(Text cu relevanță pentru SEE)

Nu a avut încă loc o evaluare ex post completă a regimului actual al UE de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului, în contextul unei serii de evoluții legislative recente. Cea de a patra Directivă privind combaterea spălării banilor a fost adoptată la 20 mai 2015, termenul de transpunere pentru statele membre fiind 26 iunie 2017. A cincea Directivă privind combaterea spălării banilor a fost adoptată la 30 mai 2018, termenul de transpunere fiind 10 ianuarie 2020. Controlul transpunerii este încă în desfășurare. Cu toate acestea, comunicarea Comisiei din iulie 2019 și rapoartele însoțitoare menționate mai sus servesc drept evaluare a eficacității regimului UE de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului, în vigoare la momentul respectiv.

•Evaluările ex post/verificarea adecvării legislației existente

3.REZULTATE ALE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

O directivă a Parlamentului European și a Consiliului este un instrument adecvat pentru reluarea, cu modificări, a dispozițiilor actualei Directive privind combaterea spălării banilor care nu sunt adecvate pentru a fi direct aplicabile sub forma unui regulament, în special în ceea ce privește competențele și sarcinile autorităților competente și înființarea și accesul la registrele beneficiarilor reali și cele de conturi bancare; alte dispoziții din actuala Directivă privind combaterea spălării banilor au fost introduse (cu modificări, după caz) în propunerea însoțitoare de regulament privind combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului.

Proporționalitatea a făcut parte integrantă din evaluarea impactului care însoțește propunerea și toate opțiunile propuse în diferite domenii de reglementare au fost evaluate în raport cu obiectivul proporționalității. Caracterul transfrontalier al multor activități de spălare a banilor și de finanțare a terorismului necesită o abordare coerentă și coordonată între statele membre, bazată pe un set coerent de norme sub forma unui cadru unic de reglementare. Cu toate acestea, prezenta propunere nu adoptă o abordare de armonizare maximă, deoarece este incompatibilă cu natura fundamentală bazată pe riscuri a regimului UE de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului și cu normele naționale specifice care se pot aplica autorităților competente în acest domeniu. Statele membre au în continuare libertatea de a introduce norme mai stricte decât cele prevăzute în pachetul de propuneri din care face parte acest proiect de directivă, dar numai dacă acestea sunt justificate printr-o abordare bazată pe riscuri.

Prezentul proiect de directivă nu are implicații bugetare.

Deși, astfel cum s-a menționat mai sus, nu a avut loc încă nicio evaluare ex post formală sau verificare a adecvării legislației UE existente privind combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului, se pot face o serie de observații în ceea ce privește elementele pachetului global de măsuri propuse care vor continua simplificarea și îmbunătățirea eficienței. În primul rând, înlocuirea anumitor norme prevăzute într-o directivă cu norme mai armonizate și direct aplicabile prevăzute într-un regulament va elimina necesitatea unor eforturi de transpunere în statele membre și va facilita desfășurarea activităților comerciale pentru entitățile transfrontaliere din UE. În plus, eliminarea comercianților de bunuri din domeniul de aplicare al cadrului UE de combatere a spălării banilor, în legătură cu interdicția propusă privind operațiunile în numerar de peste 10 000 EUR, îi va scuti pe acești comercianți de sarcina administrativă de a prezenta unității lor de informații financiare rapoarte privind operațiunile în numerar care depășesc 10 000 EUR. În cele din urmă, gradul mai mare de armonizare a normelor de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului într-o serie de domenii specifice va simplifica cooperarea dintre supraveghetori și unitățile de informații financiare, ca urmare a reducerii divergențelor dintre normele și practicile acestora. Prezentul proiect de directivă conține numai anumite dispoziții care necesită transpunere în dreptul intern și, prin urmare, este mai scurt decât directiva pe care o înlocuiește; majoritatea subiectelor tratate în Directiva (UE) 2015/849 sunt cuprinse în propunerea de regulament care însoțește prezenta propunere de directivă.

Cerința potrivit căreia Comisia trebuie să efectueze periodic o evaluare a riscurilor de spălare de bani sau de finanțare a terorismului la nivelul UE, cuprinsă în actualul cadru de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului, este menținută, fiind totuși extinsă frecvența evaluării la o dată la patru ani. Evaluarea se va baza pe contribuțiile AMLA sub forma unui aviz și va fi însoțită de recomandări adresate statelor membre cu privire la măsurile adecvate pentru abordarea riscurilor identificate. De asemenea, Comisia va prezenta Parlamentului European și Consiliului, o dată la patru ani, un raport cu privire la măsurile luate ca răspuns la constatările evaluării.

(Text cu relevanță pentru SEE)

Față de cadrul actual de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului, o nouă secțiune se referă la organismele de autoreglementare. În cazul în care un stat membru conferă unui organism de autoreglementare supravegherea în materie de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului a anumitor entități obligate, organismul de autoreglementare trebuie să fie supervizat de către o autoritate publică, cu scopul de a se asigura că organismul de autoreglementare își îndeplinește sarcinile la cel mai înalt standard. Organismul de supervizare trebuie să aibă competențe adecvate, inclusiv competența de a obține informații, și va publica un raport anual privind activitatea sa și activitățile de supraveghere ale organismelor de autoreglementare aflate sub supervizarea sa.

(10)Comisia are competențele necesare pentru a analiza amenințările transfrontaliere specifice, care ar putea afecta piața internă și care nu pot fi identificate și combătute în mod eficient de statele membre în mod individual. Prin urmare, ar trebui să i se încredințeze responsabilitatea de a coordona evaluarea riscurilor legate de activitățile transfrontaliere. Implicarea experților relevanți, cum ar fi Grupul de experți privind spălarea banilor și finanțarea terorismului, reprezentanții unităților de informații financiare și, după caz, ai altor organisme de la nivelul Uniunii, este esențială pentru eficacitatea procesului de evaluare a riscurilor. Evaluările riscurilor și experiența de la nivel național sunt, de asemenea, o sursă importantă de informații pentru acest proces. Astfel de evaluări a riscurilor transfrontaliere de către Comisie nu ar trebui să implice prelucrarea de date cu caracter personal. În orice caz, datele ar trebui să fie complet anonimizate. Autoritățile naționale de supraveghere a protecției datelor și cea a Uniunii ar trebui să fie implicate doar în cazul în care evaluarea riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului are un impact asupra vieții private și protecției datelor persoanelor.

(7)Având în vedere vulnerabilitățile specifice legate de combaterea spălării banilor constatate în sectorul emiterii de monedă electronică, al serviciilor de plată și al serviciilor de criptoactive, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a solicita ca respectivii furnizori stabiliți pe teritoriul lor sub alte forme decât sub formă de sucursală și ale căror sedii centrale sunt situate într-un alt stat membru să desemneze un punct central de contact. Un astfel de punct central de contact, care acționează în numele instituției care l-a numit, ar trebui să asigure respectarea de către entități a normelor privind combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului.

(32)În cazul trusturilor exprese și al construcțiilor juridice similare, informațiile ar trebui să fie accesibile oricărui membru al publicului larg, cu condiția ca interesul legitim să poată fi demonstrat. Aici ar trebui să se includă situațiile în care persoanele fizice sau juridice depun o cerere în legătură cu un trust sau o construcție juridică similară care are în posesie sau deține o participație care asigură controlul în orice entitate juridică înregistrată sau înființată în afara Uniunii, prin drept de proprietate direct sau indirect, inclusiv prin acțiuni la purtător sau prin control exercitat prin alte mijloace. Interpretarea interesului legitim de către statele membre nu ar trebui să restrângă noțiunea de interes legitim la situațiile procedurilor juridice sau administrative în desfășurare și ar trebui să permită să se țină seama de activitatea de prevenție în domeniul combaterii spălării banilor și al infracțiunilor premisă asociate, precum și al combaterii finanțării terorismului, realizată de organizații neguvernamentale și de jurnaliști de investigație. Deși trusturile și alte construcții juridice pot fi utilizate în structuri corporative complexe, obiectivul lor primar rămâne gestionarea averii individuale. Pentru a echilibra în mod adecvat obiectivul legitim de prevenire a utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor sau al finanțării terorismului, pe care controlul public îl consolidează, și protecția drepturilor fundamentale ale persoanelor, în special a dreptului la viață privată și la protecția datelor cu caracter personal, este necesar să se prevadă demonstrarea unui interes legitim în accesarea informațiilor privind beneficiarii reali ai trusturilor și ai altor construcții juridice.

(31)În ceea ce privește entitățile corporative și alte entități juridice, ar trebui să se urmărească un echilibru just, în special între interesul public general privind prevenirea spălării banilor și a finanțării terorismului și drepturile fundamentale ale persoanelor vizate. Setul de date care urmează să fie pus la dispoziția publicului ar trebui să fie limitat, definit în mod clar și exhaustiv, și ar trebui să aibă un caracter general, pentru a reduce la minimum eventualele prejudicii aduse beneficiarilor reali. În același timp, informațiile puse la dispoziția publicului nu ar trebui să difere în mod semnificativ de datele colectate în prezent. Pentru a limita ingerința asupra dreptului la respectarea vieții lor private în general și la protecția datelor lor cu caracter personal în special, aceste informații ar trebui să se refere în esență la situația beneficiarilor reali ai entităților corporative și ai altor entități juridice și ar trebui să privească strict sfera activității economice a beneficiarilor reali. În cazurile în care persoana care ocupă o funcție de conducere de rang superior a fost identificată ca fiind beneficiarul real doar ex officio, și nu prin participații în capitalurile proprii deținute sau prin control exercitat prin alte mijloace, acest lucru ar trebui să fie indicat clar în registre.

(25)În cazul în care raportarea discrepanțelor de către unitățile de informații financiare și alte autorități competente ar periclita o investigație în curs de desfășurare, unitățile de informații financiare sau alte autorități competente ar trebui să amâne raportarea discrepanței până în momentul în care motivele pentru neraportare încetează să existe. În plus, unitățile de informații financiare și autoritățile competente nu ar trebui să raporteze nicio discrepanță atunci când acest lucru ar fi contrar dispozițiilor privind confidențialitatea din dreptul intern sau ar constitui o infracțiune de avertizare.

(23)În plus, raportarea discrepanțelor dintre informațiile privind beneficiarii reali păstrate în registrele centrale și informațiile privind beneficiarii reali aflate la dispoziția entităților obligate și, după caz, a autorităților competente reprezintă un mecanism eficace de verificare a exactității informațiilor. Orice astfel de discrepanță ar trebui rapid identificată, raportată și corectată.

(22)Acuratețea datelor incluse în registrele beneficiarilor reali este fundamentală pentru toate autoritățile relevante și pentru alte persoane cărora li se permite accesul la datele respective și pentru a lua decizii valabile și legale pe baza datelor respective. Prin urmare, în cazul în care, după o analiză atentă efectuată de operatorii de registre, apar motive suficiente pentru a pune la îndoială exactitatea informațiilor privind beneficiarii reali deținute de registre, entitățile juridice și construcțiile juridice ar trebui să aibă obligația de a furniza informații suplimentare în funcție de riscuri. În plus, este important ca statele membre să confere entității responsabile cu gestionarea registrelor competențe suficiente pentru a verifica proprietatea efectivă și veridicitatea informațiilor care i-au fost furnizate și pentru a raporta orice suspiciune unității lor de informații financiare. Aceste competențe ar trebui extinse și la efectuarea de inspecții la sediile entităților juridice.

(14)În plus, pentru a identifica, a înțelege, a gestiona și a atenua și mai bine riscurile la nivelul Uniunii, statele membre ar trebui să pună la dispoziție rezultatele propriilor evaluări ale riscurilor atât reciproc, cât și Comisiei și AMLA.

(49)În scopul unei mai mari transparențe și responsabilități și pentru a crește gradul de conștientizare cu privire la activitățile lor, unitățile de informații financiare ar trebui să publice anual rapoarte de activitate. Aceste rapoarte ar trebui să furnizeze cel puțin date statistice referitoare la rapoartele de tranzacții suspecte primite, numărul de comunicări efectuate către autoritățile naționale competente, numărul de cereri transmise altor unități de informații financiare și primite de la acestea, precum și informații privind tendințele și tipologiile identificate. Acest raport ar trebui să fie făcut public, cu excepția elementelor care conțin informații sensibile și clasificate. Cel puțin o dată pe an, unitatea de informații financiare ar trebui să furnizeze entităților obligate feedback cu privire la calitatea rapoartelor de tranzacții suspecte, caracterul oportun al acestora, descrierea suspiciunii și eventualele documente suplimentare furnizate. Un astfel de feedback poate fi furnizat entităților obligate individuale sau grupurilor de entități obligate și ar trebui să vizeze îmbunătățirea suplimentară a abilității entităților obligate de a depista și identifica tranzacțiile și activitățile suspecte, precum și consolidarea mecanismelor generale de raportare.

(48)Marii majorități a unităților de informații financiare i-a fost conferită competența de a lua măsuri urgente și de a suspenda sau de a refuza aprobarea unei tranzacții pentru a o analiza, a confirma suspiciunea și a comunica rezultatele activităților analitice către autoritățile competente. Cu toate acestea, există anumite variații în ceea ce privește durata competențelor de amânare în diferitele state membre, ceea ce afectează nu numai amânarea activităților care au caracter transfrontalier prin cooperarea între unitățile de informații financiare, ci și drepturile fundamentale ale persoanelor fizice. În plus, pentru a se asigura că unitățile de informații financiare au capacitatea de a restricționa prompt fondurile sau activele obținute din activități infracționale și de a preveni disiparea acestora, inclusiv în scopul confiscării, unităților de informații financiare ar trebui să li se confere competența de a suspenda utilizarea unui cont bancar sau de plăți pentru a analiza tranzacțiile efectuate prin intermediul contului, pentru a confirma suspiciunea și pentru a comunica rezultatele analizei către autoritățile competente. Având în vedere că aceste competențe de amânare au un impact asupra dreptului la proprietate, ar trebui garantată conservarea drepturilor fundamentale ale persoanelor afectate.

(47)Competențele unităților de informații financiare includ dreptul de acces direct sau indirect la informațiile „financiare”, „administrative” și „de aplicare a legii” de care acestea au nevoie pentru a combate spălarea banilor, infracțiunile premisă asociate acesteia și finanțarea terorismului. Lipsa unei definiții a tipurilor de informații incluse în aceste categorii generale a avut drept rezultat faptul că unităților de informații financiare le-a fost acordat acces la seturi de informații de o diversitate semnificativă, ceea ce afectează funcțiile analitice ale unităților de informații financiare, precum și capacitatea lor de a coopera eficace cu omologii lor din alte state membre. Prin urmare, este necesar să se definească seturile minime de informații „financiare”, „administrative” și „de aplicare a legii” care ar trebui să fie puse direct sau indirect la dispoziția fiecărei unități de informații financiare din întreaga Uniune. În plus, unitățile de informații financiare ar trebui să poată obține rapid de la orice entitate obligată toate informațiile necesare legate de exercitarea funcțiilor lor. De asemenea, o unitate de informații financiare ar trebui să fie în măsură să obțină astfel de informații la cererea înaintată de o altă unitate de informații financiare și să facă schimb de informații cu unitatea de informații financiare solicitantă.

(42)Pentru a respecta dreptul la protecția datelor cu caracter personal și dreptul la viață privată și pentru a limita impactul accesului transfrontalier la informațiile conținute în mecanismele centralizate automatizate de la nivel național, domeniul de aplicare al informațiilor accesibile prin intermediul punctului central de acces la registrele de conturi bancare (BAR) ar fi limitat la minimul necesar în conformitate cu principiul minimizării datelor pentru a permite identificarea persoanelor fizice sau juridice care dețin sau controlează conturi de plăți și conturi bancare identificate prin IBAN și casete de valori. În plus, numai unităților de informații financiare ar trebui să li se acorde acces imediat și nefiltrat la punctul central de acces. Statele membre ar trebui să se asigure că personalul unităților de informații financiare respectă standarde profesionale înalte în materie de confidențialitate și de protecție a datelor, prezintă un grad înalt de integritate și este calificat în mod corespunzător. În plus, statele membre ar trebui să pună în aplicare măsuri tehnice și organizatorice care să garanteze securitatea datelor la standarde tehnologice înalte.

(38)Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului se aplică în cazul prelucrării de date cu caracter personal în sensul prezentei directive. Persoanele fizice ale căror date cu caracter personal sunt păstrate în registrele naționale în calitate de beneficiari reali ar trebui informate cu privire la normele aplicabile privind protecția datelor. În plus, ar trebui puse la dispoziție numai datele cu caracter personal care sunt actualizate și care corespund beneficiarilor reali efectivi, iar beneficiarii ar trebui să fie informați cu privire la drepturile lor în temeiul cadrului juridic al Uniunii în materie de protecție a datelor, precum și cu privire la procedurile aplicabile pentru exercitarea acestor drepturi. În plus, pentru a preveni utilizarea abuzivă a informațiilor din registre și pentru a echilibra drepturile beneficiarilor reali, statele membre ar putea considera oportun să ia în considerare punerea la dispoziția beneficiarului real a informațiilor privind persoana solicitantă împreună cu temeiul juridic al cererii acesteia.

(35)În plus, cu scopul de a asigura o abordare proporțională și echilibrată și de a garanta drepturile la viață privată și la protecția datelor cu caracter personal, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea să prevadă, în circumstanțe excepționale, excepții de la divulgarea și accesul la informațiile cu caracter personal privind beneficiarii reali din registre care conțin astfel de informații, în cazul în care informațiile respective ar expune beneficiarul real unui risc disproporționat de fraudă, de răpire, de șantaj, de extorcare, de hărțuire, de violență sau de intimidare. De asemenea, ar trebui să fie posibil ca statele membre să solicite înregistrarea online în scopul de a identifica orice persoană care solicită informații din registru, precum și plata unei taxe de acces la informațiile din registru.

(71)În prezent, statele membre dispun de o gamă variată de sancțiuni și măsuri administrative pentru încălcarea principalelor dispoziții preventive în vigoare și aplică o abordare inconsecventă în ceea ce privește investigarea și sancționarea încălcării cerințelor de combatere a spălării banilor; de asemenea, nu există o înțelegere comună în rândul supraveghetorilor cu privire la ceea ce ar trebui să constituie o încălcare „gravă”, astfel încât să se poată identifica situațiile în care ar trebui impusă o sancțiune administrativă. Această diversitate este în detrimentul eforturilor depuse pentru combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului, iar răspunsul Uniunii este fragmentat. Prin urmare, ar trebui stabilite criterii comune pentru determinarea celor mai adecvate măsuri de supraveghere adoptate ca răspuns la încălcări și ar trebui să se prevadă o serie de măsuri administrative pe care supraveghetorii le-ar putea impune atunci când încălcările nu sunt suficient de grave pentru a fi pedepsite printr-o sancțiune administrativă. Pentru a stimula entitățile obligate să respecte dispozițiile Regulamentului [a se introduce referința – Propunere de regulament privind combaterea spălării banilor], este necesar să se consolideze caracterul disuasiv al sancțiunilor administrative. În consecință, ar trebui ridicată valoarea minimă a sancțiunii maxime care poate fi impusă în cazul unor încălcări grave ale Regulamentului [a se introduce referința – Propunere de regulament privind combaterea spălării banilor]. În transpunerea prezentei directive, statele membre ar trebui să se asigure că impunerea de măsuri și sancțiuni administrative și de sancțiuni penale în conformitate cu dreptul intern nu încalcă principiul ne bis in idem.

(64)În cazul în care o entitate obligată operează unități într-un alt stat membru, inclusiv prin intermediul unei rețele de agenți, supraveghetorul din statul membru gazdă își păstrează responsabilitatea de a asigura respectarea de către unitatea în cauză a normelor privind combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului, inclusiv, după caz, prin efectuarea de inspecții in situ, monitorizare ex situ și adoptarea de măsuri adecvate și proporționale pentru a trata încălcările grave ale acestor cerințe. Supraveghetorul din statul membru gazdă ar trebui să coopereze îndeaproape cu supraveghetorul din statul membru de origine și să îl informeze pe acesta din urmă cu privire la orice aspecte care ar putea afecta evaluarea de către acesta a aplicării de către entitatea obligată a politicilor și procedurilor grupului referitoare la combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului. Pentru a elimina încălcările grave ale normelor privind combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului care necesită soluții imediate, supraveghetorul din statul membru gazdă ar trebui să poată să aplice măsuri de remediere temporare adecvate și proporționale, aplicabile în circumstanțe similare entităților obligate aflate în sfera sa de competență, în vederea remedierii respectivelor deficiențe grave, cu sprijinul sau în cooperare cu supraveghetorul din statul membru de origine, dacă este cazul.

(59)Activitățile de informare, inclusiv comunicarea informațiilor de către supraveghetori către entitățile obligate aflate sub supravegherea lor, sunt esențiale pentru a garanta că sectorul privat înțelege în mod adecvat natura și nivelul riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului cu care se confruntă.

(58)Pentru a evalua și monitoriza mai eficient și periodic riscurile la care sunt expuse entitățile obligate și modul în care acestea pun în aplicare sancțiuni financiare specifice, este necesar să se clarifice faptul că supraveghetorii naționali au atât dreptul, cât și obligația de a efectua toate investigațiile ex situ, in situ și tematice necesare, precum și orice alte anchete și evaluări pe care le consideră necesare. Acest lucru nu numai că va ajuta supraveghetorii să decidă cu privire la acele cazuri în care riscurile specifice inerente unui sector sunt clare și înțelese, ci le va asigura și instrumentele necesare pentru a comunica mai departe informații relevante entităților obligate pentru a contribui la înțelegerea de către acestea a riscurilor de spălare a banilor și de finanțare a terorismului.

(54)Circulația banilor iliciți traversează frontierele și poate afecta diferite state membre. Cazurile transfrontaliere, care implică mai multe jurisdicții, devin tot mai frecvente și tot mai semnificative, inclusiv din cauza activităților desfășurate de entitățile obligate la nivel transfrontalier. Pentru a trata în mod eficace cazurile care privesc mai multe state membre, unitățile de informații financiare ar trebui să fie în măsură să depășească simplul schimb de informații pentru depistarea și analizarea tranzacțiilor și activităților suspecte și să își partajeze activitatea analitică. Unitățile de informații financiare au raportat anumite aspecte importante care limitează sau condiționează capacitatea unităților de informații financiare de a se angaja în analize comune. Efectuarea unei analize comune a tranzacțiilor și activităților suspecte va permite unităților de informații financiare să profite de potențialele sinergii, să utilizeze informații din diferite surse, să obțină o imagine completă a activităților anormale și să îmbogățească analiza. Unitățile de informații financiare ar trebui să fie în măsură să efectueze analize comune ale tranzacțiilor și activităților suspecte și să înființeze și să participe la echipe de analiză comune pentru scopuri specifice și pentru o perioadă limitată, cu sprijinul AMLA. Participarea terților poate fi esențială pentru succesul analizelor comune. Prin urmare, unitățile de informații financiare pot invita părți terțe să participe la analiza comună în cazul în care o astfel de participare ar intra sub incidența mandatelor corespunzătoare ale părților terțe respective.

(87)Dreptul de acces la date al persoanelor vizate este aplicabil în cazul datelor cu caracter personal prelucrate în sensul prezentei directive. Cu toate acestea, accesarea de către persoanele vizate a oricăror informații legate de un raport privind tranzacții suspecte ar afecta considerabil eficacitatea luptei împotriva spălării banilor și a finanțării terorismului. Prin urmare, s-ar putea ca anumite exceptări și restricționări ale acestui drept în conformitate cu articolul 23 din Regulamentul (UE) 2016/679 și, acolo unde este cazul, articolul 25 din Regulamentul (UE) 2018/1725 să fie justificate. Persoana vizată are dreptul de a solicita ca o autoritate de supraveghere menționată la articolul 51 din Regulamentul (UE) 2016/679 sau, după caz, Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor să verifice legalitatea prelucrării datelor, precum și dreptul la o cale de atac judiciară menționată la articolul 79 din respectivul regulament. Autoritatea de supraveghere menționată la articolul 51 din Regulamentul (UE) 2016/679 poate, de asemenea, să acționeze din oficiu. Fără a aduce atingere restricțiilor dreptului de acces, autoritatea de supraveghere ar trebui să poată informa persoana vizată că autoritatea de supraveghere a efectuat toate verificările necesare și să îi comunice rezultatul în ceea ce privește legalitatea prelucrării respective.

(85)Regulamentul (UE) 2016/679 se aplică prelucrării datelor cu caracter personal în sensul prezentei directive. Regulamentul (UE) 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului se aplică prelucrării datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele Uniunii în sensul prezentei directive. Combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului este considerată a fi un temei important de interes public de către toate statele membre. Cu toate acestea, autoritățile competente responsabile cu investigarea sau urmărirea penală a spălării banilor, a infracțiunilor premisă asociate sau a finanțării terorismului sau cele care au funcția de urmărire, punere sub sechestru sau înghețare și confiscare a activelor provenite din săvârșirea de infracțiuni ar trebui să respecte normele referitoare la protecția datelor cu caracter personal prelucrate în cadrul cooperării polițienești și judiciare în materie penală, inclusiv Directiva (UE) 2016/680 a Parlamentului European și a Consiliului.

(78)Cooperarea cu alte autorități competente pentru supravegherea instituțiilor de credit în temeiul Directivei 2014/92/UE și al Directivei (UE) 2015/2366 are potențialul de a reduce consecințele nedorite ale cerințelor de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului. Instituțiile de credit pot alege să înceteze sau să restricționeze relațiile de afaceri cu anumiți clienți sau anumite categorii de clienți pentru a evita riscul în loc să îl gestioneze. Astfel de practici de eliminare a riscurilor pot slăbi cadrul de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului și depistarea tranzacțiilor suspecte, deoarece îi determină pe clienții afectați să recurgă la canale de plată mai puțin sigure sau nereglementate pentru a-și satisface nevoile financiare. În același timp, practicile larg răspândite de eliminare a riscurilor în sectorul bancar pot conduce la excluderea financiară a anumitor categorii de entități de plată sau de consumatori. Supraveghetorii financiari sunt cei mai în măsură să identifice situațiile în care o instituție de credit a refuzat să intre într-o relație de afaceri, deși este posibil să fi avut obligația să facă acest lucru în temeiul legislației naționale de punere în aplicare a Directivei 2014/92/UE sau a Directivei (UE) 2015/2366, fără o justificare bazată pe măsurile documentate de precauție privind clientela. În astfel de cazuri, supraveghetorii financiari ar trebui să alerteze autoritățile responsabile cu asigurarea respectării de către instituțiile financiare a Directivei 2014/92/UE sau a Directivei (UE) 2015/2366.

(8)„unitate” înseamnă o sucursală sau orice altă formă de stabilire a unei entități obligate care își desfășoară activitatea într-un stat membru sau într-o țară terță, alta decât țara în care își are sediul central, sau filiala unei societăți-mamă stabilită într-o altă țară decât țara în care a fost înființată respectiva societate-mamă.

(7)„entitate care își desfășoară activitatea la nivel transfrontalier” înseamnă o entitate obligată care are cel puțin o unitate într-un alt stat membru sau într-o țară terță;

(4)„stat membru gazdă” înseamnă statul membru, altul decât statul membru de origine, în care entitatea obligată are o filială sau o sucursală sau în care prestează servicii;

(3)„stat membru de origine” înseamnă statul membru în care este situat sediul social al entității obligate sau, în cazul în care entitatea obligată nu are sediu social, statul membru în care se află sediul său central;

În plus, se aplică următoarele definiții:

8.Până la [un an de la data transpunerii prezentei directive] și, ulterior, în fiecare an, Comisia publică o listă consolidată a sectoarelor în care statele membre au decis să aplice cerințele Regulamentului [a se introduce referința – Propunere de regulament privind combaterea spălării banilor – COM/2021/420 final] în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

6.În cazul în care Comisia își exprimă intenția de a propune măsuri la nivelul Uniunii, statul membru în cauză se abține de la adoptarea măsurilor naționale menționate la alineatul (2) litera (c).

3.Statele membre suspendă adoptarea măsurilor naționale menționate la alineatul (2) litera (c), timp de șase luni de la data notificării menționate la alineatul (2).

4.Până la [trei ani de la data transpunerii prezentei directive], AMLA adoptă un aviz adresat Comisiei privind metodologia de colectare a statisticilor menționate la alineatul (2) literele (a), (c), (d) și (f).

3.Statele membre se asigură că statisticile menționate la alineatul (2) sunt colectate și transmise anual Comisiei. Statisticile menționate la alineatul (2) literele (a), (c), (d) și (f) se transmit și către AMLA.

(g)numărul de acțiuni de supraveghere in situ și ex situ, numărul de încălcări identificate pe baza acțiunilor de supraveghere și de sancțiuni sau măsuri administrative aplicate de autoritățile de supraveghere și de organismele de autoreglementare în temeiul capitolului IV secțiunea 4;

(b)date de măsurare a fazelor de raportare, de investigare și judiciare ale regimului național de combatere a spălării banilor și a finanțării terorismului, inclusiv numărul de rapoarte de tranzacții suspecte înaintate către unitatea de informații financiare, acțiunile întreprinse ca urmare a rapoartelor respective, informațiile privind transferurile fizice transfrontaliere de numerar transmise unității de informații financiare în conformitate cu articolul 9 din Regulamentul (UE) 2018/1672, împreună cu măsurile luate ca urmare a informațiilor transmise, și, anual, numărul de cazuri investigate, numărul de persoane urmărite penal, numărul de persoane condamnate pentru infracțiuni de spălare a banilor sau de finanțare a terorismului, tipurile de infracțiuni premisă identificate în conformitate cu articolul 2 din Directiva (UE) 2018/1673 a Parlamentului European și a Consiliului, în cazul în care aceste informații sunt disponibile, precum și valoarea în euro a bunurilor care au fost înghețate, puse sub sechestru sau confiscate;

8.În cazul entităților corporative și al altor entități juridice, statele membre se asigură că entitatea responsabilă de registrul central al beneficiarilor reali este împuternicită să efectueze verificări, inclusiv investigații in situ la sediul central sau sediul social al entității juridice, pentru a determina proprietatea efectivă curentă a entității și pentru a verifica dacă informațiile transmise registrului central sunt exacte, adecvate și actualizate. Dreptul registrului central de a verifica astfel de informații nu este în niciun fel restricționat, obstrucționat sau exclus.

1.Statele membre se asigură că informațiile privind beneficiarii reali menționate la articolul 44 din Regulamentul [a se introduce referința – Propunere de regulament privind combaterea spălării banilor – COM/2021/420 final] și informațiile privind acordurile de numire menționate la articolul 47 din regulamentul respectiv sunt deținute într-un registru central din statul membru în care este înființată entitatea juridică sau în care este stabilit sau își are reședința persoana care deține calitatea de trustee sau persoana care deține o poziție echivalentă într-o construcție juridică similară. O astfel de cerință nu se aplică societăților cotate pe o piață reglementată care fac obiectul unor cerințe de divulgare a informațiilor echivalente cu cerințele prevăzute în prezenta directivă sau care fac obiectul unor standarde internaționale echivalente.

În plus față de informațiile enumerate la primul paragraf litera (a), statele membre pot, în condiții care urmează să fie stabilite în dreptul intern, să prevadă accesul la informații suplimentare necesare pentru identificarea beneficiarului real. Informațiile suplimentare includ cel puțin data nașterii sau datele de contact, în conformitate cu normele de protecție a datelor de la nivelul Uniunii și al statelor membre.

1.Statele membre se asigură că orice membru al publicului larg are acces la următoarele informații păstrate în registrele centrale interconectate menționate la articolul 10:

2.Li se acordă acces la registrele centrale menționate la alineatul (10) unităților de informații financiare, autorităților de supraveghere, autorităților publice cu responsabilități în domeniul combaterii spălării banilor sau al finanțării terorismului, precum și autorităților fiscale și autorităților care au funcția de investigare sau de urmărire penală a cazurilor de spălare a banilor, a infracțiunilor premisă asociate și a cazurilor de finanțare a terorismului și funcția de urmărire și de punere sub sechestru sau de înghețare și confiscare a activelor provenite din săvârșirea de infracțiuni. Organismelor de autoreglementare li se acordă acces la registre atunci când îndeplinesc funcții de supraveghere.

Statele membre se asigură că personalul unităților de informații financiare de la nivel național respectă standarde profesionale înalte în materie de confidențialitate și de protecție a datelor, are un grad înalt de integritate și este calificat în mod corespunzător.

4.Fiecare unitate de informații financiare este independentă și autonomă, ceea ce înseamnă că aceasta are autoritatea și capacitatea de a-și exercita funcțiile în mod liber, inclusiv abilitatea de a lua decizii autonome de a analiza, solicita și comunica informații specifice. Unitatea este liberă de orice influență sau ingerință nejustificată din partea factorilor politici, a guvernului sau a industriei.

Până la [un an de la data transpunerii prezentei directive], AMLA emite orientări adresate unităților de informații financiare cu privire la natura, caracteristicile și obiectivele analizei operaționale și strategice.

2.Autoritățile competente furnizează feedback unității de informații financiare cu privire la utilizarea informațiilor furnizate în conformitate cu prezentul articol. Un astfel de feedback este furnizat cât mai curând posibil și, în orice caz, cel puțin o dată pe an, astfel încât unitatea de informații financiare să fie informată cu privire la acțiunile întreprinse de autoritățile competente pe baza informațiilor furnizate de unitatea de informații financiare și să se permită acestei unități să își îndeplinească funcția de analiză operațională.

În cazul în care există motive obiective pentru a presupune că furnizarea unor astfel de informații ar avea un impact negativ asupra investigațiilor sau analizelor în curs de desfășurare sau, în circumstanțe excepționale, în cazul în care divulgarea informațiilor ar fi în mod clar disproporționată față de interesele legitime ale unei persoane fizice sau juridice sau ar fi irelevantă în ceea ce privește scopurile pentru care a fost solicitată, unitatea de informații financiare nu are obligația de a da curs cererii de informații.

2.În cazul în care informațiile menționate la alineatul (1) literele (a), (b) și (c) nu sunt stocate în baze de date sau în registre, statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că unitățile de informații financiare pot obține informațiile respective prin alte mijloace.

Informațiile menționate la litera (c) pot include caziere judiciare, informații privind investigațiile, informații privind înghețarea sau punerea sub sechestru a activelor sau privind alte măsuri de investigare sau măsuri provizorii, precum și informații privind condamnările și confiscările.

Unitatea de informații financiare furnizează acest feedback cel puțin o dată pe an, indiferent dacă este furnizat entității obligate individuale sau grupurilor de entități obligate, luând în considerare numărul total de tranzacții suspecte raportate de entitățile obligate.

1.Statele membre se asigură că unitățile de informații financiare sunt împuternicite să ia măsuri urgente, direct sau indirect, atunci când există o suspiciune că o tranzacție are legătură cu spălarea banilor sau finanțarea terorismului, precum și să suspende sau să refuze consimțământul pentru o tranzacție aflată în derulare. O astfel de suspendare este impusă entității obligate în termen de 48 de ore de la primirea raportului de tranzacții suspecte, pentru a analiza tranzacția, a confirma suspiciunea și a comunica autorităților competente rezultatele analizei. Statele membre se asigură că, sub rezerva garanțiilor procedurale naționale, tranzacția este suspendată pentru o perioadă de maximum 15 zile calendaristice de la data impunerii unei astfel de suspendări entității obligate.

4.Până la [un an de la data transpunerii prezentei directive], AMLA emite orientări adresate unităților de informații financiare cu privire la factorii relevanți care trebuie luați în considerare atunci când se stabilește dacă un raport în temeiul articolului 50 alineatul (1) primul paragraf litera (a) din Regulamentul [a se introduce referința – Propunere de regulament privind combaterea spălării banilor – COM/2021/420 final] privește un alt stat membru, cu privire la procedurile care trebuie instituite la înaintarea și primirea raportului respectiv, precum și cu privire la măsurile subsecvente care trebuie luate.

5.În cazul în care echipa de analiză comună are nevoie de asistență din partea unei alte unități de informații financiare decât cele care fac parte din echipă, echipa ar putea solicita respectivei unități de informații financiare:

Până la [un an de la data transpunerii prezentei directive], statele membre transmit o notificare Comisiei privind circumstanțele excepționale menționate la primul paragraf. Statele membre actualizează aceste notificări în cazul în care apar modificări ale circumstanțelor excepționale identificate la nivel național.

1.Statele membre se asigură că supraveghetorii pun la dispoziția entităților obligate aflate sub supravegherea lor informații privind spălarea banilor și finanțarea terorismului.

(f)să efectueze toate investigațiile ex situ, in situ și tematice necesare, precum și orice alte anchete, evaluări și analize necesare pentru a verifica dacă entitățile obligate respectă cerințele Regulamentului [a se introduce referința – Propunere de regulament privind combaterea spălării banilor – COM/2021/420 final], cerința de aplicare a sancțiunilor financiare specifice și eventualele măsuri administrative luate în temeiul articolului 41;

(d)informații privind țările terțe identificate în temeiul capitolului III secțiunea 2 din Regulamentul [a se introduce referința – Propunere de regulament privind combaterea spălării banilor – COM/2021/420 final];

(e)orientările și rapoartele elaborate de AMLA și de alți supraveghetori și, după caz, de autoritatea publică care supervizează organismele de autoreglementare, de unitatea de informații financiare sau de orice altă autoritate competentă sau de organizații internaționale și de organisme de standardizare în ceea ce privește metodele de spălare a banilor și de finanțare a terorismului care s-ar putea aplica unui sector, indiciile care ar putea facilita identificarea tranzacțiilor sau a activităților expuse riscului de a fi legate de spălarea banilor și finanțarea terorismului în sectorul respectiv, precum și obligațiile entităților obligate în ceea ce privește sancțiunile financiare specifice.

3.Statele membre se asigură că supraveghetorii pun imediat la dispoziția entităților obligate aflate sub supravegherea lor informațiile privind persoanele sau entitățile desemnate în legătură cu sancțiunile financiare specifice.

Articolul 31

Supravegherea bazată pe riscuri

1.Statele membre se asigură că supraveghetorii aplică o abordare bazată pe riscuri în ceea ce privește supravegherea. În acest scop, statele membre se asigură că aceste autorități:

(a) înțeleg clar riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului prezente în statul lor membru;

(b) evaluează toate informațiile relevante privind riscurile specifice interne și internaționale legate de clienții, produsele și serviciile entităților obligate;

(c) stabilesc frecvența și intensitatea supravegherii in situ, ex situ și a celei tematice în funcție de profilul de risc al entităților obligate și de riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului prezente în respectivul stat membru. În acest scop, supraveghetorii elaborează programe anuale de supraveghere.

2.Până la [doi ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive], AMLA elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare și le prezintă Comisiei spre adoptare. Aceste proiecte de standarde tehnice de reglementare stabilesc criterii de referință și o metodologie de evaluare și clasificare a profilului de risc inerent și rezidual al entităților obligate, precum și frecvența cu care trebuie revizuit un astfel de profil de risc. Pentru frecvența respectivă, se iau în considerare orice eveniment sau evoluție majoră apărută în gestionarea și funcționarea entității obligate, precum și natura și dimensiunea activității.

3.Comisia este împuternicită să completeze prezenta directivă prin adoptarea standardelor tehnice de reglementare menționate la alineatul (2) din prezentul articol în conformitate cu articolele 38-41 din Regulamentul [a se introduce referința – Propunere de înființare a unei autorități pentru combaterea spălării banilor – COM/2021/421 final].

4.Până la [un an de la data transpunerii prezentei directive], AMLA emite orientări adresate supraveghetorilor cu privire la caracteristicile unei abordări bazate pe risc în ceea ce privește supravegherea și cu privire la etapele care trebuie urmate atunci când se efectuează supravegherea în funcție de risc.

5.Statele membre se asigură că supraveghetorii iau în considerare marja de manevră permisă entității obligate și revizuiesc în mod corespunzător evaluările riscurilor care stau la baza acestei marje de manevră, precum și caracterul adecvat al politicilor, al controalelor și al procedurilor interne ale entității obligate.

6.Statele membre se asigură că rezultatele evaluărilor riscurilor efectuate de supraveghetori în temeiul prezentului articol sunt puse sub formă agregată la dispoziția unității de informații financiare.

Articolul 32

Divulgarea de informații către unitățile de informații financiare

1.Statele membre se asigură că supraveghetorii informează cu promptitudine unitatea de informații financiare în cazul în care aceștia, pe parcursul verificărilor pe care le efectuează la entitățile obligate sau în orice alt mod, descoperă fapte care ar putea avea legătură cu spălarea banilor sau cu finanțarea terorismului.

2.Statele membre se asigură că supraveghetorii autorizați să supervizeze piețele bursiere, valutare și de produse financiare derivate informează unitatea de informații financiare în cazul în care descoperă fapte care ar putea avea legătură cu spălarea banilor sau cu finanțarea terorismului.

Articolul 33

Supravegherea entităților obligate care își desfășoară activitatea în temeiul libertății de stabilire și al libertății de a presta servicii