RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 214/13

Avizul Comitetului Economic și Social European privind relațiile comerciale dintre UE și Maroc (aviz din proprie inițiativă)

2014/C 214/03

Raportor: dl Pedro Narro

Coraportor: dl Juan Moreno

La sesiunea plenară din februarie 2013, Comitetul Economic și Social European, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, a hotărât să elaboreze un aviz din proprie inițiativă cu privire la

Relaţiile comerciale dintre UE şi Maroc.

Secțiunea pentru relații externe, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 4 februarie 2014.

În cea de-a 496-a sesiune plenară, care a avut loc la 26 și 27 februarie 2014 (şedinţa din 26 februarie 2014), Comitetul Economic şi Social European a adoptat prezentul aviz cu 179 de voturi pentru, 3 voturi împotrivă şi 3 abţineri.

1. Concluzii

1.1 CESE ia notă de aprofundarea relațiilor comerciale dintre UE și Maroc. Cu toate acestea, solicită o participare mai intensă a societății civile la elaborarea și punerea în aplicare a acordurilor, și mizează pe o integrare efectivă și amplă a dezvoltării durabile.

1.2 CESE constată teama părții marocane ca noile acorduri comerciale cu UE să nu continue să afecteze negativ balanța sa comercială. La scepticismul crescând al societății civile din Maroc, UE trebuie să răspundă cu o strategie comercială care, pe lângă promovarea schimburilor de bunuri, să stabilească bazele pentru crearea de locuri de muncă decente și calificate, promovarea structurii asociative, consolidarea drepturilor lucrătorilor (1) și protecția mediului.

1.3 Pentru a asigura respectarea normelor de dezvoltare durabilă în urma intrării în vigoare a acordului de liber schimb aprofundat și cuprinzător (deep and comprehensive free trade agreement – DCFTA), CESE îndeamnă DG Comerț din cadrul Comisiei Europene să insiste asupra includerii în acord a unui capitol dedicat dezvoltării durabile, care să prevadă mecanisme de monitorizare de către societatea civilă.

1.4 UE va putea valorifica întregul potențial al noului cadru comercial cu Marocul doar dacă se progresează pe calea protejării investițiilor și se garantează securitatea juridică a investitorilor. CESE semnalează că noul mecanism de soluţionare a litigiilor comerciale reprezintă un stimulent în vederea instaurării unui climat de afaceri mai favorabil.

1.5 CESE insistă totuși asupra faptului că monitorizarea de către societatea civilă a capitolului dedicat dezvoltării durabile din DCFTA ar trebui să fie coordonată de Consiliul economic, social și de mediu din Maroc și de CESE, având în vedere că aceste organisme au reprezentativitatea și experiența necesare pentru a efectua această monitorizare.

1.6 UE și Marocul ar trebuie să urmărească exploatarea pe deplin a potențialului unui astfel de acord prin majorarea nivelurilor investițiilor în toate domeniile formării și în măsuri în favoarea egalităţii de gen, cât mai curând cu putință. Trebuie să se țină seama, în mod prioritar, de necesitățile specifice ale tinerilor, ale femeilor și ale persoanelor ce provin din zonele cele mai defavorizate. CESE consideră că programele de sprijin financiar ale UE trebuie să contribuie la continuarea progreselor în materie de drepturi ale omului, drepturi ale lucrătorilor și, de asemenea, la legislaţia în favoarea egalităţii.

1.7 Implementarea acordului de parteneriat pentru mobilitate încheiat între Maroc și UE va deschide noi perspective de dezvoltare în zonele cele mai vulnerabile dacă va dispune de un sprijin financiar solid, în vederea consolidării capacităţilor și a instrumentelor juridice și operaţionale. Gestionarea fluxurilor de migraţie și libera circulaţie a persoanelor pot fi îmbunătățite printr-o participare mai activă a organizaţiilor societăţii civile.

1.8 Marocul mizează pe agricultură, ca unul dintre principalele motoare ale economiei sale. Noile oportunități pentru agricultura marocană pe piaţa europeană nu trebuie să afunde țara într-o dependență de exterior pentru materiile prime de bază, să ducă la deteriorarea biodiversităţii și la dispariţia agriculturii familiale (2). Marocul și UE trebuie să coopereze pentru garantarea siguranței alimentare.

1.9 Negocierea în curs a acordului complet și detaliat de liber schimb trebuie să ducă la o apropiere a legislației marocane de acquis-ului comunitar. Acest proces va fi complex și va necesita o strânsă și continuă colaborare cu termene realiste în domenii atât de importante cum ar fi proprietatea intelectuală sau normele sanitare și fitosanitare.

1.10 CESE solicită ca actorii economici și sociali din Maroc și din UE să participe în mod mai activ la elaborarea, monitorizarea și dezvoltarea acordurilor comerciale. CESE propune ca, în acest cadru, să se înființeze un comitet consultativ mixt format din Consiliul economic, social și de mediu din Maroc și CESE, în temeiul articolului 85 din Acordul de asociere, pentru a permite societății civile organizate să monitorizeze impactul tuturor acestor acorduri dintre UE și Maroc, inclusiv impactul total al acordurilor comerciale dintre UE și Maroc. De asemenea, ar trebui consolidate relațiile directe dintre organizații similare din Maroc și din UE, sprijinind inițiativele acestora în domeniul dialogului social dintre lucrători și întreprinzători și în alte domenii.

2. Introducere

2.1 Între UE și Maroc există o intensă relație bilaterală care s-a concretizat în importante acorduri în care promovarea relațiilor comerciale reprezenta unul dintre pilonii principali. UE nu este doar principalul partener comercial al Marocului, ci și mizează pe această țară ca partener strategic prioritar pentru instaurarea democrației și a prosperităţii în zona mediteraneeană.

2.2 În mod tradițional, relația UE-Maroc s-a caracterizat prin negocieri intense și uneori problematice în ce privește accesul pe piață și liberalizarea progresivă a taxelor vamale. Multe dintre aceste discuții s-au axat pe agricultură, dar, în prezent, având în vedere liberalizarea aproape completă a capitolului agricol, s-a optat, prin noi instrumente, pentru o dinamică mai amplă, care vizează o îmbunătățire globală a climatului comercial.

2.3 Marocul a inițiat un proces complex pentru a se apropia de acquis-ul comunitar. Acest efort ar trebui să permită o mai bună valorificare a instrumentelor pe care le oferă noua politică europeană de vecinătate și un grad de integrare mai semnificativ. Regatul Marocului continuă să fie principalul destinatar al fondurilor europene în materie de cooperare tehnică și financiară.

2.4 Răspunsul UE la „primăvara arabă” s-a concentrat asupra promovării relaţiilor comerciale cu patru țări din zona mediteraneeană: Egipt, Tunisia, Iordania și Maroc. UE a accelerat procesul de negociere cu Marocul și cu alți parteneri mediteraneeni, reorientând în același timp sensul acestuia în concordanță cu realitățile politice și sociale ale regiunii și revizuindu-și în profunzime strategia politică pentru întreaga zonă mediteraneeană.

2.5 La rândul său, Marocul a lansat o serie de reforme care au dat naștere unei noi Constituţii care dorește să se adapteze la schimbările intervenite în regiunea mediteraneeană și să respecte criteriile europene pentru a avansa pe calea integrării. CESE este totuși de părere că provocările sunt în continuare imense, necesitând o acțiune pe termen lung continuă și coerentă.

2.6 Din această nouă perspectivă comercială, este absolut necesar să se reflecteze asupra modalității de a garanta participarea efectivă a societății civile din UE și din Maroc la elaborarea şi punerea în aplicare a acordurilor comerciale, conform principiului implicării societății civile în alte acorduri comerciale recente încheiate de UE. Această reflecţie comună trebuie să abordeze și includerea preocupărilor sociale şi de mediu ale unei societăți care reclamă tot mai mult ca firul roșu al viitoarelor acorduri comerciale să fie durabilitatea.

3. O îndelungată tradiție a relaţiilor comerciale dintre UE și Maroc.

3.1 UE este principalul partener comercial al Marocului, precum și principalul său investitor străin. La o distanță considerabilă se află mari puteri, cum ar fi SUA și China, care, în ultimii ani, au depus eforturi pentru intensificarea relațiilor comerciale cu un partener mediteraneean.

3.2 Marocul reprezintă o economie a serviciilor care, în ultimii ani, a depus eforturi considerabile în scopul diversificării sectoriale. Majoritatea schimburilor comerciale UE-Maroc au loc în sectorul produselor prelucrate, al utilajelor de transport și industriale, al alimentaţiei și al materialelor chimice. Potenţialul economiei marocane este foarte mare, însă, în ultimii ani, s-a constatat o reducere a creșterii economice.

3.3 Din UE, cel mai important partener comercial este Franța, urmat îndeaproape de Spania și de Regatul Unit, care investesc în special în sectoare cum ar fi cel al turismului, cel al serviciilor, cel bancar și cel al transporturilor. Deși criza economică internaţională nu a devastat Marocul, această țară începe să sufere daune colaterale într-un context economic nesigur, iar acest lucru se observă în sectorul turismului, în cel al transporturilor sau al transferurilor de bani efectuate de emigranți. Cauzele problemelor economice, migratorii și de securitate în regiune sunt sărăcia și șomajul generalizat. Încetinirea economiei europene a contribuit și ea la această situație.

3.4 În ultimul deceniu s-au consolidat legăturile comerciale grație intrării în vigoare în 2000 a acordului de parteneriat și adoptării, în iulie 2005, a planului de acţiune ca parte integrantă a politicii europene de vecinătate. Statutul avansat acordat în 2008 a dat naștere unei faze de parteneriat mai ambiţioase și mai ample. În 2012, a fost pus în practică un nou mecanism de soluţionare a litigiilor comerciale. În același an, agricultura și pescuitul au făcut, fiecare în parte, obiectul unor acorduri comerciale controversate. În 2013, UE a inițiat negocierile cu Marocul pentru un acord privind protecţia reciprocă a indicațiilor geografice, a cărui încheiere este așteptată de către părți înainte de 2014.

4. Primăvara arabă și dezvoltarea unei noi viziuni comerciale

4.1 Primăvara arabă a repus în mișcare o Uniune Europeană care încearcă să-și relanseze rolul în regiune printr-o profundă revizuire a acțiunilor, instrumentelor și relațiilor sale. Prin intermediul unor noi instrumente, UE a dorit să ofere un răspuns rapid și coordonat pentru a obține, printr-o liberalizare echilibrată și progresivă a comerţului, o zonă de pace și prosperitate în regiunea Mării Mediterane.

4.2 În mai 2012, Comisia a publicat o foaie de parcurs privind punerea în aplicare a politicii europene de vecinătate față de partenerii săi din regiunea mediteraneeană, în cadrul noii politici europene de vecinătate.

4.3 Promovarea relațiilor comerciale cu partenerii din zona mediteraneeană, în special cu Marocul, a devenit un obiectiv important pentru UE în cadrul acestei noi strategii, care vizează depășirea unui context politic şi economic covârșit de incertitudini.

4.4 La 1 martie 2013, UE a declarat deschiderea oficială a procesului de negociere cu Marocul pentru un nou acord de liberalizare comercială ambiţios și aprofundat. Obiectivul, după cum s-a dovedit și în cazul acordurilor similare negociate (dar încă nefinalizate) cu vecinii UE din cadrul Parteneriatului estic, îndeosebi Ucraina, Georgia și Moldova, este de a se trece „dincolo de frontiere” pentru a se asigura o coerență sporită în materie de reglementare între UE și anumite țări învecinate. Se dorește aprofundarea chestiunilor tradiţionale legate de comerț și abordarea unor teme fundamentale pentru îmbunătățirea globală a climatului comercial (protecţia investiţiilor, achizițiile publice, servicii etc.), apropierea Marocului de normele pieței interne europene și aprofundarea chestiunilor specifice marginalizate în cadrul negocierilor precedente (proprietatea intelectuală, măsurile sanitare și fitosanitare etc.).

Comisia Europeană a recunoscut importanţa capitolului privind durabilitatea socială și de mediu pentru încheierea acestui nou acord, având în vedere că a fost creat deja un precedent în fiecare dintre acordurile comerciale încheiate recent de UE. În alte numeroase avize, CESE a solicitat UE ca considerentele sociale și de mediu să fie și ele prioritare la negocierea acordurilor de liber schimb.

5. Aspectele comerciale ale dezvoltării durabile Negocierea UE-Maroc pentru un acord de liber schimb aprofundat și cuprinzător

5.1 Ultima etapă a relațiilor comerciale dintre UE și Maroc este marcată de deschiderea negocierilor pentru un acord de liber schimb aprofundat și cuprinzător. După eliberarea de povara taxelor vamale pentru agricultură și bunurile industriale, marele obiectiv este îmbunătăţirea climatului de afaceri și apropierea legislaţiei marocane de acquis-ul comunitar (3). Acest acord bilateral este extrem de important deoarece va reprezenta modelul ce va inspira acorduri similare între UE și unii dintre cei mai importanţi parteneri din Sudul Mediteranei.

5.2 Comisia Europeană a hotărât să includă în negocieri un capitol specific dedicat dezvoltării durabile. De altfel, la solicitarea UE, societatea de consultanță ECORYS a elaborat o analiză a impactului privind capitolul „dezvoltare durabilă” (4) din acord.

5.3 Această analiză abordează chestiuni extrem de importante la care CESE dorește să contribuie în mod constructiv, astfel încât ambele părți ale negocierii să țină seama de faptul că comerţul trebuie pus în slujba dezvoltării durabile. În continuare sunt aprofundate unele dintre elementele indispensabile, în opinia CESE, pe care UE și Marocul trebuie să le aibă în vedere pentru ca aprofundarea relațiilor lor comerciale să se realizeze în armonie cu dezvoltarea economică, socială și de mediu.

Dezvoltare economică

5.4 Deficitul comercial al Marocului față de UE a crescut în ultimii ani, în oarecare măsură din cauza acordurilor de liberalizare comercială, ceea ce a stârnit un oarecare scepticism din partea Marocului față de „oportunitățile” noului acord. Experiența acordurilor prealabile cu SUA sau cu Turcia sporesc prudența și temerile legate de o dependenţă excesivă de resursele externe. Un sector emblematic cum este agricultura demonstrează o crescândă dependență a Marocului de importul de materii prime, cum ar fi laptele sau cerealele, ceea ce afectează negativ suveranitatea sa alimentară. Strategia comercială dintre ambele părți trebuie să promoveze diversitatea productivă.

5.5 Sectorul european continuă să reclame o mai mare protecţie a investiţiilor, care să aducă necesara securitate juridică, facilitând investiţiile directe străine. Progresele din ultimii ani trebuie să se concretizeze în schimbări suplimentare în legislaţia marocană. Întreprinderile europene continuă să mizeze pe Maroc ca destinație pentru delocalizarea anumitor faze ale producției „off shore”. Sectoarele automobilului, aeronauticii și electronicii au fost pioniere, însă o reglementare transparentă și noi forme de colaborare cu întreprinderile naționale pot genera noi oportunităţi.

5.6 UE identifică un mare potențial astfel încât întreprinderile sale să beneficieze de noi oportunităţi în sectorul serviciilor și în cel financiar. La rândul său, Marocul solicită mai multă finanțare europeană pentru a înlesni acest proces complex de armonizare legislativă.

5.7 Adesea, beneficiile economice ale liberului schimb cu Marocul s-au concentrat în anumite sectoare sau zone ale țării, contribuind la marginalizarea teritoriilor mai dezavantajate. Analizele de impact trebuie să studieze în mod prioritar avantajele și riscurile pentru nivelurile local sau regionale.

Dezvoltarea socială

5.8 Noul avânt comercial nu poate duce la o pierdere a drepturilor lucrătorilor. Drepturile sindicale trebuie consolidate și trebuie construite bazele pentru crearea de locuri de muncă decente și de calitate, în conformitate cu criteriile Organizaţiei Internaţionale a Muncii (OIM). Unul dintre punctele slabe tradiţionale în relația comercială UE-Maroc a fost redusa creare de locuri de muncă.

5.9 UE și Marocul trebuie să investească în formare pentru ca de noile oportunităţi să poată beneficia categoriile cu slabă calificare, lucrătorii din zone defavorizate, tinerii și femeile. Promovarea spiritului întreprinzător, consolidarea cooperativelor și dezvoltarea IMM-urilor trebuie să reprezinte pilonul noii strategii în materie de formare. Trebuie promovate iniţiativele legate de economia socială.

5.10 Parteneriatul pentru mobilitate între UE și Maroc (5) este rezultatul unui efort intens depus de ambele părți pentru înlesnirea liberei circulaţii a persoanelor și a gestionării fluxurilor migratorii. CESE salută angajamentul UE și al Marocului de a conferi un rol mai pregnant organizaţiilor societăţii civile în monitorizarea diverselor elemente asupra cărora părțile au căzut de acord.

5.11 Parteneriatul menționat trebuie să dea rezultate pentru îmbunătăţirea schimburilor universitare reciproce, transferul de cunoştinţe în domeniul cercetării și favorizarea fluxurilor culturale și turistice. Exodul de creiere reprezintă o problemă evidentă care trebuie să facă obiectul unor dispoziţii specifice.

5.12 Sprijinul financiar al UE pentru înlesnirea convergenţei legislative trebuie să favorizeze aplicarea practică a legislaţiei în favoarea egalităţii de gen și a drepturilor fundamentale. Nu este suficientă multiplicarea instrumentelor destinate să ajute femeile, ci trebuie să se constate periodic progrese pe teren și să se sprijine activitățile desfășurate de organizaţiile societăţii civile.

Dezvoltarea protecției mediului

5.13 Conservarea resurselor naturale și respectarea biodiversităţii nu intră în contradicție cu o mai mare dinamică comercială. Liberalizarea comerţului nu poate servi la intensificarea anumitor activităţi cu un potențial impact negativ asupra mediului. UE și Marocul trebuie să acorde prioritate armonizării progresive, cu termene determinate, în domeniul protecţiei mediului, în ciuda costului financiar pe care l-ar avea apropierea legislațiilor privind protecția sanitară și fitosanitară, gestionarea deşeurilor industriale sau poluarea apelor.

5.14 Analizele de impact privind durabilitatea pe care le efectuează UE în relația sa comercială cu Marocul nu depășesc nici în prezent marea lacună a acestor acorduri; monitorizarea detaliată a impactului lor asupra mediului, pe măsură ce avansează liberalizarea comercială. Este indispensabilă dotarea cu instrumente a societății civile din UE și din Maroc, pentru ca aceasta să-și sprijine autorităţile în sarcina dificilă de a menține realizarea creşterii economice și a intensificării comerciale fără a prejudicia necesara protecţie a mediului.

5.15 Negocierea unui acord de pescuit între UE și Maroc (6) ilustrează necesitatea ca orice tip de iniţiativă comercială să respecte drepturile omului, durabilitatea mediului și interesele populaţiilor locale afectate. Legitimitatea acestui tip de acorduri este posibilă doar dacă ele sunt însoțite de instrumente și indicatori care să le garanteze durabilitatea.

6. Chestiunea agricolă, ameninţare sau oportunitate?

6.1 Sectorul agriculturii reprezintă un element important al structurii socioeconomice marocane. În 2012, el a reprezentat 15 % din PIB și continuă să fie principala sursă de locuri de muncă din țară, cu 43 % din forța de muncă și cu peste 78 % din locurile de muncă din zonele rurale. Salariul mediu în Maroc se situează între 0,55 şi 0,65 euro/oră (7), lucrătorii sezonieri nu sunt în măsură să beneficieze pe deplin de drepturile lucrătorilor, iar utilizarea copiilor drept mână de lucru persistă încă în exploatațiile agricole marocane. Sectorul creșterii animalelor este la rândul său important pentru economia agricolă a Marocului, el reprezentând 30 % din valoarea adăugată agricolă și 20 % din forţa de muncă rurală.

6.2 Pe de altă parte, industria alimentară joacă un rol strategic în economia marocană. Acest sector dispune de peste 1 700 de întreprinderi, ceea ce reprezintă un sfert din producţia industrială totală a țării.

7. Acordul agricol UE-Maroc

7.1 Profunda relație agricolă dintre UE și Maroc a început odată cu semnarea Acordului euromediteraneean de parteneriat între Comunitatea Europeană și Maroc, la 26 februarie 1996, acesta suferind modificări ulterioare datorită noilor acorduri. Ultima etapă s-a încheiat în 2012 cu un nou acord agricol ratificat cu majoritate de voturi de Parlamentul European.

7.2 Relația dintre părți, dacă ne referim numai la acordul agricol, a fost dificilă, în special cu țările din Sudul Europei, din pricina concurenței, îndeosebi în materie de fructe şi legume, a polemicilor legate de reducerea cotelor și a acuzațiilor de nerespectare a prețurilor de intrare la roșiile marocane în anumite perioade, acestea reprezentând produsul principal al acordului.

7.3 CESE consideră că ar trebui introduse în Acordul agricol UE-Maroc criterii și clauze care să permită constatarea impactului deschiderii comerciale asupra ambelor părți, în special impactul în materie de mediu și drepturi ale lucrătorilor.

8. Planul Marocul verde

8.1 Contextul acordului agricol se completează cu alte două acțiuni viitoare strâns legate: Planul Marocul verde și așa-numitul „statut avansat”.

8.2 Planul Marocul verde la orizontul anului 2020, vizează sporirea valorii adăugate a produsului său intern brut (PIB) agrar și multiplicarea de patru ori a producției de ulei de măsline în 2020 pentru a se ajunge la 3 40 000 de tone; 3,7 milioane de tone de citrice în loc de 1,5, precum și 10 milioane de tone de fructe şi legume față de 4,45 milioane actuale. Între timp, suprafața destinată cerealelor va trece de la o extensie totală de 5,3 milioane de hectare la 4,2 milioane ha. Guvernul marocan susține că dorește sporirea productivităţii, deși investițiile străine vor fi destinate sectorului fructelor şi legumelor. Prioritatea marocană este de a îmbunătăţi balanța comercială și, pentru aceasta, trebuie să sprijine exportul.

9. Statutul avansat

9.1 La 17 aprilie 2013 Comisia a publicat propunerea de decizie a Consiliului pentru planul de acţiune UE-Maroc de punere în aplicare a statutului avansat (2013-2017), în care se menționează în mod clar ca primă măsură în agricultură: „modernizarea și consolidarea capacităţilor sectorului agricol în cadrul liberalizării schimburilor reciproce și în conformitate cu perspectivele Planului Marocul verde”.

9.2 Acest plan de îmbunătățire agricolă prevăzut de statutul avansat beneficiază deja de finanțare UE care sunt destinate în mod direct și exclusiv sprijinirii pilonului al doilea al planului verde marocan. În ultimii 10 ani, UE a subvenționat Marocul cu 1 330 de milioane EUR ca fonduri de dezvoltare. Între 2011 și 2013 au fost angajate alte 565 milioane EUR, dintre care 70 de milioane EUR prin intermediul programului de sprijinire a politicilor din sectorul agricol (PAPSA), urmat de un al doilea program, cu 60 de milioane EUR. Aceste ajutoare ale UE sunt utilizate în parte pentru dezvoltarea arboriculturii mediteraneene, mai ales a cultivării măslinilor.

10. Siguranța alimentară

10.1 Toate aceste măsuri de dezvoltare a economiei agrare marocane vor duce cu siguranță la îndeplinirea obiectivelor primului pilon al planului verde: sporirea exporturilor de fructe și legume, mai ales a celor obținute prin irigări. Nu fără motiv rezultatele modelelor studiului de evaluare a impactului publicat de ECORYS la 17 octombrie 2013 demonstrează o posibilă expansiune a sectorului fructelor şi legumelor și al produselor vegetale prelucrate grație DCFTA.

10.2 Acest efort demn de laudă depus de Maroc pentru a-și îmbunătăţi eficiența agricolă intră în contradicție cu deficitul de terenuri arabile. Cerealele ocupă 65 % din suprafaţa agricolă, urmate de plantațiile de arbori fructiferi (citrice, măslini) cu 11 %, culturi industriale (sfecla de zahăr, trestia de zahăr) cu 4 %, leguminoase tot cu 4 % și legume (roșii, căpșuni, pepene galben etc.) cu 3 %. Fructele și legumele reprezintă piatra de temelie a exporturilor marocane.

10.3 Obstacolul în calea dezvoltării celui de-al doilea pilon al planului verde este considerabil: doar 12 % din pământ reprezintă teren agricol util, o mare parte din acesta necesitând irigații. Micile exploatații familiale de mai puțin de 5 hectare predomină în peisajul agricol (peste 70 % din totalul exploatațiilor marocane ocupă mai puțin de o treime din suprafaţa agricolă).

10.4 În Maroc, tranziția de la agricultura bazată pe cereale la agricultura intensivă sporește salinizarea – care, de altfel, nu ne este străină pe țărmul nordic al Mediteranei –, afectând peste 5 % din suprafaţa țării. UE trebuie să întreprindă acțiuni pentru a contribui la asigurarea unui echilibru între cele două piloane ale planului verde și pentru promovarea unei agriculturi pentru micii proprietari, ea fiind în prezent în complet dezechilibru față de agricultura destinată exportului, la care nu au acces majoritatea producătorilor marocani. Următorul program de proiecte-pilot pentru dezvoltarea rurală „ENPARD” în Maroc le poate deschide și acestora noi posibilităţi.

11. Rolul societății civile

11.1 Reforme, libertatea de asociere și societatea civilă

11.1.1 În unele ţări din zonă nu se poate vorbi de libertate de asociere, mai mult sau mai puțin consolidată, decât începând cu actualele tranziții democratice, însă în Maroc existau dinainte de actualele reforme asociaţii independente ale lucrătorilor, ale întreprinzătorilor și ale altor categorii ale societății civile, care se bucurau de libertate de acţiune, fiind totuși limitate și restrânse de puterea politică.

11.1.2 Reformele realizate în ultimii ani au îmbunătăţit această situație, drept care liberalizarea politică a Marocului este dată adesea ca exemplu de urmat în țările arabe. Cu toate acestea, încă există domenii care ar putea fi îmbunătăţite.

11.1.3 Organizaţiile societăţii civile trăiesc o etapă de înflorire, deși mulți activiști se plâng de persistența barierelor administrative, îndeosebi în ce privește procedura de înregistrare a asociaţiilor.

11.1.4 Dintre instrumentele instituţionale adoptate în cadrul reformei politice merită menționată crearea Consiliului economic, social și de mediu din Maroc, instituit în februarie 2011, care are funcții consultative și de consultanţă pe lângă guvern, Camera reprezentanților și Camera consilierilor, în materie de orientări economice, de mediu și de formare profesională. Alte funcţii ale CESE sunt cele de a promova și a consolida relațiile dintre agenţii economici şi sociali.

11.1.5 Există unele asociaţii care nu sunt reprezentate în CESE, dar care se bucură de un prestigiu dovedit în domeniul protecţiei drepturilor femeilor, al drepturilor omului în general sau în cel al combaterii corupţiei.

11.1.6 Alte organe consultative reglementate de Constituţie sunt: Consiliul național al drepturilor omului, Observatorul central al prevenirii corupției, Consiliul tineretului, Consiliul comunităţii marocane în străinătate, Consiliul concurenței, Consiliul de securitate. Se află în curs de instalare Consiliul de justiție, Consiliul familiei, Consiliul de paritate și Consiliul Național al limbilor și al culturii marocane.

11.2 Participarea societăţii civile europene și marocane la acordurile UE-Maroc

11.2.1 Așa cum s-a semnalat în avizul anterior al CESE privind Marocul (8), negocierile pentru acordul de parteneriat au avut loc fără a se efectua o concertare suficientă între organizațiile economice şi sociale.

11.2.2 Textul acordului de parteneriat în vigoare nu stabilește un mecanism concret de participare a societăţii civile la monitorizarea și dezvoltarea acestuia.

11.2.3 Acordul de parteneriat prevede la articolul 85 că organul său de conducere suprem, Consiliul de parteneriat, va lua măsuri pentru a facilita cooperarea dintre Comitetul Economic şi Social European și omologul său instituțional din Maroc.

11.2.4 Dat fiind că CESE marocan este deja în funcțiune și că există o colaborare deplină cu CESE, ar fi de dorit ca ambele organe consultative să solicite Consiliului de parteneriat instituirea unui comitet consultativ mixt, care ar putea prezenta rapoarte și cereri Consiliului de parteneriat și Comitetului de parteneriat.

11.2.5 Comitetul consultativ mixt ar fi alcătuit din 6 reprezentanţi ai CESE marocan și din 6 reprezentanţi ai CESE al UE, și s-ar întruni de două ori pe an, locul de desfășurare a ședințelor alternând între Maroc și UE.

11.2.6 În mod similar, ar fi util să se instituie alte mecanisme pentru a completa participarea în cadrul relaţiilor UE-Maroc, de exemplu în materie de dialog social între întreprinzători şi lucrători.

Bruxelles, 26 februarie 2014 Președintele Comitetului Economic și Social European Henri MALOSSE

(1) În conformitate cu dispozițiile Organizației Internaționale a Muncii (OIM).

(2) A se vedea definiția FAO a agriculturii familiale. www.fao.org/family-farming-2014

(3) Se prevede ca, în 2015, Marocul să prezinte un plan de convergență legislativă cu acquis-ul comunitar.

(4) Trade sustainability impact assessment (TSIAs) in support of negotiations of DCFTAs between the EU and the Kingdom of Morocco and the Republic of Tunisia [Evaluarea impactului comerțului asupra dezvoltării durabile, în perspectiva negocierilor privind instituirea unor acorduri de liber schimb aprofundat şi cuprinzător între UE, Regatul Marocului și Republica Tunisia].

(5) La 3 iunie 2013 s-a semnat la Bruxelles Declarația comună care stabilește un parteneriat pentru mobilitate între Regatul Marocului, Uniunea Europeană și statele sale membre.

(6) La 24 iulie, Comisia Europeană și Regatul Marocului au semnat un nou acord de pescuit, care ar trebui să pună capăt unui an și jumătate de paralizare a flotei de pescuit europene în zonele de pescuit marocane. Parlamentul European va trebui să ratifice sau să respingă acordul, veghind la durabilitatea mediului.

(7) Sursa: Federația Națională a Sectorului Agricol din Maroc (UMT).

(8) Avizul 264/2010; raportor: dna Margarita López Almendáriz.