[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 8.12.2010

COM(2010) 722 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

Evaluarea intermediară a Planului de acțiune aferent Consensului european privind ajutorul umanitar – pentru o acțiune umanitară a UE eficace și bazată pe principii

SEC(2010) 1505 final

INTRODUCERE

Consensul european privind ajutorul umanitar[1], semnat de către Consiliu, Parlamentul European și Comisia Europeană în 2007, constituie cadrul global de politică care reglementează ajutorul umanitar oferit de Uniunea Europeană.. Consensul prezintă obiectivele comune, principiile umanitare fundamentale (umanitate, imparțialitate, neutralitate și independență) și bunele practici ale Uniunii Europene în ansamblul său în acest domeniu. Scopul este de a asigura un răspuns al UE în caz de crize umanitare care să fie eficace, de înaltă calitate, bazat pe nevoi și pe principii. Consensul acoperă toate formele de acțiune umanitară: de la pregătirea pentru dezastre și reducerea riscului de dezastre la intervenția imediată în situații de urgență și la acordarea de ajutor pentru salvarea vieților persoanelor vulnerabile în cazul crizelor prelungite sau la situațiile de tranziție către redresare și dezvoltare pe termen mai lung. Consensul stabilește standarde ridicate privind acțiunea umanitară, inclusiv privind bunele practici în domeniul ajutorului umanitar, privind parteneriatul, sprijinul UE pentru intervențiile umanitare internaționale și relația cu alți actori prezenți în situații de criză. Consensul european rămâne documentul de referință pentru acțiunile de ajutor umanitar ale UE, bucurându-se de recunoaștere și respect din partea comunității umanitare din interiorul și din afara UE și creând o dinamică politică favorabilă consolidării eforturilor comune ale UE în acest domeniu în ultimii trei ani.

Începând din 2007, UE a oferit asistență umanitară în primul rând prin fondurile furnizate organizațiilor umanitare partenere în vederea acordării de ajutor direct persoanelor în dificultate din întreaga lume în contextul unor acțiuni de salvare, de protecție și de pregătire. Ajutorul acordat împreună de statele membre ale UE și de Comisia Europeană reprezintă o pondere importantă din ajutorul umanitar global, respectiv aproximativ 45-50 % în ultimii trei ani. În 2009, UE a oferit 4,25 miliarde USD (3,12 miliarde €) din cele 9,45 miliarde USD (6,93 miliarde €) acordate în total ca ajutor umanitar oficial[2]. În ultimii trei ani a devenit tot mai evidentă necesitatea unor intervenții de amploare în câteva situații de criză prelungită (de exemplu în Sudan, Republica Democratică Congo și Somalia), necesitatea de a reacționa rapid în contextul înrăutățirii rapide a situației umanitare în cazul unor crize generate conflicte (de exemplu în Georgia, Gaza, Kârgâzstan și Sri Lanka) și de a contribui la acțiunile de pregătire și răspuns la un număr tot mai mare de dezastre naturale. Totodată însă condițiile de intervenție umanitară, în special într-un număr mic de zone de conflict, sunt tot mai dificile, siguranța și securitatea lucrătorilor umanitari reprezentând o sursă tot mai presantă de preocupare. Dezastrele naturale de proporții care s-au produs în 2010 (de exemplu, cutremurul din Haiti și inundațiile din Pakistan) au făcut necesară o intervenție internațională masivă pentru a răspunde nevoilor umanitare de bază ale populației și pentru a pune bazele redresării. UE a reacționat rapid, apelând atât la ajutorul umanitar, cât și la protecția civilă pentru a acorda asistență în aceste situații de urgență. Această complementaritate a instrumentelor utilizate ca prim răspuns în caz de dezastre naturale, care este conformă cu angajamentele asumate în cadrul Consensului și cu orientările internaționale[3], constituie o parte importantă a răspunsului consolidat al UE în caz de dezastre. Comisia a prezentat recent recomandări specifice privind o abordare consolidată a răspunsului UE în caz de dezastre[4].

Cu toate acestea, cea mai mare parte a ajutorului umanitar al UE constă în continuare în sprijin pentru victimele crizelor generate conflicte („situații de urgență complexe”) și se acordă, în continuare, o atenție specială persoanelor în dificultate în contextul situațiilor umanitare „uitate”. Un aspect important este acela că dispozițiile Consensului european privind ajutorul umanitar acoperă atât situațiile de urgență complexe, cât și dezastrele naturale, indiferent de proporțiile acestora, cu scopul de a contribui la satisfacerea nevoilor umanitare întâlnite.

Prezenta comunicare urmărește să consolideze angajamentul colectiv al UE de a conlucra pentru a pune în aplicare „Consensul european privind ajutorul umanitar” și, în special, măsurile practice incluse în Planul de acțiune aferent acestuia[5]. Mai presus de toate, Consensul încurajează un răspuns coerent, bine coordonat și eficace al UE în domeniul umanitar, un răspuns care se bazează pe contribuțiile complementare ale celor 27 de state membre ale UE și ale Comisiei Europene. Având în vedere vulnerabilitatea crescută a celor mai sărace părți ale lumii, creșterea constantă a nevoilor umanitare și a constrângerilor legate de cheltuielile publice într-o perioadă de recesiune economică, necesitatea ca Uniunea Europeană să-și utilizeze eficient capacitățile și resursele colective astfel încât acțiunile sale de asistență să aibă un impact maxim asupra persoanelor care se confruntă cu crize umanitare este mai mare ca oricând. Acesta este contextul în care a fost efectuată evaluarea intermediară a progreselor realizate în cadrul Planului de acțiune privind Consensul.

Evaluarea intermediară a fost realizată de către Comisia Europeană împreună cu statele membre ale UE și în consultare cu Parlamentul European și cu principalele organizații umanitare partenere. Planul de acțiune acoperă șase domenii de acțiune, cu 49 de acțiuni individuale, dintre care unele au fost concepute astfel încât să aibă o contribuție punctuală, iar altele să inducă o schimbare graduală și continuă a „practicii UE în domeniul ajutorului umanitar”. O prezentare detaliată a acțiunilor întreprinse până în prezent în cadrul Planului de acțiune, precum și indicații privind punerea în aplicare cu prioritate a unor acțiuni în cadrul domeniilor de acțiune existente, sunt incluse în documentul de lucru al serviciilor Comisiei, care însoțește prezenta comunicare . Prezenta comunicare nu propune o revizuire a Planului de acțiune existent, ci mai degrabă o serie de recomandări care vizează consolidarea eforturilor de punere în aplicare la nivelul UE.

Este nevoie de angajamentul ferm al UE, precum și de o serie de măsuri concrete în direcția intensificării suplimentare a punerii în aplicare a Consensului european, pentru a garanta eficacitatea, coerența și recunoașterea mai largă a contribuției de prim-plan a UE în domeniul ajutorului umanitar.

PROGRESELE REALIZATE ÎN CEEA CE PRIVEșTE PUNEREA ÎN APLICARE A PLANULUI DE ACțIUNE AFERENT CONSENSULUI EUROPEAN PRIVIND AJUTORUL UMANITAR

Având în vedere ponderea importantă de ajutor umanitar pe care o acordă, dacă acționează ca o singură forță, UE se află într-o poziție privilegiată pentru (i) a lua măsuri care să garanteze faptul că acțiunile sale umanitare sunt adecvate, eficace, bazate pe o evaluare a nevoilor și că țin seama de aspecte importante, precum nevoile specifice ale categoriilor vulnerabile de populație; precum și pentru a (ii) își exercita influența colectivă în ceea ce privește gradul de pregătire a sistemului umanitar internațional în ansamblul său.

Evaluarea intermediară a confirmat faptul că punerea în aplicare a Planului de acțiune privind Consensul a avut o evoluție pozitivă sub toate aspectele. În general, au fost depuse eforturi notabile pentru a consolida rolul UE în toate cele șase domenii de acțiune. Doar foarte puține acțiuni specifice au fost redefinite în lumina evoluțiilor înregistrate sau nu au fost încă întreprinse. Altele - de exemplu, eforturile de promovare a „spațiului umanitar” - necesită o atenție continuă prin însăși natura lor.

De la adoptarea Consensului și a Planului său de acțiune, ajutorul umanitar a devenit, din punct de vedere instituțional și juridic, un domeniu de politică de sine stătător al Uniunii Europene , care se bazează pe aproape două decenii de experiență operațională. Pentru prima dată, ajutorului umanitar i se conferă un temei juridic distinct în Tratatul de la Lisabona[6], precum și un grup de pregătire specific în cadrul Consiliului: Grupul de lucru al Consiliului privind ajutorul umanitar și ajutorul alimentar (COHAFA)[7], care permite, la nivelul UE; schimburi aprofundate de informații privind aspectele strategice umanitare și privind răspunsul în situații de criză cu ocazia contactelor lunare între reprezentanții umanitari ai UE. Interesul Parlamentului pentru chestiunile umanitare este puternic, iar publicul larg european este în continuare, într-o proporție covârșitoare, un susținător fervent al acțiunilor europene de ajutor umanitar[8]. Cadrul de politică clar oferit de „Consensul european privind ajutorul umanitar” a fost salutat mai ales de unele dintre noile state membre ale UE, ale căror abordări privind ajutorul au cunoscut o dezvoltare rapidă în ultimii ani. De asemenea, în perioada scursă de la adoptarea Consensului, Direcția Ajutor Umanitar din cadrul Comisiei Europene (ECHO) a devenit, în 2010, Direcția Generală Ajutor Umanitar și Protecție Civilă, fiind plasată sub responsabilitatea postului nou-creat al comisarului pentru cooperare internațională, ajutor umanitar și răspuns în situații de criză.

Prin aceste schimbări organizatorice recente, Comisia Europeană arată calea de urmat către asigurarea complementarității depline și a sinergiilor maxime între abordările tradiționale ale ajutorului umanitar și utilizarea expertizei și a resurselor de protecție civilă , atât la nivel central, cât și pe teren.

În cursul acestor trei ani de punere în aplicare a Consensului european, UE a contribuit decisiv și rapid, atât cu fonduri, cât și prin acțiuni de sensibilizare , la răspunsul la situații umanitare aflate într-o deteriorare rapidă, la dezastrele majore care s-au declanșat brusc, precum si la gestionarea condițiilor dificile și schimbătoare asociate crizelor umanitare prelungite, de proporții. O coordonare mai strânsă între direcțiile umanitare ale UE și experții și reprezentanți UE din teren, care sprijină, la rândul său, o mai bună coordonare în cadrul sistemului internațional umanitar, contribuie la identificarea și eliminarea deficiențelor critice. O serie de modificări care au rezultat din Consens, precum și reactivitatea mai mare a UE la aceste situații dificile, au contribuit pozitiv la eficacitatea generală a răspunsului umanitar. În 2010, UE a aprobat un cadru specific de politică privind asistența alimentară umanitară a UE [9], cu scopul de a maximiza eficiența și eficacitatea acesteia în conformitate cu cele mai bune practici. Punerea în aplicare a acestui cadru este acum o prioritate.

Conform Planului de acțiune privind Consensul, UE a făcut progrese în ceea ce privește stabilirea și partajarea unor orientări clare de politică operațională cu privire la o serie de aspecte-cheie, precum utilizarea lichidităților și a bonurilor, nutriția în situații de urgență și integrarea aspectelor de protecție și de reducere a riscului de dezastre în cadrul acțiunii umanitare.

UE a continuat, de asemenea, să își revizuiască abordarea cu privire la finanțare și să se adapteze la nevoile umanitare în creștere , inclusiv ca răspuns la creșterea frecvenței dezastrelor de proporții mici legate de climă. Comisia Europeană a pus în practică o serie de inovații în procedurile sale de finanțare și administrative pentru a permite acordarea unei finanțări simplificate în situații de urgență în limita unui plafon stabilit, reaprovizionarea Fondului de răspuns de urgență în caz de dezastre al Federației Internaționale a Societăților de Cruce Roșie și de Semilună Roșie, pentru a acoperi intervenția rapidă în caz de epidemii, precum și pentru a permite punerea în aplicare de acțiuni umanitare împreună cu un număr mai mare de agenții specializate din statele membre. Statele membre ale UE au contribuția cea mai mare importantă la fondurile umanitare comune și la Fondul central de răspuns în situații de urgență , care au avantajul flexibilității pentru ONU și actorii umanitari din punct de vedere al alocării resurselor. În plus, UE continuă să acorde o atenție deosebită așa-numitelor „crize uitate” – cele care primesc puțină atenție din partea mijloacelor de informare în masă sau a donatorilor internaționali.

UE a contribuit la îmbunătățirea continuă a sistemului umanitar internațional , prin promovarea puternica a unei abordări practice și favorabile incluziunii cu privire la utilizarea grupurilor de coordonare umanitară pe teren, precum și prin susținerea fermă și sprijinul financiar acordat îmbunătățirii capacităților de evaluare a nevoilor și comparabilității. UE a depus, împreună cu partenerii umanitari, eforturi constante pentru a asigura calitatea și ierarhizarea în funcție de priorități a solicitărilor de ajutor umanitar, precum și un echilibru rezonabil al finanțării între crize și sectoare. UE a oferit sprijin esențial și continuu pentru a asigura o consolidare a capacității de răspuns la nivel global , inclusiv a coordonării, prepoziționării, logisticii umanitare, precum și a siguranței și securității lucrătorilor umanitari. Prin sprijinirea eforturilor de consolidare a capacităților comunității umanitare, UE ajută la îmbunătățirea eficacității și calității ajutorului umanitar. Intensificarea pregătirii și capacității de răspuns este esențială atât la nivel local (care reprezintă prima linie de răspuns în caz de urgență), precum și la nivel regional și global.

Cooperarea mai strânsă la nivelul UE în ultimii trei ani a consolidat deja considerabil vocea UE pe scena mondială și influența sa colectivă asupra problemelor sistemice în răspunsul umanitar internațional. Faptul că UE și-a asumat angajamente înalte în cadrul Consensului european și al Planului de acțiune aferent acestuia este un lucru foarte apreciat de comunitatea mai largă a actorilor umanitari (Organizația Națiunilor Unite, Crucea Roșie/Mișcarea Semilunii Roșii și organizațiile non-guvernamentale) și de forurilor internaționale relevante. Aceste angajamente sunt însoțite de așteptări ridicate că UE în ansamblul său și donatorii individuali din cadrul UE vor depune toate eforturile pentru a traduce aceste angajamente în practici coerente în sprijinul răspunsului umanitar pe teren - inclusiv prin promovarea coerenței cu principiile umanitare în toate domeniile de acțiune externă a UE.

Existența unor parteneriate solide și coordonate reprezintă o fațetă esențială a ajutorului umanitar al UE. UE sprijină ferm existența unei pluralități de parteneri de execuție și subliniază necesitatea coordonării strânse între acești parteneri pe teren, astfel încât să se evite suprapunerile și să se garanteze faptul că nevoile umanitare sunt satisfăcute în mod adecvat. În cele din urmă, promovarea abordărilor participative pentru pregătirea pentru dezastre și în acordarea de ajutor umanitar este, de asemenea, importantă și poate contribui la creșterea responsabilizării și implicării actorilor locali, la întărirea capacităților locale și la creșterea eficacității și adecvării la nevoi a răspunsului umanitar.

DOMENIUL ACțIUNILOR VIITOARE/PERSPECTIVE DE ACțIUNE VIITOARE

Evaluarea intermediară arată că au fost depuse eforturi considerabile în punerea în aplicare a Consensului și a Planului de acțiune aferent acestuia. Cu toate acestea, pot fi consolidate în continuare eforturile colective ale UE și angajamentul donatorilor individuali cu privire la aspecte-cheie, astfel încât să se asigure cel mai bun răspuns umanitar internațional posibil. Acestea includ:

- strategii de sensibilizare și informare privind acțiunile umanitare și eforturi suplimentare pentru a sprijini activitatea organizațiilor mandatate să promoveze respectarea dreptului internațional umanitar (DIU), inclusiv cu actori nestatali înarmați[10]

- suficiența generală a fondurilor și o planificare mai eficace în vederea menținerii unei finanțări adecvate, în special în situații de criză prelungită, și în vederea acordării unei atenții cuvenite „crizelor uitate”;

- claritatea nevoilor globale și măsuri care să sprijine cea mai eficace utilizare a resurselor;

- consolidarea capacităților pentru a remedia deficiențele/deficitele critice la nivel global - inclusiv pentru servicii umanitare comune cum ar fi resursele de coordonare, logistica și siguranța lucrătorilor umanitari și

- un angajament mai puternic pentru promovarea rolului actorilor locali.

Este, de asemenea, esențial să se realizeze progrese concrete suplimentare cu privire la integrarea în cadrul politicilor a reducerii riscului de dezastre și a aspectelor de mediu, precum și cu privire la conlucrarea cu actorii din domeniul dezvoltării în situații de tranziție și în cicluri de vulnerabilitate acută și cronică. În special în situații de fragilitate, atunci când operațiunile umanitare și intervențiile de dezvoltare pot coexista sau se pot succeda, este esențială asigurarea complementarității, sinergiei și adecvării în timp a diferitelor intervenții (la nivel sectorial, local, regional și național), pentru a asigura un impact durabil în urmărirea obiectivului final de a face posibil ca persoanele afectate de criză să se descurce fără ajutor.

Necesitatea de a sprijini flexibilitatea răspunsului în diverse situații de criză printr-o gamă largă de parteneri și canale de finanțare este recunoscută de UE în ansamblul său, la fel cum este și necesitatea de a asigura responsabilizarea și orientarea spre rezultate, în special prin intermediul bunei gestiuni financiare și al comunicării publice. UE ca întreg contribuie în mod semnificativ la rezerva de finanțare gestionată de ONU și la finanțarea activităților de bază ale organizațiilor internaționale, și, prin urmare, are, de asemenea, responsabilitatea de a se asigura că această finanțare este alocată pe baza unor criterii transparente și aplicate în mod eficient, în conformitate cu „Principiile de parteneriat”[11]. Unele state membre și parteneri umanitari au subliniat, de asemenea, potențialul de a face demersuri la nivelul UE în sensul unei posibile armonizări a cerințelor privind partenerii și responsabilitatea.

PROVOCăRI LEGATE DE PUNEREA ÎN APLICARE

În 2008, Planul de acțiune a fost stabilit de Comisia Europeană în strânsă cooperare cu o serie de părți interesate, în primul rând cu statele membre ale UE, care s-au angajat să pună în aplicare planul. Planul a fost structurat în jurul a șase domenii de acțiune cu scopul de a prezenta rezultatele clare ale acțiunilor individuale.

Din punct de vedere al asigurării unei puneri în aplicare coerente a Consensului european privind ajutorul umanitar și a unei urmăriri proactive a Planului de acțiune, în primii trei ani au apărut un număr de provocări sistemice și de concepție care ar trebui să fie avute în vedere la punerea sa în aplicare continuă.

Ambiție și acțiuni: Acțiunile avute în vedere sunt numeroase și diverse, cuprinzând atât acțiuni punctuale, cât și acțiuni care sunt în curs de desfășurare și vizează o consolidare progresivă a răspunsului umanitar al UE. Faptul că există o mare diversitate de acțiuni a însemnat că, într-o o perioadă scurtă de timp a fost abordat în paralel un număr mare de priorități. În timpul procesului de evaluare, s-a considerat că un grad mai mare de ierarhizare a priorităților ar putea fi benefic, obiectivul fiind acela de a viza un număr de provocări strategice. Cu toate acestea, în același timp, actorii individuali pot propune prioritățile lor specifice. Trebuie să fie găsit un echilibru între obiectivele strategice care vor spori eficacitatea globală a răspunsului umanitar și impulsionarea adoptării unor măsuri practice specifice care reflectă eforturile colective în anumite domenii ale ajutorului umanitar.

Capacitățile donatorilor și spiritul de lider: Capacitatea și resursele donatorilor (inclusiv efectivele de personal și expertiza în domeniul umanitar)[12] sunt, în continuare, destul de limitate în UE și, împreună cu bugetele destinate acțiunilor de ajutor, sunt supuse unei presiuni crescânde. În același timp, nevoile umanitare sunt în creștere. În acest context, este cu atât mai vital să existe o colaborare strânsă între donatorii UE și să se asigure o mai mare coordonare a eforturilor. Nivelul contribuțiilor la ajutorul umanitar și al expertizei operaționale variază considerabil între donatorii UE. Donatorii din cadrul UE care sunt state membre cu o tradiție îndelungată în materie de ajutor bilateral sunt interesați să existe o reprezentare bilaterală puternică în sistemul internațional umanitar, fapt pe care UE, în ansamblul său, îl sprijină ferm. Cu toate acestea, în lipsa unei repartizări mai corecte a sarcinilor, a unui schimb mai bun de informații și expertiză, precum și a unei diviziuni mai clare a muncii, UE își va epuiza rapid potențialul de lider și capacitatea de a avea o contribuție concertată la îmbunătățirea generală a răspunsului umanitar.

Asigurarea coerenței și angajamentului: Deși Consensul prevede un cadru clar de lucru la nivelul UE, gradul în care acesta este recunoscut în mod explicit și integrat în practicile existente ale donatorilor UE și în dezvoltarea politicilor la nivel de stat membru variază considerabil[13]. În timpul procesului de evaluare, organizațiile umanitare partenere au indicat că este posibil să se garanteze o implicare mai mare la nivel național, din punct de vedere al diseminării și al dialogului cu părțile interesate privind modul în care este pus în aplicare Consensul și prin stabilirea unei legături clare cu alți actori și alte domenii de politică (în special cooperarea pentru dezvoltare, relațiile externe, apărarea și securitatea), astfel încât politica umanitară să fie bine înțeleasă și susținută de toate guvernele.

Monitorizarea progreselor: Ținând cont de problema capacității, nu a fost stabilit la început nici un mecanism de monitorizare la nivelul UE a progreselor realizate în ceea ce privește punerea în aplicare a Planului de Acțiuni, deși în fiecare an Comisia Europeană a prezentat, pe baza mecanismului general al UE de urmărire a progreselor, un rezumat general al acțiunilor, care a fost discutat în Consiliu. Această evaluare intermediară a evidențiat faptul că o monitorizare mai sistematică a progreselor în ceea ce privește punerea în aplicare a Planului de acțiune în ansamblul său la nivelul UE ar fi facilitată prin stabilirea unei proceduri periodice, care să faciliteze obținerea de informații privind acțiunile de ajutor ale donatorilor individuali ai UE. Evaluarea impactului acțiunilor, în ansamblul lor, în ceea ce privește îmbunătățirea practicilor UE în domeniul ajutorului umanitar și a sprijinirii sistemului umanitar internațional este și mai dificilă. Această problemă este, în prezent, remediată parțial prin declarații clare de rezultate și realizări pentru fiecare acțiune și domeniu de acțiune. Evaluarea impactului este un subiect căruia ar trebui să i se acorde mai multă atenție atunci când va fi elaborat documentul care va înlocui actualului Planul de acțiune pe o perioadă de cinci ani.

SPORIREA EFICACITățII șI EFICIENțEI AJUTORULUI UMANITAR FURNIZAT DE UE

Consensul reprezintă un cadru de politică cuprinzător și orientat spre viitor, care înglobează o serie de angajamente ale UE ferme, menite să asigure un ajutor adecvat, eficace și bazat pe principii.

Traducerea constantă a acestor angajamente în operațiuni coerente în contextul situațiilor de criză umanitară, de multe ori în circumstanțe dintre cele mai dificile, necesită o voință politică puternică, o responsabilitate comună și o mai bună înțelegere interguvernamentală a principiilor și modalităților umanitare.

Punerea în aplicare fermă a Consensului de către cele 27 de state membre ale UE și de către Comisia Europeană este esențială pentru i) o mai mare eficacitate a ajutorului , inclusiv prin promovarea și propagarea celor mai bune practici; ii) pentru a asigura coerența și consecvența ajutorului umanitar și interacțiunea sa cu alte politici; și iii) pentru a exploata întregul potențial de lider al UE în acest domeniu în sprijinul unui sistem umanitar internațional puternic.

Prin urmare, continuarea punerii în aplicare a Consensului european privind ajutorul umanitar necesită:

- o responsabilitate partajată pentru a asigura succesul acțiunilor: toate statele membre ale UE ar trebui să își reitereze angajamentul de a coopera în cadrul Consensului și de a disemina Consensul pe canale interguvernamentale și naționale;

- diviziunea muncii/repartizarea sarcinilor : ca o recunoaștere a capacităților și tradițiilor diferite ale statelor membre ale UE și a resurselor umane limitate consacrate ajutorului umanitar în cadrul organizațiilor donatoare, trebuie să se facă trecerea spre o partajare mai explicită a capacității de lider și spre facilitarea sarcinilor;

- ierarhizarea/stabilirea priorităților: inclusiv dezvoltarea în continuare de acțiuni comune ale UE în câteva domenii cheie;

- monitorizare periodică a punerii în aplicare a angajamentelor asumate în cadrul Consensului;

- schimburi strategice proactive, dialog și desprinderea de învățăminte între donatorii UE și parteneri pentru a garanta faptul că există o legătură clară între bunele practici în materie de ajutor umanitar și practica operațională.

Domeniile specifice care ar trebui să fie avute în vedere cu prioritate pentru depunerea în continuare de eforturi comune sunt, printre altele:

- intensificarea acțiunilor de sensibilizare privind protecția spațiului umanitar , inclusiv promovarea dreptului umanitar internațional (atât general, cât și specific).

- cooperarea cu o mare varietate de actori (inclusiv cu armata), donatori și țări afectate de crize pentru a asigura o înțelegere solidă a principiilor umanitare fundamentale și a Consensului european privind ajutorul umanitar.

- dezvoltarea de abordări multidonator pentru a sprijini o identificare clară și comparabilă a nevoilor și pentru a remedia deficiențele critice de capacitate din sistemul umanitar internațional , precum și pentru a sprijini asumarea de către UE a unui rol puternic de lider în cadrul forurilor internaționale, care să reflecte ponderea importantă a contribuției UE la ajutorul umanitar.

- planificarea răspunsului , în special în cazul crizelor prelungite, inclusiv inițierea de schimburi de informații privind intențiile și strategiile de finanțare, organizarea mai multor misiuni comune, evaluări și exerciții de desprindere a învățămintelor, precum și asigurarea unei mai bune coerențe în înregistrarea alocărilor de ajutoare.

- continuarea activității legate de schimbul și diseminarea bunelor practici în domeniul ajutorului umanitar și de sprijinire a „Principiilor de parteneriat” .

- consolidarea rolului Grupului de lucru al Consiliului pentru ajutoare umanitare și ajutoare alimentare (COHAFA) pentru a garanta respectarea deplină a modalităților și obiectivelor specifice ale ajutorului umanitar, precum și asigurarea unor legături solide între ajutorul umanitar și alte domenii de politică.

- cooperarea cu actorii din domeniul dezvoltării cu privire la reducerea riscului de dezastre și la tranziția de la răspunsul în caz de urgență la redresare, inclusiv evaluarea timpurie a nevoilor post-criză.

Beneficiile intensificării eforturilor comune ale UE pentru punerea în aplicare a Consensului și a Planului de acțiune aferent acestuia vor fi îmbunătățite:

- înțelegerea principiilor umanitare fundamentale, precum și a specificului și a provocărilor răspunsului umanitar. Ar putea fi demarate programe mai bune de informare destinate unui număr mai mare de actori și reprezentanți din rândul publicului european, structurile de comandă din armată, donatorii emergenți și regiunile și țările cu populații afectate de crize.

- eficacitate - adecvarea abordărilor privind ajutorul, gradul de pregătire, situațiile neprevăzute și a abordărilor participative, recunoscând pe deplin contribuția primei linii de răspuns de urgență la nivel local. Eficacitatea necesită un angajament puternic pentru reducerea riscurilor de dezastre și gestionarea situațiilor de tranziție.

- eficiență , bazându-se pe o mare diversitate de donatori și de domenii de expertiză ale acestora pentru a oferi cel mai bun ajutor posibil. O mai bună identificare a nevoilor și a lipsurilor, însoțită de creșterea ponderii planificărilor comune. Eficiența ar trebui să încerce să mențină costurile de tranzacție la un nivel scăzut și să consolideze sprijinul pentru serviciile comune.

- coerența , astfel încât acțiunea externă a UE ca întreg să garanteze acordarea unui răspuns umanitar bazat pe principii și sprijinirea menținerii „spațiului umanitar” pentru a acționa în situații de urgență complexe. Înființarea Serviciului European de Acțiune Externă oferă o ocazie în plus de a integra „Consensul european privind ajutorul umanitar” ca acquis umanitar al UE.

PROPUNERI DE ACțIUNE VIITOARE

Comisia propune:

1. identificarea, împreună cu statele membre ale UE, de facilitatori și de echipe de reprezentanți ai statelor membre ale UE care se angajeze, în mod voluntar, să continue acțiunile comune în cadrul Planului de acțiune privind Consensul, inclusiv să discute cu privire la alte priorități specifice identificate în prezenta comunicare și în documentul de lucru al serviciilor Comisiei care o însoțește;

2. definirea, împreună cu statele membre ale UE și cu Parlamentului European, a unei strategii specifice de informare și de diseminare privind abordarea europeană a ajutorului umanitar, inclusiv mesaje comune;

3. colaborarea cu Consiliul și Parlamentul European cu privire la fezabilitatea stabilirii de obiective indicative pe termen lung (obiective umanitare ale UE);

4. apelarea la Grupul de lucru al Consiliului pentru ajutoare umanitare și ajutoare alimentare pentru a efectua o monitorizare anuală a progreselor privind punerea în aplicare a Consensului, atât la nivelul UE, cât și la nivelul statelor membre;

5. depunerea de eforturi susținute privind coordonarea programării pentru a asigura o tranziție lină de la ajutorul umanitar de urgență la ajutorul pentru dezvoltare pe termen lung.

6. o evaluare completă a impactului Consensului european spre sfârșitul perioadei de cinci ani a actualului Plan de acțiune privind Consensul (care se încheie în 2013);

7. o revizuire a Regulamentului UE privind ajutorul umanitar astfel încât acesta să fie aliniat la angajamentele de politică și să permită o eficiență maximă în sprijinul unui răspuns al UE la crizele umanitare rapid și adecvat.

Comisia invită Consiliul și Parlamentul European să reflecte la aceste recomandări de consolidare a punerii în aplicare a Planului de acțiune al UE și să ia act de progresele generale înregistrate în acest sens, tratate în documentul de lucru al serviciilor Comisiei, care însoțește prezenta comunicare.

***

[1] Jurnalul Oficial C 25/1 30.1.2008

[2] Serviciul ONU de monitorizare financiară = ajutor guvernamental

[3] a se vedea secțiunea 3.6

[4] COM (2010) 600, 26.10.2010

[5] SEC (2008) 1991, 29.5.2008

[6] Articolul 214 din TFUE

[7] Consiliul Uniunii Europene, 8367/08, 28 aprilie 2008

[8] CE: Eurobarometrul special „Ajutoare Umanitare” 343, iulie 2010

[9] Comunicarea Comisiei către Consiliu și Parlamentul European – „Asistența alimentară umanitară”, SEC (2010) 374 din 31.3.2010 și Concluziile Consiliului privind asistența alimentară umanitară 9654/10 din 10.5.2010.

[10] Raport al Secretarului General al Organizației Națiunilor Unite cu privire la protecția civililor, S/2009/277, 29 mai 2009.

[11] „Principiile de parteneriat - o declarație de angajament”, Platforma umanitară mondială, 12 iulie 2007. Principiile de parteneriat între ONU și organizațiile umanitare din afara ONU reunite în cadrul Platformei umanitare mondiale sunt: egalitatea, transparența, orientarea către rezultate, responsabilitatea și complementaritatea.

[12] M. Spaak, R. Otto: Raport final revizuit „Studiu privind cartografierea coordonării donatorilor (ajutor umanitar) în teren”, comandat de DG ECHO în numele inițiativei referitoare la bunele practici privind acțiunile umanitare, 2 iulie 2009.

[13] Începând din 2009, conform unui cadru revizuit de evaluare paritară, celor 16 donatori ai UE care sunt membri ai Comitetului de asistență pentru dezvoltare al OCDE li se cere să explice modul în care cadrele lor de politică reflectă orientările strategice descrise în Consensul european privind ajutorul umanitar.