CUPRINS

1........... UNIUNEA VAMALĂ A UNIUNII EUROPENE......................................................... 3

1.1........ Introducere..................................................................................................................... 3

1.2........ Acquis-ul uniunii vamale: o evoluție de peste 40 de ani................................................... 4

1.2.1..... Legislație...................................................................................................................... 4

1.2.2..... Obiective strategice și de politică................................................................................... 5

1.3........ Uniunea vamală 2012: în serviciul Uniunii Europene......................................................... 5

1.3.1..... Serviciile aduse mediului de afaceri și societății............................................................. 5

1.3.2..... Uniunea vamală în cifre................................................................................................... 7

1.3.3..... O poveste europeană de succes...................................................................................... 8

1.4........ Guvernanță și funcționare........................................................................................... 8

1.4.1..... Activități și procese..................................................................................................... 8

1.4.2..... Mijloace......................................................................................................................... 9

1.4.3..... Guvernanță................................................................................................................... 9

2........... EVALUAREA UNIUNII VAMALE............................................................................ 10

2.1........ Presiuni externe............................................................................................................ 10

2.2........ Presiuni interne............................................................................................................. 11

3........... UNIUNEA VAMALĂ 2020 – CALEA DE URMAT.................................................. 12

3.1........ Finalizarea procesului de modernizare............................................................................ 12

3.2........ Evaluarea lacunelor și stabilirea priorităților................................................................ 13

3.3........ Îmbunătățirea eficienței și a eficacității prin reformarea guvernanței uniunii vamale.. 15

4........... CONCLUZIE.............................................................................................................. 16

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU ȘI COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN

privind situația uniunii vamale

1. UNIUNEA VAMALĂ A UNIUNII EUROPENE

1.1. Introducere

Uniunea vamală a Uniunii Europene (UE)[1] reprezintă unul dintre cele mai bune exemple de succes în ceea ce privește integrarea și politica europeană, care a constituit un fundament solid al creșterii și integrării economice în Europa timp de mai mult de patru decenii. Temeiul său juridic s-a dovedit robust și flexibil în ceea ce privește extinderea zonei geografice și domeniul de aplicare a sarcinilor. În cadrul sectorului public, a fost unul dintre precursorii procesului de modernizare totală în vederea oferirii unor servicii de e-guvernare la nivel paneuropean. În clasamentele internaționale, unele administrații vamale din cadrul UE se înscriu în mod regulat printre cele mai bune la nivel mondial[2].

Cu toate acestea, clasamentele indică și faptul că nu toate verigile acestui lanț funcționează la fel de bine. În plus, deși legislația aplicabilă este aceeași, rezultatele punerii sale în aplicare diferă. Au apărut semnale care sugerează că uniunea vamală se confruntă cu dificultăți serioase legate de modul său de funcționare, care au potențialul de a slăbi eficacitatea generală a uniunii vamale în misiunea sa de a proteja Uniunea Europeană și de a servi interesele acesteia. Aceste dificultăți constau în ineficiență, risipă și dezechilibre între nevoi și resursele disponibile. De asemenea, apar inegalități între nivelul serviciilor, iar protecția generală a frontierelor Uniunii nu se realizează la nivel optim.

Uniunea vamală intră în competența exclusivă a UE[3], iar responsabilitatea punerii în aplicare a legislației vamale revine în primul rând statelor membre[4]. Cu toate acestea, unele dintre provocările cu care se confruntă uniunea vamală derivă în mod clar din globalizarea tot mai accentuată a comerțului, a modelelor de afaceri și a logisticii, precum și din globalizarea infracționalității și a altor amenințări. În plus, dacă beneficiile uniunii vamale sunt comune, costurile realizării sale nu sunt distribuite în mod uniform: din motive care țin de istorie, geografie și rute comerciale, unele state membre suportă o sarcină disproporționată în acest sens.

Realitatea este că, într-o lume atât de interconectată, statele membre nu mai pot face față pe cont propriu și izolat de restul Uniunii Europene, în mod eficient, provocărilor globalizării. Observațiile cu caracter general referitoare la starea Uniunii Europene[5] oferă o descriere corectă inclusiv pentru problemele și nevoia de reacție cu care se confruntă uniunea vamală: globalizarea necesită o mai mare unitate la nivel european, iar o mai mare unitate necesită o mai mare integrare și acceptarea faptului că ne aflăm cu toții în aceeași situație.

Obiectivele prezentei comunicări sunt: – să evidențieze valoarea adăugată și importanța fundamentală a serviciilor oferite de uniunea vamală ca fundament pentru a asigura creșterea, competitivitatea și securitatea pieței unice și a Uniunii Europene; – să recunoască faptul că uniunea vamală se confruntă cu provocări care necesită o reacție din partea Europei; – să creioneze un plan de acțiune menit să contracareze aceste provocări și să conducă la o uniune vamală unificată mai performantă și mai puternică până în anul 2020.

1.2. Acquis-ul uniunii vamale: o evoluție de peste 40 de ani

1.2.1. Legislație

În 1968, primul lucru pe care l-a făcut uniunea vamală a fost să elimine taxele vamale la frontierele naționale și să instituie un sistem uniform de impozitare a importurilor din afara CEE. Introducerea inițială a tarifului vamal comun și a regulilor comune de origine și determinarea valorii în vamă a fost ulterior completată prin directive sau regulamente în diverse domenii de legislație vamală, precum procedurile vamale, formalitățile și controalele vamale, precum și datoria vamală și garanțiile vamale. Cea mai importantă modificare adusă acquis‑ului, în contextul înființării pieței unice în 1993 și dincolo de simpla eliminare a granițelor interne pentru mărfuri, a fost codificarea diverselor acte legislative într-o bază juridică unică, direct aplicabilă. Cu toate că publicul a perceput crearea unei Europe fără frontiere ca însemnând dispariția vămilor, aceasta a evidențiat tocmai importanța unei supravegheri vamale eficiente la frontiera externă comună.

Începând din 1993, componentele principale ale acquis-ului uniunii vamale, cuprinzătoare și direct aplicabile, sunt Codul Vamal Comunitar[6] și Tariful Vamal Comun[7], împreună cu modificările succesive ale acestora. În plus, o serie de instrumente juridice tematice, printre care regulamentele privind asigurarea respectării drepturilor de proprietate intelectuală (DPI)[8], precursorii drogurilor[9], bunurile culturale[10], controlul numerarului[11] și supravegherea pieței[12] sau actele legislative menite să protejeze cetățenii și mediul[13] oferă vămilor din UE o bază juridică substanțială și direct aplicabilă pentru asigurarea respectării normelor în aceste domenii.

1.2.2. Obiective strategice și de politică

În anul 2008, Strategia privind evoluția uniunii vamale[14] a stabilit că obiectivele strategice ale uniunii vamale sunt: 1) protejarea UE; și 2) susținerea competitivității UE. Aceste obiective sunt valabile și în prezent și vor rămâne valabile și în viitor. Ele ar trebuie să fie realizate într-un mod uniform și eficient, prin aplicarea unui control eficient și eficace și prin colaborarea strânsă a administrațiilor vamale atât între ele, cât și cu alte autorități, cu mediul de afaceri[15] și cu partenerii internaționali.

Cooperarea internațională reprezintă un element strategic esențial în cadrul politicii vamale a UE. În context multilateral, de exemplu în contextul Organizației Mondiale a Vămilor și al Organizației Mondiale a Comerțului, Uniunea Europeană susține elaborarea și aplicarea de standarde internaționale, cu precădere în ceea ce privește securitatea, facilitarea schimburilor comerciale și simplificarea vamală. În context bilateral, scopul UE a fost mereu conlucrarea activă cu principalii parteneri comerciali în vederea soluționării problemelor vamale, de exemplu în ceea ce privește facilitarea schimburilor comerciale, regulile de origine, asigurarea respectării DPI, securitatea lanțului de aprovizionare și combaterea fraudelor.

1.3. Uniunea vamală 2012: în serviciul Uniunii Europene

1.3.1. Serviciile aduse mediului de afaceri și societății

Vama este singura autoritate publică ce exercită atribuții depline de supraveghere și control al tuturor bunurilor care traversează frontierele externe ale UE și care, odată puse în liberă circulație de către o vamă din orice punct al UE, se pot deplasa liber în orice zonă de pe teritoriul vamal al Uniunii. În parte datorită poziției unice pe care o deține, începând din 1968 rolul uniunii vamale a evoluat semnificativ, iar sarcinile sale s-au multiplicat. Vămile UE au devenit un furnizor important de servicii pentru mediul de afaceri și pentru societate, în prezent îndeplinind o gamă largă de obiective operaționale. Vama rămâne în continuare o autoritate însărcinată cu încasarea de venituri pentru UE și statele membre, dar este solicitată din ce în ce mai mult și în calitate de autoritate care asigură respectarea legii, pentru protejarea securității și siguranței UE. Aceasta acționează tot mai mult ca apărător al integrității pieței interne a mărfurilor, precum și ca protector al multor altor interese guvernamentale la frontiera externă.

Uniunea vamală reprezintă componenta operațională pentru multe dintre măsurile de politică comercială ale UE, care pune în aplicare numeroase acorduri internaționale privind fluxurile comerciale ale UE. În plus, datorită eficacității sale în oprirea bunurilor nedorite sau riscante provenite din țări terțe înainte ca acestea să fie introduse pe piața UE, un număr semnificativ și din ce în ce mai mare de agenții guvernamentale se așteaptă ca vămile să aplice politicile acestora la graniță și ca efectuarea formalităților și a controalelor la frontierele externe, prevăzute în legislația vamală, să realizeze și verificarea respectării cerințelor din alte acte legislative[16]. Prin urmare, vama îndeplinește din ce în ce mai mult rolul unui „apărător al pieței interne” pe toate planurile, inclusiv în ceea ce privește asigurarea respectării legii în domeniul sănătății publice, al protecției consumatorilor, al mediului și al agriculturii, de exemplu. De asemenea, uniunea vamală contribuie în mod explicit la îndeplinirea obiectivelor de securitate internă[17]. Tabelul 1 ilustrează gama de servicii pe care uniunea vamală le prestează pentru UE în 2012.

Tabelul 1: serviciile furnizate de uniunea vamală a UE în 2012

Servicii furnizate în beneficiul autorităților publice (ale UE și naționale) || Servicii furnizate în beneficiul societății || Servicii furnizate în beneficiul mediului de afaceri

Încasarea de venituri pentru autoritățile europene și naționale || Protecția împotriva terorismului și a organizațiilor criminale (reducerea infracțiunilor de spălare a banilor, asigurarea securității lanțului de aprovizionare) || Protecția condițiilor de concurență echitabile pentru întreprinderile și mărfurile aflate în situații echivalente în întreaga UE

Aplicarea politicilor și legislației vamale/comerciale (la nivel terestru/ maritim/aerian) || Protecția sănătății (sănătatea oamenilor și a animalelor, de exemplu referitor la droguri, siguranța produselor etc.) || Menținerea intervenției fizice și procedurale asupra fluxurilor comerciale la un minimum necesar, de exemplu prin simplificarea procedurilor și asigurarea unui ghișeu unic

Aplicarea (parțială a) altor politici și legi decât cele vamale (de exemplu privind sănătatea sau siguranța) de către autoritățile vamale || Asigurarea respectării statului de drept || Sprijinirea competitivității întreprinderilor din UE, de exemplu prin suspendări tarifare

Informații privind fluxurile comerciale și actorii implicați, în vederea formulării de politici (în special statistici privind comerțul cu mărfuri) || Protecția intereselor contribuabililor din UE || Protecția proprietății intelectuale

|| Creșterea prosperității economice || Informații și orientări uniforme, rapide și transparente cu privire la proceduri, măsuri comerciale, standarde și norme, legislație și jurisprudență

|| Aplicarea politicii externe a UE, de exemplu prin impunerea de embargouri comerciale, măsuri de neproliferare etc. ||

|| Protecția patrimoniului cultural ||

|| Protecția mediului ||

1.3.2. Uniunea vamală în cifre

Prin prestarea acestor servicii, vămile UE gestionează 17 % din comerțul mondial – peste 2 miliarde de tone de bunuri anual[18], în valoare de 3 300 de miliarde EUR. Între anii 2004 și 2010, în ciuda impactului crizei financiare, valoarea comerțului extern al UE a crescut cu aproape 50 %[19]. UE se află în centrul comerțului mondial și al logisticii lanțului de aprovizionare, fiind partenerul comercial numărul unu al Statelor Unite, al Chinei și al Rusiei. Mai mult de 90 % din schimburile comerciale (8,4 miliarde de tone de mărfuri) se realizează pe mare, peste 20 % din acestea fiind descărcate în Europa. În UE există peste 250 de aeroporturi internaționale. Frontiera terestră răsăriteană se întinde pe aproape 10 000 km, având 133 de puncte de intrare comerciale rutiere și feroviare. Dacă se ia în calcul întreaga frontieră externă a Uniunii Europene (terestră, aeriană și maritimă), există în total peste 1 000 de birouri vamale de intrare.

În 2011, vămile UE au prelucrat 36 de milioane de declarații de încărcătură anterioare sosirii, 140 de milioane de declarații de import, 96 de milioane de declarații de export și 9 milioane de declarații de tranzit. Aceste cifre se traduc, în medie, prin gestionarea de către administrațiile vamale ale statelor membre a 8,9 declarații pe secundă. Se estimează că taxele vamale încasate au contribuit la bugetul UE cu 16,6 miliarde EUR, respectiv aproximativ 13 % din acest buget[20].

1.3.3. O poveste europeană de succes

Se poate argumenta că atât succesul Uniunii Europene în calitate de cea mai mare entitate comercială a lumii și de principal concurent mondial, cât și creșterea volumului și a vitezei schimburilor comerciale pot fi considerate ca fiind indicatori ai succesului neîntrerupt al uniunii vamale a UE. Aceasta a sprijinit comerțul și creșterea economică și a protejat siguranța, securitatea, sănătatea și mediul înconjurător al celor 500 de milioane de cetățeni ai UE. Pe parcursul ultimelor patru decenii, uniunea vamală și-a îndeplinit responsabilitățile cu succes, adaptându-se în mod constant la noile sarcini, la noile dimensiuni geografice și la condițiile mondiale în schimbare.

De asemenea, în ultimul deceniu ea a introdus cu succes sisteme și procese informatice interconectate, care necesită colaborare și coordonare la nivelul întregii UE. În prezent, părțile interesate se așteaptă ca cele 27 de administrații naționale între care se distribuie această sarcină să gestioneze uniunea vamală și să pună în aplicare normele acesteia ca și cum ar reprezenta cu adevărat „o entitate unică”.

1.4. Guvernanță și funcționare

Întrucât se bazează pe o politică și o legislație comună, dar este pusă în aplicare de 27 de administrații pe tot teritoriul UE, funcționarea operațională a uniunii vamale este complexă. Aceasta a evoluat către un set de activități și de procese care utilizează o combinație de factori umani, tehnici și financiari proveniți din Uniunea Europeană și din statele membre.

1.4.1. Activități și procese

Dintr-o perspectivă de ansamblu se poate afirma în mod sintetic că principalele procese derulate de uniunea vamală pentru a-și îndeplini funcțiile prevăzute de legislație cuprind următoarele activități:

(1) administrarea vămuirii bunurilor, care include:

· supravegherea intrării și ieșirii bunurilor prin prelucrarea declarațiilor anterioare sosirii/plecării,

· prelucrarea declarațiilor vamale și gestionarea procedurilor vamale,

· aplicarea de măsuri și restricții comerciale,

· calcularea și încasarea taxelor vamale și a altor taxe, precum și gestionarea garanțiilor,

· aplicarea altor norme pertinente;

(2) controlul, care include:

· realizarea unor profiluri de risc și a unor controale țintite,

· controlul fizic și al documentelor,

· controale ulterioare vămuirii,

· realizarea de anchete oficiale,

· auditări prealabile și ulterioare ale comercianților în legătură cu diferite tipuri de autorizații;

(3) asigurarea respectării legii, care include:

· investigații și urmăriri penale/administrative,

· impunerea de sancțiuni.

Principalele procese orizontale pe care se bazează fiecare dintre activitățile de mai sus implică:

(1) gestionarea datelor, care include gestionarea și prelucrarea unor cantități uriașe de date referitoare la comerț și la comercianți;

(2) gestionarea comercianților, respectiv gestionarea a peste 3 milioane de „clienți” implicați în activități de comerț,[21] care include:

(1) identificarea și înregistrarea,

(2) furnizarea de informații,

(3) eliberarea diverselor autorizații;

(3) gestionarea riscurilor, care include identificarea, evaluarea, analizarea și atenuarea a nenumărate tipuri și niveluri diferite de riscuri asociate comerțului internațional cu mărfuri.

1.4.2. Mijloace

Mijloacele cheie care permit uniunii vamale să își îndeplinească funcțiile, derulând aceste procese interconectate, implică aplicarea de norme (de exemplu legislația), orientări și proceduri practice de punere în practică a acestora și resurse pentru realizarea lor fizică (resurse financiare, umane și informatice, echipamente).

Chiar și o taxonomie foarte superficială a acestor mijloace[22] relevă că ele reprezintă în realitate o combinație complexă de acorduri internaționale[23] , precum normele GATT, dreptul european, orientări și resurse ale UE (de exemplu infrastructura și aplicațiile informatice), norme[24], orientări, procese și resurse naționale. În timp ce dreptul vamal al UE și orientările UE sunt comune, iar anumite baze de date de sprijin – de exemplu – se utilizează în comun, mijloacele naționale și în mod special resursele umane și financiare disponibile în cadrul diverselor administrații vamale diferă semnificativ de la un stat membru la altul, ca și procesele și domeniile naționale ale infrastructurii și aplicațiilor informatice.

1.4.3. Guvernanță

Guvernanța uniunii vamale a înregistrat o evoluție organică de-a lungul timpului. Structura organului legislativ oficial cuprinde Consiliul, Parlamentul European și, în cazul legislației de punere în aplicare, o serie de comitete de comitologie. De asemenea, realizarea uniunii vamale se sprijină pe o structură de coordonare a politicilor mai puțin oficială, în centrul căreia se află Grupul de lucru privind politica vamală (GLPV), prezidat de către Comisie și format din directorii generali ai celor 27 de administrații naționale. Acesta analizează problemele aduse în atenția sa și generează orientări în vederea dezvoltării în continuare a politicilor uniunii vamale. GLPV a oferit administrațiilor o platformă comună încă de la semnarea Tratatului de la Roma (1958). În prezent, acesta reprezintă grupul de coordonare globală a politicilor dintr-un ansamblu extins de grupuri de coordonare, grupuri de proiect și de acțiune, funcționarea multora dintre acestea fiind gestionată de către Comisie și finanțată prin programul Vamă 2013[25].

2. EVALUAREA UNIUNII VAMALE

În pofida succesului înregistrat în cei 40 de ani de istorie, ultimii ani s-au dovedit din ce în ce mai plini de provocări pentru uniunea vamală. În 2005, în urma unei comunicări[26] din 2003 privind serviciile vamale informatizate, Comisia a propus un pachet legislativ de modernizare a vămilor UE, în special prin utilizarea la scară largă a tehnicilor electronice de prelucrare a datelor. Pachetul a fost adoptat în 2008[27], lansând un proces de modernizare totală a legislației și a procedurilor vamale din UE.

Începând din 2010, Comisia și statele membre s-au angajat în evaluarea modului de funcționare a uniunii vamale. Presiunile din exterior au contribuit fără îndoială la apariția nevoii de schimbare, dar o constatare cheie este aceea că ar putea fi necesar să se revizuiască și unele aspecte fundamentale ale vechiului model de operare și modul în care conlucrează participanții la uniunea vamală, care nu au fost reformate.

2.1. Presiuni externe

Mediul extern a exercitat o presiune crescândă asupra performanțelor uniunii vamale în ultimele decenii. Fluxurile comerciale în creștere constantă, noile lanțuri de aprovizionare și modele de afaceri (precum comerțul electronic) din ce în ce mai complexe, precum și noua logistică și presiunile concurențiale înseamnă volume mai mari, un ritm mai rapid și un mediu din ce în ce mai complicat. De asemenea, riscurile inerente lanțurilor de aprovizionare internaționale au crescut ca urmare a globalizării infracționalității și a activităților teroriste. În plus, presiunea exercitată de creșterea rapidă a numărului de atribuții și a așteptărilor din partea părților interesate a condus la extinderea sferei activităților vamale și la intensificarea nevoii de competențe, instrumente și resurse suplimentare. În prezent, vămilor le sunt conferite responsabilități de control prin mai mult de 60 de acte juridice[28]. Pe de altă parte, efectele crizei economice au condus la intensificarea presiunii asupra resurselor – nevoia de a face tot mai mult având la dispoziție tot mai puțin. Momentul apariției crizei a fost resimțit acut de administrațiile vamale – realizarea unor reforme juridice semnificative a însemnat investirea în proiecte informatice majore într-o perioadă de reduceri extreme ale bugetelor și resurselor.

2.2. Presiuni interne

Comisia și statele membre au recunoscut și faptul că modelul de funcționare al uniunii vamale în sine prezintă slăbiciuni inerente. Modernizarea în vederea creării unui mediu vamal electronic paneuropean, cu schimburi de informații în timp real între cele 27 de state membre, presupune aplicarea de noi proceduri la nivel transeuropean, mai multe investiții în IT și noi competențe ale personalului. Aceasta face ca multe dintre slăbiciunile actuale, de exemplu costurile, în termeni de eficiență, ale suprapunerii eforturilor, să devină mai evidente.

În 2010 a fost demarată o evaluare introspectivă în vederea identificării punctelor nevralgice interne ale uniunii vamale. Un studiu „de autoevaluare”[29] a identificat o serie de domenii problematice care ar trebui abordate și a generat mai multe idei menite să genereze reacții în viitor.

Inspirându-se din acest studiu, în raportul său din 2011 către Consiliu[30] Comisia a identificat o serie de domenii în care este nevoie ca uniunea vamală să își îmbunătățească modul de funcționare.

Raportul Comisiei a identificat următoarele: – Necesitatea unei abordări strategice mai cuprinzătoare privind cooperarea cu alte agenții și alți parteneri internaționali în domeniul securității, sănătății, siguranței și protecției mediului. – Necesitatea actualizării și îmbunătățirii guvernanței implementării uniunii vamale în ceea ce privește structurile și metodele de lucru pentru a permite o mai bună prioritizare a inițiativelor și o utilizare mai bine orientată a resurselor limitate. – Necesitatea unei mai bune partajări și utilizări în comun a capacităților între statele membre, respectiv între statele membre și Comisie, în vederea creșterii eficienței, a eficacității și a uniformității și în vederea realizării de economii de scară. – Realizarea unui mecanism de măsurare și evaluare a performanțelor uniunii vamale reprezintă cerința prealabilă majoră în vederea asigurării evoluției în continuare a uniunii vamale.

Recent s-au întreprins și alte evaluări detaliate ale unor domenii critice precum gestionarea riscurilor[31], asigurarea respectării DPI[32] și controlul numerarului. În plus, în 2012 Comisia a lansat o evaluare externă de mare amploare pentru a completa evaluarea din perspectiva părților interesate.

Rezultatele acestor studii urmează să ofere baza unei reflecții mai ample, în 2013, cu privire la prioritățile concrete ale evoluției uniunii vamale.

3. UNIUNEA VAMALĂ 2020 – CALEA DE URMAT

Obiectivul operațional al comunicării de față este acela de a schița o cale de acțiune pentru contracararea provocărilor și realizarea unei uniuni vamale unificate, mai solide și mai performante, care să ofere aceleași servicii de calitate înaltă în întreaga Uniune Europeană până în 2020. Răspunzând raportului Comisiei din 2011, Consiliul a subliniat în concluziile sale din 10 decembrie 2012 că „uniunea vamală ar trebui să evolueze în continuare, reușind astfel să își îndeplinească obiectivele de sprijinire a competitivității UE prin protejarea mediului de afaceri, facilitarea schimburilor comerciale și oferirea unor servicii de calitate înaltă părților interesate”[33].

Pentru asigurarea acestei evoluții, finalizarea procesului de modernizare procedurală și juridică reprezintă o urgență maximă. Mai mult, au fost derulate procesele esențiale de identificare a provocărilor, iar analizele privind lacunele se află într-un stadiu avansat, unele lacune individuale fiind deja în curs de soluționare. În sfârșit, problemele structurale trebuie să fie abordate în mod explicit.

Astfel, o cale de urmat consecventă și cuprinzătoare, prin care uniunea vamală să evolueze, necesită trei elemente cheie:

(1) finalizarea procesului de modernizare început în 2003,

(2) finalizarea analizelor privind lacunele, cu identificarea priorităților care trebuie abordate, și

(3) revizuirea și reformarea structurilor de guvernanță și gestionare a uniunii vamale.

Este evident că aceste elemente trebuie să fie realizate într-o manieră planificată și consecventă, pentru a se evita tulburarea activității zilnice de gestionare a fluxurilor comerciale internaționale ale UE.

3.1. Finalizarea procesului de modernizare

În 2003 a fost demarat un proces extins de modernizare a legislației și a procedurilor vamale, cu scopul de a crește rolul vămilor în securizarea frontierelor externe, de a asigura raționalizarea cadrului juridic, de a standardiza în măsură mai mare normele vamale și punerea lor în aplicare, de a simplifica procedurile vamale și a realiza informatizarea tuturor declarațiilor și schimburilor de date.

Prima evoluție majoră în cadrul acestui proces de modernizare a fost adoptarea în 2005 a modificării privind siguranța și securitatea aduse Codului Vamal Comunitar[34], care a deschis calea pentru introducerea, în 2011, a unei analize automate sistematice a riscurilor pe baza datelor din surse comerciale transmise electronic înainte de intrarea și de ieșirea bunurilor.

Ca tendință generală datorată noilor oportunități pe care le oferă dezvoltarea tehnologiei informației, toate autoritățile vamale naționale oferă în prezent posibilitatea depunerii declarațiilor vamale prin mijloace electronice. În momentul de față peste 90 % din totalul declarațiilor vamale din UE se efectuează prin mijloace electronice. Procesul de modernizare avansează considerabil, tehnologia informației oferind uniunii vamale beneficii semnificative în ceea ce privește productivitatea.

Printre factorii cheie privind evoluțiile ulterioare de mai mare amploare ale procesului de modernizare se numără adoptarea, în 2008, a Codului Vamal Modernizat (CVM) și a Deciziei privind crearea unui mediu informatizat pentru vamă și comerț. Cu toate acestea, CVM nu este încă aplicabil și face obiectul unei propuneri de reformare[35]. De asemenea, decizia privind crearea unui mediu informatizat trebuie să fie revizuită.

Primele priorități ale căii de urmat sunt finalizarea și adoptarea legislației de către Parlamentul European și Consiliu, adoptarea actelor respective ale Comisiei și punerea în aplicare fără întârziere a acestora de către statele membre.

3.2. Evaluarea lacunelor și stabilirea priorităților

Recent au fost realizate sau sunt în curs de realizare mai multe analize privind lacunele, cu precădere în domeniul gestionării riscurilor și al securității lanțului de aprovizionare, al DPI, al supravegherii pieței, al sănătății, siguranței și mediului și al gestionării crizelor.

În domeniul asigurării respectării DPI, Comisia a identificat problemele și a luat măsuri propunând revizuirea, în 2011, a regulamentului privind asigurarea respectării DPI de către autoritățile vamale[36]. În plus, la 10 decembrie 2012 Consiliul a adoptat un nou Plan de acțiune pentru 2013-2017, iar cooperarea cu partenerii internaționali este în curs de consolidare în vederea asigurării unei mai mari protecții a DPI la nivelul întregului lanț de aprovizionare.

În domeniile sănătății, siguranței și mediului există o nevoie clară de a facilita asigurarea respectării de către autoritățile vamale a legilor care impun interdicții și restricții asupra bunurilor importate și exportate. Pentru ca dispozițiile acestor legi să fie compatibile cu procedurile și procesele vamale, Comisia va crea un instrumentar de proceduri standard care să fie incluse în legile viitoare. Restricțiile și interdicțiile vor fi integrate în continuare în TARIC și este în curs de pregătire un proiect de interfață unică pentru vămuire. Sunt în curs de elaborare și alte orientări, instrumente de formare și de consolidare a capacităților care să sprijine vămile în aplicarea legislației cu caracter extrafiscal, precum și abordări comune ale controlului pe baza analizei riscurilor. În plus, pentru a îmbunătăți felul în care se formulează politicile și se evaluează această legislație, trebuie abordată problema lipsei de informații privind rezultatele aplicării acesteia de către vămi. De o importanță capitală este și elaborarea de statistici și instrumente de măsurare a rezultatelor controlului vamal în domenii precum siguranța și conformitatea produselor. Toate aceste acțiuni ar trebui reunite într-o strategie privind depunerea de către Comisie și statele membre a unor eforturi comune în vederea facilitării eforturilor vămilor de a aplica legislația cu caracter extrafiscal. Împreună cu vămile și cu autoritățile responsabile pentru legislația cu caracter extrafiscal, Comisia a înființat deja un grup de experți destinat realizării activităților sus-menționate.

În urma detectării unor explozivi într-o încărcătură aeriană („incidentul din Yemen”) și în contextul raportului Grupului de lucru la nivel înalt privind consolidarea securității încărcăturilor aeriene, în strânsă colaborare cu diferitele părți interesate, întreprinderi și parteneri internaționali, Comisia a examinat modurile în care se poate îmbunătăți securitatea lanțului de aprovizionare și se poate contribui la elaborarea de standarde internaționale. O analiză completă privind lacunele și necesitățile în domeniul gestionării riscurilor și al securității lanțului de aprovizionare urmează să fie prezentată într-o Comunicare a Comisiei privind gestionarea riscurilor și securitatea lanțului de aprovizionare[37]. Activitățile de cercetare și proiectele internaționale în acest domeniu sunt de asemenea realizate în cadrul Programului-cadru al UE (PC7).

Ar trebui concepute măsuri suplimentare și în ceea ce privește îmbunătățirea modului de gestionare a riscurilor vamale și a măsurilor de control vamal la nivelul UE, în vederea unei mai bune protecții a intereselor financiare ale Uniunii Europene și ale statelor sale membre.[38]

De asemenea, Comisia a identificat probleme grave generate de diferite abordări ale încălcării legislației vamale a UE și ale aplicării sancțiunilor; în vederea soluționării, aceste probleme ar trebui să facă obiectul unei propuneri în 2013. În plus, în urma accidentului nuclear de la Fukushima s-a întocmit un plan de acțiune[39] menit să îmbunătățească modul de gestionare a crizelor de către vămi. Suspendările tarifare/normele privind cotele urmează, de asemenea, să fie analizate prin demararea în 2013 a unui studiu care ar putea releva necesitatea revizuirii acestora.

În ceea ce privește dimensiunea internațională a uniunii vamale, este necesar să se continue prioritizarea activităților bilaterale cu partenerii comerciali și a celor derulate în cadrul forurilor multilaterale pentru elaborarea instrumentelor și a condițiilor necesare în vederea securizării lanțului de aprovizionare și a facilitării schimburilor comerciale; în centrul atenției ar trebui să stea promovarea simplificării vamale, recunoașterea reciprocă a operatorilor economici autorizați și schimbul de informații cu țările terțe cu privire la gestionarea de la un capăt la altul al lanțului de aprovizionare. Măsurile de combatere a traficului ilegal de bunuri, a încălcării DPI și a fraudei vor continua să ocupe un loc important în acordurile internaționale, cum ar fi acordurile comerciale bilaterale, iar modernizarea regulilor de origine conținute în aceste acorduri ar trebui să facă obiectul unei atenții suplimentare.

Printre prioritățile identificate pentru 2013 se numără: – comunicarea Comisiei privind gestionarea riscurilor și securitatea lanțului de aprovizionare; – strategia privind depunerea unor eforturi comune de către Comisie și statele membre în vederea facilitării acțiunilor vămilor de aplicare a legislației cu caracter extrafiscal; – propunerea privind soluționarea problemei generate de abordările diferite privind încălcarea legislației vamale a UE și aplicarea sancțiunilor; – aplicarea planului de acțiune menit să îmbunătățească gestionarea crizei de către vămi; – examinarea și eventual revizuirea (în consecință) a suspendărilor tarifare și a normelor privind cotele; – prioritizarea instrumentelor și a condițiilor necesare pentru facilitarea schimburilor comerciale, securitatea lanțului de aprovizionare și asigurarea respectării DPI în cadrul acordurilor internaționale bilaterale și multilaterale; – finalizarea analizelor privind lacunele și a stabilirii priorităților, în special prin continuarea procesului de evaluare a uniunii vamale în 2013.

3.3. Îmbunătățirea eficienței și a eficacității prin reformarea guvernanței uniunii vamale

Sistemul actual descentralizat de implementare și gestionare la nivel național a unui set comun de responsabilități, sarcini, dar și procese și sisteme informatice cu caracter tot mai generalizat a atins limita eficienței și a eficacității, din mai multe motive. Printre acestea se numără, pe tot cuprinsul UE, suprapunerea eforturilor, lipsa de consecvență, probleme legate de interoperabilitate și dezechilibrul dintre resurse și necesități. Experiențele recente legate de aplicarea unor procese și soluții informatice paneuropene în cadrul punerii în aplicare a modificării privind securitatea aduse Codului Vamal Comunitar și legate de introducerea anumitor autorizații la nivelul UE confirmă existența acestor probleme. În plus, operatorii economici au raportat existența unor tratamente diferite în cadrul UE și au reclamat nesiguranța și costurile generate de serviciile de niveluri diferite și de cerințele practice diferite cu care se confruntă pe întreg teritoriul UE.

Întrucât baza juridică este comună, rezultă evident că cea care nu corespunde din acest punct de vedere este aplicarea sa la nivel operațional. Sistemul de punere în aplicare și de gestionare la nivel național, rămas neschimbat de o lungă perioadă de timp, trebuie să lase loc unei forme de colaborare mai strânse și unei responsabilități comune a administrațiilor care realizează uniunea vamală. La aceasta vor contribui reformarea legislației și a metodelor de lucru, precum și soluționarea problemelor specifice. Totuși, guvernanța puternic descentralizată și din ce în ce mai complexă a procesului de realizare a uniunii vamale rămâne o problemă transversală.

Este nevoie de o reformă a guvernanței uniunii vamale, nu în ultimul rând pentru a se realiza o creștere a eficienței (de exemplu, economii de scară prin punerea în comun a resurselor) și a eficacității (de exemplu, gestionarea riscurilor pe baza informațiilor despre riscuri puse în comun). Dar reforma guvernanței ar trebui să vizeze, mai presus de toate, asigurarea consecventă a unor servicii de înaltă calitate la nivelul întregii UE.

Pentru a asigura servicii de înaltă calitate, prestate în mod eficient și eficace pe întreg teritoriul UE, reforma guvernanței ar trebui să conducă la îmbunătățiri în ceea ce privește: – definirea obiectivelor operaționale/ calității serviciilor la nivelul UE, precum și a unui sistem comun de monitorizare a acestora; – intensificarea coordonării operaționale și luarea de măsuri comune acolo unde este nevoie; – un mecanism de identificare a necesităților și a priorităților, precum și de transfer/sprijinire a capacităților acolo unde este nevoie.

4. CONCLUZIE

Uniunea vamală aduce o valoare adăugată clară și de necontestat societății și mediului de afaceri din UE. Rămânând un organism de colectare a unor venituri considerabile pentru UE și statele membre, ea este din multe puncte de vedere un apărător al pieței interne și un sprijin indispensabil pentru asigurarea fluidității comerțului în cadrul UE, oferind în același timp întreprinderilor, societăților și mediului din UE și o valoroasă protecție împotriva diverselor amenințări pe care le prezintă comerțul internațional cu mărfuri.

În ultimii ani, uniunea vamală s-a angajat într-un proces amplu de reformă și modernizare a legislației, procedurilor și metodelor de lucru. Cu toate acestea, reformele trebuie aplicate în totalitate. În plus, reforma trebuie să fie extinsă pentru a cuprinde și structurile sale interne, precum și guvernanța funcționării sale operaționale.

Comisia solicită Consiliului și Parlamentului European: – să finalizeze procesul de modernizare fără întârzieri; – să se angajeze într-un dialog cu părțile interesate relevante, luând în considerare rezultatele evaluărilor și ale analizelor recente privind lacunele, inclusiv pe cele ale evaluării uniunii vamale din 2012, în vederea stabilirii priorităților; – să reformeze guvernanța, rolurile și responsabilitățile statelor membre și ale Comisiei în ceea ce privește gestionarea operațională generală a uniunii vamale. Pașii următori ar trebui să includă și un proiect de reformă până în 2014.

[1] Prin „uniune vamală a UE”, prezenta comunicare se referă la uniunea vamală și teritoriul UE astfel cum sunt definite la articolul 30 și următoarele din TFUE, exclusiv uniunile vamale dintre UE și Turcia, Andorra și San Marino.

[2] Banca Mondială – Mediul de afaceri 2012: Desfășurarea afacerilor într-o lume mai transparentă (http://www.doingbusiness.org/rankings); Forumul Economic Mondial – Indicele competitivității globale (http://www.weforum.org/issues/competitiveness-0/gci2012-data-platform/).

[3] Articolul 3 din TFUE.

[4] Articolul 291 din TFUE.

[5] Președintele Barroso, SPEECH/12/596, 12/9/2012.

[6] Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar.

[7] Regulamentul (CEE) nr. 2658/87 al Consiliului privind Nomenclatura tarifară și statistică și Tariful Vamal Comun.

[8] Regulamentul (CE) nr. 1383/2003 al Consiliului privind intervenția autorităților vamale împotriva mărfurilor suspectate de a aduce atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală, precum și măsurile care trebuie aplicate mărfurilor care aduc atingere anumitor drepturi de proprietate intelectuală.

[9] http://ec.europa.eu/enterprise/sectors/chemicals/documents/specific-chemicals/precursors/

[10] Regulamentul (CE) nr. 116/2009 al Consiliului privind exportul bunurilor culturale.

[11] Regulamentul (CE) nr. 1889/2005 al Parlamentului European și al Consiliului privind controlul numerarului la intrarea sau ieșirea din Comunitate.

[12] Regulamentul (CE) nr. 765/2008 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a cerințelor de acreditare și de supraveghere a pieței în ceea ce privește comercializarea produselor și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 339/93.

[13] De exemplu Regulamentul (CE) nr. 338/97 al Consiliului privind protecția speciilor faunei și florei sălbatice prin controlul comerțului cu acestea.

[14] COM(2008) 169 final.

[15] Pentru a promova colaborarea cu mediul de afaceri, administrațiile din majoritatea statelor membre au comitete naționale pentru întreprinderi și vamă, iar la nivelul UE un mecanism de consultare, grupul de contact cu operatorii economici, oferă în mod activ informații ce vin în sprijinul activităților de pregătire a celor mai multe inițiative noi.

[16] De exemplu, planul multianual de supraveghere a pieței. Pentru mai multe detalii, a se vedea anexa 2 la documentul de lucru al serviciilor Comisiei – Evaluarea impactului unui program de acțiune pentru domeniul vamal și fiscal în Uniunea Europeană pentru perioada 2014-2020 (FISCUS) - SEC(2011) 1317 final.

[17] A se vedea, de exemplu, Comunicarea Comisiei către Parlamentul European și Consiliu din 22 noiembrie 2010 – Strategia de securitate internă a UE în acțiune: cinci pași către o Europă mai sigură [COM(2010) 673 final – Nepublicată în Jurnalul Oficial].

[18] Site-ul Uniunii Europene – Domeniul de acţiune Vamă

[19] Comerțul extern și intern al UE, Anuar statistic (External and intra EU trade, A statistical yearbook), date 1958-2010, p. 16.

[20] Bugetul pe 2011 în cifre

[21] Baza de date EORI.

[22] Proiect de raport final, contractul-cadru DIGIT/R2/PO/2009/027 ABC II – Studiu de fezabilitate privind evaluarea situaţiei uniunii vamale a UE.

[23] Multe acorduri și convenții internaționale, precum Convenția de la Kyoto (WCO) revizuită, sunt de fapt codificate în legislația UE.

[24] Dreptul vamal al UE este comun, însă rămâne o marjă pentru aplicarea normelor naționale.

[25] Decizia nr. 624/2007/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 mai 2007 de instituire a unui program de acțiune pentru vamă în Comunitate.

[26] COM(2003) 452 final din 24.7.2003.

[27] Regulamentul (CE) nr. 450/2008 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a Codului Vamal Comunitar (Codul Vamal Modernizat), JO L 145, 4.6.2008, p.1 și Decizia 70/2008/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind crearea unui mediu informatizat pentru vamă și comerț, JO L 23, 26.1.2008, p. 21.

[28] Anexa 2 la documentul de lucru al serviciilor Comisiei - Evaluarea impactului unui program de acțiune pentru domeniul vamal și fiscal în Uniunea Europeană pentru perioada 2014-2020 (FISCUS) - SEC(2011) 1317 final.

[29] Future Business Architecture for the Customs Union and Cooperative Model in the Taxation Area in Europe (Viitoarea arhitectură comercială a modelului de uniune vamală și de cooperare în domeniul fiscal în Europa), TAXUD/R3/VDL D(2010) 433216, contract cadru DIGIT/R2/PO/2009/027 ABC II

[30] COM(2011) 922.

[31] Studiu privind posibilele modalități de consolidare a capacităților de analiză și combatere a riscurilor la nivelul UE, PricewaterhouseCoopers, 31 mai 2012.

[32] Documentul de lucru al serviciilor Comisiei – Evaluarea impactului Regulamentului Parlamentului European și al Consiliului privind asigurarea respectării drepturilor de proprietate intelectuală de către autoritățile vamale - SEC(2011)597 și SEC(2011)598 și Documentul de lucru al serviciilor Comisiei – Report on the Implementation of the EU Customs Action Plan to Combat Intellectual Property Right Infringements for the Years 2009 to 2012 – SWD(2012)356.

[33] Ref.

[34] Regulamentul (CE) nr. 648/2005 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 aprilie 2005 de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului de instituire a Codului Vamal Comunitar.

[35] Propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a Codului Vamal al Uniunii [COM(2012) 64 din 20.2.2012].

[36] Propunere de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind asigurarea respectării drepturilor de proprietate intelectuală de către autoritățile vamale - COM(2011)285.

[37] Urmează să fie publicată la începutul anului 2013.

[38] Curtea de Conturi – Raportul special nr. 1/2010 – „Sunt controlate în mod eficace procedurile de vămuire simplificate pentru importuri?”

[39] TAXUD/B2/061/2011.