RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 89/3

COMUNICAREA COMISIEI

Orientări privind aplicarea articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene acordurilor de transfer de tehnologie

2014/C 89/03

CUPRINS

1. INTRODUCERE

2. PRINCIPII GENERALE

2.1. Articolul 101 din tratat și drepturile de proprietate intelectuală

2.2. Cadrul general de aplicare a articolului 101

2.3. Definirea pieței

2.4. Distincția dintre concurenți și neconcurenți

3. APLICAREA REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE

3.1. Efectele regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

3.2. Domeniul de aplicare și durata regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

3.2.1. Conceptul de acorduri de transfer de tehnologie

3.2.2. Conceptul de „transfer”

3.2.3. Acordurile dintre două părți

3.2.4. Acordurile privind fabricarea produselor contractuale

3.2.5. Durata

3.2.6. Relația cu alte regulamente de exceptare pe categorii

3.2.6.1. Regulamentele de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare și de cercetare și dezvoltare

3.2.6.2. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale

3.3. Pragurile cotei de piață ale zonei de securitate

3.4. Restrângerile grave ale concurenței în temeiul regulamentului de exceptare pe categorii

3.4.1. Principii generale

3.4.2. Acorduri între concurenți

3.4.3. Acorduri între neconcurenți

3.5. Restricții excluse

3.6. Retragerea și neaplicarea regulamentului de exceptare pe categorii

3.6.1. Procedura de retragere

3.6.2. Neaplicarea Regulamentului de exceptare pe categorii

4. APLICAREA ARTICOLULUI 101 ALINEATELE (1) ȘI (3) DIN TRATAT ÎN AFARA DOMENIULUI DE APLICARE AL REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE

4.1. Cadrul general de analiză

4.1.1. Factorii relevanți

4.1.2. Efectele negative ale acordurilor de licență restrictive

4.1.3. Efectele pozitive ale acordurilor de licență restrictive și cadrul de analiză a acestor efecte

4.2. Aplicarea articolului 101 diferitelor tipuri de restricții proprii acordurilor de licență

4.2.1. Obligațiile în materie de redevențe

4.2.2. Acordurile de licență exclusivă și restricțiile privind vânzările

4.2.2.1. Licențele exclusive și unice

4.2.2.2. Restricțiile privind vânzările

4.2.3. Limitarea producției

4.2.4. Limitări ale domeniului de utilizare

4.2.5. Obligația de utilizare captivă

4.2.6. Legarea și gruparea licențelor

4.2.7. Obligațiile de neconcurență

4.3. Acordurile de soluționare

4.4. Acordurile de regrupare de tehnologii

4.4.1. Evaluarea formării și a funcționării regrupărilor de tehnologii

4.4.2. Evaluarea restricțiilor individuale în acordurile dintre regrupare și licențiații acesteia

1. INTRODUCERE

1. Prezentele orientări stabilesc principiile de evaluare a acordurilor de transfer de tehnologie în conformitate cu articolul 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (1) („articolul 101”). Acordurile de transfer de tehnologie se referă la acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii prin care licențiatorul autorizează licențiatul să folosească drepturile asupra unei tehnologii acordate pentru producția de bunuri și prestarea de servicii, astfel cum au fost definite la articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul (UE) nr. 316/2014 din 21 martie 2014 al Comisiei privind aplicarea articolului 101 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene categoriilor de acorduri de transfer de tehnologie (denumit în continuare „regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie”) (2).

2. Scopul prezentelor orientări este să ofere îndrumări de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, precum și de aplicare a articolului 101 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene acordurilor de transfer de tehnologie care nu intră în domeniul de aplicare al acestui regulament. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și orientările nu aduc atingere aplicării paralele posibile a articolului 102 din tratat acordurilor de transfer de tehnologie (3).

3. Standardele menționate în prezentele orientări trebuie aplicate în funcție de circumstanțele specifice fiecărui caz. Aceasta exclude orice aplicare mecanică. Fiecare caz trebuie evaluat pe baza propriilor date, iar orientările trebuie aplicate în mod rezonabil și flexibil. Exemplele date au numai scop ilustrativ și nu se doresc a fi exhaustive.

4. Prezentele orientări nu aduc atingere interpretării articolului 101 și a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie care putea fi dată de Curtea de Justiție și de Tribunal.

2. PRINCIPII GENERALE

2.1. Articolul 101 din tratat și drepturile de proprietate intelectuală

5. Scopul global al articolului 101 din tratat este să protejeze concurența de pe piață în vederea promovării bunăstării consumatorului și a unei alocări eficiente a resurselor. Articolul 101 alineatul (1) interzice toate acordurile și practicile concertate dintre întreprinderi și deciziile asociațiilor de întreprinderi (4) care pot aduce atingere schimburilor comerciale dintre statele membre (5) și care au ca obiect sau efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței (6). Prin derogare de la această normă, articolul 101 alineatul (3) dispune ca interdicția prevăzută la articolul 101 alineatul (1) să poată fi declarată neaplicabilă în cazul acordurilor dintre întreprinderi care contribuie la îmbunătățirea producției sau a distribuției de produse sau la promovarea progresului tehnic sau economic, asigurând totodată consumatorilor o parte echitabilă din beneficiile rezultate, dar fără a impune restricții care nu sunt indispensabile atingerii acestor obiective și fără a oferi întreprinderilor în cauză posibilitatea de a elimina concurența în ceea ce privește o parte substanțială a produselor în cauză.

6. Legislația privind proprietatea intelectuală conferă drepturi exclusive titularilor de brevete, de drepturi de autor, de drepturi asupra desenelor și modelelor, de mărci înregistrate și de alte drepturi protejate de lege. Titularul dreptului de proprietate intelectuală are dreptul, în temeiul legislației privind proprietatea intelectuală, să împiedice folosirea neautorizată a proprietății sale intelectuale și să o exploateze, de exemplu, prin acordarea de licențe unor terți. Din momentul în care un produs care încorporează un drept de proprietate intelectuală, cu excepția drepturilor de execuție (7), a fost introdus pe piața din Spațiul Economic European (SEE) de către titularul dreptului sau cu consimțământul acestuia, dreptul de proprietate intelectuală este epuizat în sensul că titularul nu îl mai poate folosi pentru a controla vinderea produsului în cauză (principiul epuizării unui drept în Uniune) (8). Titularul dreptului nu are dreptul, în temeiul legislației privind proprietatea intelectuală, de a împiedica vânzarea de către licențiați sau de către cumpărători a respectivelor produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. Principiul epuizării unui drept în Uniune este conform funcției esențiale a drepturilor de proprietate intelectuală, acela de a acorda titularului dreptul de a împiedica alte persoane să exploateze proprietatea sa intelectuală fără consimțământul său.

7. Faptul că legislația privind proprietatea intelectuală acordă drepturi exclusive de exploatare nu înseamnă că drepturile de proprietate intelectuală sunt excluse de la aplicarea dreptului concurenței. Articolul 101 din tratat se aplică în special acordurilor în care titularul acordă unei alte întreprinderi o licență de exploatare a drepturilor sale de proprietate intelectuală (9). De asemenea, aceasta nu înseamnă că există un conflict inerent între drepturile de proprietate intelectuală și normele în materie de concurență ale Uniunii. Într-adevăr, ambele au același obiectiv fundamental de promovare a bunăstării consumatorului și de alocare eficientă a resurselor. Inovarea constituie o componentă esențială și dinamică a unei economii de piață deschise și concurențiale. Drepturile de proprietate intelectuală promovează concurența dinamică încurajând întreprinderile să investească în dezvoltarea unor produse sau procese noi sau îmbunătățite. Concurența are un rol similar, încurajând întreprinderile să inoveze. De aceea, atât drepturile de proprietate intelectuală, cât și concurența sunt necesare pentru a promova inovarea și a se asigura că aceasta este exploatată în condiții concurențiale.

8. La evaluarea acordurilor de licență în temeiul articolului 101 din tratat trebuie să se țină seama de faptul că crearea drepturilor de proprietate intelectuală presupune adesea investiții substanțiale și că aceasta este adesea un efort care presupune riscuri. Pentru a nu reduce concurența dinamică și pentru a menține interesul pentru inovare, inovatorul nu trebuie să fie restricționat în mod necuvenit în exploatarea drepturilor de proprietate intelectuală care se dovedesc valoroase. Din aceste motive, inovatorul ar trebui să fie liber să ceară, pentru proiectele de succes, o remunerare adecvată care să fie suficientă pentru a întreține interesul de a investi, având în vedere proiectele nereușite. Acordarea unei licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii poate, de asemenea, să impună licențiatului să facă investiții semnificative care nu se recuperează (și anume, la abandonarea domeniului respectiv de activitate, investiția nu poate fi utilizată de către licențiat pentru alte activități sau nu poate fi vândută fără a înregistra o pierdere considerabilă) în tehnologia care face obiectul licenței și în activele de producție necesare exploatării acesteia. Nu se poate aplica articolul 101 fără a ține seama de aceste investiții ex ante făcute de părți și de riscurile aferente. Riscul asumat de părți și investiția care nu poate fi recuperată care trebuie făcută pot duce astfel la un acord care nu intră în domeniul de aplicare a articolului 101 alineatul (1) sau care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3), după caz, pentru perioada de timp necesară amortizării investiției.

9. La evaluarea acordurilor de licență în temeiul articolului 101 din tratat, cadrul analitic existent este suficient de flexibil pentru a ține seama în mod corespunzător de aspectele dinamice ale licențelor privind drepturile asupra unei tehnologii. Nu se presupune în nici un caz că drepturile de proprietate intelectuală și acordurile de licență ridică, în sine, probleme de concurență. Cele mai multe acorduri de licență nu restrâng concurența, ci creează creșteri ale eficienței favorabile concurenței. Într-adevăr, acordarea de licențe în sine are un caracter favorabil concurenței, întrucât duce la diseminarea tehnologiei și încurajează inovarea de către licențiator și a licențiat(licențiați). În afară de aceasta, chiar acordurile de licență care restrâng concurența pot produce creșteri ale eficienței favorabile concurenței, care trebuie examinate în temeiul articolului 101 alineatul (3) și prin comparare cu efectele negative asupra concurenței (10). Prin urmare, marea majoritate a acordurilor de licență sunt compatibile cu articolul 101.

2.2. Cadrul general de aplicare a articolului 101

10. Articolul 101 alineatul (1) din tratat interzice acordurile care au ca obiect sau ca efect restrângerea concurenței. Articolul 101 alineatul (1) se aplică atât restrângerilor concurenței dintre părțile la un acord, cât și restrângerilor concurenței dintre una dintre părți și terți.

11. Caracterul posibil restrictiv asupra concurenței al unui acord de licență trebuie evaluat în funcție de contextul real în care concurența ar exista în cazul în care acordul și restricțiile sale presupuse nu ar exista (11). La efectuarea evaluării este necesar să se țină seama de impactul posibil al acordului asupra concurenței intertehnologice (cu alte cuvinte a concurenței dintre întreprinderile care utilizează tehnologii concurente) și asupra concurenței intratehnologice (cu alte cuvinte a concurenței dintre întreprinderile care utilizează aceeași tehnologie) (12). Articolul 101 alineatul (1) interzice atât restrângerea concurenței intertehnologice, cât și a concurenței intratehnologice. Prin urmare, este necesar să se evalueze măsura în care acordul aduce atingere sau poate aduce atingere acestor două aspecte ale concurenței pe piață.

12. Următoarele două probleme furnizează un cadru util pentru efectuarea acestei evaluări. Prima problemă se referă la impactul acordului asupra concurenței intertehnologice, în timp ce cea de-a doua, la impactul acordului asupra concurenței intratehnologice. Întrucât restricțiile pot aduce atingere ambelor tipuri de concurență în același timp, s-ar putea să fie necesar să se analizeze o restricție din perspectiva celor două întrebări de la literele (a) și (b) înainte de a se stabili dacă concurența este sau nu restrânsă în sensul articolului 101 alineatul (1): (a) Acordul de licență restrânge o concurență reală sau potențială care ar fi putut exista în absența sa? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 101 alineatul (1). Pentru a efectua această evaluare, este necesar să se țină seama de concurența dintre părți și de concurența din partea terților. De exemplu, în cazul în care două întreprinderi cu sediul în state membre diferite acordă licențe încrucișate pentru tehnologii concurente și se angajează să nu vândă produse unul pe piața celuilalt, concurența (potențială) anterioară acordului este restrânsă. În mod similar, în cazul în care un licențiator impune licențiaților săi obligația de a nu folosi tehnologii concurente și aceste obligații au ca efect excluderea tehnologiilor terților, concurența reală sau potențială care ar fi existat în absența acordului este restrânsă. (b) Acordul de licență restrânge o concurență reală sau potențială care ar fi putut exista în absența restricției (restricțiilor) din contract? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 101 alineatul (1). De exemplu, în cazul în care un licențiator le interzice licențiaților săi, care înainte de acord nu erau concurenți reali sau potențiali, să concureze între ei, concurența (potențială) care ar fi putut exista între licențiați în absența acestor constrângeri este restrânsă. Astfel de restricții includ fixarea verticală a prețului, precum și restricțiile, între licențiați, de a vinde într-un anumit teritoriu sau către anumiți clienți. Cu toate acestea, anumite constrângeri pot, în anumite cazuri, să nu intre sub incidența articolului 101 alineatul (1), atunci când constrângerea este necesară în mod obiectiv pentru existența unui acord de acest tip sau de această natură. (13) Această excludere din domeniul de aplicare al articolului 101 alineatul (1) se poate face numai pe baza unor factori obiectivi externi părților, și nu pe baza unor opinii subiective sau caracteristici ale părților. Nu trebuie să se determine dacă părțile, în situația lor, nu ar fi acceptat să încheie un acord mai puțin restrictiv, ci dacă, dată fiind natura acordului și caracteristicile pieței, un acord mai puțin restrictiv nu ar fi fost încheiat de întreprinderi într-o situație similară. (14) Argumentul potrivit căruia în absența unei constrângeri furnizorul ar fi recurs la integrare verticală nu este suficient. Deciziile privind operarea sau nu a unei integrări verticale depind de o gamă largă de factori economici complecși, dintre care o parte sunt interni întreprinderii în cauză.

13. Faptul că articolul 101 alineatul (1) din tratat face distincție între acordurile care au ca obiect restrângerea concurenței și acordurile care au ca efect restrângerea concurenței ar trebui să fie luate în considerare la aplicarea cadrului analitic menționat la punctul 12 din prezentele orientări. Un acord sau o constrângere contractuală nu este interzisă de articolul 101 alineatul (1) decât în cazul în care are ca obiect sau efect restrângerea concurenței intertehnologice și/sau intratehnologice.

14. Restrângerile concurenței prin obiect sunt acelea care prin propria lor natură restrâng concurența. Acestea sunt restrângeri care, ținându-se seama de obiectivele urmărite de normele Uniunii în materie de concurență, au un potențial atât de mare de a produce efecte negative asupra concurenței, încât nu este necesar să se demonstreze, în scopul aplicării articolului 101 alineatul (1), niciun efect asupra pieței (15). În afară de aceasta, este puțin probabil ca, în cazul restricțiilor prin obiect, condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3) să fie îndeplinite. Mai mulți factori permit să se evalueze dacă un acord are sau nu ca obiect restrângerea concurenței. Acești factori includ, în special, conținutul acordului și scopurile obiective urmărite de acesta. De asemenea, ar putea fi necesar să se țină seama de contextul în care se aplică (urmează să se aplice) și de comportamentul efectiv al părților pe piață (16). Cu alte cuvinte, o examinare a faptelor care stau la baza acordului și a circumstanțelor specifice în care acesta funcționează ar putea fi necesară înainte de a se putea concluziona dacă o restricție anume constituie o restrângere prin obiect a concurenței. Modul în care se pune în aplicare efectiv un acord poate dezvălui o restricție prin obiect chiar și în cazul în care acordul formal nu conține o prevedere expresă în acest sens. Proba intenției subiective din partea părților de a restrânge concurența este un factor relevant, dar nu o condiție necesară. Un acord poate fi considerat ca având un obiect restrictiv chiar dacă nu are drept unic obiectiv restrângerea concurenței, ci urmărește, de asemenea, alte obiective legitime (17). Pentru acordurile de licență, Comisia consideră că restricțiile din lista restrângerilor grave ale concurenței menționate la articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie constituie restricții prin însuși obiectul lor (18).

15. În cazul în care un acord nu este restrictiv prin obiectul său, este necesar să se examineze dacă are efecte de restrângere a concurenței. Trebuie să se țină seama atât de efectele reale, cât și de cele potențiale (19). Cu alte cuvinte, acordul trebuie să aibă efecte anticoncurențiale probabile. Pentru ca acordurile de licență să restrângă concurența prin efectul lor, ele trebuie să afecteze concurența reală sau potențială într-o măsură îndeajuns de mare, încât să poată produce, cu un grad rezonabil de probabilitate, efecte negative asupra prețurilor, producției, inovației sau varietății, sau calității bunurilor și serviciilor pe piața relevantă. Efectele negative probabile asupra concurenței trebuie să fie semnificative (20). Un acord este susceptibil să aibă efecte anticoncurențiale semnificative atunci când cel puțin una dintre părți are sau obține un anume grad de putere de piață și acordul contribuie la crearea, menținerea sau consolidarea acestei puteri de piață sau permite părților să exploateze această putere de piață. Puterea de piață este capacitatea de a menține prețurile la un nivel superior celui al prețurilor concurențiale sau producția la un nivel inferior celui al unei producții competitive din punct de vedere al cantității, calității și varietății produselor, precum și al inovării, pe o perioadă semnificativă de timp (21). Gradul de putere pe piață necesar, în mod normal, pentru a se putea constata o încălcare a articolului 101 alineatul (1) este mai mic decât gradul de putere de piață necesar pentru se constata o poziție dominantă în temeiul articolului 102 (22).

16. În scopul analizării restrângerilor concurenței prin efect, în mod normal este necesar să se definească piața relevantă și să se examineze și să se evalueze, în special, natura produselor și a tehnologiilor în cauză, poziția pe piață a părților, poziția pe piață a concurenților, poziția pe piață a cumpărătorilor, existența unor concurenți potențiali și nivelul barierelor la intrare. Cu toate acestea, în anumite cazuri poate fi posibil să se demonstreze efectele anticoncurențiale direct, analizând comportamentul pe piață al părților la acord. Astfel, mai poate fi posibil să se constate că un acord a dus la creșterea prețurilor.

17. Cu toate acestea, acordurile de licență pot avea, de asemenea, un potențial substanțial pro-concurențial și marea majoritate a acestor acorduri sunt, într-adevăr, favorabile concurenței. Acordurile de licență pot promova inovarea permițând inovatorilor să câștige venituri care să acopere cel puțin o parte din costurile de cercetare și dezvoltare. Acordurile de licență duc, de asemenea, la diseminarea tehnologiilor, care pot crea plusvaloare prin reducerea costurilor de producție ale licențiatului sau prin faptul că îi permit acestuia să fabrice produse noi sau îmbunătățite. Creșterile în ceea ce privește eficiența realizate la nivelul licențiatului provin adesea dintr-o combinare a tehnologiei licențiatorului cu activele și tehnologiile licențiatului. O asemenea integrare a activelor și tehnologiilor complementare poate duce la o configurație cost/producție care altfel nu ar fi posibilă. De exemplu, combinarea dintre o tehnologie îmbunătățită a licențiatorului cu activele de producție sau de distribuție mai eficiente ale licențiatului poate reduce costurile de producție sau conduce la fabricarea unui produs de calitate mai bună. Acordarea de licențe poate servi și la realizarea scopului favorabil concurenței de înlăturare a obstacolelor din calea dezvoltării și a exploatării tehnologiei licențiatului. În special în sectoare în care există un număr mare de brevete, se acordă adesea licențe pentru a oferi libertatea de creare eliminând riscul de fi acuzat de licențiator de încălcare a drepturilor acestuia. Atunci când licențiatorul acceptă să nu își invoce drepturile de proprietate intelectuală pentru a împiedica vânzarea produselor licențiatului, acordul elimină o barieră din calea vânzării produsului licențiatului și astfel încurajează concurența în general.

18. În cazurile în care un acord de licență intră sub incidența articolului 101 alineatul (1) din tratat, efectele sale favorabile concurenței trebuie comparate cu cele restrictive, în temeiul articolului 101 alineatul (3). În cazul în care toate cele patru condiții prevăzute la articolul 101 alineatul (3) sunt îndeplinite, acordul de licență restrictiv în cauză este valid și aplicabil, nemaifiind necesară nici o decizie prealabilă în acest scop (23). Cu toate acestea, este improbabil ca restrângerile grave să poată îndeplini condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3). În general, asemenea acorduri nu îndeplinesc (cel puțin) una din primele două condiții prevăzute la articolul 101 alineatul (3). În general, ele nu creează avantaje economice obiective sau avantaje pentru consumatori. În afară de aceasta, acordurile de acest tip nu îndeplinesc în general a treia condiție, care are legătură cu caracterul indispensabil al restricțiilor. De exemplu, în cazul în care părțile fixează prețul la care trebuie vândute produsele realizate sub licență, atunci acest lucru va duce, în principiu, la o producție mai scăzută și la o alocare greșită a resurselor, precum și la prețuri mai mari pentru consumatori. Nici restricția privind prețul nu este indispensabilă pentru realizarea creșterilor în ceea ce privește eficiența rezultate din faptul că cei doi concurenți dispun de două tehnologii.

2.3. Definirea pieței

19. Abordarea Comisiei privind definirea pieței relevante se găsește în Comunicarea privind definirea pieței relevante în sensul dreptului comunitar al concurenței (24). Prezentele orientări se referă numai la aspectele de definire a pieței care prezintă o importanță specială în domeniul acordurilor de licență privind drepturile asupra unei tehnologii.

20. Tehnologia este un factor de producție care este integrat fie într-un produs, fie într-un proces de producție. Prin urmare, acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii poate afecta concurența atât în amonte, pe piața factorilor de producție, cât și în aval, pe cea a produselor finite. De exemplu, un acord între două părți care vând produse concurente în aval și care își acordă licențe încrucișate pentru drepturi asupra unei tehnologii legate de fabricarea acestor produse în amonte poate restrânge concurența pe piața din aval a produselor sau a serviciilor în cauză. Acordarea de licențe încrucișate poate, de asemenea, restrânge concurența pe piața din amonte a tehnologiilor și, de asemenea, pe alte piețe ale factorilor de producție din amonte. Prin urmare, pentru a evalua efectele acordurilor de licență asupra concurenței, este posibil să fie necesară definirea pieței(piețelor) relevante ale produsului, precum și a(ale) tehnologiilor (25).

21. Piața relevantă a produsului cuprinde produsele contractuale (care încorporează tehnologia care face obiectul licenței) și produsele care sunt considerate de cumpărători ca interschimbabile sau substituibile cu produsele contractuale, datorită caracteristicilor produselor, prețurilor și utilizării căreia acestea îi sunt destinate. Produsele contractuale pot face parte dintr-o piață finală și/sau intermediară a produsului

22. Piețele relevante ale tehnologiilor sunt alcătuite din drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței și substituenții săi, cu alte cuvinte alte tehnologii care sunt considerate de licențiați ca interschimbabile sau substituibile drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, datorită caracteristicilor și redevențelor tehnologiilor, precum și utilizării căreia îi sunt destinate. Pornind de la tehnologia comercializată de licențiator, este necesar să se identifice celelalte tehnologii spre care licențiații s-ar putea îndrepta în cazul unei creșteri ușoare, dar permanente, a prețurilor relative, cu alte cuvinte a redevențelor. Într-o abordare alternativă ar trebui examinată piața produselor care încorporează drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței (a se vedea punctul 25 de mai jos).

23. Termenul de „piață relevantă” utilizat la articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și definit la articolul 1 alineatul (1) litera (m) se referă la piața relevantă a produselor și piața relevantă a tehnologiilor atât din punctul de vedere al produselor, cât și din cel geografic.

24. „Piața geografică relevantă” este definită la articolul 1 alineatul (1) litera (l) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și reprezintă zona în care întreprinderile interesate sunt implicate în oferta și cererea de produse sau în acordarea de licențe pentru tehnologie, în care condițiile concurențiale sunt suficient de omogene și care poate fi distinsă de zonele învecinate deoarece condițiile concurențiale diferă într-o măsură apreciabilă în acele zone. Piața geografică a pieței (piețelor) relevante a (ale) tehnologiei poate fi diferită de piața geografică a (pieței) piețelor relevante ale produselor.

25. Odată definite piețele relevante, este necesară atribuirea cotelor de piață diferitelor surse de concurență care funcționează aici; acestea vor indica puterea relativă a operatorilor de pe piață. În cazul piețelor tehnologiilor, una dintre metode o reprezintă calcularea cotelor de piață pe baza cotei fiecărei tehnologii din totalul veniturilor din redevențe, care reprezintă cota unei tehnologii pe o piață în care diferite tehnologii concurente fac obiectul licențelor. Totuși, această metodă se dovedește a fi adesea pur teoretică și nu practică, din cauza lipsei informațiilor clare privind redevențele. O altă abordare, care este cea folosită pentru calcularea zonei de securitate, astfel cum se explică la articolul 8 litera (d) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este de a calcula cotele pe piața tehnologiilor pe baza vânzărilor de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței pe piețele produselor aflate în aval (pentru mai multe detalii a se vedea punctul 86 și următoarele.). În cazuri individuale situate în zonei de securitate a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, poate fi necesar, dacă acest lucru este posibil din punct de vedere practic, să se aplice ambele abordări descrise pentru evaluarea mai exactă a puterii de piață a licențiatorului și să se țină cont de alți factori disponibili care oferă o indicație bună a puterii relative a tehnologiilor disponibile (pentru mai mulți factori a se vedea punctele 157 și 159 și următoarele de mai jos) (26).

26. Anumite acorduri de licență pot afecta concurența în materie de inovare. Cu toate acestea, în analiza unor asemenea efecte Comisia se va limita, în mod normal, la examinarea impactului acordului asupra concurenței pe piețele produselor și tehnologiilor existente (27). Concurența pe aceste piețe poate fi afectată de acorduri care întârzie introducerea produselor îmbunătățite sau a produselor noi care, în timp, le vor înlocui pe cele existente. În astfel de cazuri, inovarea este o sursă de concurență potențială care trebuie luată în calcul la evaluarea impactului acordului asupra piețelor produselor și piețelor tehnologiilor. Cu toate acestea, într-un număr limitat de cazuri ar putea fi util și necesar să se analizeze și separat efectele asupra concurenței în materie de inovare. Este cazul mai ales atunci când acordul afectează inovarea care are ca scop crearea de noi produse și atunci când este posibilă identificarea încă dintr-o fază incipientă a polilor de cercetare și dezvoltare (28). În astfel de cazuri, se poate analiza dacă în urma încheierii acordului va rămâne un număr suficient de poli concurențiali de cercetare și dezvoltare pentru a fi menținută concurența efectivă în domeniul inovării.

2.4. Distincția dintre concurenți și neconcurenți

27. În general, acordurile dintre concurenți prezintă riscuri mai mari pentru concurență decât acordurile dintre neconcurenți. Cu toate acestea, concurența dintre întreprinderi care folosesc aceeași tehnologie (concurența intratehnologică între licențiați) constituie un factor complementar important pentru concurența dintre întreprinderile care utilizează tehnologii concurente (concurența intertehnologică). De exemplu, concurența intratehnologică poate determina scăderea prețurilor pentru produsele care încorporează tehnologia în cauză, ceea ce nu numai că ar putea produce beneficii directe și imediate pentru consumatorii acestor produse, dar și stimulează concurența între întreprinderi care folosesc tehnologii concurente. În contextul acordării de licență, faptul că licențiații își comercializează propriul produs trebuie să fie, de asemenea, luat în considerare. Ei nu revând un produs furnizat de altă întreprindere. Astfel, există posibilități mai mari de diferențiere a produselor și de concurență bazată pe calitate între licențiați decât în cazul acordurilor verticale privind revânzarea produselor.

28. Pentru a determina relația concurențială dintre părți, este necesar să se examineze dacă părțile ar fi fost concurenți reali sau potențiali în absența acordului. În cazul în care, în lipsa acordului, părțile n-ar fi fost concurenți reali sau potențiali pe nici una dintre piețele relevante afectate de acel acord atunci acestea sunt considerate neconcurenți.

29. În principiu, părțile la un acord nu sunt considerate concurenți în cazul în care acestea sunt într-o poziție de blocaj unilateral sau bilateral. O situație de blocaj unilateral există atunci când un drept asupra unei tehnologii nu poate fi exploatat fără a încălca un alt drept valabil asupra unei tehnologii sau, dacă una dintre părți nu poate fi activă într-un mod viabil din punct de vedere comercial pe piața relevantă fără a încălca dreptul valabil asupra unei tehnologii al celeilalte părți. Acest lucru se întâmplă, de exemplu, în cazul în care un drept asupra unei tehnologii are ca obiect o îmbunătățire adusă unui alt drept asupra unei tehnologii, iar îmbunătățirea nu poate fi utilizată din punct de vedere juridic fără o licență pentru dreptul asupra tehnologiei de bază. O situație de blocaj bilateral există atunci când niciunul dintre drepturile asupra unei tehnologii nu poate fi exploatat fără să aducă atingere unui alt drept valabil asupra unei tehnologii sau în cazul în care nici una dintre părți nu poate fi activă într-un mod viabil din punct de vedere comercial pe piața relevantă fără a încălca dreptul valabil asupra unei tehnologii al celeilalte părți și în cazul în care părțile sunt astfel nevoite să obțină o licență sau o permisiune reciprocă. (29) Cu toate acestea, în practică există cazuri în care nu există nicio certitudine dacă un anumit drept asupra unei tehnologii este valabil și încălcat.

30. Părțile sunt concurenți reali pe piața produsului în cazul în care, înainte de acord, ambele desfășurau deja activități pe aceeași piață relevantă a produsului. Faptul că ambele părți desfășurau deja activități pe aceeași piață relevantă a produsului, fără a fi încheiat un acord de licență, este un indiciu puternic al faptului că părțile nu se blochează reciproc. Într-un astfel de scenariu, se poate considera că părțile sunt concurenți reali, cu excepția cazului în care și până când este dovedită o situație de blocaj (în special printr-o hotărâre judecătorească definitivă).

31. Licențiatul poate fi considerat concurent potențial pe piața produsului în cazul în care, în lipsa acordului ar fi făcut probabil investițiile suplimentare necesare pentru a intra pe piața relevantă ca răspuns la o creștere ușoară, dar permanentă, a prețurilor produselor. Posibila intrare ar trebui să fie evaluată în mod realist, adică pe baza faptelor din cazul respectiv. Intrarea este mai probabilă dacă licențiatul deține active care pot fi utilizate cu ușurință pentru a intra pe piață fără costuri nerecuperabile semnificative sau dacă acesta a făcut deja planuri ori a început să facă investiții pentru a intra pe piață. Trebuie să existe posibilități concrete reale pentru ca licențiatul să intre pe piața relevantă și să concureze cu întreprinderile stabilite (30). În consecință, licențiatul nu poate fi descris ca fiind un concurent potențial dacă intrarea sa pe o piață nu este o strategie viabilă din punct de vedere economic (31).

32. În contextul specific al drepturilor de proprietate intelectuală, un factor suplimentar pentru a evalua dacă părțile sunt concurenți potențiali pe o anumită piață este posibilitatea ca drepturile lor de proprietate intelectuală să fie într-o situație de blocaj, și anume ca licențiatul să nu poată intra pe piața respectivă fără a încălca drepturile de proprietate intelectuală ale celeilalte părți.

33. În absența unei certitudini, de exemplu sub forma unei hotărâri judecătorești definitive potrivit căreia există o situație de blocaj, părțile, atunci când trebuie să stabilească dacă sunt concurenți potențiali, vor trebui să se bazeze pe toate datele disponibile la acel moment, inclusiv posibilitatea ca drepturile de proprietate intelectuală să fie încălcate și existența unor posibilități efective de a lucra cu drepturile de proprietate intelectuală existente. Investițiile substanțiale efectuate deja sau planurile avansate în vederea intrării pe o anumită piață pot sprijini opinia că părțile sunt cel puțin concurenți potențiali, chiar și dacă nu poate fi exclusă o situație de blocaj. Ar putea fi necesare dovezi deosebit de solide în sensul existenței unei situații de blocaj atunci când părțile pot avea un interes comun în invocarea existenței unei astfel de situații de blocaj în scopul calificării lor ca neconcurenți, de exemplu atunci când situația de blocaj bilateral invocată se referă la tehnologii care sunt substituenți tehnologici (a se vedea punctul 22) sau când există un stimulent financiar semnificativ din partea licențiatorului către licențiat.

34. Pentru a constitui o presiune concurențială reală, intrarea trebuie să se poată produce într-o perioadă scurtă de timp (32). În mod normal, o perioadă de 1-2 ani este considerată corespunzătoare. Cu toate acestea, în cazuri particulare, pot fi luate în calcul și perioade mai mari. Perioada de timp necesară întreprinderilor deja aflate pe piață pentru a-și adapta capacitățile poate fi folosită ca etalon pentru a determina această perioadă. De exemplu, părțile pot fi considerate concurenți potențiali pe piața produsului atunci când licențiatul produce pe baza propriei tehnologii pe o piață geografică și începe să producă pe o altă piață geografică pe baza unei tehnologii concurente care face obiectul unei licențe. În astfel de situații, este probabil ca licențiatul să fi putut intra pe cea de a doua piață geografică pe baza propriei tehnologii, cu excepția cazului în care această intrare ar fi fost împiedicată de factori obiectivi, precum existența unor drepturi de proprietate intelectuală de blocaj.

35. Părțile sunt considerate concurenți reali pe piața tehnologiei în cazul în care ambele acordă deja licențe pentru drepturi asupra unor tehnologii substituibile sau licențiatul acordă deja licențe pentru drepturi asupra tehnologiei sale, iar licențiatorul intră pe piața tehnologiei acordând licențiatului o licență pentru drepturi asupra unei tehnologii concurente.

36. Părțile sunt considerate concurenți potențiali pe piața tehnologiilor dacă dețin tehnologii substituibile, iar licențiatul nu acordă licențe pentru propria tehnologie, dar există posibilitatea de a o face, în eventualitatea unei creșteri ușoare, dar permanente, a prețurilor tehnologiei în cauză. În cazul piețelor tehnologiilor, este în general mai dificil să se evalueze dacă părțile sunt concurenți potențiali. Din acest motiv, la aplicarea regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu este luată în calcul concurența potențială de pe piața tehnologiilor (a se vedea punctul 83), iar părțile sunt considerate neconcurenți.

37. În anumite cazuri, este posibil să se stabilească faptul că, deși licențiatorul și licențiatul fabrică produse concurente, totuși ei nu sunt concurenți pe piața relevantă a produsului sau pe piața relevantă a tehnologiilor, deoarece tehnologia care face obiectul licenței este de o atât de mare noutate, încât tehnologia licențiatului devine depășită moral sau necompetitivă. În astfel de cazuri, tehnologia licențiatorului fie creează o nouă piață, fie exclude de pe piața existentă tehnologia licențiatului. Totuși, acest lucru este adesea imposibil de stabilit la momentul încheierii acordului. De obicei, vechea tehnologie nu apare ca fiind depășită moral sau necompetitivă decât atunci când consumatorii au acces de ceva timp la tehnologia nouă sau la produsele care o încorporează. De exemplu, atunci când tehnologia CD-ului a fost dezvoltată, iar cititoarele de CD-uri și discurile au fost lansate pe piață, nu era evident că această nouă tehnologie va înlocui discurile de vinil. Acest fapt a devenit evident abia după câțiva ani. În consecință, părțile vor fi considerate concurenți în cazul în care, la momentul încheierii acordului, nu este evident că tehnologia licențiatului este depășită moral sau necompetitivă. Cu toate acestea, ținând seama de faptul că atât articolul 101 alineatul (1), cât și articolul 101 alineatul (3) din tratat trebuie să fie aplicate în funcție de contextul real în care acordul este încheiat, evaluarea ar putea fi modificată în cazul unei evoluții semnificative a faptelor. Clasificarea relației dintre părți se va modifica așadar și va fi considerată o relație între neconcurenți în cazul în care, cu timpul, tehnologia licențiatului devine depășită moral sau necompetitivă pe piață.

38. În unele cazuri, părțile pot deveni concurenți în urma încheierii acordului, deoarece licențiatul dezvoltă sau achiziționează o tehnologie concurentă și începe exploatarea acesteia. În aceste cazuri, este necesar să se țină seama de faptul că părțile nu au fost concurenți la momentul încheierii acordului și că acordul a fost încheiat în acest context. Prin urmare, Comisia își va concentra atenția asupra impactului acordului asupra capacității licențiatului de a-și exploata propria tehnologie (concurentă). În special, lista restricțiilor grave aplicabilă acordurilor dintre concurenți nu va fi aplicabilă unor astfel de acorduri, decât dacă acordul a fost modificat ulterior într-un aspect esențial, după ce părțile au devenit concurenți [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie].

39. De asemenea, întreprinderile participante la un acord pot deveni concurenți în urma încheierii acordului atunci când licențiatul era deja activ pe piața relevantă pe care este vândut produsul contractual înainte de acordarea licenței și când licențiatorul intră ulterior pe piața relevantă fie pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, fie pe baza unei noi tehnologii. De asemenea, în acest caz, lista restricțiilor grave aplicabilă acordurilor între neconcurenți va continua să se aplice acordului, cu excepția cazului în care acordul este ulterior modificat într-un aspect esențial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. O modificare într-un aspect esențial include încheierea unui nou acord de transfer de tehnologie între părți privind drepturi asupra unor tehnologii concurente, care pot fi folosite pentru fabricarea de produse care sunt concurente cu produsele contractuale.

3. APLICAREA REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII A ACORDURILOR DE TRANSFER DE TEHNOLOGIE

3.1. Efectele regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie

40. Categoriile de acorduri de transfer de tehnologie care îndeplinesc condițiile prevăzute de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie sunt exceptate de la interdicția prevăzută la articolul 101 alineatul (1) din tratat. Acordurile care beneficiază de exceptarea pe categorii sunt, din punct de vedere legal, valabile și aplicabile. Astfel de acorduri pot fi interzise numai pentru viitor și numai prin retragerea exceptării pe categorii de către Comisie sau de către autoritățile în domeniul concurenței ale statelor membre. Ele nu pot fi interzise în temeiul articolului 101 de către instanțele naționale în cadrul litigiilor private.

41. Exceptarea pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este întemeiată pe prezumția că – în măsura în care intră sub incidența articolului 101 alineatul (1) din tratat – acele acorduri îndeplinesc cele patru condiții prevăzute la articolul 101 alineatul (3). Prin urmare, se presupune că acordurile conduc la creșteri ale eficienței economice, că restricțiile pe care le conțin sunt indispensabile pentru atingerea acestor creșteri ale eficienței, că li se asigură consumatorilor de pe piața afectată o parte echitabilă din aceste creșteri ale eficienței și că acordurile nu dau întreprinderilor implicate posibilitatea de a elimina concurența pentru o parte substanțială a produselor în cauză. Pragurile cotelor de piață (articolul 3), lista restricțiilor grave (articolul 4) și restricțiile excluse (articolul 5) prevăzute de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie urmăresc ca numai acordurile restrictive, despre care se poate prezuma în mod rezonabil că îndeplinesc cele patru condiții prevăzute la articolul 101 alineatul (3), să beneficieze de exceptarea pe categorii.

42. Astfel cum prevede secțiunea 4 a prezentelor orientări, multe acorduri de licență nu intră sub incidența articolului 101 alineatul (1) din tratat, fie pentru că nu restrâng deloc concurența, fie pentru că restrângerea concurenței nu este semnificativă. (33) În măsura în care astfel de acorduri ar intra oricum sub incidența regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, nu este necesar să se determine dacă ele intră sau nu sub incidența articolului 101 alineatul (1) (34).

43. În afara domeniului de aplicare a exceptării pe categorii, este relevant a se examina dacă în anumite cazuri acordul intră sub incidența articolului 101 alineatul (1) din tratat și, în această situație, dacă condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3) sunt îndeplinite. Nu există o prezumție că acordurile de transfer de tehnologie care nu beneficiază de exceptarea pe categorii intră sub incidența articolului 101 alineatul (1) sau că nu îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3). În special, simplul fapt că acele cote de piață ale părților depășesc pragurile cotelor de piață prevăzute la articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu reprezintă un temei suficient pentru a se considera că acordul intră sub incidența articolului 101 alineatul (1). Este necesară o evaluare individuală a efectelor posibile ale acordului. Aceasta se întâmplă doar atunci când acordurile conțin restrângeri grave ale concurenței despre care se poate prezuma, în mod normal, că sunt interzise de articolul 101.

3.2. Domeniul de aplicare și durata regulamentului de exceptare pe categorii

3.2.1. Conceptul de acorduri de transfer de tehnologie

44. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări reglementează acordurile de transfer de tehnologie. Potrivit articolului 1 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, conceptul de „drepturi asupra unei tehnologii” se referă la know-how precum și la brevete, modele de utilitate, drepturile asupra desenelor și modelelor, topografia produselor semiconductoare, certificate de protecție suplimentară pentru medicamente sau alte produse pentru care astfel de certificate de protecție suplimentară pot fi obținute, certificate de ameliorator de plante, și drepturi de autor pentru programe informatice sau o combinație a acestora, precum și cererile pentru aceste drepturi sau cererile de înregistrare a acestor drepturi. Drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței ar trebui să-i permită licențiatului să fabrice produsele contractuale cu sau fără alți factori de producție. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică numai în statele membre în care licențiatorul deține drepturi asupra tehnologiei relevante. În caz contrar nu există drepturi asupra tehnologiei care să fie transferate în sensul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

45. Know-how-ul este definit la articolul 1 alineatul (1) litera (i) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie ca fiind un ansamblu de informații practice care rezultă din experiență și testare și care sunt secrete, substanțiale și identificate. (a) „secret” înseamnă că know-how-ul nu este, în general, cunoscut sau ușor accesibil. (b) „esențial” înseamnă că know-how-ul include informații importante și utile pentru fabricarea produselor care fac obiectul acordului de licență sau pentru aplicarea procesului care face obiectul acordului de licență. Cu alte cuvinte, aceste informații trebuie să contribuie în mod semnificativ sau să faciliteze fabricarea produselor contractuale. În situația în care know-how-ul care face obiectul licenței se referă la un produs, și nu la un proces, această condiție implică faptul că know-how-ul este util pentru fabricarea produsului contractual. Această condiție nu este îndeplinită în cazul în care produsul contractuale poate fi fabricat pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. Totuși această condiție nu presupune ca produsul contractual să aibă o valoare mai mare decât produsele fabricate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. În cazul proceselor tehnologice, această condiție implică necesitatea ca know-how-ul să fie util, în sensul că, la data încheierii acordului, se poate conta în mod rezonabil pe capacitatea sa de a îmbunătăți semnificativ poziția concurențială a licențiatului, spre exemplu, prin reducerea costurilor de producție. (c) „identificat” înseamnă că se poate verifica dacă know-how-ul care face obiectul licenței îndeplinește criteriile de „secret” și de „esențial”. Această condiție este îndeplinită atunci când know-how-ul care face obiectul licenței este descris în manuale sau în orice altă formă scrisă. Cu toate acestea, în anumite situații, acest lucru poate fi, în mod rezonabil, imposibil. Know-how-ul care face obiectul licenței poate consta în cunoștințele practice deținute de angajații licențiatorului. De exemplu, angajații licențiatorului pot deține cunoștințe secrete și esențiale referitoare la un anumit proces de producție, care sunt transmise licențiatului sub forma instruirii angajaților acestuia din urmă. În astfel de situații este suficient ca în acord să fie descrisă natura generală a know-how-ului și să se enumere angajații care vor fi sau sunt implicați în transferul lui către licențiat.

46. Clauzele din acordurile de transfer de tehnologie referitoare la achiziționarea de produse de către licențiat sunt reglementate de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie dacă și în măsura în care respectivele clauze au o legătură directă cu fabricarea sau comercializarea produselor contractuale. Prin urmare, regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acelor părți dintr-un acord de transfer de tehnologie care se referă la contribuții și/sau echipamente utilizate pentru alte scopuri decât pentru fabricarea produselor contractuale. De exemplu, în cazurile în care se vinde lapte și în același timp se acordă licențe pentru tehnologia de fabricare a brânzei, numai laptele utilizat pentru fabricarea brânzei cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței va fi reglementat de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

47. Clauzele din acordurile de transfer de tehnologie referitoare la acordarea de licențe pentru alte tipuri de proprietate intelectuală, cum ar fi mărcile sau drepturile de autor, altele decât drepturile de autor pentru programe informatice (pentru drepturile de autor pentru programe informatice a se vedea punctele 44 și 62), sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie numai dacă și în măsura în care au o legătură directă cu fabricarea sau comercializarea produselor contractuale. Această condiție face ca de exceptarea pe categorii să beneficieze doar clauzele referitoare la alte categorii de drepturi de proprietate intelectuală, în măsura în care aceste drepturi permit licențiatului o mai bună exploatare a drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. De exemplu, în cazul în care un licențiator autorizează un licențiat să utilizeze marca sa pe produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței, această licență pentru marcă poate permite licențiatului o mai bună exploatare a tehnologiei care face obiectul licenței, prin faptul că le permite consumatorilor să facă o legătură imediată între produs și caracteristicile conferite acestuia de drepturile asupra tehnologiei care face obiectul licenței. Obligația impusă licențiatului de a folosi marca licențiatorului poate, de asemenea, să aibă ca efect promovarea diseminării tehnologiei, permițându-i licențiatorului să fie identificat ca sursă a tehnologiei subiacente. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează acordurile de transfer de tehnologie în acest scenariu, chiar și în cazul în care interesul principal al părților este de a exploata mai degrabă marca decât tehnologia (35).

48. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu reglementează acordarea de licențe pentru dreptul de autor, altul decât dreptul de autor pentru programe informatice (cu excepția situației prezentate la punctul 47). Cu toate acestea, Comisia, ca regulă generală, va aplica principiile definite în Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și în prezentele orientări atunci când va evalua acordarea de licențe pentru drepturi de autor pentru fabricarea produselor contractuale, în temeiul articolul 101 din tratat.

49. Pe de altă parte, se consideră că acordarea de licențe asupra drepturilor de închiriere sau de execuție publică, protejate de drepturi de autor, în particular cele referitoare la filme și muzică, ridică probleme specifice și că s-ar putea să nu fie oportun să se analizeze acest tip de licențe pe baza principiilor prezentate în prezentele orientări. În aplicarea articolului 101 trebuie să se țină seama de specificitatea operei și de modalitatea de exploatare a acesteia (36). Prin urmare, Comisia nu va aplica Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări prin analogie acordării de licențe asupra acestor alte drepturi.

50. De asemenea, Comisia nu va aplica licențelor asupra mărcilor principiile consacrate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și de prezentele orientări (cu excepția situațiilor prevăzute la punctul 47). Acordarea de licențe asupra mărcii apare adesea în contextul distribuției și revânzării de bunuri și servicii și este, în general, mai apropiată de acordurile de distribuție decât de acordurile de licență pentru tehnologie. Atunci când licența asupra unei mărci este direct legată de folosirea, vânzarea sau revânzarea bunurilor și serviciilor și nu constituie obiectul principal al acordului, acordul de licență este reglementat de Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei (37).

3.2.2. Conceptul de „transfer”

51. Conceptul de „transfer” presupune transmiterea tehnologiei de la o întreprindere la alta. Astfel de transferuri iau, de obicei, forma unei acordări de licență prin care licențiatorul acordă licențiatului dreptul de a folosi drepturile sale asupra unei tehnologii în schimbul plății unor redevențe.

52. Astfel cum se prevede la articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, cesiunile în care o parte din riscul asociat exploatării drepturilor asupra unei tehnologii revin în continuare cesionarului sunt, de asemenea, considerate acorduri de transfer de tehnologie. În special, acest caz se regăsește atunci când suma de achitat corespunzătoare cesiunii depinde de cifra de afaceri obținută de către cesionar în ceea ce privește produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei cesionate, de cantitatea de produse fabricate sau de numărul operațiunilor efectuate care utilizează tehnologia.

53. Un acord prin care licențiatorul se angajează să nu își exercite drepturile asupra unei tehnologii împotriva licențiatului poate fi privit, de asemenea, ca un transfer de drepturi asupra unei tehnologii. De fapt, esența unei licențe de brevet pure este dreptul de a acționa în cadrul domeniului reglementat de dreptul exclusiv al brevetului. De aici rezultă că Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează și așa-numitele acorduri de nerevendicare și de soluționare prin care licențiatorul îi permite licențiatului să producă în domeniul reglementat de brevet (38).

3.2.3. Acordurile dintre două părți

54. În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, acesta reglementează doar acordurile de transfer de tehnologie «dintre două întreprinderi». Acordurile de transfer de tehnologie dintre două sau mai multe întreprinderi nu sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (39). Factorul decisiv de diferențiere între acordurile încheiate între două întreprinderi și acordurile multipartite este dacă acordul în cauză este încheiat între mai mult de două întreprinderi.

55. Acordurile încheiate între două întreprinderi intră în domeniul de aplicare al Regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, chiar dacă conțin dispoziții aplicabile mai multor niveluri ale lanțului comercial. Astfel că Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică unui acord de licență care privește nu doar etapa producției, dar și pe cea a distribuției, stipulând obligații pe care licențiatul poate sau trebuie să le impună revânzătorilor de produse fabricate sub licență (40).

56. Acordurile care instituie regrupări de tehnologii și care acordă licență din regrupările de tehnologii sunt, în general, acorduri multilaterale și, prin urmare, nu sunt reglementate de Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie (41). Noțiunea de regrupare de tehnologii se referă la acordurile prin care două sau mai multe părți convin să-și reunească tehnologiile și să acorde licențe pentru ele sub forma unui pachet. Tot în sfera noțiunii de regrupare de tehnologii intră și acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi acceptă să acorde licență unui terț, autorizându-l ca, la rândul său, să acorde licență pentru pachetul de tehnologii.

57. Acordurile de licență încheiate între mai mult de două întreprinderi ridică adesea aceleași probleme ca acordurile de licență de aceeași natură încheiate între două întreprinderi. Cu ocazia evaluării individuale a acordurilor de licență de aceeași natură ca cele care pot beneficia de exceptarea pe categorii, dar care sunt încheiate între mai mult de două întreprinderi, Comisia va aplica prin analogie principiile stabilite în regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Cu toate acestea, regrupările de tehnologii și acordarea de licențe din regrupările de tehnologii sunt reglementate în mod expres în secțiunea 4.4.

3.2.4. Acordurile pentru fabricarea produselor contractuale

58. Articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie prevede că pentru a fi reglementate de acesta, acordurile de licență trebuie să fie încheiate „în scopul fabricării de produse contractuale”, cu alte cuvinte de produse care încorporează drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței sau care sunt fabricate pe baza acestora. Licența trebuie să-i permită licențiatului și/sau subcontractanților acestuia să exploateze tehnologia care face obiectul licenței pentru producția bunurilor sau serviciilor [a se vedea, de asemenea, considerentul (7) din preambulul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie].

59. În cazul în care scopul acordului nu este fabricarea produselor contractuale, ci, de exemplu, doar blocarea dezvoltării unei tehnologii concurente, acordul de licență nu este reglementat de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, iar prezentele orientări pot, de asemenea, să nu fie adecvate pentru evaluarea acordului. Mai general, atunci când părțile se abțin să exploateze drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, nefiind desfășurată nici o activitate care să conducă la o creștere a eficienței, nu există o justificare a exceptării pe categorii. Cu toate acestea, exploatarea nu trebuie, în mod necesar, să ia forma unei integrări de active. Ea se produce, de asemenea, atunci când licența creează libertatea de concepere pentru licențiat, permițându-i să exploateze propria sa tehnologie fără a se expune riscului unei acțiuni a licențiatorului pentru încălcarea drepturilor acestuia. În cazul acordului de licență între concurenți, faptul că părțile nu exploatează tehnologia care face obiectul licenței poate să indice faptul că acordul constituie un cartel deghizat. Din aceste motive, Comisia va examina cu mare atenție cazurile de neexploatare.

60. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică acordurilor de licență în scopul fabricării de produse contractuale de către licențiat și/sau de către subcontractanții acestuia. Prin urmare, regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică (acelor părți din) acordurilor de transfer de tehnologie care permit acordarea de sublicențe. Cu toate acestea, Comisia va aplica prin analogie principiile stabilite în regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și în prezentele orientări unor „acorduri-cadru de licență” între licențiator și licențiat (adică un acord prin care licențiatorul îi permite licențiatului să acorde licență la rândul lui pentru tehnologia respectivă). Acordurile între licențiat și sublicențiați pentru fabricarea de produse contractuale sunt reglementate de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

61. Termenul de „produse contractuale” cuprinde bunurile și serviciile produse pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. Acest lucru este valabil atât atunci când tehnologia care face obiectul licenței este folosită în procesul de producție, cât și atunci când aceasta este încorporată chiar în produs. În prezentele orientări, sintagma „produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței” acoperă ambele situații. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este aplicabil în toate cazurile în care drepturile asupra unei tehnologii sunt transferate sub licență în scopul producerii de bunuri și servicii. Cadrul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări au la bază ipoteza că există o legătură directă între drepturile asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței și un produs contractual. În cazurile în care nu există o astfel de legătură, și anume atunci când scopul acordului este de a nu permite fabricarea unui produs contractual, cadrul analitic instituit de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și de prezentele orientări ar putea să nu fie adecvat.

62. Acordarea de licențe pentru programe informatice în scopul simplei reproduceri și distribuții a operelor protejate, cu alte cuvinte pentru fabricarea de copii destinate revânzării nu se consideră „fabricare” în sensul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și nu este, prin urmare, reglementată de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și de prezentele orientări. O astfel de reproducere în vederea distribuției este în schimb reglementată prin analogie de Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei (42) și de Orientările privind restricțiile verticale (43). Există reproducere în scopul distribuției atunci când se acordă o licență pentru reproducerea programelor informatice pe un suport, indiferent de mijloacele tehnice de distribuire a programelor informatice. De exemplu, regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări nu reglementează acordarea de licențe pentru programe informatice prin care licențiatul primește o matriță în vederea reproducerii și vânzării programelor informatice către utilizatorii finali. Aceste texte nu reglementează nici acordarea de licențe privind drepturile de autor asupra programelor informatice și distribuția de programe informatice prin intermediul licențelor de tip „shrink wrap”, cu alte cuvinte a unui set de condiții incluse în pachetul fizic pe care utilizatorul final se consideră că le-a acceptat prin deschiderea ambalajului pachetului, și nici acordarea de licențe privind drepturile de autor asupra programelor informatice și distribuția de programe informatice prin descărcare online.

63. Cu toate acestea, în cazul în care programul informatic ce face obiectul licenței este încorporat de către licențiat în produsul contractual, aceasta nu este considerată ca o simplă reproducere, ci ca o fabricare. De exemplu, regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări reglementează acordarea de licențe privind drepturile de autor asupra programelor informatice în care licențiatul are dreptul de a reproduce programele informatice prin încorporarea acestora într-un dispozitiv cu care acestea interacționează.

64. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează operațiunile de „subcontractare” prin care licențiatorul acordă licență pentru drepturi asupra unei tehnologii licențiatului care se obligă să fabrice anumite produse în exclusivitate pentru licențiator pe baza acestei tehnologii. Subcontractarea poate implica, de asemenea, furnizarea de către licențiator de echipamente care urmează a fi folosite de licențiat în producerea bunurilor și serviciilor vizate de acord. Pentru cel de-al doilea tip de subcontractare reglementat de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie ca parte a unui acord de transfer de tehnologie, echipamentele furnizate trebuie să aibă o legătură directă cu fabricarea produselor contractuale. Subcontractarea este reglementată, de asemenea, de Comunicarea Comisiei privind acordurile de subcontractare (44). Conform acestei comunicări, care rămâne aplicabilă, acordurile de subcontractare prin care subcontractantul se angajează să fabrice anumite produse exclusiv pentru contractant nu intră, în general, sub incidența articolului 101 alineatul (1) din tratat. Acordurile de subcontractare în care contractantul stabilește prețul de transfer al produsului contractual intermediar între subcontractanții dintr-un lanț valoric de subcontractare nu intră, în general, sub incidența articolului 101 alineatul (1), cu condiția ca produsele contractuale să fie fabricate exclusiv pentru contractant. Cu toate acestea, alte restricții impuse subcontractantului, cum ar fi obligația de a nu desfășura sau exploata propriile activități de cercetare și dezvoltare, pot intra sub incidența articolului 101 (45).

65. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică și acordurilor în care licențiatul trebuie să întreprindă activități de dezvoltare înainte de a obține un produs sau un proces pregătit pentru exploatare comercială, cu condiția ca produsul contractual să fie identificat. Chiar dacă sunt necesare astfel de activități și de investiții suplimentare, obiectul acordului este fabricarea unui produs contractual identificat, cu alte cuvinte a unui produs fabricat cu ajutorul drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței.

66. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și prezentele orientări nu reglementează acordurile prin care se acordă licență pentru drepturi asupra unei tehnologii în scopul de a da posibilitatea licențiatului de a desfășura activități suplimentare de cercetare și dezvoltare în domenii variate, inclusiv continuarea dezvoltării unui produs care rezultă din astfel de activități de cercetare și dezvoltare (46). De exemplu, regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și orientările nu reglementează acordarea unei licențe referitoare la un instrument tehnologic de cercetare necesar în scopul desfășurării unei activități de cercetare suplimentare. Acestea nu reglementează nici acordurile de subcontractare de cercetare și dezvoltare în care licențiatul se obligă să realizeze activități de cercetare și dezvoltare în domeniul tehnologiei care face obiectul licenței și să înapoieze pachetul tehnologic astfel îmbunătățit licențiatorului (47). Obiectul principal al unor astfel de acorduri este furnizarea de servicii de cercetare și dezvoltare în scopul îmbunătățirii unei tehnologii, și nu producția de bunuri și servicii pe baza tehnologiei care face obiectul licenței.

3.2.5. Durată

67. În funcție de perioada de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, care expiră la 30 aprilie 2026, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp cât dreptul de proprietate care face obiectul licenței nu a devenit caduc, nu a expirat sau nu a fost declarat nul. În cazul know-how-ului, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp cât know-how-ul care face obiectul licenței rămâne secret, cu excepția situației în care acesta este făcut public, în urma unei acțiuni a licențiatului, caz în care exceptarea se aplică numai pe durata acordului (a se vedea articolul 2 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie).

68. Exceptarea pe categorii se aplică fiecărei drept asupra unei tehnologii care face obiectul acordului de licență și încetează a fi aplicată la data expirării, declarării nulității ori prin trecerea în domeniul public a ultimului „drept asupra unei tehnologii” în sensul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

3.2.6. Relația cu alte regulamente de exceptare pe categorii

69. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează acordurile dintre două întreprinderi referitoare la acordarea de licențe pentru drepturi asupra unei tehnologii în scopul fabricării de produse contractuale. Cu toate acestea, drepturile asupra unei tehnologii pot constitui un element al altor tipuri de acorduri. În plus, produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sunt ulterior vândute pe piață. Prin urmare, este necesar să se abordeze interfața dintre Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și Regulamentul (UE) nr. 1218/2010 al Comisiei (48) privind acordurile de specializare, Regulamentul (UE) nr. 1217/2010 al Comisiei privind acordurile de cercetare și dezvoltare (49) și Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei privind acordurile verticale (50).

3.2.6.1. Regulamentele de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare și de cercetare și dezvoltare

70. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie nu se aplică acordării de licențe în contextul acordurilor de specializare reglementate de Regulamentul (UE) nr. 1218/2010 sau acordării de licențe în contextul acordurilor de cercetare și dezvoltare reglementate de Regulamentul (UE) nr. 1217/2010 [a se vedea considerentul (7) și articolul 9 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie].

71. În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (d) din Regulamentul (UE) nr. 1218/2010 privind acordurile de specializare, acest regulament reglementează, în special, acordurile de producție în comun în virtutea cărora două sau mai multe părți convin să fabrice în comun anumite produse. Regulamentul se aplică și dispozițiilor privind cesiunea sau folosirea drepturilor de proprietate intelectuală, cu condiția ca acestea să nu constituie obiectul principal al acordului, ci să fie direct legate și necesare punerii în aplicare a acestuia.

72. Atunci când mai multe întreprinderi înființează o întreprindere comună de producție și îi acordă acesteia o licență pentru exploatarea tehnologiei folosite la realizarea produselor fabricate de către întreprinderea comună, o astfel de licență intră sub incidența Regulamentului (UE) nr. 1218/2010 privind acordurile de specializare, și nu a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. În consecință, acordarea de licențe în cadrul unei întreprinderi comune de producție este analizată, în mod normal, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1218/2010. Cu toate acestea, atunci când întreprinderea comună se lansează în acordarea de licențe pentru tehnologii terților, această activitate nu este legată de fabricarea de produse de către întreprinderea comună și, prin urmare, nu intră sub incidența regulamentului respectiv. Astfel de acorduri de licență, care permit reunirea tehnologiilor părților implicate, constituie regrupări de tehnologii care sunt analizate în secțiunea 4.4 a prezentelor orientări.

73. Regulamentul (UE) nr. 1217/2010 privind acordurile de cercetare și dezvoltare reglementează acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi acceptă să desfășoare în comun activități de cercetare și dezvoltare și să exploateze în comun rezultatele acestora. În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (m) din regulamentul respectiv, cercetarea și dezvoltarea, precum și exploatarea rezultatelor se realizează în comun atunci când activitatea respectivă este realizată de o echipă comună, o organizație comună sau o întreprindere comună, încredințată de comun acord unei părți terțe sau repartizată între părți în funcție de specializarea în cercetare, dezvoltare, producție sau distribuție, inclusiv în acordarea de licențe. Prezentul regulament reglementează și acordurile de cercetare și dezvoltare remunerată prin care două sau mai multe întreprinderi convin ca cercetarea și dezvoltarea să fie efectuate de una dintre părți și finanțate de cealaltă parte, cu sau fără exploatarea în comun a rezultatelor lor [a se vedea articolul 1 alineatul (1) litera (a) punctul (vi) din Regulamentul (UE) nr. 1217/2010].

74. Prin urmare, Regulamentul (UE) nr. 1217/2010 privind acordurile de cercetare și dezvoltare reglementează acordarea de licențe între și de către părțile la o întreprindere comună, în cadrul unui acord de cercetare și dezvoltare. Această acordare de licențe este reglementată numai de Regulamentul (UE) nr. 1217/2010 și nu de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. În cadrul unor astfel de acorduri, părțile pot stabili, de asemenea, condițiile în care rezultatele activității de cercetare și dezvoltare vor face obiectul unor licențe către terți. Cu toate acestea, deoarece terții licențiați nu sunt parte la acordul de cercetare și dezvoltare, acordul de licență individual încheiat cu terții nu este reglementat de Regulamentul (UE) nr. 1217/2010. Acordul de licență respectiv beneficiază de exceptarea pe categorii prevăzută în regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie dacă condițiile prevăzute de acesta sunt îndeplinite.

3.2.6.2. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale

75. Regulamentul (UE) nr. 330/2010 al Comisiei privind acordurile verticale reglementează acordurile dintre două sau mai multe întreprinderi, fiecare acționând, în sensul acordului, la un nivel diferit al lanțului de producție sau de distribuție, acorduri referitoare la condițiile în care părțile pot cumpăra, vinde sau revinde anumite bunuri sau servicii. Prin urmare, acesta reglementează acordurile de furnizare și distribuție (51).

76. Deoarece regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează numai acordurile încheiate între două părți și deoarece un licențiat care vinde produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței este considerat furnizor în sensul aplicării Regulamentului (UE) nr. 330/2010, aceste două regulamente de exceptare pe categorii sunt strâns legate între ele. Acordul dintre licențiator și licențiat intră sub incidența regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, în timp ce acordurile dintre licențiat și cumpărătorii produselor contractuale intră sub incidența Regulamentului (UE) nr. 330/2010 și a Orientărilor privind restricțiile verticale (52).

77. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este aplicabil, de asemenea, acordurilor dintre licențiator și licențiat atunci când acestuia din urmă îi sunt impuse condiții referitoare la modul în care trebuie să vândă produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. În special, licențiatul poate fi obligat să instituie un anumit tip de sistem de distribuție, precum distribuția exclusivă sau selectivă. Cu toate acestea, acordurile de distribuție încheiate pentru punerea în aplicare a unor astfel de obligații trebuie să fie conforme cu Regulamentul (UE) nr. 330/2010 pentru a putea beneficia de o exceptare pe categorii. De exemplu, licențiatorul poate obliga licențiatul să instituie un sistem bazat pe distribuție exclusivă în conformitate cu normele specificate. Cu toate acestea, din articolul 4 litera (b) din Regulamentul (UE) nr. 330/2010 rezultă că, în general, distribuitorii trebuie să fie liberi să facă vânzări pasive pe teritoriile altor distribuitori exclusivi ai licențiatului.

78. În plus, în temeiul Regulamentului (UE) nr. 330/2010 privind acordurile verticale, distribuitorii trebuie, în principiu, să fie liberi să vândă, atât activ, cât și pasiv, pe teritoriile acoperite de sistemele de distribuție ale altor furnizori, cu alte cuvinte ale altor licențiați care își fabrică propriile produse pe baza drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței. Aceasta deoarece, în sensul aplicării Regulamentului (UE) nr. 330/2010, fiecare licențiat constituie un furnizor distinct. Cu toate acestea, motivele de acordare a exceptării pe categorii a restricțiilor privind vânzările active din sistemul de distribuție al unui furnizor prevăzute de respectivul regulament se pot aplica și atunci când produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sunt vândute de licențiați diferiți sub o marcă comună care aparține licențiatorului. Atunci când aceste produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sunt vândute sub o marcă comună, din aceleași motive de eficiență, ar trebui să se aplice aceleași tipuri de restricții între sistemele de distribuție ale licențiaților, precum în cazul unui sistem unic de distribuție vertical. În asemenea cazuri, este improbabil ca, atunci când condițiile prevăzute de Regulamentul (UE) nr. 330/2010 sunt, prin analogie, îndeplinite, Comisia să invoce eventuale restricții. Pentru ca identitatea unei mărci comune să existe, produsele trebuie vândute și comercializate sub o marcă comună, care să fie predominantă în ceea ce privește comunicarea ideii de calitate, și în ceea ce privește alte informații pertinente care trebuie comunicate consumatorilor. Nu este suficient ca produsul să prezinte, alături de marca licențiatului, și marca licențiatorului, permițând astfel identificarea acestuia ca fiind sursa tehnologiei care face obiectul licenței.

3.3. Pragurile cotei de piață ale zonei de securitate

79. În conformitate cu articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, exceptarea pe categorii a acordurilor restrictive, cu alte cuvinte zona de securitate a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este supusă pragurilor cotei de piață, ceea ce limitează domeniul de aplicare al exceptărilor pe categorii la acordurile care, cu toate că pot restrânge concurența, pot fi prezumate ca îndeplinind condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3) din tratat. În afara zonei de securitate create de pragurile cotei de piață, se impune o analiză individuală. În cazul în care cotele de piață depășesc pragurile, aceasta nu înseamnă neapărat că acordul intră sub incidența articolului 101 alineatul (1) sau că acordul nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 101 alineatul (3). În absența unor restricții grave, astfel cum este prevăzut la articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, este nevoie de o analiză de piață.

Praguri relevante ale cotei de piață

80. Aplicarea pragului cotei de piață în sensul aplicării regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie variază după cum acordul este încheiat între concurenți sau între neconcurenți.

81. Pragurile cotelor de piață se aplică atât pieței (piețelor) relevante ale drepturilor asupra unei tehnologii care fac obiectul licenței, cât și pieței (piețelor) relevante ale produselor contractuale. În cazul în care cota de piață deținută este mai mare decât pragul aplicabil pe una sau mai multe piețe ale produsului și ale tehnologiei, acordul nu beneficiază de exceptarea pe categorii pe piața (piețele) relevantă(e) în cauză. De exemplu, în cazul în care acordul de licență vizează două piețe distincte ale produsului, exceptarea pe categorii poate fi aplicabilă uneia dintre piețe și celeilalte nu.

82. Potrivit articolului 3 alineatul (1) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, zona de securitate prevăzută la articolul 2 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică acordurilor dintre concurenți dacă cota de piață cumulată deținută de părți nu depășește 20 % pe orice piață relevantă. Pragul cotei de piață prevăzut la articolul 3 alineatul (1) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie se aplică dacă părțile sunt concurenți reali sau potențiali pe piața (piețele) produsului și/sau concurenți reali pe piața tehnologiei (pentru distincția dintre concurenți și neconcurenți a se vedea punctul 27 și următoarele).

83. Concurența potențială pe piața tehnologiei nu este luată în considerare pentru aplicarea pragului cotei de piață sau a listei de restricții grave referitoare la acordurile dintre concurenți. În afara zonei de securitate a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, concurența potențială de pe piața tehnologiei este luată în considerare, dar nu conduce la aplicarea listei de restricții grave aferentă acordurilor dintre concurenți.

84. În cazul în care întreprinderile care sunt părți la acordul de licență nu sunt concurenți, se aplică pragul cotei de piață prevăzut la articolul 3 alineatul (2) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Un acord între neconcurenți intră în domeniul de aplicare al regulamentului în cazul în care cota de piață a fiecărei părți nu depășește 30 % din piețele relevante ale tehnologiei și ale produsului afectate.

85. În cazul în care părțile devin concurenți în sensul articolului 3 alineatul (1) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie la un moment ulterior, de exemplu în situația în care licențiatul era deja prezent, înaintea acordării licenței, pe piața relevantă pe care sunt vândute produsele contractuale, iar licențiatorul devine ulterior furnizor real sau potențial pe aceeași piață relevantă, pragul cotei de piață de 20 % se va aplica din momentul în care părțile devin concurenți. Cu toate acestea, în acest caz, lista restricțiilor grave aplicabile acordurilor dintre neconcurenți va continua să se aplice acordului, cu excepția cazului în care acesta este ulterior modificat sub un aspect esențial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și punctul 39 din prezentele orientări].

Calcularea cotelor de piață pentru piața (piețele) tehnologiei în scopul aplicării zonei de securitate

86. Calcularea cotelor de piață de pe piețele relevante pe care este acordată licență pentru drepturile asupra unei tehnologii, în temeiul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, se îndepărtează de practicile uzuale, din motivele explicate la punctul 87 din prezentele orientări. În ceea ce privește piețele tehnologiei, din articolul 8 litera (d) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie rezultă că, atât pentru produse, cât și pentru dimensiunea geografică a pieței relevante, cota de piață a licențiatorului va fi calculată pe baza vânzărilor realizate de către licențiator și de către toți licențiații săi, de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. În cadrul acestei abordări, vânzările combinate de produse contractuale ale licențiatorului și ale licențiaților săi sunt calculate ca parte a tuturor vânzărilor de produse concurente, indiferent dacă aceste produse concurente sunt fabricate sau nu cu o tehnologie care face obiectul unei licențe.

87. Această abordare, constând în calcularea cotei de piață a licențiatorului pe piața tehnologiei sub forma „amprentei” sale la nivelul produselor, este aleasă din cauza dificultăților practice aferente calculării cotei de piață a unui licențiator pe baza veniturilor din redevențe (a se vedea punctul 25). Pe lângă dificultatea generală legată de obținere a unor date fiabile privind veniturile din redevențe, veniturile efective din redevențe pot, de asemenea, subestima considerabil poziția unei tehnologii pe piață în cazurile în care plățile de redevențe sunt reduse ca urmare a acordării de licențe încrucișate sau a furnizării de produse legate. Acest risc nu ar mai exista în cazul în care calculul cotei de piață a licențiatorului pe piața tehnologiei s-ar baza pe produsele fabricate cu ajutorul respectivei tehnologii comparativ cu produsele fabricate folosind tehnologii concurente. O astfel de „amprentă” la nivelul produselor reprezintă în general o bună aproximare a poziției de piață a tehnologiei respective.

88. În mod ideal, această „amprentă” ar fi calculată excluzând de pe piața produsului acele produse fabricate cu tehnologii interne, pentru care nu se acordă licențe, întrucât respectivele tehnologii interne reprezintă doar o constrângere indirectă asupra tehnologiei care face obiectul licenței. Cu toate acestea, întrucât în practică ar putea fi dificil pentru licențiator și pentru licențiați să știe dacă alte produse de pe aceeași piață a produsului sunt fabricate cu tehnologii acordate sub licență sau interne, în sensul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, calcularea cotei de piață a tehnologiei se bazează pe produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei acordate sub licență raportat la toate produsele vândute pe piața respectivului produs. Se preconizează că această abordare, bazată pe „amprenta” tehnologiei de pe piața (piețele) globală(,e) ale produselor reduce cota de piață prin includerea unor produse fabricate cu tehnologii interne, dar, cu toate acestea, în general, reprezintă un bun indicator al ponderii acelei tehnologii. În primul rând, ea înglobează orice concurență potențială din partea întreprinderilor care fabrică produse cu propria tehnologie și care ar putea începe să acorde de licențe pentru aceasta ca răspuns la o creștere mică, dar permanentă, a prețului licențelor. În al doilea rând, chiar dacă este improbabil ca alți deținători de tehnologii să înceapă să acorde licențe, licențiatorul nu are în mod necesar putere de piață pe piața tehnologiei, chiar dacă îi revine o mare parte din venitul rezultat din licențe. În cazul în care piața produsului din aval este competitivă, concurența la acest nivel îl poate constrânge în mod real pe licențiator. O creștere a redevențelor în amonte afectează costurile licențiatului, ceea ce îl face să fie mai puțin competitiv și cauzează astfel o scădere a vânzărilor acestuia. Cota unei tehnologii pe piața produsului reflectă, de asemenea, acest element și constituie așadar, în mod normal, un bun indicator al puterii de piață a licențiatorului pe piața tehnologiei.

89. Pentru a estima ponderea unei tehnologii trebuie, de asemenea, ținut cont de dimensiunea geografică a pieței tehnologiei. Aceasta poate fi uneori diferită de dimensiunea geografică a pieței din aval a produsului respectiv. În scopul aplicării regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, dimensiunea geografică a pieței tehnologiei relevante este determinată și de piața (piețele) produsului. Cu toate acestea, în afara zonei de securitate a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie ar putea fi oportun să se țină cont și de o zonă geografică eventual mai mare, în care licențiatorul și licențiații unor tehnologii concurente sunt implicați în acordarea de licențe pentru aceste tehnologii, în care condițiile concurențiale sunt suficient de omogene și care poate fi distinctă de zonele învecinate datorită caracterului considerabil diferit al condițiilor concurențiale din respectivele zone.

90. În cazul unor tehnologii noi care nu au generat încă vânzări în anul calendaristic precedent, este atribuită o cotă de piață egală cu zero. Atunci când vor începe vânzările, tehnologia va acumula cote de piață. În cazul în care cota de piață crește ulterior până la un nivel superior pragului relevant de 20 % sau 30 %, zona de securitate va continua să se aplice pe perioada celor doi ani calendaristici consecutivi care urmează anului în care a fost depășit pragul [a se vedea articolul 8 litera (e) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie].

Calcularea cotelor de piață pentru piața (piețele) produsului în scopul aplicării zonei de securitate

91. În ceea ce privește piețele relevante pe care sunt vândute produsele contractuale, cota de piață a licențiatului trebuie calculată pe baza vânzărilor sale de produse care încorporează tehnologia licențiatorului și a vânzărilor sale de produse concurente, cu alte cuvinte pe baza totalului vânzărilor licențiatului pe piața respectivă a produsului. Atunci când licențiatorul acționează și ca furnizor de produse pe piața relevantă, vânzările licențiatorului pe piața respectivă a produsului trebuie, de asemenea, să fie luate în considerare. Cu toate acestea, la calcularea cotelor de piață pe piețele produsului, vânzările realizate de alți licențiați nu sunt luate în considerare la calcularea cotei de piață a licențiatului și/sau a licențiatorului.

92. Cotele de piață ar trebui să fie calculate pe baza valorii vânzărilor din anul anterior, atunci când aceste date sunt disponibile. Aceste date indică, în mod normal, mult mai exact ponderea unei tehnologii decât datele privind volumul vânzărilor. Cu toate acestea, atunci când aceste date bazate pe valori nu sunt disponibile, este posibilă utilizarea estimărilor rezultate din alte informații fiabile privind piața, inclusiv din datele privind volumul vânzărilor pe piață.

93. Principiile menționate în secțiunea 3.3 din prezentele orientări pot fi ilustrate cu următoarele exemple:

Acordarea de licențe între neconcurenți

Exemplul 1

Întreprinderea A este specializată în dezvoltarea de produse și tehnici biotehnologice și a dezvoltat un nou produs, Xeran. Întrucât nu dispune nici de instalații de producție, nici de instalații de distribuție necesare, ea nu acționează ca producător al acestui produs. Întreprinderea B este unul dintre fabricanții de produse concurente, pe care le fabrică utilizând tehnologii care nu sunt deținute de vreo entitate, disponibile în mod liber. În cursul anului 1, B a vândut produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber în valoare de 25 de milioane EUR. În cursul anului 2, A acordă o licență lui B pentru a produce Xeran. În același an, B vinde de 15 milioane EUR produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber și de 15 milioane EUR Xeran. În cursul anului 3 și în anii următori, B produce și vinde numai Xeran în valoare de 40 de milioane EUR anual. În plus, în anul 2, A acordă de asemenea o licență întreprinderii C, care nu a fost activă pe piața produsului respectiv înainte. C produce și vinde doar Xeran, în valoare de 10 milioane EUR în cursul anului 2 și în valoare de 15 milioane EUR în cursul anului 3 și în anii următori. S-a stabilit că piața totală a Xeran-ului și a substituenților lui, pe care acționau B și C, se ridica anual la suma de 200 de milioane EUR.

În cursul anului 2, pe parcursul căruia au fost încheiate acordurile de licență, cota de piață a lui A pe piața tehnologiei este de 0 %, deoarece aceasta trebuie să fie calculată pe baza vânzărilor totale de Xeran din anul precedent. În cursul anului 3, A deține pe piața tehnologiei o cotă de 12,5 %, care reflectă valoarea Xeran-ului produs de B și C în cursul anului precedent 2. În cursul anului 4 și în anii următori, A deține pe piața tehnologiei o cotă de 27,5 %, care reflectă valoarea Xeran-ului produs de B și C în cursul anului precedent.

În cursul anului 2, B deține pe piața produsului o cotă de 12,5 %, care reflectă vânzările de 25 de milioane EUR realizate de B în anul 1. În cursul anului 3, cota de piață a lui B este de 15 % pentru că vânzările sale au crescut la 30 de milioane euro în anul 2. În cursul anului 4 și în anii următori, cota de piață a lui B este de 20 %, fiindcă vânzările sale reprezintă 40 de milioane euro pe an. Cota de piață a lui C pe piața produsului este de 0 % în anii 1 și 2, de 5 % în anul 3 și de 7,5 % în anii următori.

Deoarece acordurile de licență dintre A și B și cele dintre A și C sunt încheiate între neconcurenți, iar cotele de piață individuale ale lui A, B și C sunt sub 30 % în fiecare an, acordurile intră în zona de securitate a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

Exemplul 2

Situația este aceeași ca în exemplul 1, doar că acum B și C acționează pe piețe geografice diferite. S-a stabilit că piața totală a Xeran-ului și a substituenților săi valorează 100 de milioane EUR anual pe fiecare piață geografică.

În acest caz, cota de piața a întreprinderii A pe piețele tehnologiei relevante trebuie calculată separat pe baza datelor privind vânzarea produselor pe fiecare dintre cele două piețe geografice ale produsului. Pe piața unde acționează B, cota de piață a lui A depinde de vânzările de Xeran ale lui B. În acest exemplu se presupune că valoarea totală a pieței este de 100 de milioane EUR, cu alte cuvinte jumătate din valoarea pieței de la exemplul 1, cota de piață a lui A este de 0 % în anul 2, de 15 % în anul 3 și de 40 % în anii următori. Cota de piață a lui B este de 25 % în cursul anului 2, de 30 % în cursul anului 3 și de 40 % în anii următori. Pe parcursul anilor 2 și 3, atât cotele de piață ale lui A, cât și ale lui B nu depășesc pragul de 30 %. Pragul este totuși depășit începând cu anul 4, iar aceasta înseamnă că, în conformitate cu articolul 8 litera (e) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, după anul 6 acordul de licență dintre A și B nu mai poate beneficia de zona de securitate și trebuie evaluat în mod individual.

Pe piața unde C este activă, cota de piață care aparține lui A depinde de vânzările de Xeran realizate de C. Cota lui A pe piața tehnologiei, bazată pe vânzările lui C în anul precedent, este așadar de 0 % în cursul anului 2, 10 % în cursul anului 3 și 15 % în anii următori. Cota lui C pe piața produselor este aceeași: 0 % în cursul anului 2, 10 % în cursul anului 3 și 15 % în anii următori. Acordul de licență dintre A și C intră așadar în zona de securitate pe toată perioada.

Acordarea de licențe între concurenți

Exemplul 3

Întreprinderile A și B acționează pe aceeași piață relevantă a produsului și pe aceeași piață geografică relevantă a unui anumit produs chimic. Fiecare dintre cele două deține brevet pentru diverse tehnologii utilizate pentru fabricarea acestui produs. În cursul anului 1, A și B au semnat un acord de licențe încrucișate prin care își acordau una alteia o licență de utilizare a respectivelor tehnologii. În cursul anului 1, A și B au produs doar pe baza tehnologiei proprii, A vânzând produse în valoare de 15 milioane EUR, B vânzând produse de 20 de milioane EUR. Începând cu anul 2, ambii folosesc atât propria tehnologie, cât și pe a celuilalt. Din acel an, A vinde de 10 milioane EUR produse fabricate cu propria tehnologie și de 10 milioane EUR produse fabricate cu tehnologia lui B. Începând cu anul 2 B vinde de 15 milioane EUR produse fabricate cu propria tehnologie și de 10 milioane EUR produse fabricate cu tehnologia lui A. S-a stabilit că valoarea anuală totală a pieței produsului și a substituenților lui se ridică la de 100 de milioane EUR.

Pentru a evalua acordul de licență în temeiul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, cotele de piață ale lui A și B trebuie să fie calculate atât pe piața tehnologiei, cât și pe piața produsului. Cota lui A pe piața tehnologiei depinde de valoarea vânzărilor realizate în cursul anului precedent din produsul fabricat atât de către A, cât și de către B, cu tehnologia lui A. În cursul anului 2, A deținea, așadar, pe piața tehnologiei o cotă de 15 %, care reflectă propria producție și vânzări în valoare de 15 milioane EUR în cursul anului 1. Din anul 3, A deține pe piața tehnologiei o cotă de 20 %, care reflectă valoarea de 20 de milioane EUR a vânzărilor produsului fabricat cu tehnologia lui A și produs și vândut de A și B (10 milioane EUR fiecare). În mod similar, cota lui B pe piața tehnologiei este de 20 % în cursul anului 2 și de 25 % în anii următori.

Cotele de piață ale lui A și B de pe piața produsului depind de vânzările respective a produsului, din anul anterior, indiferent de tehnologia folosită. Cota de piață a lui A pe piața produsului este de 15 % în cursul anului 2 și de 20 % în următorii ani. Cota de piață a lui B pe piața produsului este de 20 % în cursul anului 2 și de 25 % în anii următori.

Deoarece acordul este încheiat între concurenți, cota lor de piață cumulată, atât pe piața tehnologiei, cât și pe piața produsului, trebuie să fie inferioară pragului de cotă de piață de 20 %, pentru a beneficia de zona de securitate. Este clar că nu este cazul în această situație. Cota de piață cumulată pe piața tehnologiei și pe piața produsului este de 35 % în cursul anului 2 și de 45 % în anii următori. Aceste acorduri între concurenți vor trebui, prin urmare, să fie analizate în mod individual.

3.4. Restrângerile grave ale concurenței în temeiul regulamentului de exceptare pe categorii

3.4.1. Principii generale

94. Articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie conține o listă a restrângerilor grave ale concurenței. O restrângere este considerată o restrângere gravă a concurenței datorită naturii ei și deoarece experiența arată că asemenea restrângeri sunt aproape întotdeauna anticoncurențiale. Potrivit jurisprudenței Curții de Justiție și Tribunalului (53), o astfel de restrângere poate rezulta dintr-un obiectiv clar al acordului sau din circumstanțele fiecărui caz (a se vedea punctul 14). Restrângerile grave pot fi în mod obiectiv necesare în cazuri excepționale în ceea ce privește un acord de un anumit tip sau de o anumită natură (54) și, prin urmare, pot să nu intre sub incidența articolului 101 alineatul (1) din tratat. În plus, întreprinderile pot întotdeauna să invoce o apărare pe bază de argumente de eficiență în conformitate cu articolul 101 alineatul (3) într-un caz individual (55).

95. Din articolul 4 alineatele (1) și (2) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, rezultă că, atunci când un acord de transfer de tehnologie conține o restrângere gravă a concurenței, acordul, per ansamblu, nu intră în domeniul de aplicare a exceptării pe categorii. În sensul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, restrângerile grave nu pot fi separate de restul acordului. În plus, Comisia consideră că, în cazul evaluării individuale, este improbabil ca restrângerile grave ale concurenței să îndeplinească cele patru condiții prevăzute la articolul 101 alineatul (3) (a se vedea punctul 18).

96. Articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie face distincție între aco