RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU de evaluare a progreselor raportate de Italia către Comisie și Consiliu cu privire la recuperarea sumei datorate de producătorii de lapte ca taxă suplimentară pentru anii de comercializare 1995/1996 – 2001/2002 (în conformitate cu articolul 3 din Decizia 2003/530/CE a Consiliului) /* COM/2014/0334 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU de evaluare a progreselor raportate de Italia către Comisie și Consiliu cu privire la recuperarea sumei datorate de producătorii de lapte ca taxă suplimentară pentru anii de comercializare 1995/1996 – 2001/2002 (în conformitate cu articolul 3 din Decizia 2003/530/CE a Consiliului) Prezentul raport de evaluare este întocmit în conformitate cu articolul 3 din Decizia 2003/530/CE a Consiliului din 16 iulie 2003 privind compatibilitatea cu piața comună a unui ajutor pe care Republica Italiană intenționează să îl acorde producătorilor săi de lapte (denumită în continuare „decizia Consiliului”), conform căreia autoritățile italiene competente trebuie să raporteze anual Consiliului și Comisiei progresele înregistrate în recuperarea sumelor datorate de producători ca taxă suplimentară pentru anii de comercializare 1995/1996 – 2001/2002. Prezentul raport prezintă evaluarea de către Comisie a progreselor raportate de autoritățile italiene pentru anul 2012 atât în ceea ce privește recuperarea taxei suplimentare aferente anilor de comercializare reglementați de decizia Consiliului, cât și recuperarea taxei suplimentare aferente anilor de comercializare care nu sunt reglementați de decizia menționată. În temeiul articolului 1 din decizia Consiliului, ajutorul acordat de Republica Italiană producătorilor de lapte, constând în acțiunea Republicii Italiene de a plăti în locul lor la bugetul Uniunii Europene sumele datorate de aceștia cu titlu de taxă suplimentară pentru lapte și produse lactate aferentă anilor de comercializare 1995/1996 – 2001/2002 și de a le permite producătorilor respectivi să își achite datoriile în rate eșalonate pe mai mulți ani, fără dobândă, este considerat în mod excepțional compatibil cu piața comună, cu condiția ca: – producătorii să-și achite integral datoriile prin rate anuale egale, iar – perioada de achitare să fie de cel mult 14 ani, începând de la 1 ianuarie 2004. În temeiul articolului 2 din decizia Consiliului, ajutorul se acordă cu condiția ca Italia să declare la Fondul european de orientare și garantare agricolă (FEOGA), în prezent Fondul european de garantare agricolă (FEGA), cuantumul total al taxei suplimentare pentru perioadele vizate și să deducă sumele datorate din cheltuielile finanțate de FEOGA pentru lunile noiembrie 2003, noiembrie 2004 și, respectiv, noiembrie 2005, sub forma a trei rate anuale egale. Italia a declarat în mod corespunzător, printr-o scrisoare datată 26 august 2003, cuantumul total al taxei suplimentare pentru anii de comercializare vizați. Sumele datorate au fost deduse corespunzător din cheltuielile finanțate de FEOGA pentru lunile noiembrie 2003, noiembrie 2004 și noiembrie 2005. Articolul 3 din decizia Consiliului solicită autorităților italiene competente să raporteze anual Consiliului și Comisiei progresele înregistrate în recuperarea sumelor datorate de producători cu titlu de taxă suplimentară pentru anii de comercializare 1995/1996 – 2001/2002. În temeiul dispoziției menționate, autoritățile italiene au prezentat Comisiei cel de-al nouălea raport, referitor la plata ratei corespunzătoare anului 2012, printr-o scrisoare din partea AGEA (Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura), datată 28 octombrie 2013. Plata taxei prin sistemul ratelor din 2003 Decizia Consiliului privind autorizarea Italiei de a plăti ea însăși la bugetul Uniunii taxa suplimentară datorată de producătorii de lapte viza 25 123 de producători debitori în 2005, atunci când a fost întocmit primul raport către Consiliu. Numărul lor a scăzut la 22 249 pentru anul 2012. Din totalul producătorilor vizați de raport și cărora li se aplică taxa pentru cei șapte ani de comercializare la care se face referire în decizia Consiliului, 15 431 au ales sistemul de plată în rate din 2003. În 2004, înainte de plata primei rate, cei 15 431 de producători care au optat pentru sistemul de plată în rate datorau, în total, aproximativ 345 de milioane EUR, reprezentând aproximativ un sfert din soldul total de plată ca taxă la nivelul producătorilor. Rezultă deci că au optat pentru plata în rate în special producătorii cu livrările excedentare cele mai mici. Dimpotrivă, producătorii cu livrări excedentare mai importante (aproximativ 8 000 de producători care datorau taxe în valoare totală de circa 1 miliard EUR pentru cei șapte ani de comercializare) au preferat să nu participe la sistemul de plată în rate. Trebuie totuși menționat că, în 2011, autoritățile italiene au primit 53 de cereri noi pentru efectuarea plăților în rate, care corespund unei sume de aproximativ 1,2 milioane EUR. În mod similar, în 2012 au fost transmise 255 de noi cereri de plată în rate, reprezentând în total aproximativ 13 milioane EUR. Cea de-a noua rată trebuia plătită înainte de 31 decembrie 2012 de către 11 430 de producători și se ridica la un total de 25 812 027,25 EUR. Verificările efectuate de autoritățile italiene arată că, în 2012, 11 145 de producători au efectuat în mod corespunzător plățile totalizând 25 025 344,42 EUR; prin urmare, 98 % dintre producători au plătit la timp 96,9 % din sumele datorate în cadrul celei de-a noua rate. În cazul ratelor anterioare – prima, a doua, a treia, a patra, a cincea, a șasea, a șaptea și a opta– s-au plătit la timp 99,6 %, 97,9 %, 99,5 %, 99,7 %, 96,4 %, 96,2 %, 90,5% respectiv 98,3 % din sumele datorate. Așadar, cuantumul total al taxelor recuperate în cadrul primelor nouă rate este de circa 238,4 milioane EUR (aproximativ 97 % din cuantumul total datorat în cadrul acestor rate). Deși aceste niveluri indică, fără îndoială, intenția producătorilor participanți de a-și îndeplini obligațiile, Comisia consideră că modul în care autoritățile au urmărit cazurile în care plata nu s-a efectuat la timp reprezintă o indicație importantă cu privire la nivelul de angajament al autorităților italiene de a asigura respectarea strictă a condițiilor sistemului de plată și, în cele din urmă, recuperarea integrală a taxei datorate. În ceea ce privește a noua rată, nu există informații referitoare la plățile celor 285 de producători rămași, în cuantum de 786 682,83 EUR. În ceea ce privește a opta rată, la sfârșitul anului 2011, 143 de producători nu efectuaseră plățile, în cuantum de 419 638,26 EUR. Potrivit informațiilor transmise de autoritățile italiene, toate aceste cazuri au fost notificate de autoritățile centrale autorităților regionale competente, pentru ca acestea să impună plata întregii sume datorate, cu dobândă, în afara sistemului de plată în rate. S-a dovedit ulterior că, din cei 143 de producători despre care se crezuse inițial că nu au plătit, 106 efectuaseră, de fapt, plățile. Spre deosebire de aceștia, cei 37 de producători care nu plătiseră cea de a opta rată au pierdut dreptul de a plăti în rate; pentru acești producători au fost inițiate proceduri de recuperare prin executare silită. Exploatații pentru care s-a revocat posibilitatea de plată în rate Neplata de către un producător a oricăreia dintre ratele anuale atrage excluderea din sistemul de plată în rate și, prin urmare, îi expune pe producători la executarea întregii sume datorate plus dobânda aferentă. La nouă ani de la lansarea, în 2003, a sistemului de plată în rate, dreptul de a plăti în rate a fost revocat pentru un total de 498 de exploatații, pentru o creanță totală de 18 531 964,41 EUR, reprezentând rate, din care se plătiseră 4 543 929,20 EUR înainte de revocarea acestui drept. După revocare s-au recuperat 2 822 001,34 EUR, ceea ce înseamnă că soldul total datorat este de 11 118 742,39 EUR; sunt vizate 192 de exploatații. Aceste cifre indică faptul că promptitudinea de care au dat dovadă autoritățile italiene în ceea ce privește colectarea taxei de la producătorii excluși din sistemul de plată în rate, ca urmare a neplății unei rate, este departe de a fi satisfăcătoare. În plus, producătorii de lapte au trebuit să renunțe la acțiunile în justiție în fața instanțelor italiene pentru a avea dreptul să participe la sistemul de plată în rate. Având în vedere acest fapt, recuperarea insuficientă pare să nu fie un rezultat al eventualei durate mari a procedurilor judiciare, ci s-ar putea datora mai degrabă incapacității administrației italiene de a recupera în mod eficace sumele în cauză. Amânarea cu șase luni a termenului de plată și consecințele în ceea ce privește ajutoarele de stat În temeiul articolului 2 alineatul 12 litera (k) din Decretul-lege italian nr. 225 din 29 decembrie 2010, care, în urma modificărilor, a devenit Legea nr. 10 din 26 februarie 2011, Italia a autorizat amânarea, până la 30 iunie 2011, a ratei aferente anului 2010 datorată, în principiu, la 31 decembrie 2010, conform sistemului de plată în rate din 2003, astfel cum a fost aprobat prin Decizia 2003/530/CE a Consiliului. Prin Decizia C(2013) 4046 final din 17 iulie 2013, Comisia a declarat că amânarea plății ratei aferente taxei pentru lapte, care ajungea la scadență la data de 31 decembrie 2010, reprezintă un ajutor incompatibil cu piața internă. În plus, acordarea acestui ajutor s-a efectuat nerespectând condițiile fixate prin Decizia 2003/530/CE a Consiliului; a fost creat, pentru cei care au beneficiat de ajutor, un nou ajutor de stat, ilegal în sensul articolului 1 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 și incompatibil, la rândul său, cu piața internă. Comisia a solicitat Italiei să se asigure că ajutorul incompatibil cu piața internă, împreună cu dobânzile aferente, este rambursat de către producătorii care beneficiaseră de amânarea la plată. Italia a inițiat procedurile administrative necesare în vederea recuperării ajutorului acordat. Totuși, Italia a introdus o acțiune împotriva deciziei Comisiei în fața Tribunalului (cauza T-527/13). Cauza este încă pendinte. Taxa suplimentară datorată pentru anul de comercializare 2002/2003 Pentru anii de comercializare 1995 – 2002, Italia a plătit la bugetul Uniunii taxa suplimentară datorată de producători, în temeiul Deciziei 2003/530/CE a Consiliului. Începând din 2004, statele membre plătesc taxa suplimentară direct la bugetul Uniunii, în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1788/2003 al Consiliului din 29 septembrie 2003. Însă anul de comercializare 2002/2003 nu este acoperit nici de decizia Consiliului, nici de noul sistem instituit în 2004. Ținând cont de depășirea cotei naționale, producătorii de lapte italieni responsabili de această depășire datorau 227,88 milioane EUR la bugetul Uniunii, pentru anul de comercializare 2002/2003. Din această sumă, 54,95 milioane EUR au fost plătiți la bugetul Uniunii Europene, din care 1,19 milioane EUR în cadrul sistemului de plată în rate din 2009, iar 53,76 milioane EUR în afara sistemului. Suma de 47,48 milioane EUR a fost declarată nerecuperabilă, prin hotărâre judecătorească sau ca urmare a falimentului producătorului debitor. La data de 31 decembrie 2012, producătorii de lapte mai datorau 125,45 milioane EUR la bugetul Uniunii Europene, cu titlu de taxă suplimentară pentru anul de comercializare 2002/2003. Din această sumă, 5,04 milioane EUR fac obiectul sistemului de plată în rate din 2009. Taxe datorate, necuprinse nici în sistemul de plată în rate din 2003 și nici în sistemul de rambursare din 2009 S-a menționat deja că sumele care fac obiectul sistemului de plată în rate din 2003 și al sistemului de rambursare din 2009 (cu o rată a dobânzii egală cu o rată de referință pentru Uniune majorată cu câteva puncte procentuale) nu reprezintă, în realitate, decât o mică parte din taxele de recuperat. Astfel, cuantumul total al taxei de recuperat pentru anii de comercializare 1995/1996 – 2008/2009 este de 2,264 miliarde EUR. Din această sumă, Italia a recuperat 455 de milioane EUR între 2003 și 2012. Din suma rămasă (1,808 miliarde EUR): – o mică parte (228 de milioane EUR) face obiectul sistemelor de plată în rate pe care Italia le-a instituit în 2003 și 2009 și la care au aderat anumiți producători de lapte care trebuie să achite taxa; – suma de 158 de milioane EUR a fost declarată nerecuperabilă, ca urmare a falimentului producătorului sau a anulării de către instanță; – 1,423 miliarde EUR sunt datorate de producătorii care au refuzat să adere la sistemele de plată în rate și care, în mare parte, au contestat taxa suplimentară în fața instanțelor italiene. Astfel, aproximativ 86 % din totalul sumelor încă datorate cu titlu de taxă pentru perioada 1995/1996 - 2008/2009 (1,650 miliarde EUR) nu fac obiectul sistemelor de plată în rate din 2003 și 2009. De altfel, cuantumul total al taxelor colectate în afara sistemelor de plată în rate se ridică până în prezent la numai 268,43 milioane EUR (dintr-un total inițial de taxe datorate de 1,8 miliarde EUR). Potrivit raportului autorităților italiene, acest procentaj extrem de mic s-ar datora numărului mare de litigii inițiate de producătorii care trebuie să achite taxa și pentru care au fost suspendate procedurile de recuperare a taxei. În precedentele rapoarte de evaluare înaintate Consiliului, Comisia și-a exprimat dorința ca rapoartele anuale prezentate de Italia să descrie în mod specific situația procedurilor judiciare în curs și să ofere detalii care să confirme efectuarea plății de către producătorii cărora instanța le-a respins contestațiile referitoare la plată. În absența unor astfel de informații detaliate, Comisia nu a fost până acum în măsură să monitorizeze în mod corect progresul înregistrat în recuperarea acelei părți a taxelor care nu face obiectul sistemului de plată în rate. Comisia a apreciat informațiile cuprinse în raportul autorităților italiene referitor la a noua rată în ceea ce privește situația generală actuală a recuperării taxelor în cadrul sistemelor de plată în rate. Cu toate acestea, cifrele furnizate de autoritățile italiene arată că progresul înregistrat în colectarea sumelor care nu fac obiectul sistemelor de plată în rate este nesemnificativ. În mod special, nu există niciun progres semnificativ în ceea ce privește recuperarea sumelor executorii care nu au fost niciodată contestate sau care au fost contestate, dar care au fost confirmate de instanța competentă, sau pentru care procedurile sunt în curs de desfășurare, însă nu a fost emis un ordin de suspendare. La 31 decembrie 2012, din aceste sume executorii se colectaseră efectiv aproximativ 130 de milioane EUR, iar suma rămasă de recuperat este de 790 de milioane EUR. Pentru toată perioada 1995/1996 - 2008/2009, au fost efectiv colectate 22,5 % din sumele solicitate, care sunt în prezent executorii. În ceea ce privește perioada vizată de decizia Consiliului, sumele colectate corespund unui procent de 29 % din sumele care sunt în prezent executorii. În ceea ce privește sumele executorii, ar trebui să se facă o distincție între: - sumele care nu au fost contestate: din suma executorie de 196,41 milioane EUR au fost recuperate 130,38 milioane EUR, ceea ce corespunde unei rate de recuperare de 66 %; - sumele care au făcut obiectul unui litigiu, dar pentru care nu s-a pronunțat un ordin de suspendare a recuperării: din suma executorie de 355,43 milioane EUR, au fost recuperate doar 54,78 milioane EUR, adică 15 %; - sumele care au fost confirmate de instanță: din suma executorie de 468,37 milioane EUR, au fost recuperate numai 44,68 milioane EUR, adică 9,5 %. Comisia subliniază rata foarte scăzută de recuperare din ultimele două categorii și observă, de asemenea, faptul că și pentru sumele care nu au fost niciodată contestate și care ar fi putut fi deci recuperate imediat, încă rămân de recuperat 66 de milioane EUR. În ceea ce privește taxa datorată pentru anii de comercializare 1995/1996 – 2001/2002, rezultă că 21 de milioane EUR nu au fost recuperate de peste 10 ani. Comisia regretă profund progresele lente înregistrate în recuperarea acelei părți a taxelor care nu este inclusă în sistemul de plată în rate din 2003 și în sistemul de rambursare din 2009. Comisia continuă să urmărească îndeaproape procesul de recuperare din Italia, mai ales în ceea ce privește recuperarea taxelor care nu sunt incluse în sistemul de plată în rate. De mai multe ori, serviciile Comisiei au transmis autorităților italiene observații (inclusiv remarci negative) și au solicitat informații detaliate referitoare la diferite aspecte legate de recuperarea taxelor pentru lapte. Cu toate acestea, în pofida numeroaselor solicitări din partea Comisiei, majoritatea taxelor datorate nu au fost încă recuperate de autoritățile italiene. La 20 iunie 2013, Comisia Europeană a solicitat Italiei, în temeiul articolul 258 din TFUE, să își prezinte observațiile privind măsurile insuficiente întreprinse pentru a remedia deficiențele în materie de recuperare a taxei suplimentare pentru perioada 1995-2009. Concluzie Comisia consideră că, în măsura în care sunt respectate condițiile pentru aplicarea sistemului de plată în rate aprobat de Consiliu în 2003, progresul înregistrat de autoritățile italiene în recuperarea sumelor datorate de producătorii care au ales sistemul de plată în rate pentru anii de comercializare 1995/1996 – 2001/2002 demonstrează că sistemul a fost gestionat în mod corespunzător. În ceea ce privește sumele care nu fac obiectul sistemului de plată în rate, Comisia și-a exprimat deja, în rapoartele de evaluare prezentate Consiliului în 2010, 2011, 2012 și 2013, precum și în scrisoarea de punere în întârziere transmisă Italiei la 20 iunie 2013, nemulțumirea față de lipsa de progres semnificativ în colectarea taxelor aferente cotelor de lapte. Comisia constată că Italia a inițiat proceduri administrative pentru a recupera ajutorul declarat incompatibil prin Decizia Comisiei C(2013)4046 final din 17 iulie 2013. Cu toate acestea, în conformitate cu informațiile furnizate de autoritățile italiene în raportul lor privind a noua rată anuală, în acest caz, nu pot fi raportate noi evoluții importante în ceea ce privește colectarea efectivă a taxelor care nu sunt incluse în sistemele de plată în rate. Dat fiind cuantumul mare al taxelor neplătite și perioada de-a lungul căreia datoria restantă nu a fost recuperată, rezultă că eficiența și eficacitatea legislației Uniunii sunt departe de a fi fost și de a fi asigurate; acest fapt a determinat Comisia să inițieze o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 258 din TFUE.