RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 167/22

Publicarea unei cereri în temeiul articolului 50 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare

2013/C 167/08

Prezenta publicare conferă dreptul de opoziție la cerere în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (1).

DOCUMENT UNIC

REGULAMENTUL (CE) NR. 510/2006 AL CONSILIULUI

privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare (2)

„ΤΟΜΑΤΑΚΙ ΣΑΝΤΟΡΙΝΗΣ” (TOMATAKI SANTORINIS)

NR. CE: EL-PDO-0005-0888-26.08.2011

IGP ( ) DOP ( X )

1. Denumire

„Τοματάκι Σαντορίνης” (Tomataki Santorinis)

2. Statul membru sau țara terță

Grecia

3. Descrierea produsului agricol sau alimentar

3.1. Tip de produs

Clasa 1.6 – Fructe, legume și cereale în stare proaspătă sau prelucrate

3.2. Descrierea produsului căruia i se aplică denumirea de la punctul 1

„Tomataki Santorinis” reprezintă fructele proaspete ale unui ecotip local de Lycopersicon esculentum Mill., din familia Solanaceae, care este clasificat ca fiind o varietate de tomate mici, cu un ciclu de dezvoltare care durează în medie 80 până la 90 de zile. „Tomataki Santorinis” au formă rotundă, ușor aplatizată [raportul dintre diametrul cel mai mic (polar) și diametrul cel mai mare (ecuatorial) se situează între 0,65 și 0,85] și o greutate (în grame) cuprinsă între 15 (minimum) și 27 (maximum). Fructul prezintă caneluri superficiale sau pronunțate, care sunt marcate în mod deosebit la baza plantelor (aproape de rădăcini). „Tomataki Santorinis” are culoare roșu-închis, iar pulpa este tare, nefiind foarte zemoasă; fructul are multe semințe. Procentajul de substanțe solide solubile variază de la 7 la 10 °Brix, în timp ce concentrația de substanțe solide solubile în raport cu totalul de solide este mai mică și variază între 73 și 87 % (13-27 % reziduu solid). În plus, are un nivel mai ridicat de acid ascorbic (de la 14 la 18 mg per 100 g greutate produs proaspăt), fenoli solubili cumulați (54-57 mg/100 g greutate produs proaspăt) și licopen (3,8-7,5 mg/100 g greutate produs proaspăt). În același timp, „Tomataki Santorinis” proaspete se caracterizează prin aciditate ridicată (pΗ = 4-4,5) care, în combinație cu o concentrație ridicată de carbohidrați, îi conferă un gust dulce, puternic acid.

3.3. Materii prime (numai pentru produsele prelucrate)

—

3.4. Hrană pentru animale (numai pentru produsele de origine animală)

—

3.5. Etape specifice ale producției care trebuie să se desfășoare în aria geografică delimitată

Toate etapele de producție, de tratare și de prelucrare a produselor comercializate sub denumirea de „Tomataki Santorinis” trebuie să se desfășoare în cadrul ariei geografice de producție delimitate.

3.6. Norme specifice privind felierea, răzuirea, ambalarea etc.

Se consideră că este necesar să se restricționeze operațiunile de ambalare la aria geografică delimitată pentru a se garanta calitatea produsului comercializat sub denumirea de „Tomataki Santorinis” și pentru a se asigura controlul eficient al originii produsului final.

Mai precis, operațiunile de ambalare trebuie să fie limitate la zona de producție din cauza riscului deosebit de ridicat de deteriorare a calității unui astfel de produs fragil în timpul transportului inevitabil realizat în vrac, pe mare; există un risc important ca tomatele să absoarbă umezeala și să fie atacate după recoltare de dăunători și de boli. Obiectivul este, de asemenea, reducerea fraudei. Dat fiind randamentul scăzut la 1 000 m2 (aproximativ 500 de kilograme la 1 000 m2, comparativ cu aproximativ 10 tone la 1 000 m2 pentru tomatele cultivate în aer liber în țară), „Tomataki Santorinis” au un preț mai ridicat, ceea ce reprezintă un stimulent major pentru fraudă. Aceste restricții vor proteja reputația excelentă a produsului comercializat sub denumirea de origine protejată.

3.7. Norme specifice privind etichetarea

Pe ambalaj figurează codul produsului, în conformitate cu sistemul de trasabilitate.

4. Delimitarea concisă a ariei geografice

Aria geografică în care se produc „Tomataki Santorinis” cuprinde insulele grecești Thira (Santorini), Thirasia, Palea Kameni, Nea Kameni, Aspro (Aspronisi), Christiani și Askania, situate în prefectura Cicladelor, în sudul Mării Egee.

5. Legătura cu aria geografică

5.1. Specificitatea ariei geografice

Toate aceste insule au un sol vulcanic și un microclimat specific, cu vânturi deosebit de puternice, cu un număr mare de ore cu soare pe parcursul întregului an și cu o cantitate anuală de precipitații foarte scăzută. Mai exact:

(a) Climatul: următorii factori climatici specifici sunt considerați esențiali pentru calitatea produsului: 1. umiditatea relativă medie anuală de 71 %; 2. precipitațiile anuale maxime de 370 de milimetri; 3. vânturile din nord, care predomină pe parcursul întregului an; 4. temperatura medie anuală de 17,5 °C; 5. 202 zile însorite pe an; și 6. absența aproape totală a înghețului.

(b) Solul: Materialul parental al solului vulcanic care se găsește în aproape toată insula Santorini constă în depozite ale solului din Santorini datând din perioada terțiară, piatră ponce și lavă. Acest sol este clasificat ca profund, cu ravene de eroziune superficiale și cu pante ușoare. În general, acest sol are o structură fină, nu conține azot (N), element nutritiv anorganic de bază, și este deosebit de sărac în materie organică. În plus, solul conține sodiu (Na), care creează condițiile pentru stres hidric și are capacitatea de a absorbi umezeala din atmosferă și de a o transfera treptat către plante în timpul zilei (piatra ponce este foarte cunoscută pentru capacitatea ei de a reține apa). Astfel, plantele sunt supuse stresului hidric și acest fapt, împreună cu solul alcalin, îi conferă produsului caracteristici speciale. În sfârșit, resursele de apă terestre sunt minime sau inexistente.

(c) Factori umani: există trei proceduri specifice și foarte importante în procesul de producție, care ilustrează contribuția umană la metoda de cultivare tradițională: 1. colectarea/alegerea semințelor care urmează să fie folosite pentru următoarea cultură (semințe produse în exploatație); 2. metodele de cultivare au fost adaptate la condițiile climatice și de sol specifice regiunii (precipitații reduse, un număr mare de ore cu soare și vânturi foarte puternice). Mai precis, de-a lungul anilor, producătorii au selecționat un soi timpuriu adecvat pentru climatul caracterizat prin precipitații reduse; acest soi soluționează, în mare măsură, problema vântului puternic din nord și a lipsei resurselor de apă, ceea ce îi permite plantei să se dezvolte pe deplin, în special în solul de la nivelul mării, în lunile martie, aprilie și mai. În aceste trei luni, Santorini este în mare parte la adăpost de vânt și primește un volum redus de precipitații, care oferă o sursă valoroasă de apă; 3. însămânțarea directă în solul insulei Santorini, ceea ce reprezintă o adaptare tehnică specifică a metodei de cultivare. Această procedură asigură conservarea rădăcinii pivotante profunde, spre deosebire de metoda clasică de cultivare a tomatelor, care implică plantarea răsadurilor și scurtarea rădăcinii.

5.2. Specificitatea produsului

Caracteristicile specifice ale produsului sunt rezultatul materialului vegetal, al condițiilor pedoclimatice specifice insulei Santorini și insulelor din apropiere și al metodelor de cultivare tradiționale utilizate de producători.

(a) „Tomataki Santorinis” este un soi local de tomate (Lycopersicon esculentum Mill.), atestat documentar, o identitate proprie și o variație genetică specifică și este adaptat condițiilor climatice de precipitații reduse și solului calcaros și alcalin din Santorini. Tomatele sunt produse la scară comercială, numai în aria geografică delimitată. Este vorba despre o cultură locală, realizată chiar de producători în Santorini și reprezintă rezultatul agriculturii tradiționale cu inputuri reduse. Aceste caracteristici au fost obținute în timp, prin procedura de colectare și selectare a semințelor pentru recolta următoare. Prin urmare, semințele sunt foarte rezistente la stresul biotic și abiotic, fapt ce permite obținerea unui randament satisfăcător și foarte stabil în condițiile culturii în zone aride din Santorini.

(b) După cum s-a arătat în descrierea produsului, una dintre caracteristicile specifice ale „Tomataki Santorinis” este conținutul de substanțe solide solubile, care contribuie în mod pozitiv la calitățile sale nutriționale și gustative. Aceste tomate au o concentrație mai mică de substanțe solide solubile în raport cu totalul de solide, variind de la 73 % la 87 % (13-27 % reziduuri solide), în timp ce soiurile clasice de tomate au o concentrație de 95-98 % (2-5 % reziduuri solide). Așadar aceste tomate au mai multe reziduuri solide. Experimentele care au comparat acești parametri cu cei ai soiului de tomate mari „Gs 67”, în condiții echivalente de cultură clasică, au arătat că „Tomataki Santorinis” înregistrează, de asemenea, valori mai mari pentru conținutul de acid ascorbic, fenoli solubili cumulați și licopen, care fac parte din substanțele solide solubile. Mai concret, pentru 100 g de produs proaspăt, valorile elementelor menționate anterior sunt de 14-18 mg, 54-57 mg și 3,8-7,5 mg pentru „Tomataki Santorinis” și, respectiv, de 8-12 mg, 30-35 mg și 1,8-7 mg pentru soiul clasic de tomate „Gs 67”. Studiile similare privind caracteristicile sale gustative au arătat că „Tomataki Santorinis” au un procentaj mai ridicat de substanțe solide solubile și valori mai mari ale acidității titrabile. Aceste diferențe se datorează capacității acestui ecotip de a recicla acidul ascorbic în fruct.

5.3. Legătura cauzală dintre aria geografică și calitatea sau caracteristicile produsului (pentru DOP) sau o calitate anume, reputația sau alte caracteristici ale produsului (pentru IGP)

Caracteristicile fizice, chimice și organoleptice ale tomatelor comercializate sub denumirea de „Tomataki Santorinis” reprezintă rezultatul efectelor combinate ale mediului, ale cunoștințelor localnicilor și ale potențialului resurselor genetice.

Prin urmare, principalele caracteristici de calitate care leagă „Tomataki Santorinis” de aria geografică sunt:

(a) materialul genetic specific utilizat, care are în prezent caracteristicile unui soi local, în urma unei lungi perioade de adaptare la condițiile specifice ale regiunii și a metodei tradiționale de colectare și selecționare a semințelor pentru semănatul din anul următor. Adaptarea plantelor la mediul din Santorini a dus la dezvoltarea unor caracteristici specifice care au făcut ca „Tomataki Santorinis” să fie foarte apreciate pe piață și considerate un produs de calitate superioară. Aceste caracteristici sunt identitatea proprie, variația genetică și adaptarea specifică la condițiile de precipitații reduse și sol calcaros, alcalin din Santorini; ele sunt legate de sistemul de cultivare tradițional. Studii recente au arătat următoarele: (a) cercetarea legăturilor filogenetice dintre două recolte de „Tomataki Santorinis” și șapte soiuri naționale de tomate, referitoare la 38 de proprietăți ale plantei, au arătat în mod clar o diferență genetică (distanță genetică) între „Tomataki Santorinis” autentice și toate celelalte soiuri, ceea ce le conferă tomatelor o identitate proprie (unicitate); și (b) evaluarea în paralel a unor genotipuri selectate din Santorini (folosind sistemul tradițional de agricultură cu inputuri reduse) și din exploatații care aparțin Fundației Naționale pentru Cercetare Agricolă din Salonic (utilizând un sistem convențional de cultivare cu inputuri ridicate) a arătat o puternică influență a mediului asupra caracteristicilor producției, iar o comparație între categoriile de produse obținute a arătat că produsul și elementele sale constitutive s-au dezvoltat pe deplin numai în mediul din Santorini, fapt care dovedește că selecția in situ este mai fiabilă. În plus, ar trebui notat faptul că solul puternic alcalin determină un conținut mai ridicat de zahăr în roșiile coapte. Prin urmare, se poate concluziona că acest ecotip local a dobândit o înaltă valoare agricolă, întrucât are o rezistență remarcabilă la ariditate și la o serie de boli precum alternarioza, făinarea, fuzarioza și Verticillium și s-a adaptat, de asemenea, la solul vulcanic al insulei, care este calcaros și alcalin. Randamentul mediu în condițiile solului uscat din Santorini este de aproximativ 500 kg la 1 000 m2; în cazuri excepționale se poate obține o producție de 1 000 kg;

(b) proprietățile fizice și chimice ale fructului, care are un conținut deosebit de ridicat de zaharuri și de solide totale, care se reflectă în caracteristicile organoleptice ale produsului. Acesta este rezultatul, pe de o parte, al prezenței sodiului, care creează condiții de stres hidric și, pe de altă parte, al faptului că solul din Santorini absoarbe umezeala din atmosferă (degajată de căldură în timpul nopții) și o transferă treptat plantelor în cursul zilei (piatra ponce este foarte cunoscută pentru capacitatea de reținere a apei). În plus, nu se aplică îngrășăminte, ceea ce înseamnă că plantele sunt supuse stresului hidric, și acest lucru, împreună cu alcalinitatea ridicată a solului, explică în mare parte conținutul ridicat de zaharuri și de solide totale și, în general, prezența elementelor constitutive care dau gust și îi conferă produsului valoare nutrițională;

(c) reputația – datele istorice. Cele mai vechi dovezi concludente ale cultivării tomatelor în Santorini datează de la sfârșitul secolului al XIX-lea și atestă faptul că aceasta a început în anii 1870. Prima atestare documentară oficială a tomatelor cultivate în Santorini apare în primul raport sistematic privind flora și producția agricolă din Santorini întocmit la scurt timp după acest moment (1899). Cu toate acestea, raportul nu oferă date economice privind cultura tomatelor, ceea ce dovedește că aceasta avea doar o contribuție redusă la economie și că produsul era utilizat în principal pentru a acoperi nevoile nutriționale ale populației locale.

Cultivarea tomatelor a fost introdusă în mod sistematic în Santorini în momentul în care vânzările de vinuri din Santorini în Rusia au scăzut drastic, ca urmare a Revoluției din octombrie, fapt ce a determinat scăderea veniturilor realizate din vânzarea vinurilor și apariția necesității de a dezvolta culturi noi, mai profitabile. Astfel, conform unor mențiuni din ziarul local, în perioada 1919-1920 cultura tomatelor se răspândea în detrimentul viței de vie, iar în 1922 veniturile din cultura tomatelor erau de cinci ori mai mari decât cele obținute din viticultură. Papamanolis a descris modul de cultivare a tomatelor în toate regiunile în care exista piatră ponce și a precizat faptul că producția totală de piuré de tomate era de aproximativ 1 300 de tone în 1928. În aceeași perioadă (1928-1929), profesorul Durazzo-Morosini a vizitat Santorini și a precizat că se cultivau tomate în regiunile Pirgos și Thirasia și că exista o fabrică de conserve de tomate la Mesa Gonia, în Messaria. În 1933, Danezis scria că în Santorini industria tomatelor reprezenta una dintre cele două surse principale de venit din sectorul agricol. În acel moment, tomatele se cultivau în Santorini de 50 de ani, o perioadă de timp suficientă pentru adaptarea soiului la condițiile pedoclimatice, pentru dezvoltarea cunoștințelor localnicilor și pentru ca avantajele comparative ale produsului final să devină cunoscute.

Astăzi, produsul este perceput de consumatori ca având o calitate excepțională, fapt confirmat de menționarea sa frecventă pe internet, de convențiile care au avut loc și de gama de rețete care utilizează „Tomataki Santorinis” ca ingredient principal.

În concluzie, trebuie remarcat faptul că principalele avantaje ale tomatelor cultivate în Santorini sunt conținuturile mai ridicate de zahăr și de substanțe solide solubile totale ale acestora. Această particularitate caracteristică este o consecință a influenței materialului genetic al soiului local, a metodei de cultivare utilizate și, în mod firesc, a condițiilor pedoclimatice din Santorini. „Tomataki Santorinis” este un exemplu elocvent de produs local de calitate excelentă, care se bucură de notorietate și a cărui producție presupune utilizarea durabilă a unor resurse naturale unice.

Trimitere la publicarea caietului de sarcini

[Articolul 5 alineatul (7) din Regulamentul (CE) nr. 510/2006 (3)]

http://www.minagric.gr/images/stories/docs/agrotis/POP-PGE/tomataki_santorinis_221012.pdf

(1) JO L 343, 14.12.2012, p. 1.

(2) JO L 93, 31.3.2006, p. 12. Înlocuit de Regulamentul (UE) nr. 1151/2012.

(3) A se vedea nota de subsol nr. 2.