—

actualizarea practicilor de debarcare a „Cornish sardines”. Din cauza deplasării peștilor către est și în scopul menținerii standardelor de calitate a peștelui, a devenit necesar să se extindă aria geografică astfel încât aceasta să includă portul Plymouth numai pentru debarcare și prelucrare; zona de capturare va rămâne neschimbată și include zonele maritime din noua zonă aflată sub jurisdicția „Inshore Fisheries and Conservation Authority” din ținutul Cornwall (CIFCA) (zona din ținut aflată sub jurisdicția CIFCA). Această modificare a practicii din industrie este rezultatul mutării către est a bancurilor de sardine. Probabil că deplasarea respectivă către est s-a datorat schimbării curenților oceanici, sub influența schimbărilor climatice. Temperatura apei la est este, în medie, cu 2 grade Celsius mai ridicată, conform evidențelor Laboratoarelor Marine din Plymouth provenite din înregistrări prin satelit și balize, care arată și o creștere a stocului de zooplancton din care se hrănesc sardinele mature. Având în vedere structura lor delicată, peștii trebuie debarcați și prelucrați rapid la țărm, pentru a se menține standardele înalte și de calitate. Din cauza deplasării către est a bancurilor de sardine în aria geografică delimitată, portul Plymouth, unicul port din zona fără maree situat la capătul estic al ariei de captură unde pot avea loc manipularea, debarcarea și prelucrarea capturilor în intervalul de timp obligatoriu, trebuie inclus ca port de debarcare și prelucrare. În virtutea unei tradiții îndelungate, ambarcațiunile de pescuit de „Cornish Sardines” au ca port de bază portul Plymouth datorită apropierii sale de locurile de pescuit, iar portul a jucat mult timp un rol central în pescuitul cu plasă de pescuit înconjurătoare, astfel cum notează Crispin Gill în cartea sa din 1979 „Plymouth - A New History”. Încă din secolul XVI există referiri la comercianții din Plymouth care au contribuit la dezvoltarea unei piețe de export pentru sardine. Vânzătorii au construit beciuri în jurul zonei Plymouth pentru a prelucra și depozita peștele. Conform unor însemnări din perioada 1889-1890 despre Herring, Longline and Pilchard Fisheries of Plymouth (Pescuitul de hering și sardine și pescuitul cu paragate în Plymouth), „toți cumpărătorii de sardine din sud-vest aveau la un moment dat baza în Plymouth”. Plymouth a asigurat, în mod tradițional, o piață cu posibilitățile de debarcare și de prelucrare necesare pentru a vinde, a prelucra și a distribui sardinele, menținând, totodată, calitatea prin asigurarea unui interval de timp minim între capturare și debarcare. Plymouth îndeplinește în continuare aceste roluri și deține instalațiile de care au nevoie pescarii pentru a-și curăța și repara plasele cu ajutorul unor tehnici tradiționale de împletit plase. Portul Plymouth oferă ambarcațiunilor un adăpost sigur pe vreme rea, acestor aspecte-cheie legate de siguranță datorându-li-se natura sa de port pentru sectorul pescăriei de „Cornish Sardines”. Dacă nu și-ar debarca în Plymouth capturile, ambarcațiunile care pescuiesc în jurul zonei Plymouth Sound ar trebui să se îndrepte către porturi din vest, fără a avea garanția unui adăpost la sosire, din cauza caracterului mareic al unor porturi precum Looe și Polperro. Durata mai lungă a călătoriei către aceste porturi ar avea urmări pe planul siguranței în ceea ce privește stabilitatea ambarcațiunilor încărcate complet nevoite să navigheze mai departe pentru a-și debarca propriile capturi. Durata prelungită a călătoriei ar avea un efect negativ și asupra calității capturii.