RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR privind punerea în aplicare a Directivei 2003/59/CE privind calificarea inițială și formarea periodică a conducătorilor auto ai anumitor vehicule rutiere destinate transportului de mărfuri sau de pasageri /* COM/2012/0385 final */





CUPRINS RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR privind punerea în aplicare a Directivei 2003/59/CE privind calificarea inițială și formarea periodică a conducătorilor auto ai anumitor vehicule rutiere destinate transportului de mărfuri sau de pasageri.......................... 3 1................ Informații generale................................................................................................................................................. 3 1.1............. Introducere............................................................................................................................................................... 3 1.2............. Directiva 2003/59/CE – elemente de bază............................................................................................................. 3 1.3............. Transpunerea Directivei 2003/59/CE.................................................................................................................... 3 2................ Punerea în aplicare a Directivei 2003/59/CE......................................................................................................... 4 2.1............. Domeniul de aplicare al directivei – articolul 1.................................................................................................... 4 2.2............. Excepții – articolul 2.............................................................................................................................................. 4 2.3............. Calificare și formare – articolul 3.......................................................................................................................... 5 2.3.1.......... Calificarea inițială obligatorie............................................................................................................................... 5 2.3.1.1....... Opțiunea constând din participarea la un curs urmat de un test................................................................... 5 2.3.1.2....... Opțiunea constând din teste............................................................................................................................... 6 2.3.1.3....... Calificare inițială accelerată.................................................................................................................................. 7 2.3.2.......... Formare periodică obligatorie................................................................................................................................ 7 2.3.3.......... Organizarea formării................................................................................................................................................ 7 2.3.4.......... Aprobarea centrelor de formare............................................................................................................................ 7 2.4............. Drepturi dobândite – articolul 4............................................................................................................................ 8 2.5............. Calificare inițială – articolul 5............................................................................................................................... 8 2.6............. CCP care atestă calificarea inițială – articolul 6............................................................................................... 10 2.7............. Formare periodică – articolul 7............................................................................................................................ 10 2.8............. CCP care atestă formarea periodică – articolul 8............................................................................................... 11 2.9............. Locul desfășurării formării – articolul 9............................................................................................................. 12 2.10........... Codul comunitar – articolul 10............................................................................................................................. 12 2.11........... Cerințe minime privind calificarea și formarea – Anexa I.............................................................................. 13 3................ Concluzii și recomandări..................................................................................................................................... 14 3.1............. Evaluare generală a punerii în aplicare a Directivei 2003/59/CE..................................................................... 14 3.2............. Principalele aspecte care trebuie îmbunătățite și recomandări.................................................................... 14 Anexă......................................................................................................................................................................................... 16 RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR privind punerea în aplicare a Directivei 2003/59/CE privind calificarea inițială și formarea periodică a conducătorilor auto ai anumitor vehicule rutiere destinate transportului de mărfuri sau de pasageri 1. Informații generale 1.1. Introducere În conformitate cu articolul 13 din Directiva 2003/59/CE[1], Comisia trebuie să prezinte Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic și Social European și Comitetului Regiunilor un raport care să realizeze o evaluare inițială a punerii în aplicare a directivei, în special în ceea ce privește echivalența dintre diferitele sisteme de calificare inițială prevăzute la articolul 3 și eficiența acestora. Prezentul raport se bazează pe răspunsurile oferite de statele membre și Norvegia la un chestionar distribuit autorităților naționale în februarie 2011. Majoritatea statelor membre au oferit răspunsuri complete la întrebările adresate, însă unele nu au dispus de toate datele necesare pentru a oferi toate informațiile. 1.2. Directiva 2003/59/CE – elemente de bază Directiva 2003/59/CE privind calificarea inițială și formarea periodică a conducătorilor de camioane și autobuze a fost adoptată pentru a asigura un nivel comun de formare a acestor conducători auto, în scopul îmbunătățirii siguranței rutiere în Europa. Ea stabilește calificarea inițială obligatorie și formarea periodică pentru conducătorii auto profesioniști care sunt cetățeni ai statelor membre sau care lucrează pentru o întreprindere cu sediul în Uniunea Europeană. Obiectivul este de a garanta faptul că conducătorii auto profesioniști au calificările necesare pentru conducerea vehiculelor. Calificarea inițială și formarea periodică sunt atestate printr-un certificat acordat conducătorilor auto, numit certificatul de competență profesională (CCP). Formarea este organizată de către centrele de formare aprobate de statele membre. 1.3. Transpunerea Directivei 2003/59/CE În conformitate cu articolul 14, termenul limită pentru transpunerea directivei a expirat la 10 septembrie 2006. Termenul limită pentru punerea în aplicare a dispozițiilor privind calificarea inițială a expirat la 10 septembrie 2008 pentru conducătorii auto care dețin un permis de categoria D1, D1 + E, D sau D + E (autobuze) și la 10 septembrie 2009 pentru conducătorii auto care dețin un permis de conducere de categoria C1, C1 + E, C sau C + E (camioane). Toate statele membre au transpus și au pus în aplicare directiva. 2. Punerea în aplicare a Directivei 2003/59/CE 2.1. Domeniul de aplicare al directivei – articolul 1 Directiva se aplică „activității de conducere” efectuate de către conducători auto care sunt cetățeni ai unui stat membru sau cetățeni ai unor țări terțe angajați de o întreprindere stabilită într-un stat membru și care utilizează vehicule pentru care este necesar un permis de categoria C sau D. Se estimează că directiva vizează conducătorii auto ai unui număr de aproximativ șase milioane de autovehicule în Europa[2]. Informațiile privind numărul de conducători auto din țările terțe sunt incomplete sau insuficiente. În cazul în care sunt disponibile, datele sunt în majoritatea cazurilor nereprezentative din punct de vedere cantitativ pentru populația totală de conducători auto[3]. În majoritatea statelor membre, certificatele de competență profesională care certifică calificarea inițială emise pentru permisele de conducere de categoria C sunt mai frecvente decât cele emise pentru permisele de conducere de categoria D. 2.2. Excepții – articolul 2 Directiva exclude mai multe categorii de conducători auto din domeniul său de aplicare[4]. Majoritatea statelor membre aplică integral excepțiile prevăzute la articolul 2. Cu toate acestea, România nu aplică excepțiile prevăzute la articolul 2 literele (e), (f) și (g). Norvegia aplică toate excepțiile de la articolul 2, în afară de litera (f): „vehicule utilizate pentru transportul necomercial de pasageri sau de mărfuri, pentru utilizare personală”. În conformitate cu articolul 2 litera (g), „prezenta directivă nu se aplică conducătorilor auto care conduc vehicule care transportă materiale sau echipamente care urmează să fie utilizate de conducătorul auto în cursul activității sale, cu condiția ca respectiva conducere a vehiculului să nu reprezinte principala activitate a conducătorului auto”. Punerea în aplicare a acestei excepții a condus, pentru anumite categorii de conducători auto[5] (de exemplu macaragii, mecanici care conduc vehicule care transportă utilaje agricole stricate etc.), la interpretări divergente: conducătorii auto vizați solicită derogarea, dar administrațiile publice continuă să îi includă în domeniul de aplicare al directivei. Ar putea fi util să se formuleze o serie de orientări care să clarifice această problemă. 2.3. Calificare și formare – articolul 3 În temeiul articolului 3, activitatea de conducere auto este supusă obligației de a efectua o calificare inițială obligatorie și o formare periodică. Secțiunea 1 din anexa 1 descrie subiectele care trebuie abordate în cadrul formării. Subiectele sunt organizate în jurul a trei teme principale: „Formare avansată în conducere auto rațională pe baza unor reglementări de siguranță”, „Aplicarea reglementărilor”, și „Sănătatea, siguranța rutieră și siguranța mediului, serviciile, logistica”. Aceste subiecte sunt organizate în jurul unor obiective în funcție de permisul de conducere la care se referă. 2.3.1. Calificarea inițială obligatorie Statele membre trebuie să instituie un sistem de calificare inițială fie sub forma unui curs urmat de un test, fie sub forma unui test teoretic și a unui test practic. 2.3.1.1. Opțiunea constând din participarea la un curs urmat de un test În cadrul opțiunii 1, calificarea inițială trebuie să includă un curs care acopere toate subiectele enumerate în secțiunea 1 din anexa 1. Fiecare persoană care urmează cursuri de conducere trebuie de asemenea să ia cel puțin 20 de ore de conducere în mod individual pe un vehicul care îndeplinește cerințele pentru vehiculele de testare, astfel cum sunt definite în Directiva 91/439/CEE[6]. Durata formării profesionale este de 280 de ore. Ar trebui subliniat faptul că această formare nu trebuie să fie combinată cu un curs de formare pentru alte tipuri de calificări (de exemplu pentru transportul de mărfuri periculoase). La sfârșitul formării, autoritățile competente supun conducătorul auto la un test oral sau scris. Testul trebuie să includă cel puțin o întrebare pentru fiecare dintre obiectivele enumerate în secțiunea 1 din anexa 1. 2.3.1.2. Opțiunea constând din teste Conform celei de-a doua opțiuni, autoritățile competente organizează teste teoretice și practice pentru a verifica dacă viitorul conducător auto deține nivelul necesar de cunoștințe solicitat în secțiunea 1 din anexa 1 pentru subiectele și obiectivele menționate. Astfel cum se precizează la punctul 2.2 din anexa I, testul teoretic este alcătuit din cel puțin două componente: întrebări cu variante multiple de răspuns, întrebări cu răspuns direct sau o combinație a celor două, și studii de caz. Durata minimă a testului teoretic este de patru ore. Proba practică constă din două părți: o probă de conducere de 90 de minute care evaluează formarea în conducere rațională, bazată pe regulamentele de siguranță, și o probă practică care acoperă cel puțin capacitatea de a încărca vehiculul (pentru permisele de conducere de categoria C și D), capacitatea de a asigura confortul și siguranța pasagerilor (D), capacitatea de prevenire a criminalității (C, D), capacitatea de a preveni riscurile fizice (C, D) și capacitatea de a evalua situații de urgență (C, D). Durata minimă a acestui test este de 30 de minute. Cincisprezece state membre și Norvegia au ales opțiunea constând dintr-un curs și un test, în timp ce 11 state membre utilizează teste teoretice și practice. Germania a pus în aplicare ambele opțiuni în legislația națională și conducătorul auto poate alege (Tabelul 1). Tabelul 1 – Sistemul de calificare inițială în statele membre și în Norvegia Doar teste || Austria, Belgia, Cipru, Grecia, Irlanda, Letonia, Malta, Țările de Jos, Portugalia, România, Regatul Unit Curs și test || Bulgaria, Republica Cehă, Danemarca, Estonia, Finlanda, Franța, Ungaria, Italia, Lituania, Luxemburg, Norvegia, Polonia, Slovacia, Slovenia, Spania, Suedia Ambele || Germania Statele membre cooperează cu diverse organizații care păstrează datele pentru calificarea inițială și formarea periodică, cum ar fi autoritățile naționale și cele regionale[7], administrații[8], agenții[9], direcții[10], ministere care reglementează transportul și siguranța rutieră[11], întreprinderile de stat[12] și centrele speciale stabilite în acest scop[13]. 2.3.1.3. Calificare inițială accelerată Calificarea inițială poate fi accelerată, caz în care va consta dintr-un curs obligatoriu de 140 de ore și un test și va permite obținerea unui CCP. Fiecare cursant trebuie să conducă timp de cel puțin zece ore în mod individual. La sfârșitul formării, autoritățile competente supun conducătorul auto la un test oral sau scris. Testul trebuie să includă cel puțin o întrebare referitoare la fiecare dintre obiectivele pentru subiectele enumerate în secțiunea 1 din anexa 1. Calificarea inițială accelerată, care rămâne facultativă, este oferită de 19 state membre și de Norvegia (a se vedea tabelul 2). Tabelul 2 – Calificare inițială accelerată în statele membre și în Norvegia State membre care oferă calificare inițială accelerată || Bulgaria, Belgia, Republica Cehă, Danemarca, Estonia, Finlanda, Franța, Germania, Ungaria, Italia, Lituania, Luxemburg, Polonia, Portugalia, România, Slovacia, Slovenia, Spania, Suedia și Norvegia. State membre care nu oferă calificare inițială accelerată || Austria, Cipru, Grecia, Irlanda, Letonia, Malta, Țările de Jos și Regatul Unit În temeiul directivei, un stat membru poate, de asemenea, să autorizeze un conducător auto să conducă pe teritoriul său înainte de obținerea unui CCP. 2.3.2. Formare periodică obligatorie Statele membre ar trebui să instituie un sistem de formare periodică constând într-un curs obligatoriu, certificat printr-un CCP. 2.3.3. Organizarea formării Formarea este în general oferită de școlile de șoferi, dar poate, de asemenea, să fie oferită de organizații non-profit, școli profesionale, licee profesionale, licee[14] sau instituții de învățământ secundar[15]. În unele state membre[16], formarea este parțial finanțată de sectorul public. 2.3.4. Aprobarea centrelor de formare Conform secțiunii 5 din anexa 1, centrele de formare care oferă calificare inițială și formare periodică trebuie să fie autorizate de autoritățile competente din statele membre. Autorizarea poate fi acordată doar ca răspuns la o solicitare scrisă. Cererea trebuie să fie însoțită de documente privind programul de formare și metodele de predare, calificările instructorilor, locul unde se țin cursurile, parcul de vehicule utilizate și numărul de participanți. Autoritatea competentă emite o autorizație în scris cu condiția ca formarea să se desfășoare în conformitate cu documentele care însoțesc cererea. Autoritatea are dreptul să trimită persoane autorizate să asiste la cursurile de formare. 2.4. Drepturi dobândite – articolul 4 Directiva scutește de la cerința de a obține calificarea inițială conducătorii auto care dețin un permis de conducere de categoria D eliberat înainte de septembrie 2008 și conducătorii auto care dețin un permis de conducere de categoria C eliberat înainte de septembrie 2009. Autoritățile de aplicare a legii nu au raportat probleme majore legate de recunoașterea drepturilor dobândite de conducătorii auto care sunt cetățeni ai statelor membre sau care provin din state terțe. Administrațiile naționale au furnizat informații sistemului de punere în aplicare, de exemplu prin difuzarea directivei și a legislației de transpunere, organizarea de formări ad hoc și reuniuni cu ofițerii de poliție, trimiterea de scrisori și acte administrative, publicarea de ghiduri pe internet etc. În unele state membre, reglementările au fost publicate pentru consultare publică, iar poliția a fost consultată în cadrul acestui proces[17]. În plus, în România și Norvegia, autoritatea responsabilă cu aplicarea legii este aceeași cu organismul care eliberează CCP. Autoritățile responsabile cu aplicarea legii pot utiliza numeroase mijloace pentru a verifica drepturile dobândite ale conducătorilor auto resortisanți și neresortisanți, în special prin verificarea datei la care a fost eliberat permisul de conducere sau autenticitatea acestuia. Ele pot, de asemenea, contacta autoritatea emitentă sau pot consulta, după caz, baza de date care conține datele privind calificarea inițială și formarea periodică. Conform statelor membre, acest aspect al directivei nu creează probleme majore. Cu toate acestea, o dificultate apare atunci când se reînnoiește permisul de conducere și acesta nu mai menționează data la care a fost eliberat pentru prima dată. De asemenea, există incertitudini cu privire la modul de aplicare a reglementărilor deoarece statele membre și Norvegia se află în etape diferite de aplicare a directivei. Această situație vizează doar câțiva conducători auto și este ușor soluționată printr-un schimb de informații direct între autoritățile naționale. 2.5. Calificare inițială – articolul 5 Directiva stabilește vârsta minimă pentru conducerea vehiculelor destinate transportului de mărfuri sau de pasageri, în conformitate cu diverse criterii, cum ar fi categoria permisului de conducere, durata formării pentru obținerea calificării inițiale și distanța parcursă. Tabelul 3 – Rezumatul cerințelor privind calificarea inițială pentru noii conducători auto (articolul 5) Vehicul || Obligație referitoare la permis || Cerința privind CCP || Vârstă Transport de mărfuri || C — C+E || Normal || 18 C1 — C1+E || Accelerat || 18 C — C+E || Accelerat || 21 Transport de călători || D — D+E pentru servicii regulate și distanțe ≤ 50 km || Normal || 18 Pe teritoriul lor Accelerat || 21 D — D+E || Normal || 21 20 pe teritoriul lor. Vârsta poate fi redusă la 18 atunci când nu există pasageri. Accelerat || 23 || D1 — D1+E || Normal || 18 Pe teritoriul lor || || Accelerat || 21 Oținerea unei calificări inițiale nu necesită obținerea în prealabil a permisului de conducere corespunzător. Prin urmare, în 13 state membre și în Norvegia[18], calificarea inițială poate fi combinată cu un curs de formare pentru a obține permisul de conducere (a se vedea tabelul 4). Tabelul 4 – Combinarea cursului pentru obținerea permisului de categoria C sau D și a calificării inițiale în statele membre și în Norvegia State membre care combină cursul pentru obținerea permisului de categoria C sau D și calificarea inițială || Austria, Belgia, Danemarca, Estonia, Germania, Grecia, Irlanda, Letonia, Lituania, Malta, Țările de Jos (parțial), Norvegia, Suedia, Regatul Unit State membre care nu combină cursul pentru obținerea permisului de categoria C sau D și calificarea inițială || Bulgaria, Republica Cehă, Finlanda, Franța, Ungaria, Italia, Luxemburg, Polonia, Portugalia, România, Slovacia, Slovenia, Spania Unele dintre statele membre care combină cursul pentru obținerea permisului de conducere cu calificarea inițială au ales să combine cursul pentru obținerea permisului de categoria C sau D atât cu calificarea inițială, cât și cu calificarea inițială accelerată, în timp ce alte state solicită cursanților să atingă un anumit nivel în cadrul cursului de conducere înainte de a începe calificarea inițială. În ceea ce privește emiterea unui CCP înainte de obținerea permisului de conducere corespunzător, majoritatea statelor membre nu permit acest lucru. Totuși Belgia acceptă această posibilitate pentru formarea combinată, Austria o acceptă cu condiția trecerii probei teoretice și Lituania cu condiția deținerii unui permis de conducere de categoria B. Deși, în general, Norvegia solicită obținerea permisului de conducere înainte de eliberarea unui CCP, această cerință nu se aplică în cazul șoferilor care urmează un curs de ucenicie sau formare profesională. 2.6. CCP care atestă calificarea inițială – articolul 6 Statele membre eliberează un CCP conducătorilor auto care au urmat cursul de formare și au trecut testul sau care au trecut testele teoretice și practice, în funcție de opțiunea aleasă. În cazul în care un stat membru a ales opțiunea constând dintr-un curs urmat de un test, sau din calificarea inițială accelerată, cursul de formare acoperă subiectele enumerate în secțiunea 1 din anexa 1 la directivă. Este urmat de un test oral sau scris. În cazul în care un stat membru optează doar pentru teste, conducătorii auto trebuie să treacă testele teoretice și practice descrise la punctul 2.2 din anexa 1. Statele membre nu au semnalat dificultăți în ceea ce privește punerea în aplicare a acestui articol. 2.7. Formare periodică – articolul 7 Formarea periodică ar trebui să permită conducătorilor auto să-și actualizeze cunoștințele esențiale pentru activitatea lor. Obiectivul este acela de a aprofunda și de a revizui unele dintre subiectele descrise în secțiunea 1 din anexa I. Durata formării periodice este de 35 de ore la fiecare cinci ani, în sesiuni de cel puțin șapte ore, astfel cum se menționează în secțiunea 4 din anexa I. Majoritatea statelor membre permit conducătorilor auto să participe la sesiuni unice de șapte ore. Cu toate acestea, ele stabilesc cerințe specifice în special în ceea ce privește perioada de timp în care trebuie să se efectueze cele 35 de ore de formare. În unele state membre, această perioadă poate fi de 12, 6 sau 3 luni, chiar și de o săptămână[19]. Alte state membre au precizat, de asemenea, numărul de sesiuni de formare de 7 ore în care se împarte formarea: de exemplu, două sesiuni de 7 ore, două module separate cuprinzând 3 zile de formare, totalizând 7 ore și 2 de zile de formare totalizând 7 ore, 5 zile consecutive sau două sesiuni de 3 zile și, respectiv, 2 zile[20] etc. 2.8. CCP care atestă formarea periodică – articolul 8 Statele membre eliberează un CCP conducătorilor auto care au urmat un curs de formare periodică. Conducătorii auto fără experiență trebuie să urmeze un curs de formare periodică în termen de cinci ani de la data obținerii CCP pentru calificarea inițială, iar conducătorii auto cu drepturi depline trebuie să urmeze calendarul stabilit de statele membre. Directiva scutește de la cerința de a obține calificarea inițială conducătorii auto care dețin un permis de conducere de categoria D eliberat înainte de septembrie 2008 și conducătorii auto care dețin un permis de conducere de categoria C eliberat înainte de septembrie 2009. Pentru conducătorii auto cu astfel de drepturi dobândite, statele membre au adoptat calendare naționale care prevăd efectuarea primului curs de formare periodică până la expirarea termenului limită în 2015 (pentru permisele de conducere de categoria D) și 2016 (pentru permisele de conducere de categoria C). S-a convenit recunoașterea reciprocă a perioadelor de tranziție stabilite de statele membre[21]. În consecință, până la expirarea termenului limită din 2015 (pentru vehicule de categoria D) și din 2016 (pentru vehicule de categoria C), conducătorii auto nu pot fi penalizați în niciunul dintre statele membre pentru că nu au urmat cursul de formare periodică. Statele membre au ales criterii diferite pentru stabilirea calendarelor naționale pentru formarea periodică a conducătorilor auto care dețin drepturi dobândite. Acestea țin cont, de exemplu, de data la care a fost eliberat permisul de conducere al conducătorului auto, de data de naștere a conducătorului auto, de data expirării permisului de conducere, de vârsta conducătorului auto sau de numărul permisului de conducere. Calendarele naționale sunt incluse în anexă. 2.9. Locul desfășurării formării – articolul 9 Conducătorii auto care sunt cetățeni ai unui stat membru al Uniunii Europene trebuie să obțină calificarea inițială în statul membru în care își au reședința obișnuită, în timp ce conducătorii auto care sunt cetățeni ai țărilor terțe trebuie să obțină calificarea în statul membru în care este stabilit angajatorul sau în statul membru în care aceștia au obținut un permis de muncă. Conducătorii auto trebuie să efectueze formarea periodică în statul membru în care își au reședința obișnuită sau în care lucrează. În ceea ce privește recunoașterea cursurilor de formare anterioare pentru conducătorii auto care își schimbă țara de reședință sau țara în care muncesc, majoritatea statelor membre solicită un certificat sau o dovadă a cursurilor de formare efectuate[22]. Statele membre nu au semnalat dificultăți în ceea ce privește punerea în aplicare a acestui articol. Cu toate acestea, în unele cazuri izolate, ele nu recunosc formarea anterioară efectuată în mod parțial în alt stat membru și acceptă doar activitățile de formare efectuate pe teritoriul lor. 2.10. Codul comunitar – articolul 10 Autoritățile competente înscriu codul 95, care servește drept dovadă a conformității cu cerințele de formare, fie pe permisul de conducere, fie pe un certificat separat de calificare a conducătorului auto. 13 state membre au optat să înscrie codul pe certificatul de calificare a conducătorului auto și 12 state membre îl înscriu pe permisul de conducere. În Finlanda ambele opțiuni sunt posibile, în timp ce în Luxemburg codul este înscris pe permisul de conducere și pentru șoferii nerezidenți, și pe certificat. Norvegia înscrie codul 95 pe certificatul de competență profesională. În viitor, acesta va fi, de asemenea, înscris pe permisul de conducere (tabelul 5). Tabelul 5 – codul 95 Statele membre care înscriu codul 95 pe permisul de conducere || Austria, Belgia, Germania, Grecia, Italia, Letonia, Lituania, Luxemburg, Malta, Țările de Jos, Polonia, Slovenia Statele membre care înscriu codul 95 pe certificatul de calificare al conducătorului auto || Bulgaria, Cipru, Republica Cehă, Danemarca, Estonia, Franța, Ungaria, Irlanda, Portugalia, România, Slovacia, Spania, Suedia, Regatul Unit Finlanda || Ambele opțiuni sunt posibile Luxemburg || Codul este înscris pe permisul de conducere. Este înscris pe certificat numai pentru șoferii nerezidenți. Norvegia || Codul 95 este înscris pe certificatul de competență profesională. În viitor, va fi înscris și pe permisul de conducere. 2.11. Cerințe minime privind calificarea și formarea – Anexa I Așa cum s-a menționat mai sus (secțiunea 3.3), secțiunea 1 din anexa I enumeră subiectele care trebuie să fie luate în considerare de către statele membre atunci când stabilesc calificarea inițială și formarea periodică a conducătorilor auto. Secțiunea 2, referitoare la calificarea inițială obligatorie în temeiul articolului 3 alineatul (1) litera (a), solicită fiecărui cursant să efectueze cel puțin 20 de ore de conducere în mod individual, însoțit de un instructor. Conducătorii vehiculelor de transport de marfă care doresc să își extindă calificările pentru a putea transporta pasageri sau vice versa, dat fiind că dețin un CCP, trebuie doar să repete părțile specifice noii calificări și să conducă timp de cinci ore. Pentru calificarea inițială accelerată, cursanții trebuie să efectueze 10 ore și, respectiv 2 ½ ore de conducere. Conform secțiunii 2 ( punctul 2.1) din anexa I, fiecare conducător auto poate efectua maximum 8 ore din cele 20 de ore de conducere necesare pe teren special sau pe un simulator de calitate superioară. Pentru calificarea inițială accelerată, cursanții pot efectua maximum 4 ore din cele 10 ore de conducere necesare pe un teren special sau pe un simulator de calitate superioară. În majoritatea statelor membre, cursanții nu trebuie să ia ore de conducere pe teren special sau pe un simulator. Totuși, unele state prevăd această opțiune. Pe scurt, statele membre nu s-au confruntat cu probleme majore în aplicarea anexei I. Austria și Slovenia au raportat unele probleme în ceea ce privește necesitatea unei formări practice sau insuficiența cursurilor teoretice. În plus, este de remarcat faptul că Belgia consideră că anexa I se concentrează mai mult asupra conducătorilor auto implicați în transportul internațional decât asupra celor pe distanțe scurte. 3. Concluzii și recomandări 3.1. Evaluare generală a punerii în aplicare a Directivei 2003/59/CE Prin adoptarea Directivei 2003/59/CE, legislatorul a contribuit la asigurarea unui nivel comun de formare pentru conducătorii auto profesioniști din Uniunea Europeană, în vederea îmbunătățirii siguranței rutiere în general. În conformitate cu rezultatele evaluării, există câteva diferențe între statele membre în ceea ce privește punerea în aplicare a Directivei 2003/59/CE. În primul rând, directiva permite statelor membre să aleagă dacă calificarea inițială ia forma unui curs urmat de un test sau constă doar din teste. Formarea periodică poate, de asemenea, avea o structură diferită, dat fiind că în unele state membre poate fi organizată sub forma unui singur curs, în timp ce în alte state cele 35 de ore pot fi repartizate pe mai mulți ani. În al doilea rând, programele de formare și metodele de predare nu sunt standardizate: conținutul cursurilor și modul în care se asigură formarea diferă de la un stat membru la altul. De exemplu, în unele state membre, se permite folosirea modulelor de predare pe calculator, în plus față de metodele de predare tradiționale. Mai mult, cerințele privind formatorii și spațiile în care sunt oferite cursurile diferă de la un stat membru la altul. În fine, numărul de cursanți din fiecare curs, parcul auto și prezența unui simulator de calitate superioară depind de centrul de testare. Cu toate acestea, echivalența sistemelor de calificare și eficiența lor în ceea ce privește asigurarea calificării necesare este garantată de sistemele de formare naționale, care trebuie să respecte cerințele din anexa 1 privind subiectele minime care trebuie să fie predate și structura testelor. Monitorizarea centrelor de formare de către autoritățile naționale contribuie, de asemenea, în mod semnificativ, la asigurarea faptului că formarea respectă obiectivele directivei. 3.2. Principalele aspecte care trebuie îmbunătățite și recomandări Pe baza concluziilor privind aplicarea directivei, câteva aspecte specifice pot necesita o îmbunătățire. În ceea ce privește excepțiile prevăzute la articolul 2 din directivă, faptul că unele state membre aplică excepții diferite poate cauza probleme pentru traficul transfrontalier în interiorul UE. Deși Comisia nu cunoaște, până în prezent, astfel de cazuri, în general este de dorit ca întreprinderile și conducătorii auto profesioniști să fie conștienți de diferențele dintre statele membre în ceea ce privește aplicarea articolului 2 din directivă. Prin urmare, poate fi necesar să se elaboreze de către Comisie o serie de orientări, pe termen mediu, pentru a clarifica domeniul de aplicare al excepțiilor prevăzute la articolul 2. În ceea ce privește diferențele naționale legate de programarea formării periodice, schimbul de calendare naționale ar trebui să permite depășirea oricăror dificultăți cu care s-ar putea confrunta autoritățile atunci când verifică conducătorii auto din străinătate. Acest lucru poate fi realizat în cadrul comitetului instituit în temeiul articolului 12. Dat fiind că Directiva nu reglementează acest aspect, este esențial să se mențină o cooperare strânsă între statele membre, în special în cadrul Comitetului de formare a conducătorilor auto profesioniști. În acest context, Comisia a elaborat o listă cu punctele de contact naționale existente, pentru a facilita cooperarea între statele membre. În sfârșit, ar fi util ca în viitor să fie implicați în mod activ partenerii sociali și să fie consultați în mod regulat. Anexă Calendarele naționale pentru punerea în aplicare a formării periodice pentru conducătorii auto cu drepturi dobândite (termene limită pentru participarea la primul curs) Austria || Cat. D: 10.9.2013 Cat. C: 10.9.2014 Belgia || Cat. D: 10.9.2015 Cat. C: 10.9.2016 Bulgaria || Permis de categoria D eliberat: înainte de 31 12 1970: 31.12.2009 de la 1.1.1971 la 31.12..1980: 31.12.2010 de la 1.1.1981 la 31.12.1990: 31.12. 2011 de la 1.1.1991 la 31.12.2000: 31.12. 2012 de la 1.1.2001 la 10.09.2008: 10.9.2013 Permis de categoria C eliberat: înainte de 31.12.1970: 31.12.2010 de la 1.1.1971 la 31.12.1980: 31.12.2011 de la 1.1.1981 la 31.12.1990: 31.12.2012 de la 1.1.1991 la 31.12. 2000: 31.12.2013 de la 1.1.2001 la 10.9.2009: 10.9.2014 Cipru || Toate: 26.1.2012 Republica Cehă || Toate: 1.8.2011 Danemarca || Categoria D: Data nașterii Termene limită 1, 2 sau 3 30 .6.2009 4, 5 sau 6 31 .12. 2009 7, 8 sau 9 30.6.2010 10, 11 sau 12 31.12.2010 13, 14 sau 15 30.6.2011 16, 17 sau 18 31.12.2011 19, 20 sau 21 30.6.2012 22, 23 sau 24 31.12.2012 25, 26 sau 27 30.6.2013 28, 29, 30 sau 31 31.12.2013 Categoria C: Data nașterii Termene limită 1, 2 sau 3 30 .6.2010 4, 5 sau 6 31.12.2010 7, 8 sau 9 30.6.2011 10, 11 sau 12 31.12.2011 13, 14 sau 15 30.6.2012 16, 17 sau 18 31 .12.2012 19, 20 sau 21 30 .6.2013 22, 23 sau 24 31.12.2013 25, 26 sau 27 30 .6.2014 28, 29, 30 sau 31 31.12.2014 Estonia || Toate: 1.9.2011 Finlanda || Cat. D: 10.9.2013 Cat. C: 10.9.2014 Franța || Cat. D: 10.9.2011 Cat. C: 10.9.2012 Germania || Cat. D: 10.9.2015 Cat. C: 10 .9.2016 Grecia || Cat. D: 10.9.2013 Cat. C: 10.9.2014 Ungaria || Cat. D: 10.9.2013 Cat. C: 10.9.2014 Irlanda || Cat. D: 10.9.2009 Cat. C: 10.9.2010 Italia || Cat. D: 10.9.2013 Cat. C: 10.9.2014 Letonia || Cat. D: 10.9.2013 Cat. C: 10.9.2014 Lituania || Cat. D: 10.9.2013 Cat. C: 10.9.2014 Luxemburg || Cat. D: 10.9.2015 Cat. C: 10.9.2016 Malta || Cat. D: 9.9.2013 Cat. C: 9.9.2014 Țările de Jos || Cat. D: 10.9.2015 Cat. C: 10.9.2016 Polonia || Toate: 12.9.2014 Portugalia || Cat. D: conducători auto care au în prezent: 30 de ani: până la 10.9.2011 între 31 și 40 de ani: până la 10.9.2012 între 41 și 50 de ani: până la 10.9.2013 peste 50 de ani: până la 10.9.2015 Cat. C: conducători auto care au în prezent: 30 de ani: până la 10.9.2012 între 31 și 40 de ani: până la 10.9.2013 între 41 și 50 de ani: până la 10.9.2014 50 de ani: până la 10.9.2016. România || Sistemul a fost instituit în 2003 Slovenia Slovacia || Cat. D: 1.10.2008 Cat. C: 1.10.2009 Cat. D: 10.9.2013 Cat. C: 10 .9.2014 Spania || a) Permis de conducere de categoria D care se termină cu: 1 sau 2: 10.9.2011 3 sau 4: 10.9.2012 5 sau 6: 10.9.2013 7 sau 8: 10.9.2014 9 sau 0: 10.9.2015 b) Permis de conducere de categoria C care se termină cu: 1 sau 2: 10.9.2012 3 sau 4: 10.9.2013 5 sau 6: 10.9.2014 7 sau 8: 10.9.2015 9 sau 0: 10.9.2016 Suedia || Cat. D: 10.9.2015 Cat. C: 10.9. 2016 Regatul Unit || Cat. D: 9.9.2013 Cat. C: 9.9.2014 Norvegia || Permis de conducere de categoria D care expiră între 10.9.2011 și 10.9.2015: data expirării permisului de conducere. Data expirării permisului de conducere de categoria D: 2008: 2011 2009: 2012 2010: 2013 2011: 10.9.2011 începând cu 11.9. 2015: 2015 2016: 2014 2017: 2015 2018: 2014 Permis de conducere de categoria C care expiră între 10.9.2012 și 10.9.2016: data expirării permisului de conducere. Data expirării permisului de conducere de categoria C: 2009: 2012 2010: 2013 2011: 2014 înainte de 10.9.2012: 2012 începând cu 11.9.2016: 2016 2017: 2015 2018: 2016 [1] JO L 226, 10.9.2003, p. 4-17, astfel cum a fost modificată. [2] Conform evaluării impactului „privind măsurile de creștere a eficacității și a eficienței sistemului de tahograf ”, SEC 2011 (948), DG MOVE. [3] Câteva estimări furnizate de autoritățile naționale: 510 din 15 000 în Ungaria, 100–200 din 11 000 în Polonia, 190 din 3 042 în Portugalia, 185 din 9 571 în România, 24 din 9 638 în Slovacia, 23 din 10 136 în Regatul Unit, zero din totalul de 8 606 în Bulgaria, 3 din 615 în Lituania. [4] În temeiul articolului 2, directiva nu se aplică conducătorilor auto care conduc: (a) vehicule cu o viteză maximă autorizată care nu depășește 45 km/h; (b) vehicule utilizate de sau aflate sub controlul forțelor armate, apărării civile, serviciului de pompieri și al forțelor care răspund de menținerea ordinii publice; (c) vehicule supuse unor teste pentru ameliorare tehnologică, reparații sau întreținere, precum și vehicule noi sau transformate care nu au fost încă puse în circulație; (d) vehicule utilizate în situații de urgență sau desemnate pentru misiuni de salvare; (e)vehicule utilizate în cadrul cursurilor de conducere auto pentru orice persoană care dorește să obțină un permis de conducere sau un certificat CCP, după cum se prevede la articolul 6 și articolul 8 alineatul (1); (f)vehicule utilizate pentru transportul necomercial de pasageri sau de mărfuri, pentru utilizare personală; (g) vehicule care transportă materiale sau echipamente care urmează să fie utilizate de conducătorul auto în cursul activității sale, cu condiția ca activitatea de conducere a vehiculului să nu reprezinte principala activitate a conducătorului auto. [5] Aceste informații nu provin din chestionarele trimise de către statele membre, ele a fost comunicate Comisiei de către unele autorități naționale. [6] JO L 237, 24.8.1991, p. 1-24. [7] Austria, Danemarca, Germania, Ungaria, Irlanda, România. [8] Norvegia. [9] Finlanda, Suedia. [10] Grecia, Italia, Letonia. [11] Cipru, Republica Cehă, Luxemburg, Polonia. [12] Lituania. [13] Slovenia. [14] Aşa se întâmplă, de exemplu, în Bulgaria. [15] Acesta este cazul în Suedia. [16] Pe lângă Luxemburg, unde formarea inițială este finanțată de sectorul public, în diverse state membre agențiile naționale de ocupare a forței de muncă prevăd o formă de finanțare pentru cursul de formare. [17] Aşa s-a întâmplat în Malta și Norvegia. [18] Norvegia solicită cursanţilor să atingă un anumit nivel în cadrul programului de conducere înainte de a începe programul de calificare inițială. [19] În Danemarca, Norvegia, Franța și Letonia. [20] Luxemburg, România și Franța. [21] S-a ajuns la un acord la reuniunea Comitetului din 27 mai 2009. O notă emisă de serviciile Comisiei a fost transmisă tuturor membrilor comitetului în scop informativ. [22] În Luxemburg, hotărârea e luată, de la caz la caz, de ministrul Transporturilor, care ia în considerare avizul comisiei responsabile din cadrul Ministerului pentru dezvoltare durabilă și infrastructură. În Malta, autoritățile efectuează o verificare și fac schimb de informații cu autoritatea competentă din statul membru al conducătorului auto.