunea dintre persoanele cu handicap și barierele comportamentale și de mediu care împiedică participarea lor deplină și efectivă la viața socială în condiții egale cu celelalte persoane,

6. recunoscând importanța principiilor și a orientărilor politice enunțate în Programul mondial de acțiune privind persoanele cu handicap și în regulile standard ale egalizării șanselor pentru persoanele cu handicap, precum și influența lor asupra promovării, formulării și evaluării politicilor, planurilor, programelor și acțiunilor la nivel național, regional și internațional care urmăresc egalitatea șanselor pentru persoanele cu handicap,

7. subliniind importanța integrării problemelor legate de handicap în cadrul strategiilor de dezvoltare durabilă relevante,

8. recunoscând, de asemenea, că orice discriminare pe bază de handicap constituie o încălcare a demnității și a valorii inerente persoanei umane,

9. recunoscând, în plus, diversitatea persoanelor cu handicap,

10. recunoscând necesitatea de a promova și proteja drepturile umane ale tuturor persoanelor cu handicap, inclusiv ale acelora care au nevoie de un sprijin mai accentuat,

11. fiind preocupate de faptul că, în ciuda acestor instrumente și angajamente diferite, persoanele cu handicap din întreaga lume continuă să se confrunte cu bariere care împiedică participarea lor la viața socială ca membri egali, precum și cu încălcări ale drepturilor omului,

12. recunoscând importanța cooperării internaționale pentru ameliorarea condițiilor de viață ale persoanelor cu handicap din toate țările și, în special, din țările în curs de dezvoltare,

13. recunoscând valoarea contribuțiilor actuale și potențiale aduse de persoanele cu handicap la bunăstarea și la diversitatea comunităților lor, precum și faptul că promovarea accesului deplin al persoanelor cu handicap la drepturile omului și la libertățile fundamentale și a participării depline a acestora la viața socială va determina creșterea sentimentului lor de apartenență și un impuls semnificativ pentru dezvoltarea umană, socială și economică a societății și pentru eradicarea sărăciei,

14. recunoscând importanța necesității ca persoanele cu handicap să se bucure de autonomie și independență individuală, inclusiv de libertatea de a lua propriile decizii,

15. considerând că persoanele cu handicap ar trebui să aibă oportunitatea de a fi implicate activ în procesele decizionale privind politici și programe, inclusiv cele care le privesc în mod direct,

16. fiind preocupate de condițiile dificile cu care se confruntă persoanele cu handicap, care sunt supuse unor forme multiple sau agravate de discriminare pe baza rasei, culorii, genului, limbii, religiei, opiniilor politice sau de altă natură, originii naționale, etnice, indigene sau sociale, proprietății, nașterii, vârstei sau pe baza altor criterii de statut,

17. recunoscând că femeile și fetele cu handicap sunt supuse frecvent unui risc mai ridicat de violențe, leziuni, abuzuri, neglijare sau tratament neglijent, maltratare sau exploatare, atât la propriul domiciliu cât și în afara acestuia,

18. recunoscând necesitatea copiilor cu handicap de a se bucura de toate drepturile omului și libertățile fundamentale în condiții egale cu ceilalți copii și reamintind obligațiile în acest sens asumate de statele părți la Convenția privind drepturile copilului,

19. subliniind necesitatea includerii unei perspective de gen în toate eforturile de promovare a posibilității depline a persoanelor cu handicap de a se bucura de drepturile omului și de libertățile fundamentale,

20. subliniind faptul că majoritatea persoanelor cu handicap trăiesc în condiții de sărăcie și recunoscând necesitatea acută de a lua măsuri împotriva impactului negativ al sărăciei asupra persoanelor cu handicap,

21. ținând cont de faptul că respectarea instrumentelor aplicabile în domeniul drepturilor omului și condițiile de pace și securitate bazate pe respectarea deplină a obiectivelor și principiilor incluse în Carta Națiunilor Unite sunt indispensabile protecției depline a persoanelor cu handicap, în special în timpul conflictelor armate și al ocupației străine,

22. recunoscând că accesibilitatea în raport cu structurile fizice, sociale, economice și culturale, cu sănătatea, educația, informarea și comunicarea sunt factori importanți pentru accesul deplin al persoanelor cu handicap la drepturile omului și la libertățile fundamentale,

23. înțelegând că individul, având îndatoriri în raport cu celelalte persoane și cu comunitatea căreia aparține, are responsabilitatea de a depune toate eforturile în vederea promovării și respectării drepturilor recunoscute în Carta Internațională a Drepturilor Omului,

24. fiind convinse că familia este nucleul natural și fundamental al societății și că ea are dreptul să fie protejată de societate și de stat, precum și că persoanele cu handicap și membrii familiilor lor ar trebui să primească protecția și asistența necesare pentru a permite familiilor să contribuie la accesul deplin și în condiții egale la drepturile persoanelor cu handicap,

25. fiind convinse că o convenție internațională globală și integrală privind promovarea și protecția drepturilor și demnității persoanelor cu handicap va contribui în mod semnificativ la remedierea dezavantajului social puternic cu care se confruntă persoanele cu handicap și la promovarea participării lor la domeniile civil, politic, economic, social și cultural în condiții de egalitate a șanselor, atât în țările în curs de dezvoltare cât și în cele dezvoltate,

Convin după cum urmează:

Articolul 1

Scop

Scopul prezentei convenții este să promoveze, să protejeze și să garanteze că toate persoanele cu handicap se bucură de toate drepturile omului și libertățile fundamentale, precum și să promoveze respectul pentru demnitatea lor inerentă.

Persoanele cu handicap sunt acelea care au incapacități fizice, mentale, intelectuale sau senzoriale pe termen lung, care, în interacțiune cu diferite bariere, pot împiedica participarea lor deplină și efectivă la viața socială în condiții de egalitate cu ceilalți.

Articolul 2

Definiții

În sensul prezentei convenții:

„Comunicare” include limbajele, afișarea textelor, scrierea Braille, comunicarea tactilă, caracterele de mari dimensiuni, materialele multimedia accesibile, precum și modalitățile, mijloacele și formele de comunicare ameliorată și alternativă, scrisă, sonoră, simplificată sau prin intermediul lecturii umane, inclusiv tehnologii ale informației și comunicațiilor accesibile;

„Limbaj” include limbajul vorbit sau prin semne și celelalte tipuri de limbaj nonverbal;

„Discriminarea pe bază de handicap” reprezintă orice tip de diferențiere, excludere sau restricție pe baza handicapului, care are scopul sau efectul de a reduce sau de a anula recunoașterea, accesul sau exercitarea tuturor drepturilor omului și libertăților fundamentale, în condiții egale cu ceilalți, în domeniile politic, economic, social, cultural, civil sau în orice alt domeniu. Ea include toate formele de discriminare, inclusiv refuzul unor adaptări rezonabile;

„Adaptări rezonabile” sunt acele modificări și adaptări adecvate și necesare care nu determină un cost disproporționat sau nejustificat, necesare, într-un caz particular, pentru a garanta că persoanele cu handicap au acces și pot exercita toate drepturile omului și libertățile fundamentale, în condiții egale cu ceilalți;

„Proiectare universală” înseamnă proiectarea produselor, spațiilor, programelor și serviciilor astfel încât acestea să fie accesibile tuturor, în cea mai mare măsură posibilă, fără necesitatea adaptărilor sau a proiectării speciale. „Proiectarea universală” nu exclude dispozitivele de asistare pentru grupuri specifice de persoane cu handicap, dacă acestea sunt necesare.

Articolul 3

Principii generale

Principiile prezentei convenții sunt:

26. respectarea demnității inerente, autonomiei individuale, inclusiv a libertății de a lua propriile decizii, precum și a independenței persoanelor;

27. nediscriminarea;

28. o participare și o integrare în societate depline și efective;

29. respectul diferențelor și acceptarea persoanelor cu handicap ca parte a diversității umane și a umanității;

30. egalitatea șanselor;

31. accesibilitatea;

32. egalitatea între bărbați și femei;

33. respectul pentru dezvoltarea capacităților copiilor cu handicap și respectarea dreptului acestora de a-și păstra identitatea.

Articolul 4

Obligații generale

1. Statele părți se angajează să garanteze și să promoveze exercitarea deplină a tuturor drepturilor omului și a libertăților fundamentale pentru toate persoanele cu handicap, fără niciun fel de discriminare pe bază de handicap. În acest scop, statele părți se angajează:

34. să adopte toate măsurile legislative, administrative sau orice alt fel de măsuri adecvate pentru punerea în aplicare a drepturilor recunoscute de prezenta convenție;

35. să adopte toate măsurile adecvate, inclusiv cele de natură legislativă, pentru a modifica sau anula actele cu putere de lege, obiceiurile și practicile existente care discriminează persoanele cu handicap;

36. să țină cont de protecția și promovarea drepturilor omului pentru persoanele cu handicap în toate politicile și programele întreprinse;

37. să nu se întreprindă niciun fel de act sau de practică incompatibile cu prezenta convenție și să se garanteze că autoritățile și instituțiile publice acționează în conformitate cu prezenta convenție;

38. să ia toate măsurile adecvate pentru a elimina discriminarea pe bază de handicap din partea oricărei persoane, organizații sau întreprinderi private;

39. să întreprindă sau să sprijine cercetarea și dezvoltarea de produse, servicii, echipamente și structuri proiectate universal, în sensul definiției de la articolul 2 din prezenta convenție, care să necesite adaptări minime și cel mai scăzut cost pentru a răspunde necesităților unei persoane cu handicap, să sprijine accesibilitatea și utilizarea acestora și să încurajeze proiectarea universală prin elaborarea de standarde și de orientări;

40. să întreprindă sau să sprijine cercetarea și dezvoltarea în domeniul noilor tehnologii și să sprijine accesibilitatea și utilizarea acestora, inclusiv a tehnologiilor informației și comunicațiilor, a echipamentelor de mobilitate, a dispozitivelor și a tehnologiilor asistive, adecvate pentru persoanele cu handicap, dând prioritate tehnologiilor cu un cost accesibil;

41. să furnizeze persoanelor cu handicap informații accesibile privind echipamentele de mobilitate, dispozitivele și tehnologiile asistive, inclusiv a tehnologiilor noi, precum și a altor forme de asistență, servicii și structuri de sprijin;

42. să promoveze formarea profesioniștilor și a personalului care lucrează cu persoanele cu handicap cu privire la drepturile recunoscute prin prezenta convenție, în scopul de a ameliora calitatea asistenței și serviciilor garantate de aceste drepturi.

2. Cu privire la drepturile economice, sociale și culturale, fiecare stat parte se angajează să adopte toate măsurile permise de resursele disponibile și, dacă este necesar, să adopte măsuri în cadrul cooperării internaționale, în scopul de a ajunge progresiv la exercitarea deplină a acestor drepturi, fără a aduce atingere obligațiilor incluse în prezenta convenție care sunt aplicabile imediat în baza dreptului internațional.

3. În elaborarea și în aplicarea legislației și a politicilor destinate să pună în aplicare prezenta convenție, precum și în alte procese decizionale privind aspecte referitoare la persoane cu handicap, statele părți consultă cu atenție și implică activ persoanele cu handicap, inclusiv copiii, prin intermediul organizațiilor reprezentative ale acestora.

4. Nicio dispoziție din prezenta convenție nu aduce atingere dispozițiilor care contribuie în mai mare măsură la exercitarea drepturilor persoanelor cu handicap, prevăzute de legislația unui stat parte sau de dreptul internațional în vigoare într-un stat parte. Nu sunt admise restricții sau derogări de la oricare din drepturile omului și libertățile fundamentale recunoscute sau existente în orice stat parte la prezenta convenție în virtutea legislației, a convențiilor, a reglementărilor sau a obiceiurilor, cu pretextul că acestea nu sunt recunoscute de prezenta convenție sau că sunt recunoscute într-o măsură mai mică.

5. Dispozițiile prezentei convenții se aplică în toate părțile constitutive ale statelor federale, fără limite sau excepții.

Articolul 5

Egalitate și nediscriminare

1. Statele părți recunosc că toate persoanele sunt egale în fața legii și în temeiul acesteia, având dreptul la o protecție și la beneficii egale din partea legii, fără nicio discriminare.

2. Statele părți interzic orice discriminare pe bază de handicap și garantează persoanelor cu handicap o protecție juridică egală și efectivă împotriva discriminărilor pe orice fel de criterii.

3. Pentru a sprijini egalitatea și a elimina discriminarea, statele părți adoptă toate măsurile necesare pentru a asigura realizarea adaptărilor rezonabile.

4. În sensul prezentei convenții, măsurile specifice necesare pentru a accelera sau realiza egalitatea de facto a persoanelor cu handicap nu sunt considerate măsuri discriminatorii.

Articolul 6

Femeile cu handicap

1. Statele părți recunosc că femeile și fetele cu handicap se confruntă cu forme multiple de discriminare și adoptă măsuri pentru a garanta accesul lor deplin și în condiții de egalitate la drepturile omului și la libertățile fundamentale.

2. Statele părți vor lua măsuri adecvate pentru a garanta dezvoltarea, progresul și emanciparea femeilor, în scopul de a garanta că ele exercită și beneficiază de drepturile omului și de libertățile fundamentale stabilite prin prezenta convenție.

Articolul 7

Copiii cu handicap

1. Statele părți adoptă toate măsurile necesare pentru a garanta accesul deplin al copiilor cu handicap la toate drepturile omului și libertățile fundamentale, în condiții egale cu ceilalți copii.

2. În toate deciziile privind copiii cu handicap, interesul superior al copilului prevalează.

3. Statele părți garantează dreptul copiilor cu handicap de a-și exprima în mod liber punctele de vedere în toate domeniile care îi afectează, acestea fiind luate în considerare ținând cont de vârsta și maturitatea lor, în condiții egale cu ceilalți copii; copiii cu handicap beneficiază de asistența adecvată handicapului și vârstei lor necesară pentru exercitarea acestui drept.

Articolul 8

Creșterea gradului de sensibilizare

1. Statele părți se angajează să adopte măsuri imediate, eficiente și adecvate:

43. pentru a crește gradul de sensibilizare privind persoanele cu handicap la nivelul societății și al familiei și pentru a sprijini respectarea drepturilor și demnității persoanelor cu handicap;

44. pentru a combate stereotipurile, prejudecățile și practicile negative privind persoanele cu handicap, inclusiv cele bazate pe gen și pe vârstă, în toate domeniile;

45. pentru a stimula conștientizarea capacităților și contribuțiilor persoanelor cu handicap.

2. În acest scop, statele membre:

46. inițiază și organizează campanii de sensibilizare publică eficienteavând scopul:

(i) să stimuleze receptivitatea față de drepturile persoanelor cu handicap;

(ii) să încurajeze percepția pozitivă și creșterea conștientizării sociale privind persoanele cu handicap;

(iii) să promoveze recunoașterea calificărilor, meritelor și abilităților persoanelor cu handicap, a contribuției lor în cadrul locului de muncă și al pieței forței de muncă;

47. sprijină, la toate nivelurile sistemului de învățământ, începând cât mai devreme, o atitudine de respect pentru drepturile persoanelor cu handicap;

48. încurajează toate mijloacele de comunicare în masă să prezinte persoanele cu handicap în mod coerent cu scopul prezentei convenții;

49. promovează programe de creștere a gradului de sensibilizare privind persoanele cu handicap și drepturile acestora.

Articolul 9

Accesibilitate

1. Pentru a face ca persoanele cu handicap să aibă o existență autonomă și să participe pe deplin la toate aspectele vieții, statele părți iau măsuri adecvate pentru a garanta accesul lor, în condiții egale cu celelalte persoane, la mediul fizic, la mijloacele de transport, la mijloacele de informare și de comunicare, inclusiv la tehnologiile și sistemele informării și comunicării, precum și la alte structuri și servicii deschise sau furnizate publicului, atât în zonele urbane, cât și în cele rurale. Aceste măsuri, care includ identificarea și eliminarea obstacolelor și barierelor împotriva accesibilității, se vor aplica, printre altele, pentru:

50. clădiri, drumuri, mijloace de transport și alte structuri interioare și exterioare, inclusiv școli, locuințe, unități medicale și spații de lucru;

51. serviciile de comunicare și informare și alte servicii, inclusiv serviciile electronice și serviciile de urgență.

2. Statele părți iau, de asemenea, măsuri adecvate pentru:

52. elaborarea, promulgarea și monitorizarea punerii în aplicare a unor standarde minime și orientări privind accesibilitatea și serviciile deschise sau furnizate publicului;

53. garantarea faptului că entitățile private care oferă structuri și servicii deschise sau furnizate publicului țin cont de toate aspectele referitoare la accesibilitatea persoanelor cu handicap;

54. formarea părților interesate privind problemele de accesibilitate specifice persoanelor cu handicap;

55. dotarea clădirilor și structurilor deschise publicului cu indicații în Braille și cu indicații ușor de citit și de înțeles;

56. promovarea unor forme de asistență și intermediere directă, inclusiv a însoțitorilor, cititorilor și a interpreților profesioniști în limbajul prin semne, pentru a favoriza accesibilitatea la clădiri și alte structuri deschise publicului;

57. promovarea altor forme adecvate de asistență și sprijin pentru persoanele cu handicap, pentru a asigura accesul lor la informație;

58. promovarea accesului persoanelor cu handicap la noile tehnologii și sisteme ale informării și comunicării, inclusiv la internet;

59. promovarea proiectării, elaborării, producerii și distribuției de tehnologii și sisteme ale informației și comunicațiilor accesibile încă din primele faze, astfel încât aceste tehnologii și sisteme să devină disponibile la un preț minim.

Articolul 10

Dreptul la viață

Statele părți reafirmă că fiecare ființă umană are dreptul inerent la viață și adoptă toate măsurile necesare pentru a garanta că persoanele cu handicap se bucură de acest drept în condiții egale cu celelalte persoane.

Articolul 11

Situații de risc și urgențe umanitare

Statele părți adoptă toate măsurile necesare, conform obligațiilor care le revin în temeiul dreptului internațional, inclusiv al dreptului internațional umanitar și al dreptului internațional al drepturilor omului, pentru a garanta protecția și siguranța persoanelor cu handicap în situații de risc, inclusiv în situații de conflict armat, urgențe umanitare și cazuri de dezastre naturale.

Articolul 12

Recunoașterea personalității juridice în condiții de egalitate

1. Statele părți reafirmă că persoanele cu handicap au dreptul să li se recunoască pretutindeni personalitatea juridică.

2. Statele părți recunosc că persoanele cu handicap se bucură de capacitate juridică în toate domeniile, în condiții egale cu celelalte persoane.

3. Statele părți adoptă măsurile adecvate pentru a garanta accesul persoanelor cu handicap la sprijinul de care ar putea avea nevoie în exercitarea capacității juridice.

4. Statele părți garantează că toate măsurile legate de exercitarea capacității juridice includ garanții adecvate și eficiente pentru a preveni abuzurile, în conformitate cu dreptul internațional al drepturilor omului. Astfel de garanții asigură faptul că măsurile privind exercitarea capacității juridice respectă drepturile, voința și preferințele persoanei, exclud orice conflict de interese și orice influență nejustificată, sunt proporționale și adaptate situației persoanei în cauză, se aplică pe o perioadă minimă și sunt supuse unor reexaminări periodice de către o autoritate competentă, independentă și imparțială sau de către un organism judiciar. Garanțiile vor fi proporționale cu gradul în care aceste măsuri afectează drepturile și interesele persoanei.

5. Sub rezerva dispozițiilor prezentului articol, statele părți adoptă toate măsurile adecvate și eficiente pentru a garanta dreptul egal al persoanelor cu handicap de a deține sau moșteni proprietăți, de a controla afacerile financiare proprii și de a avea acces egal la împrumuturi bancare, ipoteci și alte forme de credit financiar, precum și pentru a asigura că persoanele cu handicap nu sunt private în mod arbitrar de o proprietate care le aparține.

Articolul 13

Accesul la justiție

1. Statele părți garantează accesul efectiv la justiție al persoanelor cu handicap în condiții egale cu celelalte persoane, inclusiv prin efectuarea unor adaptări de procedură și adaptări în funcție de vârstă, pentru a facilita eficiența rolului acestora ca participanți direcți și indirecți, precum și ca martori, în toate procedurile judiciare, incluzând etapa de investigare și alte etape preliminare.

2. Pentru a favoriza garantarea accesului efectiv la justiție al persoanelor cu handicap, statele părți promovează formarea corespunzătoare a persoanelor care lucrează în sectorul administrației justiției, inclusiv formarea poliției și a personalului închisorilor.

Articolul 14

Libertatea și siguranța persoanei

1. Statele părți garantează că persoanele cu handicap, în condiții egale cu celelalte persoane:

60. se bucură de dreptul la libertate și siguranță a persoanei;

61. nu sunt private de libertate în mod ilegal sau arbitrar, că orice măsură privativă de libertate este conformă legii și că existența unui handicap nu justifică în niciun caz privarea de libertate.

2. În cazul în care persoanele cu handicap sunt private de libertate prin orice tip de proces, statele părți garantează că acestea au, în condiții egale cu celelalte persoane, dreptul la garanții conforme dreptului internațional al drepturilor omului și că sunt tratate în conformitate cu obiectivele și principiile prezentei convenții, tratament care include efectuarea unor adaptări rezonabile.

Articolul 15

Dreptul de a nu fi supus torturii și altor pedepse sau tratamente crude, inumane sau degradante

1. Nimeni nu poate fi supus torturii și nici pedepselor sau tratamentelor crude, inumane sau degradante. În special, nicio persoană nu poate fi supusă, fără liberul său consimțământ, la experimente medicale sau științifice.

2. Statele părți iau toate măsurile legislative, administrative, juridice sau alte măsuri corespunzătoare pentru a nu permite ca persoanele cu handicap, în condiții egale cu celelalte persoane, să fie supuse torturii sau unor tratamente sau pedepse crude, inumane sau degradante.

Articolul 16

Dreptul de a nu fi supus exploatării, violenței și abuzurilor

1. Statele părți adoptă toate măsurile legislative, administrative, sociale, educative și alte măsuri necesare pentru a proteja persoanele cu handicap împotriva tuturor formelor de exploatare, violență și abuz, inclusiv a aspectelor bazate pe gen, atât la propriul domiciliu cât și în afara acestuia.

2. Statele părți adoptă, de asemenea, toate măsurile adecvate pentru a preveni orice formă de exploatare, violență și abuz oferind, printre altele, modalități corespunzătoare de asistență și sprijin, potrivite genului și vârstei, pentru persoanele cu handicap și pentru familiile și îngrijitorii acestora, inclusiv informații și servicii educative privind modalitățile de a evita, de a recunoaște și de a relata cazurile de exploatare, violență și abuz. Statele părți garantează adecvarea serviciilor de protecție la vârsta, genul și tipul de handicap al persoanelor interesate.

3. Pentru a preveni orice formă de exploatare, violență și abuz, statele părți garantează că toate structurile și programele destinate să servească persoanele cu handicap sunt monitorizate în mod eficient de autorități independente.

4. Statele părți adoptă toate măsurile necesare pentru a promova recuperarea fizică, cognitivă și psihologică, readaptarea și reintegrarea socială a persoanelor cu handicap care sunt victime ale oricărei forme de exploatare, violență sau abuz, inclusiv oferind servicii de protecție. Acest tip de recuperare și reintegrare are loc într-un mediu care favorizează sănătatea, bunăstarea, respectul de sine, demnitatea și autonomia persoanei și ține cont de nevoile specifice genului și vârstei.

5. Statele părți stabilesc o legislație și politici eficiente, inclusiv legislație și politici care se adresează femeilor și copiilor, pentru a garanta identificarea, anchetarea și, atunci când este cazul, aducerea în justiție a cazurilor de exploatare, violență și abuzuri împotriva persoanelor cu handicap.

Articolul 17

Protecția integrității persoanei

Orice persoană cu handicap are dreptul ca integritatea sa fizică și mentală să fie respectată, în condiții egale cu celelalte persoane.

Articolul 18

Libera circulație și cetățenia

1. Statele părți recunosc dreptul persoanelor cu handicap la libera circulație și la libertatea de a-și alege locul de reședință, precum și dreptul la o cetățenie, în condiții egale cu celelalte persoane, garantând că acestea:

62. au dreptul de a obține și de a-și schimba cetățenia și nu sunt private de cetățenia lor în mod arbitrar sau pe motive de handicap;

63. nu sunt private, pe motive de handicap, de posibilitatea de a obține, poseda și utiliza documente privind cetățenia lor sau alte documente de identificare sau de a avea acces la proceduri aferente, cum ar fi procedurile de imigrare, care ar putea fi necesare pentru exercitarea dreptului la libera circulație;

64. sunt libere să părăsească oricare țară, inclusiv țara lor;

65. nu sunt private, în mod arbitrar sau pe motive de handicap, de dreptul de a intra în propria țară.

2. Copiii cu handicap sunt înregistrați imediat după naștere și au, de la naștere, dreptul la un nume, dreptul de a dobândi o naționalitate și, dacă este posibil, dreptul de a-și cunoaște părinții și de a fi îngrijiți de aceștia.

Articolul 19

Viață independentă și integrare în comunitate

Statele părți la prezenta convenție recunosc dreptul egal al tuturor persoanelor cu handicap de a trăi în comunitate, având o libertate de alegere egală cu a celorlalte persoane, și iau măsuri eficiente și adecvate pentru a facilita accesul lor deplin la acest drept, precum și integrarea și participarea lor în cadrul comunității, asigurându-se că:

66. persoanele cu handicap au posibilitatea de a-și alege, în condiții egale cu celelalte persoane, locul de reședință, precum și unde și cu cine să locuiască și nu sunt obligate să trăiască intr-un anumit mediu;

67. persoanele cu handicap au acces la o gamă de servicii la domiciliu, rezidențiale și la alte servicii comunitare de sprijin, inclusiv la asistența personală necesară pentru a sprijini viața și integrarea în comunitate, prevenirea izolării și a segregării față de aceasta;

68. serviciile și structurile publice ale comunității sunt, de asemenea, accesibile persoanelor cu handicap și răspund nevoilor lor.

Articolul 20

Mobilitatea persoanelor

Statele părți adoptă măsuri adecvate pentru a asigura mobilitatea persoanelor cu handicap, în cea mai mare autonomie posibilă, inclusiv prin:

69. facilitarea mobilității personale a persoanelor cu handicap în modul și la momentul ales de acestea și la un preț accesibil;

70. facilitarea accesului persoanelor cu handicap la ajutoare, dispozitive și tehnologii de asistare a mobilității, precum și la forme de intermediere și de asistență vie, garantând calitatea și asigurarea disponibilității lor la un preț accesibil;

71. asigurarea formării persoanelor cu handicap și a personalului specializat care lucrează cu acestea cu privire la abilitățile necesare mobilității;

72. încurajarea entităților care produc ajutoare, dispozitive și tehnologii de asistare a mobilității să țină cont de toate aspectele legate de mobilitatea persoanelor cu handicap.

Articolul 21

Libertatea de exprimare și de opinie și accesul la informație

Statele părți adoptă toate măsurile necesare pentru a garanta că persoanele cu handicap pot exercita dreptul la libertatea de exprimare și de opinie, incluzând libertatea de a căuta, primi și împărtăși informații și idei în condiții egale cu ceilalți și în orice formă de comunicare aleasă de ei, conform definiției de la articolul 2 din prezenta convenție, inclusiv prin:

73. furnizarea informației adresate publicului larg și persoanelor cu handicap într-un format accesibil și prin intermediul unor tehnologii adecvate diferitelor forme de handicap, în timp util și fără costuri suplimentare;

74. acceptarea și facilitarea, în interacțiunile oficiale, a folosirii limbajelor prin semne, a alfabetului Braille, a comunicării ameliorate și alternative și a tuturor celorlalte modalități și forme de comunicare la alegerea persoanelor cu handicap;

75. încurajarea entităților private care furnizează servicii publicului general, inclusiv servicii prin internet, să furnizeze persoanelor cu handicap informații și servicii în format accesibil și ușor de utilizat;

76. încurajarea mijloacelor de comunicare, inclusiv a furnizorilor de informații prin internet, să își facă serviciile accesibile persoanelor cu handicap;

77. recunoașterea și promovarea folosirii limbajului prin semne.

Articolul 22

Respectarea vieții private

1. Nicio persoană cu handicap, indiferent de locul de reședință sau locuință, nu trebuie să fie supusă unei intervenții arbitrare sau ilegale în viața sa privată, în viața familiei sale, în corespondență sau celelalte tipuri de comunicare sau unor atacuri ilegale la onoarea sau reputația sa. Persoanele cu handicap au dreptul la protecție juridică împotriva unor astfel de intervenții sau atacuri.

2. Statele părți protejează caracterul privat al informațiilor personale și al informațiilor privind sănătatea și recuperarea persoanelor cu handicap, în condiții egale cu celelalte persoane.

Articolul 23

Respectarea domiciliului și a familiei

1. Statele părți adoptă măsuri eficiente și adecvate pentru a elimina discriminarea împotriva persoanelor cu handicap în toate situațiile aferente căsătoriei, familiei, calității de părinți și relațiilor, în condiții egale cu celelalte persoane, pentru a garanta:

78. recunoașterea dreptului tuturor persoanelor cu handicap nubile de a se căsători și de a întemeia o familie, pe baza consimțământului liber și deplin al viitorilor soți;

79. recunoașterea dreptului persoanelor cu handicap de a decide liber și în mod responsabil numărul copiilor și intervalele de timp dintre nașteri, de a avea acces la informațiile adecvate vârstei lor, la educația privind procrearea și planificarea familială, precum și la mijloacele necesare pentru a le permite să exercite drepturile menționate;

80. menținerea fertilității persoanelor cu handicap, inclusiv a copiilor, în condiții egale cu ceilalți.

2. Statele părți garantează drepturile și responsabilitățile persoanelor cu handicap în ceea ce privește supravegherea, tutela, curatela și adopția copiilor sau instituțiile similare, dacă aceste concepte există în legislația națională; în toate cazurile, interesul superior al copilului prevalează. Statele părți oferă persoanelor cu handicap asistență adecvată în exercitarea responsabilităților privind creșterea copiilor.

3. Statele părți asigură egalitatea în drepturi a copiilor cu handicap în ceea ce privește viața de familie. Pentru a exercita aceste drepturi și pentru a preveni ținerea în secret, abandonarea, neglijarea și segregarea copiilor cu handicap, statele părți se angajează să furnizeze la timp informații, servicii și sprijin complete copiilor cu handicap și familiilor lor.

4. Statele părți garantează că niciun copil nu este separat de părinți împotriva voinței lor, cu excepția cazului în care autoritățile competente, sub rezerva unui control juridic, conform legislației și procedurilor aplicabile, decid că această separație este necesară în interesul superior al copilului. În niciun caz, un copil nu este separat de părinți pe baza handicapului copilului sau al unuia sau ambilor părinți.

5. În cazul în care rudele apropiate nu pot să aibă grijă de un copil cu handicap, statele părți fac toate eforturile în vederea unei încredințări alternative în cadrul familiei extinse sau, dacă acest lucru nu este posibil, într-un cadru familial în sânul comunității.

Articolul 24

Educația

1. Statele părți recunosc dreptul persoanelor cu handicap la educație. Pentru a asigura exercitarea acestui drept fără discriminare și pe baza egalității de șanse, statele părți asigură un sistem de educație bazat pe incluziune la toate nivelurile, precum și învățarea de-a lungul vieții, cu următoarele obiective:

81. dezvoltarea deplină a potențialului uman și a simțului demnității și valorii proprii, precum și consolidarea respectului pentru drepturile omului și libertățile fundamentale și pentru diversitatea umană;

82. dezvoltarea de către persoanele cu handicap a personalității, talentului și creativității, precum și a abilităților mentale și fizice, la potențialul lor maxim;

83. posibilitatea participării efective a persoanelor cu handicap în cadrul unei societăți libere.

2. În exercitarea acestui drept, statele părți garantează că:

Persoanele cu handicap nu sunt excluse din sistemul de învățământ general pe motive de handicap și că niciun copil cu handicap nu este exclus din învățământul primar obligatoriu și gratuit, sau din învățământul secundar, pe bază de handicap;

84. persoanele cu handicap au acces la un sistem de învățământ primar și secundar gratuit, de calitate și bazat pe incluziune, în condiții egale cu ceilalți copii din comunitățile în care ei trăiesc;

85. sunt efectuate adaptări rezonabile, în funcție de necesitățile individuale;

86. persoanele cu handicap primesc sprijinul necesar, în cadrul sistemului general de învățământ, pentru a favoriza educația lor eficientă;

87. sunt oferite măsuri eficiente de sprijin individual în cadrul unor contexte care maximizează evoluția școlară și socială, în conformitate cu obiectivul integrării depline.

3. Statele părți oferă persoanelor cu handicap posibilitatea să dobândească abilitățile practice și sociale necesare pentru a facilita participarea lor deplină și în condiții de egalitate la procesul educativ și la viața comunității. În acest scop, statele părți adoptă măsuri corespunzătoare, printre care:

88. facilitarea învățării alfabetului Braille, a scrierii alternative, a modalităților, mijloacelor și formelor ameliorate și alternative de comunicare, a abilităților de orientare și mobilitate, precum și a sprijinului reciproc și a mentoratului;

89. facilitarea învățării limbajului prin semne și promovarea identității lingvistice a persoanelor surde;

90. asigurarea faptului că educația persoanelor, în particular a copiilor, nevăzătoare, surde sau surdomute, se desfășoară în cel mai potrivit limbaj și mod de comunicare pentru fiecare individ și în cadrul unor contexte care maximizează evoluția școlară și socială.

4. Cu scopul de a garanta exercitarea acestui drept, statele părți adoptă măsurile potrivite pentru a angaja profesori, inclusiv profesori cu handicap, calificați în limbajul prin semne și/sau în scrierea Braille și pentru a forma profesioniștii și personalul din domeniul educației la toate nivelurile. O astfel de formare include sensibilizarea și folosirea modalităților, mijloacelor și formelor ameliorate și alternative de comunicare, precum și a tehnicilor și materialelor educaționale de susținere a persoanelor cu handicap.

5. Statele părți garantează că persoanele cu handicap pot avea acces la învățământul general terțiar, la formarea profesională, la educația pentru adulți și la învățarea de-a lungul vieții, fără discriminări și în condiții egale cu celelalte persoane. În acest scop, statele părți asigură efectuarea unor adaptări rezonabile pentru persoanele cu handicap.

Articolul 25

Sănătatea

Statele părți recunosc că persoanele cu handicap au dreptul de a se bucura de cel mai înalt standard de sănătate posibil, fără discriminări pe bază de handicap. Statele părți adoptă măsuri adecvate pentru a asigura accesul persoanelor cu handicap la servicii de sănătate care țin cont de diferența de gen, incluzând recuperarea medicală. În special, statele părți:

91. oferă persoanelor cu handicap servicii și programe de îngrijire a sănătății, gratuite sau la prețuri accesibile, care acoperă aceeași gamă și au aceleași standarde și aceeași calitate cu cele destinate celorlalte persoane, inclusiv în domeniul sănătății sexuale și a reproducerii și al programelor de sănătate publică pentru populație;

92. furnizează serviciile de sănătate specifice unui anumit handicap, inclusiv identificarea timpurie și intervenția adecvată, precum și serviciile desemnate să reducă la minimum și să prevină apariția altor handicapuri, inclusiv în ceea ce privește copiii și persoanele în vârstă;

93. furnizează aceste servicii de sănătate cât mai aproape de comunitățile persoanelor, inclusiv în zonele rurale;

94. cer profesioniștilor din domeniul sănătății să le garanteze persoanelor cu handicap o îngrijire de aceeași calitate cu cea destinată celorlalte persoane, inclusiv pe baza consimțământului liber și informat, promovând, printre altele, sensibilizarea privind drepturile omului, demnitatea, autonomia și necesitățile persoanelor cu handicap prin intermediul formării și al promulgării unor standarde etice pentru asistența medicală publică și privată;

95. interzic discriminarea împotriva persoanelor cu handicap cu privire la furnizarea asigurărilor de sănătate; de asemenea, asigurările de viață, atunci când aceste asigurări sunt permise de legislația națională, sunt furnizate în mod echitabil și rezonabil;

96. să interzică refuzul discriminatoriu de a furniza, pe motive de handicap, asistență medicală, servicii medicale, precum și alimente sau lichide.

Articolul 26

Adaptare și readaptare

1. Statele părți adoptă măsuri eficiente și adecvate, inclusiv prin sprijinul reciproc, pentru ca persoanele cu handicap să obțină și să păstreze un nivel maxim de autonomie, o adaptare fizică, mentală, socială și profesională deplină, precum și integrarea completă și participarea la toate aspectele vieții. În acest scop, statele părți organizează, consolidează și extind servicii și programe multilaterale de adaptare și readaptare, în special în sectoarele sănătății, ocupării forței de muncă, educației și serviciilor sociale, astfel încât aceste servicii și programe:

97. să acționeze încă din primele etape și să se bazeze pe evaluarea multidisciplinară a nevoilor și abilităților individuale;

98. să faciliteze participarea și integrarea în cadrul comunității și în raport cu toate aspectele societății; să fie accesibile cât mai aproape de comunitățile persoanelor cu handicap, inclusiv în zonele rurale.

2. Statele părți stimulează dezvoltarea formării inițiale și continue pentru profesioniști și pentru personalul care lucrează în cadrul serviciilor de adaptare și de readaptare.

3. Statele părți promovează disponibilitatea, cunoașterea și folosirea dispozitivelor și tehnologiilor asistive, create pentru persoanele cu handicap, aferente adaptării și readaptării.

Articolul 27

Munca și ocuparea forței de muncă

1. Statele părți recunosc dreptul persoanelor cu handicap de a lucra, în condiții egale cu celelalte persoane; acest drept include dreptul la posibilitatea de a se întreține prin munca aleasă sau acceptată liber, pe o piață a muncii și într-un mediu de lucru deschise, bazate pe incluziune și accesibile persoanelor cu handicap. Statele părți protejează și promovează exercitarea dreptului la muncă, inclusiv pentru persoanele care dobândesc un handicap în timpul angajării, luând măsurile necesare, inclusiv prin intermediul legislației, în special în scopul:

99. de a interzice discriminarea pe bază de handicap privind toate formele de angajare, inclusiv condițiile de recrutare, de angajare și de serviciu, continuitatea muncii, avansarea în carieră, precum și condițiile de muncă sigure și sănătoase;

100. de a proteja drepturile persoanelor cu handicap, în condiții egale cu ceilalți, la condiții de muncă juste și favorabile, în special egalitatea de șanse și remunerația egală pentru o muncă echivalentă, condițiile de lucru sigure și sănătoase, inclusiv protecția împotriva hărțuirii și soluționarea plângerilor;

101. de a garanta că persoanele cu handicap au posibilitatea de a-și exercita drepturile lucrătorilor și drepturile sindicale în condiții egale cu celelalte persoane;

102. de a da persoanelor cu handicap posibilitatea unui acces efectiv la programele de orientare tehnică și profesională generală, la serviciile de plasare și la formarea profesională și continuă;

103. de a promova posibilitățile de angajare a persoanelor cu handicap pe piața muncii și avansarea în carieră a acestora, precum și asistența cu privire la găsirea, obținerea, păstrarea și reluarea serviciului;

104. de a promova posibilitățile de exercitare a unei activități independente, spiritul antreprenorial, dezvoltarea cooperativelor și începerea unei afaceri proprii;

105. de a angaja persoane cu handicap în sectorul public;

106. de a promova angajarea persoanelor cu handicap în sectorul privat, prin politici și măsuri adecvate, care pot include programe de acțiune pozitivă, stimulente și alte măsuri;

107. de a asigura efectuarea unor adaptări rezonabile la locul de muncă pentru persoanele cu handicap;

108. de a promova acumularea de experiență în cadrul pieței libere a forței de muncă de către persoanele cu handicap;

109. de a promova programe de readaptare tehnică și profesională și programe privind păstrarea locului de muncă și reintegrarea la locul de muncă pentru persoanele cu handicap.

2. Statele părți garantează că persoanele cu handicap nu sunt ținute în sclavie sau în servitute și că acestea sunt protejate, la fel ca celelalte persoane, de munca forțată sau obligatorie.

Articolul 28

Nivelul de trai adecvat și protecția socială

1. Statele părți recunosc dreptul persoanelor cu handicap la un nivel de trai adecvat pentru ei și pentru familia lor, acesta incluzând hrană, îmbrăcăminte și o locuință corespunzătoare, precum și îmbunătățirea continuă a condițiilor de viață; statele părți adoptă măsurile adecvate pentru a proteja și a promova exercitarea acestui drept, fără discriminări pe bază de handicap.

2. Statele părți recunosc dreptul persoanelor cu handicap la protecția socială și la accesul la acest drept fără discriminări pe bază de handicap și adoptă măsurile necesare pentru a proteja și promova exercitarea acestui drept, inclusiv:

110. asigurarea accesului egal al persoanelor cu handicap la serviciile de apă potabilă și la servicii, dispozitive și alte forme de asistență, adecvate și accesibile, pentru necesitățile aferente handicapului;

111. asigurarea accesului persoanelor cu handicap, în special al femeilor, al fetelor și al persoanelor în vârstă cu handicap, la programele de protecție socială și de reducere a sărăciei;

112. asigurarea accesului persoanelor cu handicap care trăiesc în situații de sărăcie și al familiilor acestora la asistență din partea statului în ceea ce privește cheltuielile legate de handicap, incluzând formarea adecvată, consilierea, asistența financiară și îngrijirea temporară;

113. asigurarea accesului persoanelor cu handicap la programele privind locuințele sociale;

114. asigurarea accesului persoanelor cu handicap la programele și la prestațiile sociale privind pensiile.

Articolul 29

Participarea la viața politică și publică

Statele părți garantează drepturile politice ale persoanelor cu handicap și posibilitatea acestora de a se bucura de aceste drepturi în condiții egale cu ceilalți, luând măsuri pentru:

115. a asigura posibilitatea persoanelor cu handicap de a participa în mod complet și efectiv la viața politică și publică, în condiții egale cu ceilalți, în mod direct sau prin intermediul unor reprezentanți liber aleși, precum și dreptul de a vota și de a fi alese, angajându-se să:

(i) garanteze că procedurile, structurile și materialele electorale sunt adecvate, accesibile și ușor de înțeles și de folosit;

(ii) protejeze dreptul persoanelor cu handicap să voteze în secret și fără intimidări la alegeri și referendumuri, să candideze în alegeri, să dețină efectiv un mandat și să exercite orice funcție publică la orice nivel guvernamental, facilitând folosirea tehnologiilor asistive și a noilor tehnologii, dacă este cazul;

(iii) garanteze exprimarea liberă a voinței persoanelor cu handicap ca alegători, autorizând, în acest scop, prezența unei persoane alese de ei care să le ofere asistență pentru exercitarea dreptului de vot, dacă este necesar și la cererea lor;

116. a promova activ un mediu în care persoanele cu handicap să poată participa în mod efectiv și deplin la gestionarea afacerilor publice, fără discriminări și în condiții egale cu celelalte persoane, precum și să încurajeze participarea la afacerile publice, inclusiv:

(i) participarea la activitatea organizațiilor neguvernamentale și a asociațiilor implicate în viața publică și politică națională, precum și la activitățile și administrarea partidelor politice;

(ii) constituirea de organizații ale persoanelor cu handicap în scopul de a le reprezenta la nivel internațional, național, regional și local, precum și aderarea la acestea.

Articolul 30

Participarea la viața culturală, la activități recreative, de agrement și sportive

1. Statele părți recunosc dreptul persoanelor cu handicap de a lua parte la viața culturală în condiții egale cu celelalte persoane și adoptă toate măsurile adecvate pentru a garanta că persoanele cu handicap:

117. beneficiază de accesul la materiale culturale într-un format accesibil;

118. beneficiază de accesul la programe de televiziune, filme, spectacole de teatru și alte activități culturale într-un format accesibil;

119. beneficiază de acces la spațiile unde se desfășoară activități sau servicii culturale, cum ar fi teatrele, muzeele, cinematografele, bibliotecile și serviciile turistice, precum și, în măsura în care acest lucru este posibil, de acces la monumentele și siturile de importanță culturală națională.

2. Statele părți adoptă măsurile adecvate pentru a asigura persoanelor cu handicap posibilitatea de a-și dezvolta și utiliza potențialul creativ, artistic și intelectual, nu numai pentru beneficiul lor, dar și pentru îmbogățirea societății.

3. Statele părți adoptă toate măsurile adecvate, în conformitate cu dreptul internațional, pentru a garanta că legile care protejează drepturile de proprietate intelectuală nu constituie o barieră abuzivă sau discriminatorie împotriva accesului persoanelor cu handicap la materialele culturale.

4. Persoanele cu handicap au dreptul, în condiții egale cu ceilalți, la recunoașterea și sprijinul identității lor culturale și lingvistice specifice, inclusiv limbajele prin semne și cultura persoanelor surde.

5. Statele părți adoptă măsuri adecvate pentru da persoanelor cu handicap posibilitatea să participe în condiții egale cu celelalte persoane la activități recreative, sportive și de agrement:

120. încurajează și promovează participarea, în cea mai mare măsură posibilă, a persoanelor cu handicap la activități sportive, la toate nivelurile;

121. garantează că persoanele cu handicap au posibilitatea să organizeze, să dezvolte și să participe la activități sportive și recreative specifice handicapului lor și, în acest scop, încurajează furnizarea instrucției, formării și a altor resurse necesare, în condiții egale cu celelalte persoane;

122. asigură accesul persoanelor cu handicap la spațiile destinate sportului, recreerii și turismului;

123. asigură accesul copiilor cu handicap la activitățile de joacă, recreere, agrement și sport, inclusiv la activitățile incluse în sistemul de învățământ, în condiții egale cu ceilalți;

124. asigură accesul persoanelor cu handicap la serviciile persoanelor și organismelor care se ocupă de organizarea activităților recreative, turistice, de agrement și sportive.

Articolul 31

Statisticile și colectarea datelor

1. Statele părți se angajează să colecteze informații corespunzătoare, inclusiv date statistice și de cercetare, care să le permită să formuleze și să aplice politici în vederea punerii în aplicare a prezentei convenții. Procesul de colectare și păstrare a acestor informații îndeplinește următoarele condiții:

125. respectă garanțiile stabilite prin legislație, inclusiv prin legislația privind protecția datelor, pentru a asigura caracterul confidențial și respectarea vieții private a persoanelor cu handicap;

126. respectă normele acceptate la nivel internațional de protecție a drepturilor și libertăților fundamentale ale omului și principiile etice privind colectarea și utilizarea statisticilor.

2. Informațiile colectate conform prezentului articol vor fi dezagregate în mod adecvat și folosite pentru a contribui la evaluarea punerii în aplicare a obligațiilor care revin statelor părți în temeiul prezentei convenții și la identificarea și combaterea barierelor cu care se confruntă persoanele cu handicap în exercitarea drepturilor lor.

3. Statele părți își asumă responsabilitatea difuzării acestor statistici și asigură accesibilitatea acestora pentru persoanele cu handicap și pentru celelalte persoane.

Articolul 32

Cooperarea internațională

1. Statele părți recunosc importanța cooperării internaționale și a promovării acesteia, în sprijinul eforturilor naționale pentru realizarea scopului și obiectivelor prezentei convenții; de asemenea, ele se angajează să adopte măsuri adecvate și eficiente în acest sens, privind atât cooperarea între state cât și, după caz, parteneriatul cu organizații internaționale și regionale competente și cu societatea civilă, în special cu organizații de persoane cu handicap. Aceste măsuri pot include, printre altele:

127. asigurarea caracterului integrator și accesibil pentru persoanele cu handicap al cooperării internaționale, inclusiv al programelor internaționale de dezvoltare;

128. favorizarea și sprijinul consolidării capacităților, inclusiv prin schimbul și împărtășirea de informații, experiențe, programe de formare și privind cele mai bune practici;

129. favorizarea cooperării în domeniul cercetării și al accesului la cunoștințele științifice și tehnice;

130. furnizarea, după caz, a unei asistențe tehnice și economice, inclusiv prin facilitarea accesului la tehnologiile asistive și de acces și a împărtășirii acestora, precum și prin transferul de tehnologii.

2. Dispozițiile prezentului articol nu aduc atingere îndatoririi fiecărui stat parte de a îndeplini obligațiile prevăzute prin prezenta convenție.

Articolul 33

Punerea în aplicare și monitorizarea la nivel național

1. Statele părți, conform sistemului lor de organizare, stabilesc unul sau mai multe puncte de contact în cadrul guvernului pentru aspectele legate de punerea în aplicare a prezentei convenții și acordă atenția cuvenită înființării sau desemnării unui mecanism de coordonare în cadrul guvernului pentru a facilita acțiunile aferente din diferite sectoare și la diferite niveluri.

2. Statele părți, în conformitate cu sistemele lor juridice și administrative, mențin, consolidează, desemnează sau stabilesc un cadru, la nivelul fiecărui stat parte, care să includă unul sau mai multe mecanisme independente, după caz, pentru a promova, proteja și monitoriza punerea în aplicare a prezentei convenții. Indicarea sau stabilirea acestui mecanism de către statele părți ține cont de principiile privind statutul și funcționarea instituțiilor naționale pentru protecția și promovarea drepturilor omului.

3. Societatea civilă, în special persoanele cu handicap și organizațiile lor reprezentative, sunt implicate și participă activ la procesul de monitorizare.

Articolul 34

Comitetul pentru drepturile persoanelor cu handicap

1. Se instituie un Comitet pentru drepturile persoanelor cu handicap (denumit în continuare „comitetul”), care exercită funcțiile descrise mai jos.

2. În momentul intrării în vigoare a prezentei convenții, comitetul este alcătuit din doisprezece experți. După un număr de șaizeci de ratificări sau aderări suplimentare la prezenta convenție, sunt adăugați șase noi membri ai comitetului, atingându-se astfel un număr maxim de optsprezece membri.

3. Membrii comitetului acționează în nume propriu și sunt persoane de înaltă autoritate morală, având o competență și o experiență recunoscute în domeniul reglementat de prezenta convenție. În momentul numirii candidaților, statele părți sunt invitate să acorde atenția cuvenită dispoziției menționate la articolul 4 alineatul 3 din prezenta convenție.

4. Membrii comitetului vor fi aleși de statele părți, ținând cont de principiul unei repartiții geografice echitabile, de reprezentarea diferitelor forme de civilizație și a principalelor sisteme juridice, de reprezentarea echilibrată a genurilor și de participarea unor experți cu handicap.

5. Membrii comitetului sunt aleși prin vot secret dintr-o listă de persoane numite de către statele părți dintre cetățenii lor, în cadrul reuniunilor Conferinței Statelor Părți. La aceste reuniuni, în cadrul cărora cvorumul este constituit de două treimi din statele părți, persoanele alese în comitet sunt cele care obțin cel mai mare număr de voturi, precum și o majoritate absolută de voturi ale reprezentanților statelor părți care sunt prezenți și votează.

6. Primele alegeri se țin în cel mult șase luni de la data intrării în vigoare a prezentei convenții. Cu cel puțin patru luni înainte de data fiecărei alegeri, Secretarul General al Națiunilor Unite adresează o scrisoare statelor părți, invitându-le să comunice persoanele numite în termen de două luni. Secretarul General întocmește o listă alfabetică a tuturor candidaților, indicând statele părți care i-au desemnat, listă pe care o comunică statelor părți la prezenta convenție.

7. Membrii comitetului sunt aleși pe o perioadă de patru ani, putând fi realeși o singură dată. Cu toate acestea, mandatul a șase dintre membrii aleși în cursul primului scrutin va expira după doi ani; numele acestor șase membri sunt alese prin tragere la sorți de președintele reuniunii menționate în prezentul articol la alineatul 5, imediat după primul scrutin.

8. Alegerea a șase membri suplimentari ai comitetului se ține cu ocazia alegerilor obișnuite, conform dispozițiilor relevante de la prezentul articol.

9. Dacă un membru al comitetului decedează, demisionează sau declară imposibilitatea de a continua să-și îndeplinească îndatoririle pentru oricare alt motiv, statul parte care a numit membrul respectiv desemnează un alt expert care posedă calificările și corespunde criteriilor stabilite de dispozițiile relevante de la prezentul articol, pentru a exercita funcția pentru timpul rămas.

10. Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.

11. Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite pune la dispoziția comitetului personalul și resursele necesare exercitării eficiente a funcțiilor acestuia conform prezentei convenții și convoacă prima sa ședință.

12. Cu aprobarea Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite, membrii comitetului stabilit prin prezenta convenție primesc retribuții din resursele Organizației Națiunilor Unite, conform termenilor și condițiilor pe care le decide adunarea, ținând cont de importanța responsabilităților comitetului.

13. Membrii comitetului au dreptul la facilitățile, privilegiile și imunitățile acordate experților în misiune pentru Organizația Națiunilor Unite, conform dispozițiilor Convenției privind drepturile și imunitățile Organizației Națiunilor Unite.

Articolul 35

Rapoartele statelor părți

1. Fiecare stat parte prezintă comitetului, prin Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite, un raport detaliat privind măsurile luate pentru îndeplinirea obligațiilor stabilite prin prezenta convenție și progresele în acest sens, în termen de doi ani de la intrarea în vigoare a prezentei convenții în statul parte respectiv.

2. Statele părți prezintă rapoartele ulterioare cel puțin o dată la patru ani, precum și oricare alte rapoarte cerute de comitet.

3. Comitetul stabilește toate orientările aplicabile conținutului rapoartelor.

4. Dacă un stat parte a prezentat comitetului un raport general inițial, nu este necesar ca acesta să repete în rapoartele ulterioare informațiile deja furnizate. Statele părți sunt invitate să pregătească rapoartele lor către comitet prin intermediul unui proces deschis și transparent și să acorde importanța necesară dispoziției menționate la articolul 4 alineatul 3 din prezenta convenție.

5. Rapoartele pot indica factorii și dificultățile care afectează îndeplinirea obligațiilor stabilite prin prezenta convenție.

Articolul 36

Analiza rapoartelor

1. Fiecare raport este analizat de comitet, care face sugestiile și recomandările generale pe care le consideră necesare privind raportul și le trimite statului parte în cauză. Statul parte poate răspunde furnizând comitetului toate informațiile pe care le consideră utile. Comitetul poate solicita informații suplimentare de la statele părți în legătură cu punerea în aplicare a prezentei convenții.

2. În cazul unei întârzieri importante în prezentarea unui raport, comitetul poate notifica statul parte în cauză în legătură cu necesitatea de a examina punerea în aplicare a prezentei convenții în statul parte respectiv, pe baza informațiilor fiabile la care comitetul are acces, dacă raportul relevant nu este prezentat în termen de trei luni de la data notificării. Comitetul invită statul parte în cauză să participe la această examinare. Dacă statul parte răspunde prin prezentarea raportului relevant, se aplică dispozițiile alineatului 1 din prezentul articol.

3. Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite pune rapoartele la dispoziția tuturor statelor părți.

4. Statele părți pun rapoartele lor la dispoziția cetățenilor lor și facilitează accesul la sugestiile și recomandările generale referitoare la aceste rapoarte.

5. În cazul în care consideră necesar, comitetul transmite agențiilor specializate, fondurilor și programelor Organizației Națiunilor Unite și altor organisme competente rapoartele statelor părți care conțin o cerere sau indică o necesitate de consiliere sau de asistență tehnică, împreună cu observațiile și recomandările eventuale ale comitetului privind aceste cereri sau indicații.

Articolul 37

Cooperarea între statele părți și comitet

1. Fiecare stat parte cooperează cu comitetul și oferă asistență membrilor acestuia în îndeplinirea mandatului lor.

2. În relațiile sale cu statele părți, comitetul acordă atenția necesară modalităților și mijloacelor de consolidare a capacităților naționale în vederea punerii în aplicare a prezentei convenții, inclusiv prin intermediul cooperării internaționale.

Articolul 38

Relațiile Comitetului cu alte organisme

Pentru a sprijini punerea în aplicare eficientă a prezentei convenții și pentru a încuraja cooperarea internațională în domeniul reglementat de prezenta convenție:

131. agențiile specializate și alte organisme ale Organizației Națiunilor Unite au dreptul de a fi reprezentate în cursul examinării punerii în aplicare a acelor dispoziții ale prezentei convenții care intră în domeniul lor de competență. În cazul în care consideră necesar, comitetul poate invita agențiile specializate și celelalte organisme competente să furnizeze recomandări de specialitate privind aplicarea convenției în domeniile care intră în domeniul lor de competență. Comitetul poate invita agențiile specializate și alte organisme ale Organizației Națiunilor Unite să prezinte rapoarte privind aplicarea convenției în domeniile care intră în domeniul lor de competență;

132. în îndeplinirea mandatului său, comitetul consultă, după caz, alte organisme relevante instituite prin tratatele internaționale privind drepturile omului, în scopul de a asigura coerența orientărilor, sugestiilor și recomandărilor lor generale referitoare la întocmirea rapoartelor și pentru a evita duplicările și suprapunerile în exercitarea funcțiilor sale.

Articolul 39

Raportul comitetului

Comitetul prezintă o dată la doi ani Adunării Generale și Consiliului Economic și Social un raport privind activitățile sale și poate face sugestii și recomandări generale bazate pe examinarea rapoartelor și informațiilor primite de la statele părți. Astfel de sugestii și recomandări generale sunt incluse în raportul comitetului, împreună cu observațiile eventuale ale statelor părți.

Articolul 40

Conferința Statelor Părți

1. Statele părți se reunesc periodic în cadrul unei Conferințe a Statelor Părți, în vederea examinării oricărui aspect referitor la aplicarea prezentei convenții.

2. În termen de șase luni de la intrarea în vigoare a prezentei convenții, Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite convoacă Conferința Statelor Părți. Reuniunile ulterioare sunt convocate de Secretarul General o dată la doi ani sau conform deciziei adoptate în cadrul Conferinței Statelor Părți.

Articolul 41

Depozitar

Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite este depozitarul prezentei convenții

Articolul 42

Semnare

Prezenta convenție este deschisă semnării de către toate statele și de către organizațiile de integrare regională, la sediul central al Organizației Națiunilor Unite din New York, începând cu data de 30 martie 2007.

Articolul 43

Consimțământul de a fi parte

Prezenta convenție este supusă ratificării de către statele semnatare și confirmării formale din partea organizațiilor de integrare regională semnatare. Ea este deschisă spre aderare tuturor statelor și organizațiilor de integrare regională care nu au semnat-o.

Articolul 44

Organizațiile de integrare regională

1. „Organizație de integrare regională” înseamnă o organizație constituită de statele suverane dintr-o anumită regiune, către care statele sale membre au transferat competențe cu privire la aspectele reglementate de prezenta convenție. Astfel de organizații declară, în instrumentul lor de confirmare formală sau de aderare, domeniul lor de competență cu privire la aspectele reglementate de prezenta convenție. Ulterior, ele informează depozitarul cu privire la orice modificare importantă a domeniului lor de competență.

2. Trimiterile la „statele părți” din prezenta convenție se aplică unor astfel de organizații în limitele competenței lor.

3. În sensul articolului 45, alineatul 1 și al articolului 47 alineatele 2 și 3 din prezenta convenție, orice instrument depozitat de către o organizație de integrare regională nu se ia în considerare.

4. Organizațiile de integrare regională pot exercita dreptul lor de vot în cadrul Conferinței Statelor Părți pentru subiectele cuprinse în domeniul lor de competență, numărul de voturi fiind egal cu numărul statelor lor membre care sunt părți la prezenta convenție. O astfel de organizație nu își exercită dreptul de vot în cazul în care oricare dintre statele sale membre exercită acest drept și viceversa.

Articolul 45

Intrarea în vigoare

1. Prezenta convenție intră în vigoare la treizeci de zile de la data depunerii celui de-al douăzecilea instrument de ratificare sau de aderare.

2. Pentru fiecare stat sau organizație de integrare regională care ratifică, confirmă în mod formal sau aderă la prezenta convenție după depozitarea celui de-al douăzecilea astfel de instrument, convenția intră în vigoare în a treizecea zi după depozitarea unui astfel de instrument propriu.

Articolul 46

Rezerve

1. Rezervele incompatibile cu obiectul și scopul prezentei convenții nu sunt permise.

2. Rezervele pot fi retrase oricând.

Articolul 47

Amendamente

1. Orice stat parte poate propune un amendament la prezenta convenție, pe care îl prezintă Secretarului General al Organizației Națiunilor Unite. Secretarul General comunică statelor părți orice amendament propus și le adresează o cerere de a fi notificat cu privire la disponibilitatea lor de a se reuni în cadrul unei conferințe pentru a evalua și a decide în privința propunerilor. Dacă cel puțin o treime din statele părți își exprimă, în termen de patru luni de la data unei astfel de comunicări, disponibilitatea de a se reuni în cadrul unei conferințe, Secretarul General organizează conferința sub auspiciile Organizației Națiunilor Unite. Orice amendament adoptat de o majoritate de două treimi din statele părți prezente care și-au exercitat dreptul de vot este prezentat de către Secretarul General Adunării Generale a Organizației Națiunilor Unite în vederea aprobării, fiind apoi prezentat tuturor statelor părți în vederea acceptării.

2. Un amendament adoptat și aprobat în conformitate cu alineatul 1 al prezentului articol intră în vigoare în a treizecea zi după ce numărul de instrumente de acceptare depozitate ajunge să reprezinte două treimi din numărul statelor părți la data adoptării amendamentului. În continuare, pentru orice stat parte, amendamentul intră în vigoare în a treizecea zi după depozitarea propriului său instrument de acceptare. Un amendament angajează doar statele parte care l-au acceptat.

3. Dacă statele părți la conferință decid în acest sens prin consens, un amendament adoptat și aprobat conform alineatului 1 al prezentului articol care se referă exclusiv la articolele 34, 38, 39 și 40 intră în vigoare în toate statele părți în a treizecea zi după ce numărul de instrumente de acceptare depozitate ajunge să reprezinte două treimi din numărul statelor părți la data adoptării amendamentului.

Articolul 48

Denunțare

Un stat parte poate denunța prezenta convenție printr-o notificare scrisă adresată Secretarului General al Organizației Națiunilor Unite. Denunțarea devine efectivă la un an după data primirii notificării de către Secretarul General.

Articolul 49

Formatul accesibil

Textul prezentei convenții se pune la dispoziție în formate accesibile.

Articolul 50

Texte autentice

Versiunile în arabă, chineză, engleză, franceză, rusă și spaniolă ale prezentei convenții sunt autentice în egală măsură.

DREPT CARE, subsemnații plenipotențiari, pe deplin autorizați de către guvernele lor respective, au semnat prezenta convenție.

ANEXA 2

1. Declarația Comunității Europene în aplicarea articolului 44 alineatul (1) din Convenția privind drepturile persoanelor cu handicap

Membrii actuali ai Comunității Europene sunt Regatul Belgiei, Republica Bulgaria, Republica Cehă, Regatul Danemarcei, Republica Federală Germania, Republica Estonia, Republica Elenă, Regatul Spaniei, Republica Franceză, Irlanda, Republica Italiană, Republica Cipru, Republica Letonia, Republica Lituania, Marele Ducat al Luxemburgului, Republica Ungară, Republica Malta, Regatul Țărilor de Jos, Republica Austria, Republica Polonă, Republica Portugheză, România, Republica Slovenia, Republica Slovacă, Republica Finlanda, Regatul Suediei și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord.

Prezenta declarație enumeră competențele transferate de statele membre către Comunitate în baza Tratatului de instituire a Comunității Europene, în domeniile reglementate de convenție.

Comunitatea exercită o competență partajată cu privire la acțiunile de combatere a discriminării pe bază de handicap (articolul 13), libera circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor (articolul 26, articolele 45–48 și articolul 55), agricultura (articolele 36–37), transportul feroviar, rutier, maritim și aerian (articolul 71 și articolul 80), ajutoarele de stat (articolele 87–88), fiscalitatea indirectă (articolul 93), piața internă (articolul 95), egalitatea de remunerare între lucrătorii de sex masculin și cei de sex feminin (articolul 141) și statistica (articolul 285). În temeiul articolului 125, statele membre și Comunitatea conlucrează la elaborarea unei strategii coordonate de ocupare a forței de muncă. În temeiul articolului 149, Comunitatea contribuie la dezvoltarea unui învățământ de calitate prin încurajarea cooperării între statele membre și, dacă este necesar, prin sprijinirea și completarea acțiunilor acestora. În temeiul articolului 150, Comunitatea implementează o politică de formare profesională care sprijină și completează acțiunile statelor membre. În temeiul articolului 158, pentru a promova o dezvoltare armonioasă generală a Comunității, aceasta inițiază și întreprinde acțiuni care conduc la consolidarea coeziunii sale economice și sociale.

Actele comunitare enumerate în continuare ilustrează dimensiunea domeniului de competență al Comunității, în conformitate cu Tratatul de instituire a Comunității Europene:

Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă (JO L 303, 2.12.2000, p. 16)

Directiva 1999/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 martie 1999 privind echipamentele hertziene și echipamentele terminale de telecomunicații și recunoașterea reciprocă a conformității acestora (JO L 91, 7.4.1999, p. 10)

Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, 23.11.1995, p. 31)

Directiva 2001/85/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2001 privind dispozițiile speciale aplicabile vehiculelor destinate transportului de pasageri care au mai mult de opt locuri pe scaune în plus față de locul conducătorului auto și de modificare a Directivelor 70/156/CEE și 97/27/CE (JO L 125, 13.2.2002, p. 1).

Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, 24.8.1991, p. 1–24)

Directiva 96/48/CE a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean de mare viteză (JO L 235, 17.9.1996, p. 6–24), astfel cum a fost modificată de Directiva 2004/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 (JO L 164, 30.4.2004, p. 114–163)

Directiva 2001/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind interoperabilitatea sistemului feroviar transeuropean convențional (JO L 110, 20.4.2001, p. 1–27), astfel cum a fost modificată de Directiva 2004/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 (JO L 164, 30.4.2004, pp. 114–163)

Directiva 2003/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 aprilie 2003 de modificare a Directivei 98/18/CE a Consiliului privind normele și standardele de siguranță pentru navele de pasageri (JO L 123, 17.5.2003, p. 18–21).

Directiva 2003/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2003 privind calificarea inițială și formarea periodică a conducătorilor auto ai anumitor vehicule rutiere destinate transportului de mărfuri sau de pasageri, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului și a Directivei 91/439/CEE a Consiliului și de abrogare a Directivei 76/914/CEE a Consiliului (JO L 226, 10.9.2003, p. 4–17)

Regulamentul (CE) nr. 261/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 februarie 2004 de stabilire a unor norme comune în materie de compensare și de asistență a pasagerilor în eventualitatea refuzului la îmbarcare și anulării sau întârzierii prelungite a zborurilor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 295/91 (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 46, 17.2.2004, p. 1–8)

Regulamentul (CE) nr. 1107/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iulie 2006 privind drepturile persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă pe durata călătoriei pe calea aerului (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 204, 26.7.2006, p. 1)

Regulamentul (CE) nr. 1899/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 3922/91 al Consiliului privind armonizarea cerințelor tehnice și a procedurilor administrative în domeniul aviației civile (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 377, 27.12.2006, p. 1–175)

Directiva 2006/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 de stabilire a cerințelor tehnice pentru navele de navigație interioară și de abrogare a Directivei 82/714/CEE a Consiliului (JO L 389, 30.12.2006, p. 1–260)

Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (reformată) (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 403, 30.12.2006, p. 18–60)

Directiva 2007/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de stabilire a unui cadru pentru omologarea autovehiculelor și remorcilor acestora, precum și a sistemelor, componentelor și unităților tehnice separate destinate vehiculelor respective (Directivă-cadru) (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 263, 9.10.2007, p. 1)

Regulamentul (CE) nr. 1371/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind drepturile și obligațiile călătorilor din transportul feroviar (JO L 315, 3.12.2007, p. 14–41)

Regulamentul (CE) nr. 8/2008 al Comisiei din 11 decembrie 2007 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 3922/91 al Consiliului în ceea ce privește cerințele tehnice și procedurile administrative comune aplicabile transportului aerian comercial (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 10, 12.1.2008, p. 1–206)

Decizia 2008/164/CE a Comisiei din 21 decembrie 2007 privind specificația tehnică de interoperabilitate referitoare la „persoane cu mobilitate redusă” din sistemul feroviar transeuropean convențional și de mare viteză (JO L 64, 7.3.2008, p. 72–205)

Directiva 95/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 iunie 1995 de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la ascensoare (JO L 312, 7.9.1995, p. 1)

Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman, astfel cum a fost modificată de Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 (JO L 136, 30.4.2004, p.34)

Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă-cadru) (JO L 108, 24.4.2002, p. 33)

Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (JO L 108, 24.4.2002, p. 51)

Directiva 2007/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2007 de modificare a Directivei 89/552/CEE a Consiliului privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 332, 18.12.2007, p. 27)

Regulamentul (CE) nr. 2204/2002 al Comisiei din 12 decembrie 2002 de aplicare a articolelor 87 și 88 din Tratatul CE în raport cu ajutoarele de stat pentru ocuparea forței de muncă (JO L 337, 13.12.2002, p. 3)

Regulamentul (CE) nr. 577/98 al Consiliului din 9 martie 1998 privind organizarea unei anchete prin sondaj asupra forței de muncă din Comunitate (JO L 77, 14.3.1998, p. 1), împreună cu regulamentele de punere în aplicare aferente

Regulamentul (CE) nr. 1177/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 iunie 2003 privind statisticile comunitare referitoare la venit și la condițiile de viață (EU-SILC): (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 165, 3.7.2003, p.1), împreună cu regulamentele de punere în aplicare aferente

Regulamentul (CE) nr. 458/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 aprilie 2007 privind Sistemul european de statistici integrate privind protecția socială (SESPROS) (Text cu relevanță pentru SEE) (JO L 113, 30.4.2007, p.3)

Regulamentul (CEE) nr. 918/83 al Consiliului din 28 martie 1983 privind instituirea unui regim comunitar de scutiri de drepturi vamale (JO L 105, 23.4.1983, p.1)

Directiva 83/181/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 de stabilire a domeniului de aplicare a articolului 14 alineatul (1) litera (d) din Directiva 77/388/CEE privind scutirea de la taxa pe valoarea adăugată a anumitor importuri finale de bunuri (JO L 105, 23.4.1983)

Decizia 2006/774/CE a Consiliului din 7 noiembrie 2006 de autorizare a unor state membre să aplice o cotă redusă de TVA la anumite servicii cu utilizare intensivă a forței de muncă, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 28 alineatul (6) din Directiva 77/388/CEE (JO L 314, 15.11.2006, p. 28–32)

Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, 11.12.2006, p.1)

Directiva 86/378/CEE a Consiliului din 24 iulie 1986 privind punerea în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei în cadrul regimurilor profesionale de securitate socială (JO L 225, 12.8.1986, p. 40)

Directiva 2006/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iulie 2006 privind punerea în aplicare a principiului egalității de șanse și al egalității de tratament între bărbați și femei în materie de încadrare în muncă și de muncă (reformă) (JO L 204, 26.7.2006 p. 23)

Decizia 2006/544/CE a Consiliului din 18 iulie 2006 privind liniile directoare ale politicilor de ocupare a forței de muncă ale statelor membre (JO L 215, 5.8.2006, p. 26)

Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (directiva privind comerțul electronic) (JO L 178, 17.7.2000, p. 1)

Directiva 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și drepturilor conexe în societatea informațională (JO L 167, 22.6.2001, p. 10)

Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului (JO L 15, 21.1.1998, p.14), astfel cum a fost modificată de Directiva 2002/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 10 iunie 2002 de modificare a Directivei 97/67/CE privind continuarea deschiderii spre concurență a serviciilor poștale ale Comunității (JO L 176, 5.7.2002, p. 21)

Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (JO L 134, 30.4.2004, p. 1)

Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (JO L 134, 30.4.2004, p. 114)

Directiva 2005/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 mai 2005 privind practicile comerciale neloiale ale întreprinderilor de pe piața internă față de consumatori și de modificare a Directivei 84/450/CEE a Consiliului, a Directivelor 97/7/CE, 98/27/CE și 2002/65/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului („Directiva privind practicile comerciale neloiale”) (JO L 149, 11.6.2005, p. 22)

Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006 de stabilire a anumitor dispoziții generale privind Fondul European de Dezvoltare Regională, Fondul Social European și Fondul de coeziune și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1260/1999 (JO L 210, 31.7.2006, p. 25)

Decizia nr. 1720/2006/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 noiembrie 2006 de stabilire a unui program de acțiune în domeniul învățării continue (JO L 327, 24.11.2006, p. 45)

Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) (JO L 277, 21.10.2005, p.1)

Regulamentul (CEE, Euratom, CECO) nr. 259/68 al Consiliului din 29 februarie 1968 de stabilire a Statutului funcționarilor Comunităților Europene și a Regimului aplicabil celorlalți agenți ai comunităților (JO L 56, 4.3.1968, p. 1)

Domeniul de competență al Comunității și exercitarea sa fac, prin natura lor, obiectul unor dezvoltări continue, iar Comunitatea va completa sau modifica prezenta declarație, dacă va fi necesar, în conformitate cu articolul 44 alineatul 1 din convenție.

2. Rezervă privind articolul 27 alineatul 1 din Convenția Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap

În legătură cu articolul 27 alineatul 1 din Convenția Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap, Comunitatea Europeană invită părțile la convenție să ia notă de articolul 3 alineatul (4) din Directiva 2000/78/CE a Consiliului din 27 noiembrie 2000 de creare a unui cadru general în favoarea egalității de tratament în ceea ce privește încadrarea în muncă și ocuparea forței de muncă. Această dispoziție dă statelor membre ale Comunității Europene posibilitatea de a dispune ca directiva respectivă, în măsura în care se referă la discriminarea pe bază de handicap, să nu se aplice cu privire la forțele armate.

Prin urmare, încheierea de către Comunitatea Europeană a Convenției Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap nu aduce atingere dreptului conferit statelor membre prin dreptul comunitar, cu condiția ca acest drept să fie exercitat în conformitate cu legislația comunitară, pentru a exclude forțele armate din domeniul de aplicare al principiului nediscriminării pe bază de handicap.

[1] JO C , , p. .

[2] JO C , , p. .

[3] JO C , , p. .