RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIUL EUROPEAN Raport privind obstacolele din calea comerțului și a investițiilor – ediția 2013 /* COM/2013/0103 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIUL EUROPEAN Raport privind obstacolele din calea comerțului și a investițiilor – ediția 2013 INTRODUCERE În 2012, Comisia a prezentat Consiliului European cel de-al doilea Raport privind obstacolele din calea comerțului și a investițiilor (ROCI). Raportul, la fel ca primul, a pus în aplicare un mandat acordat în cadrul Strategiei Europa 2020[1], care a fost preluat ulterior în comunicarea Comisiei „Comerț, creștere și afaceri internaționale”[2]. Această comunicare conținea angajamentul ca „începând cu 2011” să se elaboreze „un raport anual privind obstacolele în calea comerțului și investițiilor în fața Consiliului European de primăvară pentru a servi ca instrument cheie în supravegherea obstacolelor în calea comerțului și a măsurilor protecționiste și în adoptarea măsurilor de aplicare care se impun”. Raportul are rolul de a evidenția o selecție a celor mai importante obstacole cu care se confruntă întreprinderile din Uniunea Europeană (UE) și, într-un plan mai general, de a pune în lumină importanța abordării obstacolelor din calea comerțului astfel încât întreprinderile să poată beneficia pe deplin de avantajele oferite de piața mondială în conformitate nu doar cu ceea ce a fost negociat cu partenerii comerciali ai UE la nivel multilateral și bilateral, ci și cu angajamentele luate în cadrul altor forumuri de a promova comerțul liber, de exemplu în contextul reuniunilor G20. Având în vedere îndelungata stagnare economică din UE, acest al treilea raport este cu atât mai important cu cât reprezintă un pilon al strategiei noastre de acces la piețe și o completare a ambițioasei agende de negocieri a UE. După cum a fost evidențiat în Documentul de lucru al serviciilor Comisiei privind sursele externe de creștere[3], contribuția cererii externe la dezvoltarea economică va crește în viitor, întrucât se estimează că, până în 2015, 90 % din creșterea economică mondială va fi generată în afara UE. În plus, datorită generalizării unor lanțuri de aprovizionare regionale și mondiale interdependente, UE trebuie să confirme rolul său proeminent de furnizor de valoare de importanță majoră la scară mondială în diverse sectoare, de exemplu procesul de fabricație, C&D, proiectare, logistică, etc. Prin urmare, pentru a consolida pe deplin acest potențial, este esențială stabilirea unor legături mai strânse cu noile centre globale ale creșterii – care au fost tratate pe larg în ediția 2012 a ROCI – pentru a asigura o recuperare economică sustenabilă a UE. În acest scop, această a treia ediție a ROCI (2013) oferă o evaluare a progreselor realizate în privința obstacolelor identificate în edițiile precedente ale ROCI (2011 și 2012), obstacole care continuă să preocupe exportatorii din UE și care nu au putut fi pe deplin îndepărtate până în prezent. În plus, ROCI 2013 evidențiază, de asemenea, o serie de noi obstacole care au apărut în 2012 și care merită acțiuni concertate și plasarea într-o poziție de frunte pe lista priorităților politice, atât de către Comisie, cât și de către statele membre în anumite piețe de importanță mare. În mod evident, focalizarea prezentului raport asupra unor parteneri strategici ai UE nu înseamnă că obstacolele existente în alte piețe ar trebui să fie neglijate. Dimpotrivă, Comisia se angajează în mod activ, împreună cu un grup mult mai larg de parteneri comerciali, să amelioreze condițiile de acces la piață pentru întreprinderile din UE care încă se confruntă cu un număr considerabil de obstacole în calea comerțului. Monitorizarea obstacolelor din calea comerțului ROCI este una dintre acțiunile de raportare prin care se evaluează, monitorizează și abordează obstacolele din calea comerțului cu care se confruntă exportatorii din UE. Aceste acțiuni de raportare urmăresc obiective diferite, deși ele se suprapun într-o anumită măsură: În primul rând, și astfel cum s-a menționat anterior, ROCI evidențiază o selecție de obstacole majore cu care se confruntă întreprinderile din UE într-un număr limitat de piețe. El urmărește să pună în lumină, la nivel politic, importanța eliminării cu prioritate a acestor obstacole. În al doilea rând, monitorizarea măsurilor comerciale cu potențial restrictiv[4] (al nouălea raport publicat în iunie 2012) este o acțiune mai amplă, menită să identifice măsurile adoptate în contextul crizei financiare și economice. Această acțiune a demonstrat faptul că protecționismul a fost în creștere în piețele multora dintre partenerii noștri, în special prin punerea în aplicare în mai multe economii emergente a unor politici de industrializare bazate adesea pe cerințe cu conținut local și practici de substituire a importurilor. În al treilea rând, în contextul strategiei de acces la piețe, și începând cu 2009, ca urmare a unor cereri specifice din partea Consiliului, DG COMERȚ a desfășurat, de asemenea, o „Acțiune privind obstacolele” mai cuprinzătoare. El a condus la o selecție totală de 220 de obstacole în 32 piețe. Obiectivul este de a ierarhiza prioritățile aspectelor comerciale, prin stabilirea, cu contribuții din partea statelor membre și a întreprinderilor, a unor liste de priorități de maximum 10 obstacole per țară, pentru a se concentra acțiunile asupra acelora care sunt cele mai relevante din punct de vedere juridic și economic. Lista este revizuită cu regularitate și este însoțită de hymsheets pentru uzul statelor membre, pentru a se asigura că mesajele transmise sunt coerente. Această acțiune include în mod evident obstacole din șase țări abordate în raportul ROCI, precum și obstacole din Ucraina, Indonezia, Mexic, Thailanda sau Israel. La fel ca în ediția 2012, prezentul raport se concentrează asupra obstacolelor din calea accesului la piețele unor parteneri strategici ai UE, și anume China, India, Japonia, Brazilia[5], Rusia și Statele Unite ale Americii (SUA), din trei motive principale. În primul rând, acești parteneri selectați reprezintă principalele piețe de export ale UE, în termeni de mărfuri (40,9 % din exporturile de mărfuri în 2010), servicii (40 %) și investiții străine directe (41,1 % din stocul extern de ISD): SUA este 1-a piață de export a UE, China a 2-a, Rusia a 4-a, Japonia a 6-a, India a 8-a, iar Brazilia a 9-a. În al doilea rând, dintre primele zece cele mai mari piețe de export ale sale, UE are deja relații comerciale preferențiale cu ceilalți parteneri: Norvegia și Elveția au acces la piața internă respectiv prin Spațiul Economic European și prin acorduri specifice; uniunea vamală cu Turcia; și, începând cu 2011, Acordul de liber schimb (ALS) cu Coreea de Sud. Prin urmare, relațiile comerciale cu acești patru parteneri sunt facilitate de instrumente comerciale specifice care oferă canale suplimentare pentru a aborda obstacolele din calea comerțului, spre deosebire de cei șase parteneri majori identificați în prezentul raport. În final, acești parteneri strategici reprezintă piețe cu potențial mare de creștere pentru comerțul și investițiile UE. Țările emergente, cum ar fi Brazilia, India, China și, într-o anumită măsură, Rusia, așa-numitele țări BRIC, vor continua într-adevăr să ofere o cotă tot mai mare de oportunități viitoare pentru întreprinderile din UE. Potrivit Băncii Mondiale[6], în perioada 2007 – 2011, creșterea PIB-ului Chinei a fost în medie de 9,3 %, a Indiei de 6,9 %, a Rusiei de 4,3 %, iar a Braziliei de 2,7 %. Pe de altă parte, PIB-ul UE a scăzut cu 0,2 % în medie în perioada respectivă și ar putea stagna în următorii trei ani, urmând o creștere anuală medie de 0,4 % pentru perioada 2012 – 2014, în conformitate cu previziunile Comisiei din toamna anului 2012[7]. Aceasta implică faptul că este de așteptat ca exporturile către aceste țări să joace un rol esențial în stimularea creșterii viitoare a exporturilor UE, care se estimează ca va avea o valoare medie de 3,6 % în perioada 2012 – 2014. Balanța comercială nu doar a atenuat efectele crizei din 2010, ci este de așteptat că va fi principalul factor determinant al creșterii în 2013, așa cum a fost în 2011 și 2012. Cu toate acestea, comerțul cu partenerii strategici identificați în prezentul raport, deși foarte semnificativ, este departe de a-și fi realizat întregul potențial, în parte din cauza faptului că aceste piețe cresc extrem de rapid și cel mai probabil vor continua să o facă, dar mai ales din cauza faptului că ele nu sunt suficient de deschise pentru exporturile din UE. Faptul că această tendință a fost confirmată în 2012 și că situația s-a deteriorat și mai mult în mai multe dintre aceste piețe de importanță majoră justifică eforturile din acest an, care sunt concentrate din nou asupra acestui număr limitat de parteneri. De prea multe ori, întreprinderile din UE continuă să se confrunte încă cu obstacole considerabile la intrarea pe aceste piețe străine. Obstacolele iau, de obicei, forma unei bariere netarifare (BNT), cum ar fi reglementările tehnice și procedurile de evaluare a conformității, procedurile vamale laborioase sau aplicarea deficitară a măsurilor de asigurare a respectării drepturilor de proprietate intelectuală (DPI). UE a abordat efectiv aceste aspecte în cadrul Parteneriatului pentru acces la piață. Totuși, având în vedere că aceste obstacole proliferează adesea în domenii în care normele privind comerțul multilateral sunt încă destul de incomplete – de exemplu în domeniul achizițiilor publice și al restricțiilor la export – elaborarea în continuare a unor norme mai stricte decât actualul set de norme al OMC, prin intermediul agendei noastre de negocieri comerciale rămâne o prioritate strategică. În cursul anului trecut și în paralel cu eforturile sale de asigurare a respectării reglementărilor, UE a urmărit în continuare în mod proactiv să realizeze obiectivele agendei sale ambițioase de negocieri. ALS cu Coreea a intrat în vigoare la data de 1 iulie 2011 și a început deja să ofere beneficii economice semnificative, atât pentru întreprinderile din UE, cât și pentru consumatori. Negocieri comerciale bilaterale au fost încheiate cu America Centrală, împreună cu Peru și Columbia, iar aceste acorduri au primit aprobarea Parlamentului European în decembrie 2012. Negocieri privind un acord de liber schimb aprofundat și cuprinzător (Deep and Comprehensive Free Trade Agreement – DCFTA), incluzând norme cu implicații vaste privind aspecte tehnice și de reglementare au fost încheiate cu Ucraina, iar în decembrie 2012 au fost încheiate negocierile cu privire la un ALS cu Singapore. Negocierile comerciale cu Canada sunt în faza finală. Între timp, există în curs de desfășurare negocieri cu India, Mercosur, Malaysia, Armenia, Georgia și Moldova, iar cu Vietnamul au fost lansate în 2012. În decembrie 2011, Consiliul a autorizat lansarea de negocieri privind un DCFTA cu Marocul. În ceea ce privește Japonia, ca urmare a unor acțiuni, soldate cu succes, de stabilire a sferei de cuprindere, incluzând dispozițiile specifice privind BNT, Consiliul a autorizat lansarea negocierilor privind un ALS, în noiembrie 2012. În ceea ce privește SUA, cel mai important partener comercial al UE, se fac pregătirile necesare pentru lansarea negocierilor privind un ALS. Într-adevăr, Grupul de lucru la nivel înalt pentru locuri de muncă și creștere economică a prezentat raportul său final, recomandând negocieri privind un parteneriat comercial și investițional transatlantic cuprinzător. Au debutat discuții pregătitoare cu Tunisia, Iordania, Egipt și Maroc în vederea lansării negocierilor privind un DCFTA, de îndată ce țările respective sunt pregătite. În fine, se poartă discuții și cu Indonezia, Thailanda și Filipine, în vederea unor posibile negocieri comerciale care să completeze această ambițioasă agendă de ALS în regiunea ASEAN. Aderarea Rusiei la OMC, un eveniment comercial important în 2012, a deschis noi perspective pentru actualele negocieri privind un nou acord menit să înlocuiască Acordul de parteneriat și cooperare (APC). Ca urmare a discuțiilor în cadrul întâlnirii la nivel înalt UE – China, se desfășoară activități de pregătire cu scopul de a lansa negocieri privind un acord investițional de sine stătător. În fine, în ceea ce privește cele două țări cu cele mai mari economii din lume, SUA și China, UE este angajată în dialoguri la nivel înalt cu ambele privind, inter alia, obstacolele din calea accesului la piață. Negocierile comerciale și eforturile de asigurare a respectării normelor trebuie să se desfășoare în paralel pentru a garanta inserarea UE în lanțurile de valori mondiale și a asigura condiții-cadru stabile și previzibile pentru activități economice în întreaga lume. Fără o strategie fermă de asigurare a respectării normelor, pusă în aplicare simultan prin diplomație comercială, soluționare a litigiilor și negocieri, și care să implice acțiuni la diferite niveluri, inclusiv la cel mai înalt nivel politic, în special în cadrul întâlnirilor la nivel înalt țări terțe, UE nu poate garanta condițiile de concurență echitabile pe care le datorează comunității sale de afaceri pe piața mondială. Comisia, statele membre și industria trebuie să continue să lucreze împreună în conformitate cu Strategia privind accesul la piețe pentru a se asigura că obstacolele existente în țările terțe sunt eliminate și că încercările de a aplica noi bariere sunt combătute. În acest mod, întreprinderile din UE vor beneficia de un acces mai bun la piețele străine aflate în expansiune rapidă și vor contribui în mod eficient la relansarea economică a UE. Această a treia ediție a ROCI este structurată după cum urmează: Secțiunea 1 descrie progresele realizate în ceea ce privește obstacolele identificate în precedentul raport și opțiunile de acțiuni viitoare în domeniile în care progresele nu sunt încă satisfăcătoare. Secțiunea 2 identifică o serie de alte obstacole care ar putea face obiectul unor acțiuni prioritare în viitor. Secțiunea 3 reflectă asupra modalităților prin care se pot combina instrumentele disponibile pentru a elimina obstacolele din calea comerțului în cel mai eficient mod posibil. 1. OBSTACOLE ÎN 2012: CE PROGRESE AU FOST ÎNREGISTRATE? ROCI 2012 a identificat 25 de obstacole în cazul a șase parteneri comerciali/regiuni (SUA, China, Japonia, India, Rusia și Brazilia/Argentina). Aceste obstacole au fost considerate ca fiind de o importanță majoră pentru întreprinderile europene, având în vedere posibilul lor impact economic sau sistemic și importanța strategică a țărilor în care obstacolele respective au fost constatate. Aceste aspecte legate de accesul la piață au devenit subiecte prioritare în cadrul relațiilor comerciale bilaterale ale UE cu țările în cauză. Aceasta înseamnă că, în toate reuniunile bilaterale, Comisia le-a discutat sistematic, adesea până la cel mai înalt nivel politic (de exemplu, reuniuni la nivel înalt). În plus, ar trebui, de asemenea, menționat că aderarea Rusiei la OMC la data de 22 august 2012 a declanșat un potențial de rezolvare a multor aspecte vechi din domeniul accesului la piață, deși în cursul acestui proces au fost ridicate noi obstacole. Această secțiune va descrie progresele realizate în cursul anului 2012. În unele cazuri, progresele înregistrate au însemnat eliminarea completă a unui obstacol. În alte cazuri, s-au înregistrat unele îmbunătățiri, dar o parte dintre obstacole continuă să existe. În cazul câtorva obstacole, situația s-a deteriorat în comparație cu anul trecut, în pofida numeroaselor acțiuni întreprinse. Analiza din această secțiune se va referi la aceste trei categorii, în funcție de progresele obținute. a. Obstacole în cazul cărora s-au obținut progrese considerabile Pentru China, pot fi raportate evoluții pozitive cu privire la acțiunile UE de a aborda restricțiile la export privind materiile prime. Un caz de soluționare de litigii în cadrul OMC a fost inițiat la data de 23 iunie 2009 de către UE și SUA, urmate de Mexic. La data de 31 ianuarie 2012, raportul organului de apel a decis că toate reclamațiile principale formulate de UE sunt justificate și a confirmat constatările formulate de comitet în iulie 2011. Acesta a confirmat faptul că restricțiile la export ale Chinei cu privire la mai multe materii prime industriale au încălcat angajamentele Chinei în cadrul OMC și că restricțiile nu ar putea fi justificate din motive de protecție a mediului sau din punctul de vedere al politicii de conservare. Acesta a fost un succes economic și sistemic foarte mare, determinând aplicarea normelor pe care China a fost de acord să le respecte atunci când a aderat la OMC. China a primit termen de punere în aplicare data de 31 decembrie 2012 și a anunțat la sfârșitul anului măsuri de punere în aplicare care elimină taxele vamale la export, precum și cotele. Cu toate acestea, China supune aproape toate produsele care au făcut anterior obiectul unei cote cerinței de a deține licențe de export. Comisia va continua să monitorizeze îndeaproape situația și evoluția exporturilor, în particular nou introdusele cerințe de deținere a unor licențe de export. La data de 13 martie 2012, a fost lansat un al doilea caz împotriva Chinei, deoarece UE, SUA și Japonia au solicitat consultări cu privire la restricțiile Chinei cu privire la exporturile de pământuri rare, wolfram și molibden. A fost înființat un comitet, iar decizia este așteptată către sfârșitul anului 2013. În ceea ce privește India, ROCI a raportat anul trecut că au fost obținute progrese cu privire la restricțiile cantitative introduse în 2010 pentru exporturile de bumbac, mai exact de fire de bumbac și de bumbac brut. Într-adevăr, în august 2011, guvernul Indiei a eliminat toate restricțiile cantitative restante pentru bumbacul brut. Cu toate acestea, acest progres a fost amenințat imediat după publicarea ROCI în 2012, deoarece o nouă interdicție parțială a fost introdusă la data de 5 martie 2012, înainte de eliminarea formală din data de 4 mai. În urma discuțiilor bilaterale și sectoriale cu guvernul Indiei, UE a obținut angajamente din partea Indiei de a nu introduce restricții la export în sezonul următor. În Japonia, au fost raportate unele progrese în ediția de anul trecut a ROCI. În urma reuniunii la nivel înalt UE – Japonia din mai 2011, a fost lansată o acțiune de determinare a sferei de cuprindere pentru a explora amploarea și nivelul de ambiție al viitoarelor negocieri privind un ALS. În 2012, o listă exhaustivă de BNT a fost discutată în contextul acestei acțiuni de determinare a sferei de cuprindere. Cu privire la unele dintre aceste probleme identificate, acțiunea de determinare a sferei de cuprindere a determinat deja rezultate, iar următoarele BNT incluse în listă au fost soluționate: alimente organice, licențe de vânzare cu ridicata a spirtoaselor, transparența, extinderea acordului Japonia – UE de recunoaștere reciprocă a bunelor practici de fabricație privind produsele farmaceutice la 12 noi state membre ale UE și desemnarea a doi aditivi alimentari, în timp ce progrese notabile au fost realizate în ceea ce privește rezolvarea problemelor legate de dispozitivele de siguranță pirotehnice din sectorul auto și de previzibilitatea stabilirii prețurilor produselor farmaceutice. De asemenea, Japonia a decis să elimine interdicția privind importul de carne de vită din Franța și Țările de Jos pentru animalele cu vârstă mai mică de 30 de luni. Cererile din partea altor state membre sunt în prezent în curs de examinare. Se preconizează că deschiderea efectivă ar avea loc în primăvara anului 2013. Într-o serie de alte cazuri, cum ar fi echipamentele radio, dispozitivele medicale sau farmaceutice, industria automobilelor, Japonia ar trebui să ia măsuri suplimentare înainte de sfârșitul lunii martie a anului 2013 pentru a aborda preocupările UE. Pentru aspectele nesoluționate, viitoarele negocieri privind un ALS ar trebui să permită obținerea de noi progrese. O dată cu aderarea Rusiei la OMC în data de 22 august 2012, tarifele la import aplicate de Rusia au fost limitate pentru prima dată. Principalul impact a fost eliminarea majorărilor tarifare adoptate în 2008 în timpul crizei. b. Obstacole în cazul cărora s-au obținut unele progrese ROCI 2011 a indicat faptul că acțiunile susținute ale Comisiei au dat rezultate în cazul unuia dintre cele mai sistemice aspecte din lista de subiecte sensibile ale relațiilor comerciale bilaterale cu China. Într-adevăr, au fost realizate progrese importante în prima jumătate a anului 2011 cu privire la așa-numita politică de „inovare autohtonă”, care este bazată pe principiul conform căruia doar produsele inovatoare care au la bază drepturi de proprietate intelectuală de origine chineză pot avea acces la achizițiile publice. Ministerul de Finanțe a abrogat 3 regulamente de bază la începutul lunii iulie a anului 2011, iar la cel mai înalt nivel au fost efectuate declarații politice. Cu toate acestea, există încă dovezi că acte legislative care impun sincronizarea standardelor tehnologice cu evoluțiile inovării autohtone sunt publicate la nivel regional (de exemplu, Regulamentul guvernului din Guangdong care a intrat în vigoare în martie 2012). În mod similar, elemente de inovare autohtonă continuă să reapară sub o formă sau alta, fie cu privire la standardele de securitate a informațiilor, elaborate în sprijinul sistemului de protecție la mai multe niveluri (Multi-Level Protection System – MLPS), fie la noile cataloage ale guvernului în materie de achiziții publice, cum ar fi autovehiculele pentru funcționari sau conducătorii partidului ori noul proiect de catalog elaborat de Comisia națională pentru dezvoltare și reformă (National Development and Reform Commission – NDRC) privind industriile strategice emergente. Prin urmare, progresul rămâne fragil: decuplarea politicii de inovare autohtonă de achizițiile publice nu pare să fie o politică pusă în aplicare continuu, iar monitorizarea minuțioasă rămâne necesară, în special deoarece legislația recentă pare să fie din ce în ce mai sofisticată. În domeniul standardizării și reglementării tehnice, barierele din China în sectorul securității informațiilor care au fost identificate drept o prioritate (de exemplu, Regulament Biroului administrației criptografiei comerciale de stat [Office of the State Commercial Cryptography Administration – OSCCA] privind criptarea comercială și MLPS) au continuat să constituie o sursă de îngrijorare. S-au realizat progrese limitate[8], dar există încă dificultăți, în obținerea certificării OSCCA pentru produsele cu criptare, iar punerea în aplicare a MLPS continuă. Un alt motiv de îngrijorare sunt condițiile de finanțare a exporturilor și subvențiile chineze. China folosește credite de export, ceea ce ridică întrebări cu privire la normele OCDE/OMC, pentru a stimula exporturile naționale din sectoarele care necesită investiții mari de capital, cel mai adesea sectoarele de înaltă tehnologie. Unele progrese au fost realizate în 2012, întrucât China și-a manifestat disponibilitatea, în principiu, de a participa la negocieri internaționale privind condițiile de finanțare a exporturilor. O primă reuniune a unui grup de lucru internațional a avut loc în noiembrie 2012, iar China s-a oferit să găzduiască următoarea sesiune în mai 2013. Totuși, procesul de negociere nu a avut un început ușor. Pentru a permite participanților la grupul de lucru internațional să discute mai departe problemele creditelor de export la nivel informal, UE va găzdui între timp o reuniune tehnică în martie 2013. Anul trecut, în ROCI s-a menționat că nu au fost realizate progrese substanțiale în India cu privire la deschiderea anumitor sectoare pentru investițiile străine, precum comerțul cu amănuntul, serviciile juridice, contabilitatea, asigurările, serviciile bancare și financiare. De asemenea, persistă îngrijorări referitoare la reforma sectorului poștal și la posibilele efecte negative asupra serviciilor de curierat rapid. Cu toate acestea, în 2012, guvernul pare să fi lansat o agendă de reforme economice. Câteva rezultate concrete ale acestui proces sunt deschiderea comerțului cu amănuntul (mono- și multi-marcă comercială) pentru ISD și decizia de a spori ISD în transportatorii aerieni. Alte reforme care sunt examinate de Parlament sunt reformele bancare și deschiderea sectorului asigurărilor pentru ISD, ambele confirmând intenția guvernului de a continua pe calea reformei economice. Tot în India, s-au înregistrat unele progrese limitate în domeniul îndeplinirii cerințelor de securitate în domeniul telecomunicațiilor. În primul rând, în ceea ce privește cerințele de securitate introduse în 2010 pentru echipamente de telecomunicații: acestea au fost în sfârșit modificate pentru a elimina cele mai împovărătoare condiții, în particular eliminarea cerinței inițiale de a preda în custodie codurile sursă. Există în continuare îngrijorări cu privire la cerința de a certifica echipamentele considerate ca generând preocupări de securitate în India, contrar practicilor internaționale de a aplica criterii de recunoaștere reciprocă. De asemenea, India a pus în aplicare de mult timp un regim de certificare impus de Biroul de standarde indiene (Bureau of Indian Standards – BIS) referitor la pneurile importate și exportate. În septembrie 2012, India a eliminat unul dintre cele mai împovărătoare elemente ale sistemului, mai exact interzicerea vânzării pneurilor marcate IS (Indian Standard) în afara pieței indiene. Aceasta a fost una dintre cele mai vechi cereri ale industriei din UE. Cu toate acestea, persistă o serie de probleme de certificare a pneurilor (taxele percepute per pneu, procedurile îndelungate, inspecțiile în fabrică și garanțiile bancare necesare etc.). În ceea ce privește certificarea BIS a produselor siderurgice, India a amânat intrarea în vigoare a cerințelor de certificare pentru unele produse până în martie 2013 (termenul anterior fiind septembrie 2012). Cu toate acestea, cerințele de certificare rămân disproporționate și nu sunt în conformitate cu practicile internaționale în acest domeniu (inspecții în fabrică, termene îndepărtate, testări excesive, taxe). Regimurile de certificare pentru pneuri și produsele siderurgice au fost notificate de către India în cadrul Acordului OMC privind barierele tehnice în calea comerțului (acordul TBT) și sunt discutate în mod regulat în cadrul Comitetului TBT. În ceea ce privește SUA, progresele raportate ROCI de anul trecut au fost confirmate. ROCI a indicat că au fost realizate progrese în ceea ce privește legislația privind „scanarea 100%”. Într-adevăr, ca urmare a unei serii de acțiuni, inclusiv din partea UE, Departamentul pentru Securitate Internă al SUA a amânat cerințele de scanare 100% a containerelor, cerințe care urmau să intre în vigoare în iulie 2012, pentru o perioadă de doi ani. În revizuirea politicii comerciale efectuată de SUA, aceasta a confirmat că termenul pentru scanarea 100% nu va intra în vigoare înainte de 1 iulie 2014. Cerința juridică este încă în vigoare, dar termenul de punere în aplicare a fost modificat. Secretarul pentru Securitate Internă al SUA are autoritatea de a-l amâna din nou la momentul respectiv, însă o decizie cu privire la o astfel de nouă amânare nu a fost încă luată. Tot în ceea ce privește SUA, în timp ce această legislație rămâne problematică ca atare, s-a obținut un oarecare succes în ceea ce privește legislația privind favorizarea achiziționării de produse sau servicii autohtone („Buy American”) . Pachetul de stimulare economică introdus în timpul crizei financiare din 2009, care conținea dispoziții „Buy American” cu implicații vaste, a expirat în septembrie 2011 și nu a mai fost prelungit. La data de 25 ianuarie 2013, la 8 luni de la lansarea consultărilor OMC de soluționare a litigiilor privind măsurile comerciale restrictive, Argentina a abrogat licențele de import neautomate. Acesta este un pas important și este rezultatul eforturilor continue ale UE de a determina Argentina să se conformeze obligațiilor sale în cadrul OMC, precum și un indiciu al faptului că mecanismul OMC de soluționare a litigiilor își îndeplinește scopul. Cu toate acestea, el nu abordează întregul set de măsuri comerciale restrictive care sunt în vigoare în Argentina. În consecință, la data de 28 ianuarie 2013, UE a solicitat unui grup al OMC să acționeze astfel încât să se elimine alte două măsuri ilegale (a se vedea secțiunea următoare). c. Obstacole în cazul cărora nu s-au înregistrat progrese în 2012 În pofida acțiunilor întreprinse de UE în cursul anului 2012, inclusiv, în unele cazuri, abordarea unor chestiuni la cel mai înalt nivel politic, nu s-a putut înregistra niciun progres semnificativ cu privire la o serie de obstacole, care vor rămâne pe lista de priorități pentru 2013. Investițiile continuă să fie un domeniu esențial al relațiilor bilaterale cu China, având în vedere potențialul imens oferit de această țară. Cu toate acestea, obstacolele în calea investițiilor persistă, iar situația s-a îmbunătățit foarte puțin pe parcursul anului trecut. Catalogul privind investițiile străine, care a fost revizuit la sfârșitul anului 2011, a fost dezamăgitor în sensul că a însemnat o liberalizare în doar într-un număr limitat de domenii, în timp ce în alte domenii accesul la piață a fost și mai mult restricționat. Un exemplu de deteriorare sunt investițiile străine în „fabricarea de componente” pentru industria automobilelor, care au fost legal „nerestricționate” până la adoptarea Catalogului privind investițiile străine, în 2011. Catalogul de la finalul anului 2011 restricționează în prezent investițiile în bateriile destinate vehiculelor electrice la maximum 50 %. Deși în cadrul întâlnirii la nivel înalt UE – China din 20 septembrie 2012 ambele părți au reconfirmat disponibilitatea lor de a pregăti lansarea negocierilor privind investițiile, contactele preliminare între cele două administrații continuă, întrucât pregătirile interne de ambele părți sunt încă în curs de desfășurare. În 2012 au fost făcute numeroase declarații oficiale privind o mai mare deschidere către investiții, în special în domeniul serviciilor. Rămâne de văzut în ce măsură acestea vor fi urmate de acțiuni concrete. În cursul anului 2011, China a adoptat un mecanism de examinare din punct de vedere al securității a fuziunilor și achizițiilor care implică investitori străini, care permite Chinei să blocheze achizițiile străine din motive de securitate națională. Mecanismul final a fost adoptat în septembrie 2011. Problema nu este introducerea în sine a unui astfel de mecanism (astfel de mecanisme există și în anumite state membre ale UE), ci faptul că el are un domeniu de aplicare foarte vast – atât în ceea ce privește sectoarele, cât și definiția securității naționale – extinzându-se mult dincolo de principiile (OCDE) convenite la nivel internațional. Nu se pot raporta progrese și suntem la curent cu existența unui caz recent care implică o asociere în participație cu o întreprindere din UE care în prezent face obiectul mecanismului de examinare a ISD, în cadrul căruia procedurile și normele sunt încă neclare și imprevizibile, generând astfel un nivel înalt de incertitudine și descurajând potențialii investitori. Noul cadru de politică al Indiei privind telecomunicațiile este încă în curs de elaborare, dar unele părți deja publicate conțin cerințele în materie de conținut local (minimum 30 %) care favorizează produsele electronice și echipamentele produse autohton în cadrul achizițiilor publice. Există dispoziții similare în alte sectoare industriale, cum ar fi energia regenerabilă și producția de energie solară. În timp ce India nu este parte la Acordul privind achizițiile publice, aceste evoluții ale politicii sunt destul de îngrijorătoare, în special în contextul actualelor negocieri privind un ALS, întrucât ele confirmă intenția Indiei de a promova producătorii naționali în sectoarele industriale cheie în care operatorii din UE au o cotă semnificativă pe piața din India. Prin urmare, aceste politici ar putea periclita actualele oportunități de afaceri în India. O altă evoluție îngrijorătoare este faptul că India plănuiește să impună cerințe în materie de conținut local în cadrul achizițiilor private de echipamente de telecomunicații în ceea ce privește considerentele sensibile din punct de vedere al securității, un proiect care este extrem de preocupant pentru industrie. Astfel cum s-a raportat anul trecut, în India s-au realizat unele progrese în 2011 în privința aspectelor sanitare și fitosanitare (SFS). Mai precis, perspectivele s-au îmbunătățit în ceea ce privește alinierea la standardele internaționale privind materialul genetic din specia bovină (material seminal). Cu toate acestea, în pofida angajamentului Indiei de a modifica aceste condiții de import, în 2012 nu s­au înregistrat progrese reale semnificative. Comisia continuă să urmărească îndeaproape situația din India în privința acestui aspect, dar rămâne îngrijorată cu privire la abordarea generală din India de a menține măsuri SFS nejustificate și inutile ca o modalitate de a-și păstra piața agroalimentară închisă pentru importuri. În 2011, nu au fost obținute îmbunătățiri privind obstacolele identificate în țările Mercosur, în care, dimpotrivă, s-a observat continuarea unor tendințe protecționiste, în special în ceea ce privește măsurile în vigoare în Argentina și Brazilia. Pentru unele dintre aceste obstacole (de exemplu, restricții în transportul maritim și restricții la export pentru materiile prime în Argentina și Brazilia), negocierea privind un ALS a fost considerată ca fiind principalul cadru pentru ca aceste chestiuni să fie discutate. Deși negocierile cu Mercosur au progresat într-un ritm foarte lent, la data de 26 ianuarie 2013, părțile au convenit la nivel ministerial că un schimb de oferte va avea loc cel târziu în ultimul trimestru al anului 2013. În ansamblu, măsurile de restricționare a importurilor sunt în creștere. Politica Argentinei de reindustrializare și de substituire a importurilor este în curs de desfășurare și reprezintă o discriminare a importurilor. În februarie 2012, Argentina a pus în aplicare un punct de acces electronic unic pentru toate importurile cu obligația pentru importator de a declara în prealabil toate importurile care fac obiectul aprobărilor discreționare din partea diferitelor agenții de stat. Aceasta se adaugă la întârzierile deja semnificative ale importurilor în multe sectoare. În aprilie 2012, acest sistem a fost extins la sectorul serviciilor. Întreprinderile străine sunt afectate din ce în ce mai mult, de asemenea, de restricții de a transfera valută străină, dividende și redevențe. În plus, importatorii trebuie să respecte cerințe de echilibrare a importurilor. Aceste măsuri sunt în contradicție, în special cu interdicția de a introduce restricții cantitative, precum și cu obligația de nediscriminare și cu principiul tratamentului național în temeiul acordului GATT 1994 și al normelor din Acordul privind procedurile de acordare a licențelor de import. La data de 25 mai 2012, UE a solicitat OMC consultări privind soluționarea litigiilor privind licențe neautomate (care au fost abrogate în ianuarie 2013 – a se vedea mai sus), declarații prealabile din partea importatorilor și cerințe de echilibrare a importurilor, însă consultările din luna iulie nu au avut niciun rezultat. La data de 6 decembrie 2012, UE a solicitat OMC să se pronunțe în ceea ce privește legalitatea măsurilor restrictive comerciale aplicate de Argentina și să instituie un comitet. SUA și Japonia au solicitat în aceeași zi instituirea unui comitet privind aceleași măsuri. Argentina a păstrat restricții și în sectorul serviciilor de reasigurare. În februarie 2011, organismul argentinian de reglementare a asigurărilor (Superintendencia de Seguros de la Nacion sau SSN) a emis o rezoluție de modificare a cadrului de reglementare pentru reasigurări. Printre dispozițiile sale principale, noile reglementări restricționează accesul la piață prin autorizarea doar a societăților naționale sau a sucursalelor locale ale societăților străine autorizate să furnizeze servicii de reasigurare în țară. Nu s-a realizat niciun progres. Situația nu s-a îmbunătățit în ceea ce privește accesul la achizițiile publice în Brazilia. În 2010, Brazilia a introdus o marjă preferențială orizontală de 25 % în legislația sa națională privind achizițiile publice, care a fost aplicată imediat în sectorul tehnologiei informațiilor și comunicațiilor. Nu s-a realizat niciun progres în 2012. Brazilia a înăsprit, de asemenea, procedurile sale privind importurile de textile și îmbrăcăminte prin intermediul unor controale vamale mai stricte începând cu ultimul trimestru al anului 2011. Importurile de textile și îmbrăcăminte fac obiectul unor procedurilor vamale gri și roșii. Aceasta înseamnă că mărfurile sunt supuse unor inspecții fizice și pot fi luate eșantioane pentru testare în laboratoare. Nu se pot raporta progrese. 2. Alte OBSTACOLE semnificative, inclusiv prioritățile ROCI din acest an În plus față de obstacolele identificate ca fiind nesoluționate în ROCI 2012, o serie de noi obstacole în calea accesului la piață, care au apărut în acest an, au fost incluse în lista de măsuri prioritare de asigurare a respectării normelor. a. Noi obstacole În ROCI 2012 s-a menționat că, în septembrie 2011, Brazilia a crescut impozitul pe produse industriale (IPI) pentru vânzările de autovehicule și camioane care nu îndeplinesc anumite condiții de producție locală. Reglementările IPI din 2011 au fost înlocuite cu noi norme în octombrie 2012 pentru perioada 2013 – 2017, cu condiții și cerințe suplimentare (așa-numitul program de sprijin INOVAR-AUTO). Producătorii locali vor fi în măsură să beneficieze de reduceri ale impozitului IPI în cazul în care îndeplinesc condiții privind, printre altele, investiții în C&D și efectuarea unui număr tot mai mare de etape de fabricare în Brazilia. Reducerile impozitelor sunt acordate sub forma unui credit fiscal incremental care este legat de utilizarea de piese auto produse pe piața internă. Prin urmare, Brazilia a prelungit, în esență, regimul fiscal discriminator pus în aplicare inițial în 2011. Regimul 2013 – 2017 continuă să ofere stimulente pentru producția locală în detrimentul importurilor. Utilizarea de impozite indirecte care să ofere protecție producătorilor brazilieni împotriva importurilor nu se limitează la sectorul automobilelor. Au fost raportate măsuri problematice și în alte sectoare, precum electronicele și echipamentele de telecomunicații. Există motive de îngrijorare cu privire la posibila extindere a practicilor fiscale controversate la mai multe domenii, inclusiv cu scopul de a subvenționa societățile exportatoare braziliene. Problemele identificate în ceea ce privește impozitarea internă sunt complicate și mai mult de decizia Braziliei, în octombrie 2012, în urma deciziei luată în cadrul unei reuniuni la nivel înalt a Mercosur, de a crește tarifele privind 100 de linii până la ratele limită ale OMC ca o excepție față de tariful Mercosur uzual. Deși aceasta nu reprezintă o încălcare a angajamentelor asumate în cadrul OMC, decizia nu este conformă cu angajamentul politic al G20 de abținere de la măsuri de restricționare a importurilor. Sunt incluse multe produse, cum ar fi produse ceramice și refractare, hârtie, fibre de vâscoză, cartofi prelucrați, produse chimice, etc., dintre care multe sunt de o importanță economică semnificativă pentru UE. La începutul anului 2013, se așteaptă o majorare tarifară suplimentară privind 100 de linii, reprezentând o excepție față de tariful Mercosur uzual. Cu privire la autovehicule, există o tendință în Brazilia de a pune în aplicare propriile reglementări de drept intern și propriile proceduri de certificare pentru componente auto spre deosebire de trecut, când produsele certificate și marcate UNECE au fost acceptate în Brazilia fără testare, certificare sau marcare suplimentare. În mod ideal, Brazilia ar trebui să adere la acordul multilateral privind adoptarea de prescripții tehnice uniforme și recunoașterea reciprocă a omologărilor autovehiculelor și componentelor auto (Acordul UNECE din 1958), dar nu există voință politică în acest sens. Modalități alternative de a facilita acceptarea de către Brazilia a procedurilor de evaluare a conformității (testări și audituri) efectuate în UE ar ajuta producătorii UE. Tendințe privind cerințe în materie de conținut local menționate în cazul Braziliei și al Indiei, după cum s-a arătat mai sus, pot fi observate și în China, deși, în general, cerințele în materie de conținut local nu sunt publicate în reglementările chineze naționale sau locale. Aceasta nu înseamnă că ele nu există, ci, mai curând, că ele au devenit mai complexe și mai ascunse decât în trecut. În ultimii ani, achizițiile publice au devenit un domeniu major de îngrijorare. Achizițiile publice în China sunt reglementate în principal prin două legi – legea privind achizițiile publice (valoarea de piață estimată fiind 1,13 mii de miliarde CNY și care nu se aplică la întreprinderile de stat [IS]) și legea privind licitațiile și concursul de oferte (valoarea de piață estimată fiind 8,3 mii de miliarde CNY și care se aplică la IS). În unele cazuri, administrațiile locale au precizat cerințe în materie de conținut local reprezentând 70 %. În practică, cerința privind „mărfuri domestice” în documentele de licitație și lipsa unor instrucțiuni clare privind definiția unor astfel de „mărfuri domestice” au împiedicat societățile de investițiile străine stabilite în China să aibă acces egal la contractele de achiziții publice. În Argentina, în ultimii ani, guvernul a urmărit în mod activ și îngrijorător ca anumite sectoare și industrii să crească conținutul local în procesul lor de producție. Ca urmare, o gamă largă de sectoare și industrii aplică cerințele în materie de conținut local, incluzând: minerit, automobile, încălțăminte, agricultură, utilaje, materiale de construcții, medicamente, produse chimice și materiale textile. Sectoarele de servicii sunt, de asemenea, foarte afectate de politica guvernamentală: băncile, asigurările și serviciile mass-media sunt grevate de multe cerințe în materie de conținut local. În aprilie 2012, în Argentina, guvernul a luat decizia de a expropria 51 % din acțiunile YPF deținute de societatea spaniolă Repsol și 51 % din acțiunile Repsol YPF GAS S.A., deținute de societatea spaniolă Repsol Butano S.A.. În primul rând, această expropriere poate fi discriminatorie întrucât doar acțiunile unui singur acționar al YPF au fost expropriate, alții nefiind afectați. În al doilea rând, contrar dispozițiilor tratatului bilateral dintre Spania și Argentina privind investițiile, Argentina nu a furnizat nicio compensație pentru pierderile suferite de fostul proprietar. India a notificat recent Comitetului TBT intenția sa de a impune un sistem de înregistrare obligatorie privind produsele electronice și informatice. Sistemul în cauză (de exemplu, obligația de a testa produsele în laboratoare din India începând cu aprilie 2013) stabilește o procedură de evaluare a conformității care este mai strictă decât este necesar în ceea ce privește riscurile pe care le-ar genera neconformitatea. În UE, aceste produse sunt considerate produse cu risc mic și, prin urmare, fac obiectul declarației de conformitate a furnizorilor. Schimburile comerciale dintre UE și India cu aceste produse pot fi afectate în mod semnificativ. Un alt caz de preocupare este practica Chinei de a scuti de TVA aeronavele de transport regional produse intern. Această scutire ridică dificultăți serioase în raport cu obligațiile de nediscriminare care îi revin în cadrul OMC și îngreunează accesul pe piață al producătorilor străini. Problema va fi urmărită în continuare astfel încât China să respecte angajamentele internaționale asumate. b. Rusia – noi obstacole de la aderarea la OMC, pe lângă vechile probleme de acces la piață Rusia a încheiat procesul de negociere pentru aderarea sa la OMC, care a durat 18 ani, aderând oficial la OMC la data 22 august 2012. Această aderare este binevenită, marcând o îmbunătățire a relațiilor comerciale cu această țară. Cu toate acestea, în perioada premergătoare aderării sale, Rusia a menținut sau a adoptat o serie de măsuri protecționiste, majoritatea nefiind în conformitate cu angajamentele Rusiei în cadrul OMC. În ceea ce privește taxa de reciclare pentru vehicule, în 1 septembrie 2012 au intrat în vigoare un nou cadru legislativ și decretul de punere în aplicare a acestuia, instituindu-se un sistem de reciclare cu taxe de reciclare pentru vehiculele care urmează să fie puse în circulație. Producătorii interni pot oferi o garanție cu privire la reciclarea vehiculelor lor în loc de a plăti taxa, în timp ce furnizorii străini trebuie să plătească taxa, ca o condiție pentru înregistrarea autovehiculului importat – o măsură evident discriminatorie. Sunt în curs de desfășurare negocieri bilaterale cu scopul de a găsi o soluție la această problemă. În cazul în care nu se obține niciun rezultat, UE va avea în vedere lansarea unei proceduri OMC de soluționare de litigii. Pentru o gamă largă de produse, inclusiv vehicule uzate, hârtie, caroserii și multe altele, Rusia aplică, de la aderarea sa la OMC, tarife de import care sunt mai mari decât nivelurile convenite (așa-numitele niveluri limită) (de exemplu, prin adăugarea unei taxe vamale specifice sub forma unui preț minim la import la taxa ad valorem existentă)[9]. Aceste măsuri, care încalcă angajamentele în cadrul OMC, ar trebui eliminate rapid. Sunt în curs de desfășurare negocieri bilaterale. S-au realizat unele progrese în ceea ce privește modificarea unui număr de linii tarifare până la 1 martie 2013, dar nu în ceea ce privește tarifele privind caroseriile de automobile. Cu privire la TBT, o serie de reglementări tehnice (de exemplu, băuturi alcoolice, automobile și textile) au fost pregătite recent în contextul Uniunii vamale (UV) dintre Rusia, Kazahstan și Belarus. În cazul în care sunt aprobate în forma actuală, ele vor genera dificultăți pentru operatorii din UE de a-și introduce produsele pe piața din Rusia. Rusia a fost invitată să își respecte obligațiile în conformitate cu Acordul TBT în cadrul OMC prin notificarea proiectelor de reglementări tehnice la un moment timpuriu și adecvat, pentru a oferi posibilitatea ca alți membri ai OMC să le analizeze și să prezinte observații cu privire la ele. Două notificări (privind băuturi alcoolice și autovehicule) au fost primite până în prezent, dar Rusia nu a oferit posibilitatea ca alți membri ai OMC să facă observații asupra lor, astfel cum se prevede în Acordul TBT. Problemele privind băuturile alcoolice și textilele au fost discutate pe larg la nivel bilateral și multilateral. O dată cu aderarea Rusiei la OMC se preconiza obținerea de progrese în domeniul SFS, întrucât Rusia ar trebui în mod normal să asigure din prima zi respectarea deplină a Acordului SFS în cadrul OMC și a standardelor internaționale relevante. Ar trebui să asigure în special că măsurile sale SFS se bazează pe principiile transparenței și fundamentării științifice și ar trebui să garanteze că ele sunt proporționale și justificate. Cu toate acestea, noi obstacole au fost instituite, iar unele restricții existente persistă. Începând cu 20 martie 2012, Rusia a interzis importul de animale vii din UE. Interdicția disproporționată privind porcinele sacrificate a fost justificată de către autoritățile ruse prin neregulile constatate în certificatele de sănătate care însoțeau anumite transporturi din UE. Producătorii de alimente din UE se confruntă în continuare cu întârzieri extrem de mari sau cu refuzul de a fi reautorizați pentru a exporta în Rusia sau în UV, iar statele membre sunt invitate să solicite audituri ale sistemelor lor. Sunt în curs de desfășurare negocieri bilaterale, dar fără rezultate satisfăcătoare până în prezent. În prezent, Rusia a început o serie de noi măsuri SFS privind interzicerea cărnii refrigerate și a semințelor de cartofi din Germania. UE este îngrijorată de utilizarea sistematică a interdicțiilor pentru produsele sale de către Rusia de îndată ce apare o problemă, fără a lua în considerare principiile OMC de a întreprinde acțiuni justificate și proporționale în cadrul unor măsuri SFS. În ceea ce privește importurile de lemn din Rusia, acordul bilateral dintre UE și Rusia privind două cote tarifare (CT) pentru molid și pin ar fi trebuit să permită operatorilor UE să importe lemn din aceste specii la rate tarifare de export semnificativ reduse începând cu septembrie 2012. Cu toate acestea, eliberarea licențelor de export a fost întârziată considerabil, iar UE a trebuit să ridice problema de mai multe ori pentru a îndepărta obstacolele cele mai importante. După mai multe luni de întârziere, eliberarea licențelor de export a început în cele din urmă, iar importurile de lemn în cadrul CT sunt în prezent în creștere semnificativă. UE se va asigura că această tendință nu este inversată în 2013. c. Punerea în aplicare a ALS cu Coreea de Sud ALS între UE și Coreea de Sud a fost aplicat cu titlu provizoriu din iulie 2011[10]. Acesta este primul dintr-o nouă generație de ALS și se caracterizează prin natura sa vastă și cuprinzătoare. De asemenea, este primul acord comercial al UE cu o țară est-asiatică. Principalele concluzii, bazate pe o comparație a datelor pentru primul an de punere în aplicare a acordului (iulie 2011 – iunie 2012), cu o medie a datelor din ultimii patru ani („perioada de referință”), sugerează că exporturile UE către Coreea de Sud a crescut cu 37 % în total. În același timp, importurile UE din Coreea de Sud au crescut doar ușor (1 %). În ceea ce privește obstacolele în calea comerțului care încă mai persistă, structura instituțională a acordului a permis Comisiei să ridice probleme importante cum ar fi, printre altele, interdicția de către Coreea de Sud a importurilor de carne de vită din UE, precum și refuzul Coreei de Sud de a accepta marcarea internațională UNECE pe anumite componente auto. Comisia va continua eforturile sale pentru a rezolva aceste probleme de acces la piață, precum și altele, spre beneficiul industriei din UE. De la intrarea în vigoare a ALS, s-au înregistrat deja unele evoluții pozitive, de exemplu, în sectorul automobilelor, în ceea ce privește marcarea pneurilor, acceptarea certificatelor UNECE de omologare de tip pentru autovehiculele care aparțin aceleiași familii, înregistrarea producătorilor de componente auto, măsurarea emisiilor și standardele pentru vehiculele electrice. d. Alte obstacole din piețele anumitor parteneri strategici În anumite cazuri, s-a observat un progres semnificativ în ceea ce privește o serie de obstacole care nu au fost raportate în ROCI 2012. Cu privire la vechea problemă a sistemelor informatizate de rezervare (SIR), China, o dată cu intrarea în vigoare a regulamentelor interimare, a pus în sfârșit în aplicare un cadru juridic care să le permită furnizorilor străini de SIR să opereze pe piața chineză. Dificultăți în punerea în aplicare a acestui nou cadru par să existe încă, iar Comisia va continua să monitorizeze îndeaproape situația în lumina angajamentelor Chinei în cadrul OMC. În ceea ce privește produsele cosmetice în China, există încă dificultăți în ceea ce privește autorizarea unor noi ingrediente, precum și a produselor care conțin noi ingrediente. Cu toate acestea, pot fi menționate unele progrese privind alte aspecte referitoare la produsele cosmetice. De exemplu, în timpul discuțiilor bilaterale cu UE din 25 octombrie 2012, administrația statală pentru alimente și medicamente (State Food and Drug Administration – SFDA) a confirmat că în urma unei ample consultări cu industria și cu partenerii comerciali, a decis să amâne preconizata legislație privind reclasificarea unui număr considerabil de categorii de produse din „nespeciale” în „speciale”[11]. O asemenea reclasificare ar fi implicat cerințe mult mai împovărătoare. Vor fi luate în considerare alte planuri în contextul revizuirii CHMR (regulamentul de bază al Chinei privind produsele cosmetice), care este planificată pentru 2013 – 2014. China a indicat că ar putea lua în considerare trecerea de la o aprobare prealabilă introducerii pe piață la un sistem de notificare. Cu toate acestea, încă nu este clar dacă acesta ar fi cazul pentru toate produsele cosmetice. În ceea ce privește reglementările din China în materie de CO2/eficiența consumului de combustibili, Ministerul Industriei și Tehnologiei Informațiilor (MITI) a declarat că planurile pentru stabilirea unui obiectiv de consum uniform au fost scoase de pe agendă și că MITI ar utiliza în loc un sistem care să ia în considerare o medie pentru întreprinderi (ca în UE). Cu toate acestea, MITI a indicat, de asemenea, că, în calcularea acestor valori medii, nu ar fi posibilă comasarea flotei produse autohton cu cea importată, ceea ce reprezintă o problemă deoarece vehiculele importate au tendința de a fi mai mari, mai rafinate și de a fi vehicule de nișă, care adesea sunt mai grele și consumă mai mult. Incapacitatea de a le comasa face dificilă atingerea țintei medii pentru flota importată. În fine, China a amânat proiectul de politică de prețuri NDRC privind dispozitivele medicale implantabile, care prevedea un preț limită pentru implanturile medicale avansate și a prevăzut, de asemenea, un calcul al prețurilor discriminatoriu și complicat pentru produsele interne în raport cu cele importate. Există un risc ca măsura să fie din nou supusă discuțiilor după tranziția la noua conducere, dar pentru moment, aceste planuri de stabilire a prețurilor nu sunt realizate. SUA a anunțat că, în 2013, mult așteptata decizie finală privind encefalopatia spongiformă bovină (ESB) va fi publicată, iar decizia privind pesta porcină clasică va intra în vigoare. În plus, la sfârșitul anului 2012, propunerea de aviz referitor la boala veziculoasă a porcului, care va recunoaște unele regiuni din Italia ca fiind neafectate de această boală, a fost publicată pentru consultare publică. UE se așteaptă ca, imediat după publicarea acestor decizii, exporturile UE către SUA de bovine, de porcine și de produse provenite de la acestea să se reia. Cu toate acestea, UE rămâne îngrijorată de întârzierile extrem de mari în tratarea altor cereri de export SFS transmise de UE, de exemplu pentru mere, pere și gogoșari. Brazilia a anunțat că, în curând, măsurile SFS privind importurile din UE de animale rumegătoare (de exemplu, bovine, ovine) și de produse provenite de la acestea, în contextul encefalopatiilor spongiforme transmisibile (EST) ar putea să fie aliniate la standardele internaționale relevante și să permită comerțul aferent. Pe de altă parte, Brazilia nu a înregistrat niciun progres semnificativ privind realizarea propriul ei calendar de vizite în statele membre ale UE. Aceasta continuă să afecteze în mod serios și foarte negativ exporturile din UE, în special pe cele de produse de origine animală cu valoare adăugată. 3. CUM se pot combina instrumentele disponibile pentru a aborda obstacolele din calea comerțului Această secțiune urmărește să ofere o privire de ansamblu asupra modului în care să se utilizeze combinația diferitelor instrumente aflate la dispoziția UE. a. Diplomația comercială Diplomația comercială este un element important al relațiilor externe ale UE și se desfășoară atât la nivel de lucru în cadrul instituțiilor UE, în strânsă cooperare cu delegațiile UE din teren, cât și la nivelul administrațiilor statelor membre, precum și sub formă de acțiuni la cel mai înalt nivel politic, de exemplu în timpul întâlnirilor la nivel înalt și al contactelor bilaterale. Modul în care UE își conduce diplomația comercială și relațiile economice externe reflectă apelul Consiliului European privind sinergii mai bune între nivelul UE și nivelul național, în conformitate cu dispozițiile tratatelor, pentru îmbunătățirea coordonării între actorii instituționali, pentru o mai bună integrare a tuturor instrumentelor și politicilor relevante și pentru ca reuniunile la nivel înalt cu țările terțe să fie fructificate mai eficient. Diplomația comercială este parte din abordarea coerentă a UE a acțiunilor externe. Diplomația comercială este, de obicei, cea mai rapidă modalitate de a elimina obstacolele din calea comerțului, deoarece nu necesită un context specific, cum este cazul negocierilor privind ALS sau o strategie complexă și îndelungată de litigii în cazul litigiilor comerciale. Contactele directe cu autoritățile locale pot fi suficiente pentru a evidenția obstacole și pentru a indica incoerența anumitor măsuri cu obligațiile asumate în cadrul OMC. În plus, o astfel de modalitate de abordare a obstacolelor comerciale este într-adevăr un instrument diplomatic, întrucât obiectivul său este tocmai acela de a rezolva problemele, ceea ce sugerează că nicio parte nu trebuie să piardă pentru ca cealaltă să câștige. Astfel se evită riscul de escaladare a litigiilor și luarea de măsuri de represalii, juridice sau de altă natură. Cu toate acestea, eficiența diplomației comerciale depinde de posibilitatea de a convinge țara în cauză că este în propriul ei interes să abordeze obstacolele în cauză. Aceasta depinde în special de: · posibilitatea de a demonstra în mod convingător că eliminarea obstacolului ar crea avantaje pentru consumatorii și întreprinderile ei, într-o măsură care ar depăși pierderile pentru alte întreprinderi aflate în concurență directă cu societățile din UE care au de suferit din cauza obstacolului. · capacitatea UE de a oferi soluții alternative convingătoare și propuneri concrete, în mod ideal bazate pe propria experiență, pe experiența din statele sale membre și pe lecțiile învățate. Cooperarea în domeniul reglementărilor sau dialogurile sunt instrumente foarte utile în acest sens. O astfel de cooperare ar trebui să fie pe deplin integrată și să sprijine agenda economică externă de ansamblu a UE vis-à-vis de o anumită țară, completând astfel negocierile comerciale și facilitând accesul la piețe[12]. · posibilitatea de a aduce subiectul în fața Curții: poate fi de succes dacă amenințarea cu litigiul descurajează suficient de mult țara respectivă astfel încât să elimine obstacolul. În acest sens, un proces credibil și eficient de soluționare a litigiilor este esențial pentru obținerea de rezultate pe frontul diplomației comerciale. Aceasta demonstrează că eficacitatea diplomației comerciale este mult mai mare atunci când este utilizată în combinație cu alte instrumente, întrucât cele mai practice instrumentele pot furniza rezultate doar în cazul în care sunt bazate pe mecanisme credibile de sancționare. b. Soluționarea litigiilor În ceea ce privește soluționarea litigiilor, UE a fost printre cei mai activi membri ai OMC în ultimii 17 ani, de la înființarea Organului de soluționare a litigiilor (OSL) în 1995[13]. În ultimii doi ani, UE a lansat cinci noi litigii ofensive. În prezent, UE contestă norme privind conținutul local, licențe de import discreționare, restricții la export și abuzul de măsuri antidumping și de taxe compensatorii impuse de țări terțe împotriva exporturilor UE. În aceeași perioadă, UE a câștigat victorii semnificative în litigii soluționate de OMC: UE a câștigat un caz important împotriva restricțiilor Chinei privind exporturile de materii prime și a asigurat că spirtoasele din UE beneficiază în Filipine de tratament nediscriminatoriu. De asemenea, UE a soluționat vechiul litigiu cu SUA privind metoda „reducerii la zero” în domeniul antidumping. Amplul litigiu cu SUA privind aeronavele civile de mari dimensiuni continuă, iar UE a obținut decizii importante ale OMC împotriva subvențiilor ilegale ale SUA în favoarea Boeing. Pentru a consolida și mai mult pilonul politicii comerciale a UE reprezentat de asigurarea aplicării normelor, Comisia a propus recent norme îmbunătățite pentru a asigura punerea în aplicare a drepturilor UE în cadrul acordurilor comerciale internaționale[14]. Obiectivul este de a permite UE să reacționeze rapid și eficient pentru a-și apăra drepturile. Comisia propune un regulament privind înființarea unui cadru clar și previzibil de adoptare a unor acte de punere în aplicare, ca urmare a litigiilor comerciale internaționale care au un impact economic negativ asupra UE. c. Utilizarea eficientă a comitetelor OMC Cu privire la reglementările tehnice și procedurile de evaluare a conformității, UE și SUA sunt cei mai activi membri ai OMC în Comitetele TBT și SFS. Reuniunile Comitetului TBT la Geneva sunt un instrument eficient pentru evidențierea preocupărilor UE referitoare la normele tehnice introduse de alți membri ai OMC, sporind transparența unor astfel de cerințe, crescând gradul de sensibilizare și construind alianțe cu alți membri ai OMC afectați. În reuniunea din martie 2012 a Comitetului TBT au avut loc discuții privind 65 de preocupări comerciale specifice – cel mai mare număr înregistrat vreodată – din care UE a semnalat sau a sprijinit 35. Abordarea proactivă a UE nu este limitată la Comitetele TBT și SFS și se extinde la toate celelalte comitete ale OMC. Comitetele privind procedurile de acordare a licențelor de import și măsurile de investiții legate de comerț (Trade Related Investment Measures – TRIMS) sunt cele mai relevante cu privire la obstacolele din calea comerțului menționate în prezentul raport. d. Negocieri privind ALS Negocierile privind acorduri comerciale preferențiale, în special ALS și DCFTA, dar și cele de aderare la OMC, pot fi un instrument util pentru a aborda anumite măsuri specifice cu efect de perturbare a comerțului din țări terțe, în coroborare cu celelalte instrumente menționate mai sus. Dintre cele șase țări și regiuni discutate în prezentul raport, UE negociază în prezent ALS cu două, mai exact India și Brazilia/Argentina (ca parte din Mercosur) și va începe negocieri cu Japonia în curând, și posibil cu SUA în următoarele câteva luni. Aceste negocieri, împreună cu discuțiile privind un nou acord cu Rusia, pot stabili un cadru pozitiv pentru a aborda obstacolele din calea comerțului, pentru o serie de motive: În primul rând, în timpul negocierilor, poziția UE ca o destinație de export primordială îi oferă posibilitatea de a obține concesii de la țări terțe care au o motivație puternică de a negocia cu o piață integrată de 500 de milioane de consumatori. În al doilea rând, astfel de acorduri sunt croite să abordeze simultan un număr mare de obstacole și, în cazul în care este posibil, să includă măsuri mai stricte decât normele comerciale internaționale existente. Din acest motiv, UE urmărește să obțină mai mult prin aceste discuții decât prin simpla aplicare a normelor existente. În sfârșit, noua generație de ALS pot facilita soluționarea litigiilor comerciale întrucât ele includ mecanisme de soluționare bilaterală a litigiilor, pe baza modelului OMC. De asemenea, ALS instituie o structură cuprinzătoare de grupuri de lucru și comitete sectoriale și tematice, pentru a asigura punerea în aplicare corespunzătoare a acordului și pentru a preveni noi obstacole în viitor. Cu toate acestea, ca instrument de acces la piață, acordurile comerciale preferențiale au, de asemenea, limitările lor. De exemplu, există ocazii unice: obstacolele care nu au fost soluționate în cursul procesului sau care au apărut ulterior vor trebui abordate prin intermediul altor canale. În plus, timpul necesar pentru a negocia și adopta ALS nu este întotdeauna în concordanță cu ciclurile economice mult mai rapide. În fine, este dificil să se găsească un echilibru al concesiilor și adesea înseamnă că nu toate obstacolele din calea comerțului pot fi abordate în același timp și în mod specific, iar unora trebuie să li se acorde prioritate pentru a ajunge la un acord global satisfăcător. 5. CONCLUZIE Se estimează că cea mai importantă sursă de creștere economică a UE în anii următori va fi comerțul. El va reprezenta, de asemenea, cel mai important test al competitivității continentului nostru pe piețele mondiale, prin intermediul capacității industriei noastre de a consolida lanțuri de valori regionale și de a fi parte integrantă a celor mondiale. În acest context, Comisia intenționează să consolideze în continuare instrumentele sale de parteneriat în conformitate cu Strategia privind accesul la piață pentru a aborda la nivel mondial obstacolele din calea comerțului și a investițiilor, cu scopul de a asigura condiții de concurență echitabile pentru ca potențialul nostru economic să fie pe deplin realizat. Pentru a eficientiza eforturile diplomatice comerciale colective efectuate de Comisie, delegațiile UE și statele membre în țări terțe, Comisia va revizui și actualiza în mod regulat lista cu principalele obstacole din piețele principalilor noștri parteneri comerciali și va pune la dispoziția statelor membre hymsheets care să le permită să transmită mesaje coerente în cadrul contactelor lor cu autoritățile țărilor în cauză. Diplomația comercială va beneficia de optimizarea utilizării tuturor instrumentelor și politicilor relevante, precum și de reuniuni la nivel înalt cu țările terțe și cu relațiile externe ale UE din toate domeniile – SEAE sprijină aceste eforturi și va activa în sensul unei mai mari coerențe. UE rămâne cel mai mare exportator, importator, furnizor de investiții străine directe și beneficiar al investițiilor străine directe, din lume. Ea a reușit să mențină un procent de aproape 20% din totalul exporturilor mondiale[15] de-a lungul anilor, în pofida crizei economice și a schimbărilor dramatice care au modelat comerțul mondial în ultimii 30 de ani. Masivul nostru excedent comercial de fabricație, 281 miliarde EUR – o cifră care a crescut de cinci ori din 2000 – a compensat mai mult decât suficient creșterea facturii noastre la energie în aceeași perioadă. Excedentul de servicii al UE a fost multiplicat cu mai mult de 20 în 10 ani, ajungând la valoarea de 108 miliarde EUR în 2011, iar balanța comercială agricolă a UE a trecut de la un deficit de peste 3 miliarde EUR în 2000, la un excedent de aproximativ 7 miliarde EUR în 2011. În sprijinul acestui parcurs elocvent, Comisia, împreună cu statele membre, va continua să își intensifice eforturile pentru a elimina obstacolele din țările terțe, prin acțiuni concertate și prin utilizarea în combinație a tuturor mijloacelor disponibile, pentru a asigura condiții echitabile de acces la piețe. Pe lângă diplomația comercială efectuată de la Bruxelles și în teren, aceste eforturi includ utilizarea în mod eficient a comitetelor OMC, asigurarea punerii în aplicare a angajamentelor asumate în cadrul acordurilor bilaterale și multilaterale inclusiv prin intermediul unor acțiuni bine direcționate de soluționare a unor litigii, atunci când sunt necesare, în cazul în care partenerii UE nu își respectă obligațiile internaționale și profitând la maximum de negocierile privind ALS pentru a elimina obstacolele comerciale într-un mod sistemic. [1] „Începând cu 2011 și apoi în fiecare an înainte de Consiliul European de primăvară, un raport privind obstacolele în calea comerțului și a investițiilor, în care să fie identificate metodele de îmbunătățire a accesului pe piață și a mediului de reglementare pentru întreprinderile din UE” în Europa 2020, O strategie europeană pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii, ec.europa.eu/research/era/docs/en/investing-in-research-european-commission-europe-2020-2010.pdf [2] Comerț, creștere și afaceri internaționale, COM (2010) 612, 9.11.2010., eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:0612:FIN:EN:PDF trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146955.pdf [3] Document de lucru al serviciilor Comisiei privind sursele externe de creștere, Raport intermediar privind relațiile comerciale și investiționale ale UE cu principalii parteneri economici, 2012, trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2012/july/tradoc_149807.pdf [4] trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2012/june/tradoc_149526.pdf [5] Și, în unele cazuri, Argentina/Mercosur [6] data.worldbank.org/indicator/NY.GDP.MKTP.KD.ZG/countries?display=default [7] ec.europa.eu/economy_finance/publications/european_economy/2012/pdf/ee-2012-7_en.pdf [8] Un Certificat obligator pentru produse de securitate a informațiilor (Compulsory Certification for Information Security – CC-IS) a fost acordat de China în mai 2012 unei întreprinderi străine (foreign- owned enterprise – FOE), pe baza unei licențe de testare a criptării obținută de la OSCCA. Aceasta a fost prima oară când o licență de testare a criptării a fost acordată de OSCCA unei FOE. Totuși, certificarea a fost condiționată de necesitatea ca cipul utilizat în cardul inteligent să fie produs de un fabricant chinez de semiconductori și să încorporeze algoritmi de criptare de origine chineză (sursă: document de poziție a Camerei Uniunii Europene în China, 2012). [9] Este demn de remarcat că o situație similară ar putea apărea în cazul Ucrainei, care este în curs de revizuire a anumitor rate aplicate. Pe lângă aceasta, Ucraina a inițiat și o procedură OMC de revizuire a ratelor sale limită pentru un mare număr de linii tarifare, ceea ce ar putea crea un precedent nefericit. [10] ALS este aplicat cu titlu provizoriu în UE până în momentul în care toate statele membre ale UE l-au ratificat. Situația actuală a ratificării poate fi verificată pe site-ul de internet al Consiliului dedicat acordului: www.consilium.europa.eu/policies/agreements/search-the-agreements-database?command=details&id=&lang=en&aid=2010036&doclang=EN [11] Notificarea TBT a OMC G/TBT/N/CHN/887 [12] Astfel cum este detaliat în revizuirea pieței unice în 2007 – ec.europa.eu/citizens_agenda/docs/sec_2007_1519_en.pdf [13] Din 452 de litigii supuse pronunțării OSL până în noiembrie 2012, UE a fost implicată în 87 de cazuri ofensive (și în 73 de cazuri defensive)[13], adică 19,2 % din toate cazurile, 66 dintre ele fiind împotriva uneia dintre cele șase țări/regiuni identificate în prezentul raport (32 împotriva SUA, 4 împotriva Braziliei, 8 împotriva Argentinei, 10 împotriva Indiei, 6 împotriva Japoniei, 6 împotriva Chinei, niciuna împotriva Rusiei până în prezent), adică 75,9 % din cazurile ofensive ale UE. [14] trade.ec.europa.eu/doclib/press/index.cfm?id=856 [15] Comerțul cu mărfuri, petrol și gaze este exclus; sursă: baza de date UN-COMTRADE