RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Raport anual privind negocierile realizate de Comisie în domeniul creditelor la export, în sensul Regulamentului (UE) nr. 1233/2011 /* COM/2014/0299 final */





1. Introducere: Regulamentul (UE) nr. 1233/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 noiembrie 2011 privind aplicarea anumitor orientări în domeniul creditelor la export care beneficiază de susținere oficială și de abrogare a Deciziilor 2001/76/CE și 2001/77/CE[1] prevede în anexa I că Comisia Europeană, „în conformitate cu competențele pe care le deține, pune la dispoziția Parlamentului European un raport anual privind negocierile realizate, atunci când Comisia deține autorizație de negociere în cadrul diverselor foruri de cooperare internațională, pentru a stabili standarde globale în domeniul creditelor la export care beneficiază de susținere oficială.” Prezentul raport vizează perioada martie 2013 – martie 2014. 2. Principalele evoluții în domeniul creditelor la export în 2013: În mod tradițional, majoritatea negocierilor Comisiei în acest domeniu de politică au loc în cadrul Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE), care, până în prezent, continuă să fie singurul organism internațional care a elaborat norme tehnice detaliate referitoare la creditele la export. Comisia Europeană, în cadrul responsabilității ei de a purta negocieri comerciale, reprezintă UE în toate negocierile referitoare la Acordul OCDE privind creditele la export care beneficiază de sprijin public[2] și la Înțelegerile sectoriale (care cuprind clauze de finanțare speciale pentru sectoare industriale specifice), și anume: · înțelegerea sectorială privind creditele la export pentru nave · înțelegerea sectorială privind creditele la export pentru centrale nucleare · înțelegerea sectorială privind creditele la export pentru aeronave civile · înțelegerea sectorială privind creditele la export pentru proiectele în domeniul energiei regenerabile, al atenuării schimbărilor climatice și al apei. Negocierile continuă în cadrul OCDE, conducând, printre altele, în cursul perioadei de raportare, la adoptarea unei noi înțelegeri sectoriale privind creditele la export pentru infrastructura feroviară și la discuții privind extinderea domeniului de aplicare al înțelegerii sectoriale pentru proiectele în domeniul energiei regenerabile, al atenuării schimbărilor climatice și al apei (pentru detalii, a se vedea secțiunea 4). Acordul OCDE a reușit, în general, să asigure condiții de concurență echitabile între programele de credite la export ale participanților. Cu toate acestea, principalele țări emergente care furnizează credite la export, cum ar fi China, India sau Brazilia[3], nu sunt părți la acord. Înființarea, în februarie 2012, a Grupului de lucru internațional privind creditele la export („International Working Group – IWG”), ca urmare a unei inițiative comune a președintelui Obama și a viceprim-ministrului Xi Jinping de la acea vreme, a creat o oportunitate strategică pentru ca participanții la acordul OCDE și statele neparticipante să conlucreze la un nou set de norme privind creditele la export, într-un cadru complet nou. Prin urmare, Uniunea Europeană a sprijinit pe deplin IWG de la bun început. În 2013, IWG a rămas o prioritate esențială, activitățile relevante având o pondere chiar mai mare decât în 2012 în cadrul activităților UE în materie de credite la export (pentru detalii, a se vedea secțiunea 3 de mai jos). 3. Grupul de lucru internațional pentru creditele la export: Se reamintește că, de la început, au fost invitați în total 18 „mari furnizori de credite la export” să se alăture noului Grup de lucru internațional pentru creditele la export („IWG”): toți cei nouă participanți la Acordul OCDE privind creditele la export care beneficiază de sprijin public (UE, SUA, Canada, Japonia, Coreea, Norvegia, Elveția, Australia și Noua Zeelandă), precum și China, Brazilia, Federația Rusă, Africa de Sud, India, Indonezia, Malaysia, Turcia și Israel. S-a convenit ca un grup de coordonare – compus din SUA, UE, China și Brazilia – să se reunească înainte de sesiunile plenare ale IWG. IWG nu are președinte, secretariat sau sediu permanent. Reuniunile sunt găzduite prin rotație de membrii grupului de coordonare. După cum s-a menționat în precedentul raport al Comisiei, discuțiile inițiale purtate în cursul primei reuniuni oficiale a IWG (la Washington, în noiembrie 2012) nu au fost ușoare. Majoritatea participanților la reuniunea IWG ar fi dorit să se concentreze imediat asupra clauzelor orizontale și generale aplicabile tuturor creditelor la export. Totuși, China a insistat asupra unei „abordări sectoriale” și anume ca IWG să analizeze în primul rând practicile de creditare la export în anumite sectoare industriale și numai într-o a doua etapă să se concentreze asupra clauzelor orizontale. Principiul abordării sectoriale ca atare a fost în cele din urmă acceptat de IWG ca metodă de lucru, însă alegerea sectorului (sectoarelor) de examinat s-a dovedit a fi controversată: China a insistat asupra sectorului navelor, deși era bine cunoscut faptul că SUA și alți câțiva membri ai IWG nu ofereau deloc credite la export în sectorul respectiv. Propunerile înaintate pentru identificarea a cel puțin unui al doilea sector (astfel încât toți membrii IWG să poată participa activ) nu au fost imediat încununate de succes. Pentru a găsi o modalitate de a ieși din acest impas, delegația UE s-a oferit să găzduiască o reuniune neoficială în cadrul căreia delegațiile să poată continua discuțiile la nivel de experți. Acest eveniment, organizat la Berlin în martie 2013, a avut un efect pozitiv asupra mediului de lucru în IWG (experiențele tehnice ale diverșilor participanți din diferite sectoare industriale au fost discutate într-o manieră constructivă). Ulterior, în cadrul celei de a doua reuniuni oficiale a IWG, găzduită de China, la Beijing, în mai 2013, a fost posibil să se ajungă la un acord privind un al doilea sector – echipamentele medicale. Deși sectorul echipamentelor medicale nu este considerat, de regulă, un sector în care se intervine masiv prin credite la export, absența practicilor de creditare la export specializate în acest sector îl face să fie un substitut potrivit pentru discuții asupra normelor orizontale și generale. Delegația chineză a susținut în mod repetat că abordarea sectorială nu este menită să conducă la încheierea oficială de înțelegeri sectoriale (precum cele încheiate, de exemplu, în cadrul acordului OCDE) și că IWG va trece la discuții orizontale de îndată ce discuțiile privind sectoarele navelor și echipamentelor medicale sunt suficient de avansate. A treia reuniune oficială a fost găzduită de UE la Bruxelles, în septembrie 2013. UE a prezentat un document de lucru tehnic detaliat, în care au fost abordate aspecte fundamentale precum obiectivele generale potențiale ale activității IWG și rolul discuțiilor privind sectorul navelor și al echipamentelor medicale ca bază a unui viitor acord orizontal privind creditele la export. În plus, documentul conținea considerații detaliate și întrebări adresate participanților IWG referitoare la modalitatea de definire a obiectului discuțiilor (și anume, modalitatea de a delimita cele două sectoare economice în cauză, modalitatea de a defini mecanismele de sprijin public vizate de noile orientări) și modalitatea de abordare a aspectelor specifice care nu sunt legate de prețuri (cum ar fi aconturile, durata maximă și minimă a creditelor, profilurile de rambursare și pachetele de securitate), precum și elementele legate de prețuri ale tranzacțiilor aferente creditelor la export (ratele de bază ale dobânzilor, prima de risc de credit și comisioanele). Această contribuție a fost bine primită de ceilalți participanți IWG, iar grupul a avut discuții foarte productive în ședința plenară. Au existat, de asemenea, numeroase prezentări de înaltă calitate, în special din partea altor participanți la acordul OCDE, dar statele neparticipante la acordul OCDE, precum China, au luat parte, de asemenea, în mod activ la discuții. În general, întâlnirea de la Bruxelles a marcat un progres clar, întrucât ea a reprezentat începutul unei discuții tehnice autentice în cadrul grupului. A patra reuniune oficială a fost găzduită de Brazilia în ianuarie 2014, la Brasilia. Discuțiile privind cele două sectoare au continuat (tot pe baza răspunsurilor scrise la întrebările incluse în documentul de lucru al UE prezentat în cadrul celei de-a treia reuniuni a IWG). S-a concluzionat că IWG va trece de la faza de schimb de experiență în ceea ce privește practicile actuale de creditare la export la discuții mai specifice pe marginea textelor (și anume, delegațiile vor prezenta documente conținând propuneri specifice de modalități de finanțare pentru cele două sectoare, pentru a permite purtarea unor discuții mai concrete). Această abordare va fi aplicată în cadrul celei de a cincea reuniuni oficiale a IWG, pe care SUA urmează să o găzduiască la Washington, în perioada 20-22 mai 2014). Dacă ar fi să schițăm un bilanț provizoriu al activității IWG în acest moment, el este ambivalent: În ceea ce privește aspectele pozitive, trebuie evidențiat faptul că înființarea și funcționarea continuă cu succes a unui astfel de forum, în care furnizorii de credite la export din cadrul OCDE și din afara OCDE se întâlnesc cu regularitate pentru a discuta aspecte de reglementare, este în sine o reușită semnificativă. Trebuie avut în vedere faptul că toate eforturile anterioare pentru a determina China să participe la discuții similare la nivel bilateral sau multilateral nu au avut succes. Dintre cei mai importanți furnizori de credite la export care nu fac parte din OCDE, India este singurul stat care nu s-a alăturat procesului în mod oficial, dar a participat ca observator la cea de-a patra reuniune. UE, deși nu se numără printre inițiatorii direcți ai acestui proces, s-a afirmat ca un actor major, prin organizarea a două reuniuni încununate cu succes, prin aducerea unor numeroase contribuții substanțiale și prin prezentarea unui document care continuă să stea la baza discuțiilor în cadrul IWG. Totuși, o problemă reală în această etapă este faptul că activitățile IWG sunt, în prezent, stabilite în mare măsură de participanții la acordul OCDE. Cu excepția Africii de Sud și a Turciei, multe state neparticipante la acordul OCDE sunt mai degrabă rezervate atunci când trebuie realizate contribuții active (de exemplu prezentări). Până în prezent, documentele scrise au fost furnizate aproape întotdeauna de către participanții la acordul OCDE. Reuniunile care vor avea loc în 2014 vor fi, cu siguranță, esențiale pentru a evalua dacă toți membrii IWG își asumă angajamente în proces și dacă acesta are șanse să evolueze dincolo de nivelul discuțiilor preliminare. În cazul în care procesul IWG ar urma să intre în etapa negocierilor oficiale, Comisia ar urma să solicite autorizația necesară în conformitate cu tratatele. 4. Evoluții în cadrul OCDE în cursul perioadei de raportare: Participanții la acordul OCDE au finalizat în noiembrie 2013 o negociere care a durat doi ani în ceea ce privește Înțelegerea sectorială privind creditele la export pentru infrastructura feroviară („Rail Infrastructure Understanding – RSU”). RSU, care a reprezentat un proiect important al UE, stabilește o serie de condiții de finanțare specifice pentru exporturile de active de infrastructură feroviară care sunt esențiale pentru funcționarea trenurilor, inclusiv sisteme de control feroviar, de electrificare, șine, material rulant și pentru lucrările de construcții aferente. RSU prevede termene de rambursare extinse pentru astfel de tranzacții aferente creditelor la export[4], stabilind o diferență între exporturile în țări OCDE cu venituri ridicate (pentru care termenul maxim de rambursare este de 12 ani) și exporturile în toate celelalte țări (pentru care termenul maxim de rambursare este de 14 ani), precum și anumite flexibilități în ceea ce privește profilul de rambursare. Pentru a se ajunge la acest acord, a trebuit totuși să se facă unele concesii pentru a ține cont de preocupările în legătură cu faptul că ratele primelor nu trebuie să fie inferioare tarifelor finanțării disponibile pe piața privată în ceea ce privește țările OCDE cu venituri ridicate. Creditele la export acordate în temeiul RSU pentru exporturi către aceste țări sunt supuse obligației de informare prealabilă a celorlalți participanți la acordul OCDE (care să includă o explicație cuprinzătoare). În cazul în care majoritatea finanțării unui export către o țară OCDE cu venituri ridicate este reprezentată de credite la export, trebuie să fie solicitată o derogare. La nivel mondial, Europa are atât cea mai mare piață pentru produse feroviare, cât și cea mai mare concentrație de industrii de echipamente feroviare. De asemenea, UE a jucat un rol esențial în ceea ce privește două completări la Înțelegerea sectorială din 2012 privind creditele la export pentru proiectele în domeniul energiei regenerabile și al atenuării schimbărilor climatice. Extinderile sectoriale în prezent în curs de negociere se referă la proiecte de adaptare la schimbările climatice și la rețelele inteligente de energie electrică. În UE există mai mulți agenți industriali de importanță majoră în aceste domenii. Dosarul adaptării la schimbările climatice a fost discutat mai mult și este mai avansat decât cel al rețelelor inteligente de energie electrică (în cazul căruia OCDE a intrat acum într-o fază de discuții tehnice referitoare la definițiile de bază). Nu toți participanții par să aibă un interes activ propriu în aceste dosare. În cadrul ultimei reuniuni a OCDE având ca subiect creditele la export, UE și Canada au prezentat în comun o propunere vizând adaptarea la schimbările climatice. Delegația SUA a anunțat că își va prezenta observațiile cu privire la propunere în timp util. Participanții la acordul OCDE sunt, în principiu, disponibili să continue colaborarea în domeniul rețelelor inteligente, dar va fi necesar să se propună o definiție general acceptată a termenului, precum și o justificare solidă a necesității de a se recurge la finanțare sub formă de credite la export în acest domeniu. Diversele dosare vizând schimbările climatice vor fi readuse în discuție de OCDE în cadrul următoarelor reuniuni având ca subiect creditele la export în 2014. Un domeniu de importanță strategică este revizuirea dispozițiilor privind rata dobânzii din Acordul OCDE: acordul include dispoziții privind ratele minime fixe ale dobânzii convenite în anii ’80. În prezent, participanții colaborează pentru a moderniza aceste dispoziții, precum și pentru a introduce clauze pentru definirea ratelor minime variabile ale dobânzii. Această revizuire de ansamblu a fost declanșată de evoluția piețelor bancare ca urmare a crizei financiare, care a pus sub semnul întrebării faptul că normele în vigoare nu au produs denaturări. UE este, probabil, participantul al cărui sistem de credite la export se bazează cel mai mult pe băncile comerciale și, ca atare, ar trebui să joace un rol esențial în cadrul negocierilor. În timp ce o serie de alți participanți nu au încă o poziție oficială, Comisia a reușit să obțină consensul statelor membre cu privire la patru principii directoare referitoare la revizuirea ratei dobânzii: Continuarea armonizării practicilor de creditare la export în ceea ce privește selectarea și menținerea ratelor fixe ale dobânzii. Previzibilitatea încorporată în prezent în sistemul de rate fixe al acordului ar trebui să fie menținută, dar prețurile ar trebui să fie mai adecvate. Construcția de bază a sistemului de dobânzi cu rată fixă (ratele de referință ale dobânzii comerciale „RRDC”) ar trebui să fie menținută pentru a asigura conformitatea cu clauza de protecție („safe haven”) din Acordul privind subvențiile și măsurile compensatorii („ASMC”), dar marja percepută în plus față de rata de bază (în prezent, un număr fix de puncte de bază) ar trebui să reflecte mai bine nivelul ratelor practicate de băncile comerciale. Ratele variabile ar trebui să fie incluse în acordul OCDE. Pe baza acestor principii, Comisia lucrează în prezent la o propunere mai substanțială, pe care UE ar putea să o prezinte în cadrul OCDE, mai târziu în cursul anului 2014. Din punct de vedere comercial, sectorul aeronavelor a fost, în mod tradițional, sectorul cel mai important în care s-au oferit credite la export. Totuși, în ultimul timp nu au existat evoluții noi majore. Punerea în aplicare a Înțelegerii sectoriale a OCDE din 2011 privind creditele la export pentru aeronavele civile („ASU 2011”) continuă (în 2015 este prevăzută o revizuire). Comisia va informa în timp util Parlamentul European cu privire la noile evoluții. [1]. JO L 326, 8.12.2011, p. 45. [2] „Acordul” este un acord pe bază de încredere (Gentlemen's Agreement) între UE, Statele Unite ale Americii, Canada, Japonia, Coreea, Norvegia, Elveția, Noua Zeelandă și Australia, există din 1978 și are ca obiectiv principal asigurarea unor condiții echitabile de concurență între programele de credite la export ale participanților la acord. Acordul și modificările sale ulterioare au fost transpuse cu regularitate în legislația UE. [3] Brazilia este un caz special, dat fiind că este participant doar la înțelegerea sectorială privind aeronavele civile și nu arată niciun interes să devină parte la acordul general ca atare. [4] Clauza generală din acord privind termenele maxime de rambursare este de 5 ani (8,5 ani în anumite circumstanțe) în cazul exporturilor către țările OCDE cu venituri ridicate și de 10 ani în cazul exporturilor către toate celelalte țări. Totuși, acordul conține termene maxime de rambursare mai extinse pentru o serie de sectoare industriale și pentru tranzacții specifice (termenul cel mai extins fiind de 18 ani în cadrul înțelegerii privind sectorul nuclear și pentru anumite tranzacții în cadrul înțelegerii sectoriale pentru proiectele în domeniul energiei regenerabile, al atenuării schimbărilor climatice și al apei.)