COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 23.5.2022 SWD(2022) 624 final DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI Raportul de țară din 2022 privind România care însoţeşte documentul Recomandare de RECOMANDARE A CONSILIULUI privind Programul național de reformă al României pentru 2022 și care include un aviz al Consiliului privind Programul de convergență al României pentru 2022 {COM(2022) 624 final} - {SWD(2022) 640 final}



Imagine de sinteză privind economia și ocuparea forței de muncă În pofida unor vulnerabilități, România recuperează decalajele Înainte de pandemie, economia României se afla pe o traiectorie de recuperare rapidă a decalajelor, dar nu într-un mod pe deplin sustenabil. În 2019, PIB-ul pe cap de locuitor a fost de 70 % din media UE (a se vedea anexa 15), în creștere de la 56,5 % în 2015. În aceeași perioadă, rata reală de creștere a fost de peste două ori mai mare decât media UE. Cu toate acestea, creșterea era determinată de cerere și stimulată de politica fiscală expansionistă, ceea ce a condus la sporirea deficitului de cont curent și a dezechilibrelor macroeconomice. Disparitățile regionale rămân ridicate, fiind determinate de decalajele dintre capitală și restul regiunilor în ceea ce privește productivitatea muncii, investițiile și ocuparea forței de muncă. În 2018, productivitatea s-a situat sub media UE (69 %) și a variat considerabil de la o regiune la alta, de la 133 % din media UE în regiunea capitalei, București-Ilfov, la 39 % în nord-est, regiunea cea mai puțin dezvoltată a țării. În regiunile mai puțin dezvoltate lipsesc atuuri esențiale precum infrastructura de transport și lucrătorii cu înaltă calificare, iar ocuparea forței de muncă în sectoarele de înaltă tehnologie și cheltuielile cu cercetarea și dezvoltarea (CD) sunt la un nivel scăzut. În 2021, activitatea economică a recuperat pierderile cauzate de criza provocată de pandemia de COVID-19. PIB-ul real a crescut la 5,9 % datorită consumului privat puternic (adică a cheltuielilor gospodăriilor) și investițiilor. În ciuda cererii internaționale reduse de bunuri și servicii din România și a perturbărilor lanțului de aprovizionare, exporturile au continuat să crească, deși nu la fel de rapid ca importurile, iar deficitul de cont curent a crescut, la rândul său. Măsurile de limitare a mișcării persoanelor și creșterea inflației, în special creșterea prețurilor la energie, au afectat consumul privat în a doua jumătate a anului 2021. Perspectivele economice sunt modeste. Din cauza unei încetiniri economice la sfârșitul anului 2021, agravată de invadarea Ucrainei de către Rusia în 2022, se preconizează că PIB-ul real va crește cu puțin peste 2 % în 2022 și 2023 (a se vedea graficul 1.1), fiind sprijinit în principal de investiții din mai multe fonduri ale UE, inclusiv din Mecanismul de redresare și reziliență (MRR). Se preconizează că exporturile și importurile vor crește într­un ritm mai lent din cauza blocajelor și a deficitelor în ceea ce privește oferta, deficitul de cont curent urmând să rămână, în linii mari, neschimbat. Graficul 1.1: Creșterea PIB-ului și componentele cererii Sursa: Comisia Europeană Se preconizează că prețurile vor crește mai substanțial decât până acum. După o ușoară creștere în 2020, rata inflației a atins 4,1 % în 2021 și se preconizează că va crește și mai mult în 2022, deoarece prețurile ridicate ale energiei vor afecta alte bunuri și servicii, în concordanță cu tendințele mondiale. O dinamică a salariilor mai puternică decât se preconizase ar putea contribui la inflație. Guvernul a adoptat măsuri de urgență pentru a reduce facturile la energie prin plafonarea prețurilor și rambursarea către furnizori a diferenței față de prețurile reale de pe piață. Deoarece rambursările iau mult timp, furnizorii mai mici se pot confrunta cu constrângeri în materie de lichidități. Deficitul bugetar a scăzut într-o oarecare măsură, dar rămâne un motiv de îngrijorare. Creșterile ad-hoc anterioare ale pensiilor și salariilor, corelate cu venituri publice scăzute () (a se vedea anexa 18), au condus la deficite mari încă înainte de criză. În 2021, deficitul a fost de 7,1 % din PIB, în scădere de la 9,3 % în 2020. Cheltuielile suplimentare pentru combaterea pandemiei și compensarea creșterii prețurilor energiei au împiedicat înregistrarea unui deficit mai mic; se preconizează că deficitul va scădea într-o oarecare măsură până în 2023, ca urmare a redresării creșterii și a colectării mai bune a veniturilor, sprijinite de planul național de redresare și reziliență (PNRR). Cu toate acestea, scăderea sub plafonul de 3 % până în 2024, în conformitate cu recomandarea Consiliului din iunie 2021, va fi dificilă dacă nu se iau măsuri de remediere. Deficitul primar structural ridicat stabilit pentru 2023, datoria publică în creștere, sensibilitatea sa la șocurile macrobugetare și incertitudinea legată de proiecțiile de referință privind datoria indică existența unor provocări bugetare substanțiale și moderate pe termen mediu și, respectiv, lung (). Deficitele bugetare au contribuit, de asemenea, la o balanță negativă a contului curent și la creșterea datoriei publice, finanțarea devenind mai costisitoare. În prezent, România are cea mai mare marjă de randament a obligațiunilor din UE, iar datoria sa este încadrată doar în categoria investment grade. Piața forței de muncă a avut rezultate bune, în pofida pandemiei de COVID-19, dar există în continuare provocări importante. Rata ocupării forței de muncă a continuat să crească, de la 65,2 % în 2020 la 67,1 % în 2021 (a se vedea graficul 1.2). Măsurile de sprijin din partea Instrumentului european de sprijin temporar pentru atenuarea riscurilor de șomaj într-o situație de urgență (SURE) (), au contribuit de asemenea, la creșterea respectivă. Cu toate acestea, ratele de ocupare a forței de muncă în rândul tinerilor și al persoanelor în vârstă, al romilor, al femeilor și al persoanelor cu un nivel scăzut de calificare rămân cu mult sub mediile UE, în timp ce decalajul cauzat de dizabilități în ocuparea forței de muncă a crescut la 30,4 puncte procentuale. Disparitatea de gen în ceea ce privește ocuparea forței de muncă este ridicată și s-a accentuat (a se vedea anexa 12). Rata șomajului a scăzut la 5,6 % în 2021 (), în scădere de la 6,1 % în 2020, dar este în continuare peste nivelurile din perioada anterioară crizei. În previziunile de primăvară ale Comisiei din 2022 se estimează că aceasta va scădea la 5,5 % în 2022 și la 5,3 % în 2023, pe fondul unei creșteri modeste. Graficul 1.2: Rata de activitate, rata de ocupare a forței de muncă și rata șomajului Sursa: Comisia Europeană

Se prevede că salariile își vor relua creșterea, însă sărăcia și sărăcia persoanelor încadrate în muncă rămân o provocare. Pandemia a dus la o plafonare a creșterii salariilor. Cu toate acestea, în 2021, salariile nominale și reale și-au reluat creșterea (), ridicându-se la 5,7 % și, respectiv, la 0,3 %. La începutul anului 2021, guvernul a mărit salariul minim brut la 2 300 RON (466 EUR) și a aprobat majorarea acestuia la 2 550 RON (515 EUR) din ianuarie 2022. Pe de altă parte, salariile din sectorul public au fost înghețate în 2021, după o creștere de 37,5 % în ultimii 4 ani. Pentru 2022 se preconizează o creștere mai puternică a salariilor nominale totale, de până la 8,3 %, dar, din cauza inflației ridicate, în termeni reali, aceasta va fi negativă -1,1 % (previziunile de primăvară din 2022). Sărăcia persoanelor încadrate în muncă rămâne ridicată, fiind determinată de munca ocazională sau cu fracțiune de normă, de activitatea independentă și de caracterul informal (adică munca nu este declarată). Ponderea persoanelor expuse riscului de sărăcie rămâne ridicată (a se vedea anexa 12). Persistă provocări în mai multe domenii Sectorul de afaceri din România prezintă deficiențe structurale de lungă durată. Infrastructura de transport insuficient dezvoltată și învechită îngreunează transportul de mărfuri în interiorul și în afara țării și adâncește disparitățile teritoriale. Birocrația excesivă, la care se adaugă o administrație publică uneori ineficientă și un cadru legislativ imprevizibil (a se vedea anexa 11), afectează mediul de afaceri și limitează oportunitățile de investiții, în special pentru întreprinderile naționale. Ar trebui îmbunătățită semnificativ utilizarea corectă a principiilor de guvernanță corporativă în întreprinderile de stat din sectoare-cheie precum energia, transporturile și utilitățile publice locale, întrucât numirile discreționare în consiliile de administrație limitează eficiența și eficacitatea întreprinderilor respective. Declinul demografic exercită presiuni asupra pieței forței de muncă și asupra sistemului de formare și educație. Tendințele actuale indică o reducere cu 8,8 % a forței de muncă în 2030 în comparație cu situația actuală (). Va fi nevoie, așadar, de creșterea productivității și a ratei de ocupare a forței de muncă, în special în rândul femeilor, al romilor, al tinerilor și al persoanelor în vârstă, al persoanelor cu dizabilități și al celor cu un nivel de instruire scăzut. Cu toate acestea, competențele forței de muncă rămân insuficient aliniate la nevoile pieței forței de muncă. Perspectivele sunt afectate de lipsa de personal calificat, de neconcordanța dintre cererea și oferta de competențe și de sistemul slab de educație și formare. Capacitatea serviciilor publice de ocupare a forței de muncă de a oferi sprijin integrat și specific, inclusiv în materie de perfecționare și recalificare, rămâne limitată. Serviciile sociale și de sănătate rămân insuficiente, inclusiv accesul la îngrijire pe termen lung. Lipsa resurselor umane și a capacității administrative la nivel local se numără printre factorii care afectează disponibilitatea serviciilor integrate și progresul în ceea ce privește dezinstituționalizarea adulților cu dizabilități. Procesul de dezinstituționalizare a copiilor continuă, astfel cum s-a stabilit, cu obiectivul de a fi finalizat cât mai curând posibil. Disparitățile în ceea ce privește accesul la asistență medicală persistă, 11 % din populație fiind neasigurată, iar distribuția forței de muncă la nivelul țării fiind inegală. Acoperirea serviciilor de îngrijire la domiciliu este printre cele mai scăzute din UE (a se vedea anexa 12). Eliminarea treptată a producției de energie electrică pe bază de cărbune necesită o creștere substanțială a capacității de producție de energie din surse regenerabile. Legea privind decarbonizarea și investițiile pentru creșterea producției de energie din surse regenerabile sunt esențiale. Asigurarea unei tranziții juste către surse de energie verde ar trebui să rămână o prioritate pentru regiunile și comunitățile afectate. De asemenea, ar trebui eliminate toate obstacolele din calea investițiilor în energia solară și eoliană. Închiderea depozitelor de deșeuri ilegale și neconforme, alături de adoptarea unor măsuri de reabilitare, pot proteja sănătatea și mediul. În România funcționează depozite de deșeuri neregulamentare și neconforme și depozite de deșeuri neautorizate, care prezintă riscuri grave pentru sănătatea umană și pentru mediu. De asemenea, depozitele de deșeuri nu dispun de capacități de infrastructură, la fel ca și județele în care sunt situate. Realizarea unor investiții și reforme semnificative în materie de politică digitală ar putea elimina lacunele existente. În administrația publică digitală, mai multe sisteme informatice publice nu sunt interoperabile; serviciile de e-guvernare sunt limitate, iar atunci când există, gradul lor de utilizare este scăzut. Deși conectivitatea globală în bandă largă s-a îmbunătățit în mod semnificativ (a se vedea anexa 8), anumite zone ale țării tot nu sunt conectate la rețele fixe în bandă largă de foarte mare capacitate. Competențele digitale de bază sunt deficitare, iar numărul specialiștilor TIC este insuficient. În fine, întreprinderile din România nu profită pe deplin de tehnologiile digitale, cum ar fi schimbul electronic de informații, mijloacele de comunicare socială, volumele mari de date și tehnologia de tip cloud. România înregistrează progrese în ceea ce privește majoritatea obiectivelor de dezvoltare durabilă (ODD) ale ONU, dar există în continuare provocări. Sărăcia și deprivarea sunt în scădere, iar rezultatele de bază privind starea de sănătate se îmbunătățesc (a se vedea anexa 1). Cu toate acestea, calitatea slabă și nivelul scăzut al cheltuielilor pentru cercetare, dezvoltare și inovare (CDI) afectează capacitățile industriale. Persistă unele preocupări cu privire la statul de drept: eficacitatea sistemului de justiție se deteriorează (în special pentru cauzele administrative – a se vedea anexa 11), iar corupția este percepută în continuare ca fiind ridicată. Sunt necesare progrese semnificative în ceea ce privește 3 ODD: egalitatea de gen, calitatea educației și consumul și producția responsabile, deoarece acțiunile au fost limitate în ultimii ani. Invadarea Ucrainei de către Rusia a înrăutățit perspectivele economice Se preconizează că invadarea Ucrainei de către Rusia va avea un impact negativ asupra economiei României. Este probabil ca efectele negative directe ale invaziei să fie limitate ca urmare a legăturilor comerciale globale reduse ale României cu Rusia și Ucraina. Cu toate acestea, efectele indirecte ar putea fi considerabile. Impactul asupra prețurilor energiei și ale produselor de bază are implicații mai ample. Având în vedere importanța Rusiei și a Ucrainei ca furnizori de petrol, gaze și produse de bază (alimentare și nealimentare) pe piețele mondiale, prețurile au crescut semnificativ. România produce pe piața internă cea mai mare parte a gazelor pe care le utilizează, dar importă aproape 20 % din consumul total de gaze, import care depinde în mare măsură de un gazoduct rus care trece prin Ucraina. În același timp, importurile de țiței din Rusia reprezintă principalul factor de producție pentru importanta industrie de rafinare, care reexportă ulterior produse petroliere finite. În consecință, se preconizează că inflația va crește și mai mult, afectând consumul privat, în pofida măsurilor excepționale care au fost introduse pentru a proteja gospodăriile și IMM-urile de impactul facturilor la energie electrică și gaze. Anumite sectoare sunt deosebit de expuse. Unele industrii importante din România (cum ar fi industria autovehiculelor și a mașinilor) și sectorul construcțiilor sunt deosebit de vulnerabile la importurile de energie, la variațiile prețurilor energiei și la nevoile de materii prime, printre care se numără cauciucul, oțelul, fierul, cheresteaua și fosforitul, un factor de producție esențial în industria îngrășămintelor și în industria chimică. România se află în prima linie în această criză umanitară și geopolitică. România găzduiește un număr mare de persoane strămutate din Ucraina, deși majoritatea acestora pleacă în cele din urmă în alte țări ale UE. Abordarea nevoilor lor va necesita mobilizarea de resurse suplimentare în sistemul de sănătate și în sistemul de asistență socială, care au fost supuse unor mari presiuni în timpul pandemiei, dar și în sistemul de învățământ. Pe termen mediu și lung, integrarea pe piața forței de muncă a persoanelor care decid să rămână în România ar putea duce la o creștere a populației active și ar putea stimula producția potențială. România va beneficia de flexibilitățile excepționale oferite în cadrul inițiativei „Acțiunea de coeziune pentru refugiații din Europa” (CARE) și de prefinanțarea suplimentară furnizată în cadrul programului „Asistență de redresare pentru coeziune și teritoriile Europei” (REACT-EU) pentru abordarea urgentă a nevoilor de primire și integrare a persoanelor care fug din Ucraina ca urmare a invaziei ruse. Planul de redresare și reziliență este în curs de implementare Planul de redresare și reziliență al României (PNRR) include măsuri importante menite să accelereze dubla tranziție verde și digitală și să consolideze reziliența economică și socială. Acesta include 14,2 miliarde EUR sub formă de granturi și 14,9 miliarde EUR sub formă de împrumuturi pentru a sprijini punerea în aplicare, până în 2026, a reformelor și a investițiilor esențiale (a se vedea anexa 2). Tranziția verde Planul României va contribui la tranziția verde. Reformele includ modificări normative menite să stimuleze transportul rutier cu emisii zero, să îmbunătățească siguranța rutieră și să încurajeze transferul modal către căile ferate și căile navigabile interioare. Sunt planificate investiții semnificative în material feroviar rulant cu emisii zero și modernizat, în modernizarea și reînnoirea infrastructurii feroviare și în dezvoltarea rețelei subterane de transport din București și Cluj-Napoca. Stimularea puternică a eficienței energetice a clădirilor private și publice reprezintă o prioritate absolută a planului. Investițiile în modernizarea parcului actual de clădiri publice și private (inclusiv a clădirilor istorice) vor avea un impact clar în întreaga țară. Renovarea clădirilor va fi efectuată de autoritățile locale și va viza nu numai îmbunătățirea eficienței energetice, ci și lucrări de consolidare seismică, acolo unde este necesar. Împreună cu crearea unui registru național digital al clădirilor, crearea unor scheme de certificare și a unei rezerve de profesioniști în domeniul renovării energetice a clădirilor istorice va avea efecte de propagare majore. Se preconizează că utilizarea surselor regenerabile de energie va crește, având în vedere angajamentul țării de a elimina treptat producția de energie electrică pe bază de cărbune și lignit. Planul prevede eliminarea treptată a producției de energie electrică pe bază de cărbune și lignit până în 2032; acest lucru este esențial pentru decarbonizarea sectorului energetic și sprijină tranziția către surse verzi pentru producția de energie (a se vedea anexa 5). Legea privind decarbonizarea, prevăzută să fie adoptată în iunie 2022, va stabili un calendar concret pentru eliminarea treptată a cărbunelui și a lignitului în toate siturile de producție din țară și va prevedea atingerea unor obiective concrete pentru producția de energie verde. Investițiile semnificative sprijinite de plan și de Fondul pentru o tranziție justă vor contribui la abordarea impactului tranziției verzi pe plan social și pe planul ocupării forței de muncă (a se vedea anexa 6).

Digitalizarea administrației publice Planul vizează modernizarea administrației publice prin abordarea fragmentării și a lipsei de interoperabilitate și prin eliminarea barierelor birocratice inutile. În cadrul indicelui economiei și societății digitale, în ultimii ani România s-a clasat pe ultimul loc în ceea ce privește dimensiunea serviciilor publice digitale (a se vedea anexa 8). Planul propune un set ambițios de reforme și investiții, pentru care sunt alocate peste 3 miliarde EUR. Acesta se axează pe introducerea unei legi privind interoperabilitatea și pe dezvoltarea și implementarea unui cadru unitar pentru un sistem de tip cloud guvernamental care să conecteze până la 30 de instituții publice. Digitalizarea administrației publice urmează, de asemenea, o abordare sectorială prin măsuri legate de e-sănătate, digitalizarea sistemului de justiție, mediul înconjurător, ocuparea forței de muncă și protecția socială și implementarea unor formulare electronice pentru achizițiile publice. Introducerea sistemului de identificare electronică pentru o mare parte a populației va facilita accesul publicului la o gamă largă de servicii electronice. Reforma fiscală și a pensiilor Planul include un set cuprinzător de reforme și investiții pentru a aborda principalele provocări în materie fiscală. Printre acestea se numără reforme ale administrației fiscale, ale sistemului fiscal, ale cadrului bugetar public și o analiză a cheltuielilor, scopul acestora fiind ca România să iasă din procedura aplicabilă deficitelor excesive până în 2024. Reforma sistemului de pensii este un element central al planului, pentru a asigura sustenabilitatea finanțelor publice și a corecta inechitățile. Noua legislație, care va intra în vigoare în T1 2023, va adapta actualul sistem de pensii la îmbătrânirea populației și va consolida principiul contributivității. Reforma va reduce posibilitățile de pensionare anticipată, va oferi stimulente pentru amânarea pensionării, va revizui pensiile speciale și va spori gradul de adecvare al pensiilor minime și mai mici. Aceasta va introduce, de asemenea, o nouă formulă de calcul și o nouă regulă de indexare și va asigura viabilitatea financiară a pilonului II (și anume sistemul de pensii private obligatorii) al sistemului de pensii. Noua legislație va contribui la menținerea cheltuielilor totale brute cu pensiile publice (incluzând toate sistemele de pensii publice existente) la un nivel stabil de 9,4 % din PIB pe termen lung (2022­2070) și va prevedea un mecanism de frânare pentru eventualitatea în care plafonul cheltuielilor ar fi depășit. Reforma va contribui, de asemenea, la modernizarea sistemului de pensii, prin introducerea de aplicații și servicii digitale. Educație și politici sociale PNRR va sprijini educația și dezvoltarea competențelor, alocând 12,4 % din bugetul total pentru astfel de măsuri. Printre măsurile vizate se numără punerea în aplicare a diferitelor reforme prezentate în proiectul „România Educată”, care prevede o restructurare aprofundată a sistemului de educație și formare până în 2030. Alte reforme și investiții vizează educația timpurie, reducerea părăsirii timpurii a școlii, creșterea calității educației și formării profesionale și îmbunătățirea infrastructurii educaționale. Măsurile vor sprijini, de asemenea, dezvoltarea competențelor digitale ale studenților și ale profesorilor. Planul abordează, de asemenea, sărăcia și inegalitatea din România, care sunt printre cele mai ridicate din UE, contribuind astfel la punerea în aplicare a Pilonului european al drepturilor sociale. Reformele sociale vizează sprijinirea copiilor, a persoanelor cu dizabilități și a persoanelor în vârstă, precum și formalizarea muncii casnice. Reforma venitului minim de incluziune vizează îmbunătățirea eficienței prestațiilor de asistență socială prin extinderea acoperirii, creșterea gradului de adecvare și îmbunătățirea stimulentelor pentru ocuparea unui loc de muncă. Strategia națională privind îngrijirea de lungă durată ar trebui să contribuie la abordarea nevoilor unei societăți în curs de îmbătrânire. Dezinstituționalizarea persoanelor cu dizabilități ar trebui să accelereze integrarea acestora în comunitate. Planul prevede, de asemenea, instituirea unui nou mecanism de stabilire a salariului minim, pe baza unor criterii obiective și în consultare cu partenerii sociali. Reziliența în materie de sănătate Pandemia a scos la iveală fragilitatea sistemului de îngrijiri de sănătate. Planul va utiliza 2,85 miliarde EUR pentru a crește acoperirea cu servicii de sănătate și calitatea acestora. Noua Agenție pentru Dezvoltarea Infrastructurii în Sănătate (ANDIS) ar trebui să supravegheze construirea și gestionarea unora dintre cele 25 de spitale prevăzute în plan. Se va acorda prioritate comunităților marginalizate, iar multe dintre cabinetele de medicină de familie, centrele comunitare integrate și ambulatoriile nou­construite sau renovate vor fi situate în regiunile cu cele mai mari nevoi. Prin intermediul planului, România va înregistra progrese în ceea ce privește modernizarea întârziată a infrastructurii naționale de sănătate pentru a contribui la asigurarea coeziunii sociale și a unui acces sporit la îngrijiri de sănătate (a se vedea anexa 14). Administrația publică Planul vizează creșterea independenței, a calității și a eficienței sistemului de justiție, precum și sporirea capacității, a transparenței și a eficacității administrației publice. O mai bună coordonare și monitorizare la nivel central a inițiativelor politice și legislative le va oferi întreprinderilor și persoanelor fizice un cadru normativ mai coerent și mai transparent. Planul vizează creșterea independenței, a calității și a eficienței sistemului judiciar, precum și îmbunătățirea capacității acestuia de a investiga și de a urmări infracțiunile de corupție, acest lucru fiind esențial pentru protejarea intereselor financiare ale UE. Sistemul de achiziții publice va fi modernizat. Reformele guvernanței corporative a întreprinderilor de stat vor spori rentabilitatea acestora și vor asigura condiții de concurență echitabile. Caseta 2.1: Principalele rezultate preconizate în cadrul Planului național de redresare și reziliență pentru perioada 2022-2023 ·Legea privind decarbonizarea ·Dezafectarea capacității de producție a energiei electrice pe bază de cărbune ·Adoptarea Strategiei naționale de siguranță rutieră ·Adoptarea Strategiei naționale de securitate cibernetică pentru perioada 2021-2026 ·Adoptarea unei noi legi privind dialogul social ·Începerea punerii în aplicare a Programului național pentru reducerea abandonului școlar ·750 de unități de învățământ cu risc ridicat de abandon școlar vor primi granturi pentru a sprijini elevii care trec de la învățământul gimnazial la cel liceal ·Înființarea Agenției Naționale pentru Dezvoltarea Infrastructurii în Sănătate (ANDIS) Cercetare, dezvoltare și inovare (CDI) Planul prevede mai multe măsuri de îmbunătățire a sistemului de CDI. Planul sprijină integrarea organizațiilor de cercetare în Spațiul european de cercetare și capacitatea acestora de a accesa fonduri europene pentru CDI, precum și schemele de granturi care vizează atragerea și recompensarea talentelor. Acesta oferă, de asemenea, un cadru pentru a raționaliza guvernanța CDI, a reforma cariera de cercetător și a consolida cooperarea dintre întreprinderi și sectorul cercetării. În acest scop, în plan se solicită sprijin din partea Mecanismului de sprijin al politicilor din cadrul programului Orizont Europa pentru perioada 2021-2022, în vederea punerii în aplicare a recomandărilor detaliate în viitorul mecanism de sprijin al politicilor din cadrul programului Orizont Europa pentru perioada 2021-2022.

Alte priorități viitoare Pe lângă provocările abordate de PNRR, prezentate mai sus, România se confruntă cu provocări suplimentare care nu sunt suficient acoperite în plan. Sunt necesare mai multe eforturi pentru a spori capacitatea de inovare și competitivitatea sectorului privat în toate regiunile, pentru a aborda inegalitățile din ce în ce mai mari și a extinde măsurile de activare, precum și pentru a consolida capacitatea bugetară locală. Abordarea acestor provocări va contribui, de asemenea, la realizarea de progrese suplimentare în vederea atingerii ODD legate de educația de calitate (ODD 4), egalitatea de gen (ODD 5), munca decentă și creșterea economică (ODD 8), dezvoltarea durabilă (ODD 9), reducerea inegalităților (ODD 10) și capacitatea internă de colectare a impozitelor (ODD 17) (a se vedea anexa 1). Fondurile UE pot contribui în mod semnificativ la abordarea acestor provocări, dar va fi necesară o capacitate administrativă solidă pentru a se asigura că fondurile sunt utilizate cu eficacitate. Consolidarea capacității de inovare și a competitivității În România, productivitatea a crescut semnificativ, dar trebuie să se recupereze decalajul amplu față de restul UE. În ultimii 20 de ani, productivitatea muncii a crescut mai mult decât în restul UE (în medie cu 7,6 % pe an), dar România este încă în urmă (a se vedea graficul 3.1 și anexa 10). În special IMM-urile, coloana vertebrală a economiei, au o productivitate medie de trei ori mai mică decât media UE. În timp ce IMM-urile care beneficiază de mari investiții străine directe sunt mai sofisticate și inovatoare și contribuie la creșterea productivității țării, IMM-urile care nu beneficiază de sprijin străin rămân adesea subcapitalizate, nu sunt bine integrate în lanțurile valorice globale și întâmpină dificultăți în a absorbi tehnologiile. Acestea au nevoie de un ecosistem diferit pentru a putea prospera. România are nevoie de un mediu de afaceri competitiv. Principalele ingrediente pentru un sistem de producție de succes sunt reunite, dar acestea trebuie să fie mai bine integrate. În acest sens, trebuie să se încurajeze interacțiunea dintre întreprinderile cu capital străin și întreprinderile orientate spre piața internă, să se creeze parteneriate între mediul științific și industrie, să se sporească competitivitatea piețelor pentru profesii și să se faciliteze accesul la finanțare. România se confruntă cu dificultăți în ceea ce privește inovarea, iar capacitatea întreprinderilor de a absorbi tehnologiile rămâne limitată. Cheltuielile brute cu CD sunt printre cele mai scăzute din UE (a se vedea anexa 9). La nivel de întreprindere, cheltuielile cu CD sunt semnificativ mai mici decât media din restul UE. Întreprinderile cu capital străin au o capacitate mai mare de a se adapta la noile tehnologii în comparație cu întreprinderile naționale similare. Numărul relativ de start-upuri de tehnologie și de întreprinderi de tehnologie cu o rată mare de creștere (care sunt adesea motoare ale inovării) este mai mic decât în alte state membre. Dinamica inovării este în creștere, dar se concentrează în câteva regiuni. Sectorul tehnologiei informației și comunicațiilor este în plină expansiune, dar mai ales în regiunile București-Ilfov, Vest și Nord-Vest. Apar o serie de centre de inovare. De exemplu, actori privați și publici din regiunea Nord-Est, împreună cu agenția de dezvoltare regională, au creat o comunitate de antreprenori de succes pentru a-i îndruma pe cei care înființează start-upuri și a stimula antreprenoriatul. Cu toate acestea, astfel de inițiative rămân sporadice și nu există o viziune strategică pentru ecosistemul start-upurilor. În fine, în afara centrelor mari, institutele de cercetare își pierd treptat capacitatea (deja limitată) de a genera activități de cercetare relevante pentru politici sau întreprinderi. Graficul 3.1: Creșterea productivității și diferențialul de productivitate în România Sursa: Comisia Europeană Deși încă puțin frecvente, parteneriatele dintre mediul științific și industrie pot contribui la reducerea decalajelor în materie de inovare. Prin intermediul acestor parteneriate, întreprinderile pot aborda aspecte critice care afectează domeniile de activitate centrale și tehnologiile de bază, își pot îmbunătăți accesul la utilaje avansate și la oameni de știință calificați și își pot actualiza practicile și capacitățile de management. Cu toate acestea, România are dificultăți în ceea ce privește crearea unor astfel de parteneriate. Activitățile antreprenoriale ale cadrelor universitare primesc sprijin redus (finanțarea este neregulată și limitată), iar întreprinderile adesea nu au obiective de inovare sau strategii cu privire la modul în care pot fi atinse obiectivele respective. România utilizează deja elemente pentru a facilita transferul de cunoștințe, dar trebuie să le completeze. S-au creat entități pentru transferul de tehnologie, cu scopul de a pune în legătură cercetătorii și întreprinderile interesate să aplice rezultatele proiectelor de cercetare și de a dezvolta drepturi de proprietate intelectuală pentru personalul academic. În pofida unei ușoare creșteri a finanțării pentru parteneriatele public-privat și activitățile de transfer de tehnologie, aceste entități rămân subfinanțate și par să funcționeze fără o direcție strategică clară. Birourile de transfer de tehnologie din cadrul universităților sunt încă mici, personalul acestora nu este, în mare măsură, instruit și nu există o structură comună care să le coordoneze și să le orienteze activitățile (). Pentru ca transferul și absorbția de cunoștințe să se realizeze cu succes, rezultatele cercetării trebuie să fie mai apropiate de nevoile industriei. Institutele de cercetare nu pot furniza întotdeauna aceste rezultate, parțial din cauza peisajului extrem de fragmentat al cercetării. În 2018, majoritatea universităților de stat aveau mai puțin de 10 000 de studenți, iar o treime aveau mai puțin de 5 000 de studenți (). Universitățile și centrele de cercetare ar putea deservi cu mai multă eficacitate comunitățile de afaceri dacă ar explora sinergiile și ar pune în comun resursele, fără a-și rupe legăturile cu industria locală. Întreprinderile competitive au nevoie de piețe funcționale pentru serviciile profesionale. Unele dintre aceste servicii, cum ar fi cele oferite de avocați, notari și contabili, sunt esențiale pentru operațiunile comerciale curente. Ele permit întreprinderilor (în special celor mici) să externalizeze sarcinile de sprijin și să se concentreze asupra activității lor principale, sporindu-și astfel productivitatea. Piețele de servicii deschise și competitive, cu bariere reduse la intrare, sunt, prin urmare, esențiale pentru a asigura competitivitatea României. Unele piețe de servicii profesionale sunt în continuare foarte restricționate. Avocații au nevoie de două licențe pentru a-și desfășura activitatea (una eliberată de organismul profesional și alta de autoritatea de stat) și fac obiectul unor cerințe stricte de intrare. Conduita acestora (stabilirea prețurilor, publicitatea și cooperarea interprofesională) este, de asemenea, reglementată mai strict decât în majoritatea țărilor UE. În anumite circumstanțe, din cauza controlului prețurilor, notarii și-au stabilit în coluziune tarifele (). Contabilii și consilierii fiscali trebuie să fie membri ai camerelor respective și, pe lângă examenele profesionale obligatorii, trebuie să îndeplinească numeroase cerințe privind nivelul minim de educație și formare. Consiliul Concurenței din România încurajează în mod activ eliminarea birocrației și a barierelor excesive la intrarea pe piețele de servicii – în special în ceea ce privește notarii și, mai recent, contabilii. Reevaluarea barierelor la intrare ar putea fi benefică. Identificarea cerințelor care pot garanta cu eficacitate un standard minim de calitate și eliminarea simultană a celor care sunt excesiv de discriminatorii ar putea sprijini concurența și ar putea aduce beneficii atât consumatorilor, cât și întreprinderilor. Accesul redus la finanțare este un alt factor esențial care subminează competitivitatea întreprinderilor românești. În ceea ce privește oferta, sectorul financiar este dominat de băncile mari, care impun standarde ridicate de creditare. În ceea ce privește cererea, o mare parte a întreprinderilor fie sunt subcapitalizate, fie au un capital propriu sub nivelul minim cerut de lege. Start-upurile au adesea venituri și garanții instabile. Educația financiară precară în rândul întreprinderilor (și al cetățenilor) este un alt obstacol major în calea dezvoltării piețelor financiare. În consecință, intermedierea financiară rămâne scăzută, în special pentru întreprinderile naționale din alte zone decât cele metropolitane (). Intermedierea financiară trebuie să se adapteze la caracteristicile pieței. Stimulentele pentru atragerea investitorilor providențiali, precum și fondurile de investiții în societăți necotate și fondurile cu capital de risc, care în prezent nu sunt larg răspândite (a se vedea anexa 10), ar putea contribui la diversificarea sectorului financiar. Microcreditele, care deși în prezent sunt dispersate și fragmentate, pot încuraja antreprenoriatul, în special în zonele îndepărtate (). În fine, se preconizează că Banca Națională de Dezvoltare, care urmează să fie înființată în temeiul PNRR, va facilita accesul IMM-urilor la finanțare și va încuraja incubarea și accelerarea dezvoltării start-upurilor. Îmbunătățirea accesului la servicii sociale, inclusiv la politici active pe piața muncii, și la educație pentru grupurile dezavantajate

Anumite grupuri societale se confruntă cu o sărăcie extremă. România are una dintre cele mai mari ponderi ale persoanelor expuse riscului de sărăcie sau de excluziune socială din UE. În 2020, raportul dintre chintila superioară și cea inferioară (20%) ale distribuției veniturilor (S80/S20) rămâne printre cele mai ridicate din UE. Grupurile dezavantajate, cum ar fi lucrătorii nedeclarați, persoanele care desfășoară o activitate independentă în agricultură, romii, persoanele cu dizabilități, persoanele în vârstă și persoanele fără adăpost sunt printre cele mai afectate și se confruntă cu un nivel de risc peste media UE. În cazul populației rome în special, inițiativele pentru integrarea efectivă pe piața forței de muncă și acoperirea efectivă de către serviciile publice sunt limitate. Sărăcia în rândul copiilor a crescut de la 40 % în 2019 la 41,5 % în 2020 și rămâne printre cele mai ridicate din UE. Sărăcia energetică a gospodăriilor vulnerabile este ridicată, acestea beneficiind de sprijin limitat care să le ajute să facă față impactului creșterii prețurilor energiei. Autoritățile române au adoptat un cadru juridic pentru protecția consumatorilor vulnerabili (Legea nr. 226/2021), care oferă sprijin suplimentar celor expuși riscului de sărăcie din cauza creșterii prețurilor energiei. Abordarea acestor provocări este esențială pentru ca România să contribuie la atingerea obiectivului principal al UE pentru 2030 privind reducerea sărăciei. Accesul la serviciile esențiale și sociale rămâne insuficient, înregistrându-se disparități semnificative între mediul rural și cel urban și între regiuni. Transferurile sociale au un impact foarte scăzut asupra reducerii sărăciei (15,8 % în 2020, comparativ cu media UE de 32,4 %). Se preconizează că reforma „venitului minim de incluziune” din cadrul PNRR, menită să îmbunătățească eficiența prestațiilor actuale de asistență socială, va fi pusă în aplicare treptat începând cu 2022. Măsurile de activare oferite de serviciile publice de ocupare a forței de muncă (SPOFM), inclusiv în materie de perfecționare și recalificare, rămân limitate. Proporția clienților SPOFM care beneficiază de formare este în scădere, la fel ca și ratele de activitate. Participarea generală la măsurile de activare rămâne printre cele mai scăzute din UE. În 2019, doar aproximativ 8 % dintre persoanele înregistrate ca șomeri au beneficiat de măsuri de activare, iar de cursuri de formare au beneficiat și mai puține persoane. Sprijinul pentru șomeri constă în principal în subvenții pentru ocuparea forței de muncă. Ponderea adulților care participă la activități de învățare, de 4,9 % în 2021, este printre cele mai scăzute din UE și doar 28 % dintre adulți au cel puțin competențe digitale de bază (în comparație cu media UE de 54 % în 2021). În consecință, lipsa de personal calificat și neconcordanța dintre cererea și oferta de competențe persistă (). Este nevoie în mod clar de măsuri specifice (de exemplu perfecționare și recalificare), inclusiv de sporirea substanțială a capacității SPOFM de a oferi parcursuri individualizate și abordări integrate. Cooperarea cu partenerii sociali și cu alți actori relevanți este esențială pentru obținerea de rezultate. Calitatea și amploarea dialogului social rămân limitate, iar partenerii sociali sunt rareori implicați în definirea reformelor sau a evoluțiilor politicilor. Rezultatele școlare sunt, în general, scăzute, dar în special în rândul grupurilor dezavantajate. Lipsa competențelor de bază, măsurată prin testul PISA, este ridicată la toate nivelurile, chiar și în rândul elevilor din medii socioeconomice avantajate, și indică existența unor provocări structurale care afectează calitatea educației. Cu toate acestea, decalajul în ceea ce privește rezultatele slabe între elevii din cuartila socioeconomică superioară și elevii din cuartila socioeconomică inferioară este unul dintre cele mai mari din UE (a se vedea graficul 3.2), fapt care sugerează o legătură puternică între statutul socioeconomic și rezultatele școlare. În plus, elevii dezavantajați tind să se concentreze în anumite școli, ceea ce duce la segregare. Peste 50 % dintre copiii romi cu vârste cuprinse între 6 și 15 ani frecventează școli în care majoritatea elevilor sunt romi () Statutul socioeconomic afectează, de asemenea, așteptările elevilor cu privire la realizările lor viitoare (). Măsurile de îmbunătățire a echității în educație și de furnizare de servicii de sprijin elevilor dezavantajați sunt în continuare insuficiente. Disparitățile dintre mediul rural și cel urban în ceea ce privește educația persistă. Peste 40 % dintre copiii din clasele primare și din învățământul secundar inferior din România frecventează școli din zonele rurale, care au rezultate școlare mai scăzute. În 2021, 37 % dintre absolvenții clasei a opta din școlile din zonele rurale care au participat la evaluarea națională nu au obținut punctajul minim de trecere (acest procentaj a fost de 11 % în școlile din zone urbane). Starea infrastructurii educaționale în zonele rurale este mai precară decât în mediul urban, inclusiv în ceea ce privește clădirile, laboratoarele și conexiunile la internet. Graficul 3.2: Rezultate slabe la citire în funcție de statutul socioeconomic Sursa: Comisia Europeană





Disparitățile în ceea ce privește accesul la o educație de bună calitate s-au accentuat în timpul pandemiei. România înregistrează una dintre cele mai ridicate rate de părăsire timpurie a școlii din UE (15,3 % în 2021, comparativ cu media UE de 9,7 %). Între 2020 și 2021, rata a rămas relativ stabilă. Cu toate acestea, efectele crizei provocate de pandemia de COVID-19 ar putea agrava riscul de părăsire timpurie a școlii, care afectează deja îndeosebi elevii din grupurile dezavantajate, printre care se numără romii și elevii din zonele rurale. Prin urmare, criza creează riscuri suplimentare pentru rezultatele și inegalitățile educaționale, din cauza închiderii prelungite a școlilor și a dificultăților cu care se confruntă mulți elevi în ceea ce privește accesul și implicarea efectivă în învățarea la distanță, în special grupurile dezavantajate. Cadrele didactice se confruntă în continuare cu provocări considerabile. Deși s-au luat deja unele măsuri importante pentru a consolida profesia de cadru didactic, formarea inițială și continuă a cadrelor didactice nu este aliniată suficient la nevoile efective care apar în sala de clasă și este în continuare necesar să se acorde sprijin pentru îmbunătățirea experienței practice. Atragerea profesorilor cu înaltă calificare și a specialiștilor de sprijin în școlile dezavantajate rămâne, de asemenea, o provocare. Îmbunătățirea calității și a echității în educație rămâne o provocare. România se numără în continuare printre țările cu cele mai slabe rezultate din UE în ceea ce privește îndeplinirea obiectivelor stabilite în cadrul strategic al spațiului european al educației (a se vedea anexa 13). Sunt necesare, așadar, măsuri suplimentare pentru a remedia unele dintre provocările grave și de lungă durată din sectorul educației din România. Consolidarea capacității locale Autoritățile locale din România dispun de resurse proprii limitate. Începând din 1990, administrația centrală a descentralizat anumite responsabilități administrațiilor locale, furnizându-le acestora surse de venituri care rămân foarte scăzute în comparație cu alte state membre. Nevoile în materie de cheltuieli de la nivel subnațional sunt acoperite în mod disproporționat prin transferuri alocate de obicei de administrația centrală (a se vedea graficul 3.3). Prin urmare, sfera de utilizare a acestora este limitată și nu se află sub controlul administrațiilor locale (). Graficul 3.3: Venituri subnaționale în funcție de sursă Sursa: Comisia Europeană Această structură bugetară nu capacitează autoritățile locale. De fapt, aceasta le face să acționeze ca utilizatori de fonduri în numele administrației centrale, mai degrabă decât ca unități administrative independente. Ca pondere din cheltuielile subnaționale, investițiile directe locale sunt printre cele mai ridicate din UE, dar sunt finanțate în cea mai mare parte prin transferurile de la bugetul de stat. Lipsa asumării responsabilității, combinată cu deficiențele în materie de gestionare, are ca rezultat, în cele din urmă, servicii și infrastructuri locale de slabă calitate. În același timp, distribuția imprevizibilă a granturilor de egalizare subminează capacitatea de planificare a autorităților locale. Dacă autoritățile locale ar dispune de instrumente fiscale proprii și de o bază de impozitare proprie, asumarea răspunderii și a responsabilității la nivel local ar crește, îmbunătățindu-se astfel serviciile publice. Finalizarea cadastrului ar extinde baza de impozitare a proprietăților și ar spori veniturile proprii ale autorităților locale. Aproximativ 42 % dintre proprietățile imobiliare din România sunt înregistrate în sistemul informatic integrat de cadastru și carte funciară. Impozitele pe clădiri și pe terenuri reprezintă sursa principală de resurse proprii pentru autoritățile locale, care dispun de o anumită marjă de apreciere în ceea ce privește stabilirea cotelor, într-un interval admisibil prevăzut în Codul fiscal. Veniturile din impozitul pe proprietate rămân reduse (a se vedea anexa 18). Acest lucru se datorează parțial legăturii slabe dintre impozitele recurente pe bunurile imobile și valoarea locuințelor (). Provocările legate de energie cauzate de situația geopolitică ar trebui să încurajeze securitatea aprovizionării la nivel european. Având în vedere situația geopolitică actuală, România se confruntă cu provocări legate de energie. Combustibilii fosili au în continuare o pondere ridicată în mixul energetic (70 % din mixul energetic, petrolul și gazele naturale reprezentând aproape 60 %), iar ponderea energiei din surse regenerabile rămâne limitată (20 %). România este al doilea producător de gaze ca mărime din UE, deservind în principal piața internă, dar importă în continuare gaze din Rusia în timpul iernii. Conform datelor din 2020, importurile rusești de gaze naturale au reprezentat 45 % din totalul importurilor de gaze pentru România. () Pentru a reduce dependența de combustibilii fosili și a asigura o aprovizionare stabilă cu gaze, România trebuie să își diversifice în continuare mixul energetic, să își îmbunătățească eficiența energetică și să intensifice capacitatea de interconectare. În plus, descoperirea zăcămintelor de gaze offshore din Marea Neagră ar putea reduce dependența României de gazele naturale rusești și ar putea permite țării să slăbească, prin exporturi, poziția dominantă a Rusiei pe piața regională a energiei. În plus, România intenționează să investească în continuare în energia nucleară. România s-a angajat să elimine treptat cea mai mare parte a capacității sale de producție pe bază de cărbune (85 %) până în 2025 și să elimine complet cărbunele până în 2032. Pentru a atinge acest obiectiv ambițios, MRR și alte fonduri ale UE, cum ar fi Fondul pentru modernizare, includ investiții semnificative în decarbonizare pentru instalarea de noi capacități de producție a energiei din surse regenerabile. Cu toate acestea, tranziția verde și creșterea bruscă preconizată a consumului de energie vor necesita modernizări semnificative ale rețelelor de transport al energiei și accelerarea implementării investițiilor în infrastructura verde. Infrastructura pentru asigurarea securității aprovizionării este extrem de importantă. Pentru a sprijini în continuare tranziția climatică și energetică, ar putea fi utilizate și alte surse de finanțare, cum ar fi veniturile din sistemul UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU ETS).





România are o capacitate de interconectare a rețelelor electrice mai mică de 10 %, care ar putea fi mărită cu ajutorul unor proiecte realizate cu țările învecinate. Pentru a crește ponderea energiei din surse regenerabile, PNRR include investiții semnificative și proiecte majore de reformă care vor necesita câțiva ani pentru a fi realizate integral, precum și noi proiecte de sprijinire a producției de hidrogen. În ceea ce privește gazele naturale, importurile din Rusia tranzitează Ucraina. România este conectată la alte țări, de exemplu la Ungaria și Bulgaria, dar pentru moment nu există rute alternative sau GNL. Parcul imobiliar învechit necesită lucrări de renovare care să îi sporească eficiența energetică. Măsurile ar trebui să se concentreze pe creșterea substanțială a performanței energetice, astfel încât cererea de energie să scadă rapid. PNRR al României prevede renovarea a 2,4 milioane m2 de clădiri publice și, respectiv, a 4,4 milioane m2 de clădiri rezidențiale, această suprafață reprezentând doar o parte a parcului imobiliar al țării. O mai bună gestionare a consumului de energie al unităților care utilizează combustibili fosili din industrie și din sistemul de încălzire poate permite economii suplimentare de energie, atât în beneficiul cetățenilor, cât și al întreprinderilor. Cercetarea și inovarea vor fi esențiale pentru tranziția energetică. Pe lângă adoptarea tehnologiilor existente, cercetarea și inovarea sunt esențiale pentru furnizarea de tehnologii noi și disruptive în domeniul energiei din surse regenerabile și de soluții de stocare a energiei pentru a susține tranziția. Alocările financiare adecvate, combinate cu obiective și ținte de finanțare clar definite în materie de cercetare și inovare sunt esențiale.

Constatări principale Planul de redresare și reziliență al României include măsuri de abordare a mai multor provocări structurale prin: ·reforme menite să stimuleze colectarea impozitelor, să îmbunătățească gestionarea cheltuielilor publice și să mărească sustenabilitatea fiscală a sistemului public de pensii, sporind în același timp echitatea acestuia; ·promovarea transportului rutier cu emisii zero și a transferului modal către moduri de transport mai durabile, cum ar fi căile ferate și căile navigabile interioare; modernizarea și reînnoirea infrastructurii feroviare și sprijinirea transportului public, pentru a îmbunătăți calitatea aerului și sustenabilitatea; ·angajamentul de a elimina treptat producția de energie electrică pe bază de cărbune și lignit până în 2032 și de a atinge obiective concrete pentru producția de energie din surse regenerabile; ·digitalizarea administrației publice și a serviciilor publice, inclusiv crearea unui cloud guvernamental; ·reforma sistemului de pensii și a salariului minim. Pe lângă reformele și investițiile din planul de redresare și reziliență, România ar obține beneficii de pe urma următoarelor măsuri: ·o piață a serviciilor pentru întreprinderi mai deschisă și mai competitivă; eliminarea barierelor normative inutile din calea accesului la anumite profesii, în special cele de notar, arhitect și contabil; ·îmbunătățirea relației dintre cercetarea științifică și industrie prin crearea de parteneriate adecvate în domeniul cercetării și dezvoltării; ·abordarea disparităților regionale în ceea ce privește accesul la serviciile sociale, în special în zonele rurale; ·îmbunătățirea situației grupurilor vulnerabile prin îmbunătățirea competențelor și furnizarea unor măsuri de activare mai eficace, inclusiv prin consolidarea semnificativă a capacității serviciilor publice de ocupare a forței de muncă de a oferi sprijin specific și integrat; creșterea atractivității formării profesionale și a formării adulților; promovarea egalității de șanse în sistemul de educație prin îmbunătățirea calității și a caracterului incluziv, în special pentru romi, atât în ceea ce privește educația timpurie, cât și sistemul școlar; reducerea dezechilibrului dintre zonele urbane și cele rurale în ceea ce privește calitatea școlarizării; ·ieșirea din situația de deficit excesiv până în 2024 cel târziu, prin intermediul unei consolidări bugetare menite să asigure o corectare durabilă a deficitului excesiv, vizând în același timp îmbunătățirea calității finanțelor publice și consolidarea potențialului de creștere al economiei; ·reducerea dependenței generale de combustibilii fosili și diversificarea importurilor de combustibili fosili, accelerarea implementării investițiilor în infrastructura verde, modernizarea rețelelor de transport al energiei, acordarea de prioritate investițiilor în interconectarea cu țările învecinate pentru a spori securitatea aprovizionării și creșterea ritmului și a ambiției renovărilor pentru a asigura eficiența energetică a parcului imobiliar și decarbonizarea industriei. Anexe Lista anexelor Indicatori de progres transversali Anexa 1: Obiectivele de dezvoltare durabilă Anexa 2: Planul de redresare și reziliență – implementare

Anexa 3: Alte instrumente ale UE pentru redresare și creștere Anexa 4: Progresele privind punerea în aplicare a recomandărilor specifice țării Durabilitatea mediului Anexa 5: Pactul verde Anexa 6: Impactul tranziției verzi la nivel social și asupra ocupării forței de muncă Productivitatea Anexa 7: Utilizarea eficientă a resurselor și productivitatea Anexa 8: Tranziția digitală Anexa 9: Inovarea Anexa 10: Industria și piața unică Anexa 11: Administrația publică Echitatea Anexa 12: Provocări în materie de ocupare a forței de muncă, competențe și politică socială în contextul Pilonului european al drepturilor sociale Anexa 13: Educație și competențe Anexa 14: Sănătatea și sistemele de sănătate Anexa 15: Rezultatele economice și sociale la nivel regional Stabilitatea macroeconomică Anexa 16: Principalele evoluții din sectorul financiar Anexa 17: Matricea de evaluare din cadrul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice Anexa 18: Fiscalitatea

Anexa 19: Principalii indicatori economici și financiari Anexa 20: Analiza sustenabilității datoriei Referințe



LISTA tabelelor Tabelul A2.1: Elementele principale ale PNRR al României Tabelul A4.1: Tabel recapitulativ privind recomandările specifice adresate țării în 2019, 2020 și 2021 Tabelul A5.1: Indicatori referitori la progresele înregistrate în ceea ce privește Pactul verde european dintr-o perspectivă macroeconomică Tabelul A7.1: Indicatori specifici privind utilizarea eficientă a resurselor Tabelul A8.1: Principalii indicatori din cadrul Indicelui economiei și societății digitale Tabelul A9.1: Principalii indicatori privind cercetarea, dezvoltarea și inovarea Tabelul A10.1: Principalii indicatori privind piața unică și industria Tabelul A11.1: Indicatorii privind administrația publică – România Tabelul A13.1: Obiectivele la nivelul UE și alți indicatori contextuali din cadrul strategic al Spațiului european al educației Tabelul A14.1: Principalii indicatori de sănătate Tabelul A15.1: Indicatori specifici la nivel regional – România Tabelul A16.1: Indicatori privind soliditatea financiară Tabelul A17.1: Matricea de evaluare a dezechilibrelor macroeconomice Tabelul A18.1: Indicatori de impozitare Tabelul A19.1: Principalii indicatori economici și financiari Tabelul A20.1: Analiza sustenabilității datoriei pentru România

Tabelul A20.2: Harta termică a riscurilor pentru România în materie de sustenabilitate a finanțelor publice LISTA graficelor Graficul A1.1: Progresele în direcția îndeplinirii ODD realizate de România în ultimii cinci ani Graficul A2.1: Ponderea fondurilor MRR care contribuie la fiecare pilon de politică Graficul A3.1: Bugetul total al fondurilor structurale și de investiții europene (ESI) pentru perioada 2014-2020, defalcat pe fonduri (miliarde EUR, % din total) Graficul A3.2: Contribuția politicii de coeziune la ODD (miliarde EUR) Graficul A4.1: Progresele realizate de România în ceea ce privește recomandările specifice adresate țării în 2019-2020 (ciclul semestrului european din 2022) Graficul A5.1: Aspectele bugetare ale tranziției verzi Fiscalitate și cheltuieli publice pentru protecția mediului Graficul A5.2: Ponderea în mixul energetic a diferitelor surse (combustibili solizi, petrol, gaze, energie nucleară, surse regenerabile) Graficul A5.3: Zonele terestre protejate și agricultura ecologică Graficul A5.4: Mobilitatea –Ponderea vehiculelor cu emisii zero Graficul A6.1: Provocări legate de tranziția verde echitabilă Graficul A6.2: Sărăcia energetică în funcție de decilii de venit Graficul A7.1: Economia circulară: importanță economică și extindere Graficul A11.1: Punctaje de referință pentru e-guvernare (lhs) și utilizatori ai serviciilor de e-guvernare (rhs) Graficul A11.2: Rezultatele indicatorului privind achizițiile publice în cadrul pieței unice Graficul A14.1: Speranța de viață la naștere (ani) Graficul A14.2: Creșterea preconizată a cheltuielilor publice pentru îngrijiri de sănătate în perioada 2019-2070 (scenariul de referință AWG) Graficul A15.1: Valoarea adăugată brută (VAB) reală pe lucrător

Graficul A15.2: Teritoriile cele mai afectate de tranziția climatică – România Graficul A18.1: Indicatori privind sarcina fiscală asupra costului forței de muncă (2021) Indicatori de progres transversali Anexa 1: Obiectivele de dezvoltare durabilă Prezenta anexă evaluează progresele realizate de România în ceea ce privește obiectivele de dezvoltare durabilă (ODD) din perspectiva celor patru dimensiuni ale sustenabilității competitive. Cele 17 ODD și indicatorii aferenți oferă un cadru de politică în temeiul Agendei 2030 pentru dezvoltare durabilă a ONU. Scopul ODD este de a pune capăt tuturor formelor de sărăcie, de a lupta împotriva inegalităților și de a combate schimbările climatice, asigurându-se, în același timp, faptul că nimeni nu este lăsat în urmă. UE și statele sale membre s-au angajat să respecte acest acord-cadru mondial istoric și să joace un rol activ în maximizarea progreselor în privința atingerii ODD. Graficul de mai jos () se bazează pe setul de indicatori ai UE privind ODD, elaborat pentru a monitoriza progresele înregistrate în privința ODD în contextul UE. Deși România are rezultate foarte bune sau îmbunătățite în cazul mai multor indicatori privind ODD legați de durabilitatea mediului (ODD 2, 9, 6, 11, 12, 13 și 15), în cazul altor ODD, aceasta trebuie în continuare să recupereze decalajul (ODD 12) sau să își mențină progresele (ODD 7). În ceea ce privește consumul și producția responsabile, România a înregistrat rezultate slabe. Rata sa de utilizare circulară a materialelor este în scădere, în timp ce UE în ansamblu a înregistrat progrese substanțiale (1,3 % față de 12,8 % în 2020). Amprenta asupra materiilor prime a economiei românești a crescut, de asemenea, în mod semnificativ (aproape cu o treime) din 2015, în timp ce, la nivelul UE, aceasta a rămas stabilă. În cazul altor indicatori legați de obiectivele „Politici climatice”, „Viața terestră” și „Orașe și comunități durabile”, rezultatele au fost mai bune. PNRR va ajuta în continuare România să abordeze provocările actuale, în special prin reforme puternice menite să sprijine economia circulară și să îmbunătățească gestionarea deșeurilor, dar și prin reforme emblematice privind eliminarea treptată a cărbunelui și decarbonizarea transportului rutier. Deși România și-a îmbunătățit rezultatele în cazul majorității indicatorilor ODD legați de echitate (ODD 1, 2, 3, 8 și 10), în cazul altor ODD (4 și 5), aceasta trebuie în continuare să recupereze decalajul. Între 2015 și 2020, sărăcia și deprivarea au scăzut, iar rezultatele de bază privind starea de sănătate în general s-au îmbunătățit. Cu toate acestea, bilanțul României în ceea ce privește egalitatea de gen este îngrijorător, deoarece participarea femeilor pe piața forței de muncă rămâne scăzută: între 2015 și 2020, disparitatea de gen în ceea ce privește ocuparea forței de muncă a crescut de la 17,7 puncte procentuale la 19,3 puncte procentuale, în timp ce în UE, în aceeași perioadă, aceasta a rămas stabilă la aproximativ 11 puncte procentuale. România trebuie, de asemenea, să recupereze decalajul în materie de calitate a educației, întrucât participarea la educația timpurie a scăzut cu 6,6 % între 2014 și 2019 (tendința la nivelul UE fiind stabilă). Măsurile prevăzute în PNRR privind digitalizarea educației și un sistem de granturi pentru reducerea ratei abandonului școlar vor contribui la abordarea acestor provocări. România a obținut rezultate mai bune în cazul unor indicatori legați de productivitate (ODD 8 și 9), dar în cazul altora (ODD 4) trebuie să recupereze decalajul. România a înregistrat rezultate bune, reducând la jumătate rata șomajului de lungă durată între 2015 și 2020, aceasta situându-se sub media UE în 2020 (1,5 % față de 2,4 %). Cheltuielile publice pentru CD se mențin însă la un nivel stabil scăzut (0,47 % în 2020 față de media UE de 2,32 %), ceea ce afectează capacitățile industriale și producția sa de brevete. Rata de absolvire a învățământului terțiar (24,9 % în 2020) este, de asemenea, în scădere, spre deosebire de creșterea generală înregistrată în UE în ultimii 5 ani. Pentru a aborda provocările legate de productivitate, PNRR cuprinde măsuri de modernizare și digitalizare a infrastructurii Graficul A1.1: Progresele în direcția îndeplinirii ODD realizate de România în ultimii cinci ani Sursa: Eurostat, ultima actualizare: 28 aprilie 2022. Datele se referă în principal la perioadele 2015-2020 și 2016-2021. universitare, acordarea de granturi pentru laboratoarele IT și smart lab-uri și dezvoltarea de resurse educaționale deschise. România a obținut rezultate mai bune în cazul indicatorilor privind ODD legați de creșterea economică și ocuparea forței de muncă (ODD 8), dar persistă deficiențe în ceea ce privește statul de drept și percepția corupției (ODD 16). PIB-ul pe cap de locuitor a crescut ceva mai rapid decât media UE (cu 2,1 % față de 1,7 %), la fel ca și rata de ocupare a forței de muncă. În ceea ce privește instituțiile, situația este variabilă și există în continuare preocupări cu privire la respectarea statului de drept. Procentul populației care raportează infracțiuni sau acte de violență a scăzut cu o treime între 2015 și 2020, nivelul de 8,8 % fiind mai mic decât media UE (11 % în 2021). Se preconizează că PNRR va spori eficacitatea sistemului judiciar și lupta împotriva corupției și va contribui la îmbunătățirea încrederii în administrația publică. Anexa 2: Planul de redresare și reziliență – implementare Mecanismul de redresare și reziliență (MRR) este elementul central al eforturilor UE de sprijinire a redresării în urma pandemiei de COVID-19, de accelerare a dublei tranziții și de consolidare a rezilienței la șocuri viitoare. România și-a prezentat planul național de redresare și reziliență (PNRR) la 31 mai 2021. Evaluarea pozitivă a Comisiei din 28 septembrie 2021 și aprobarea Consiliului din 29 octombrie 2021 permit plata a 14,2 miliarde EUR sub formă de granturi și a 14,9 miliarde EUR sub formă de împrumuturi în cadrul MRR în perioada 2021-2026. Acordurile de finanțare și de împrumut au fost semnate la 25 noiembrie 2021 și, respectiv, la 15 decembrie 2021. Elementele principale ale PNRR al României sunt prezentate în tabelul A2.1. Ponderea fondurilor care contribuie la fiecare dintre cei șase piloni de politică ai MRR este prezentată în graficul A2.1.

Tabelul A2.1: Elementele principale ale PNRR al României Sursa: "Metode de testare", Comisia Europeană 2022. Graficul A2.1: Ponderea fondurilor MRR care contribuie la fiecare pilon de politică Sursa: Tabloul de bord privind Mecanismul de redresare și reziliență

https://ec.europa.eu/economy_finance/recovery-and-resilience-scoreboard/country_overview.html Anexa 3: Alte instrumente ale UE pentru redresare și creștere Bugetul UE în valoare de peste 1,2 mii de miliarde EUR pentru perioada 2021-2027 este pârghia de investiții menită să contribuie la punerea în aplicare a priorităților UE. Susținut de o sumă suplimentară de aproximativ 800 de miliarde EUR prin intermediul NextGenerationEU și al celui mai mare instrument al său, Mecanismul de redresare și reziliență, bugetul UE oferă resurse semnificative pentru a sprijini redresarea și creșterea durabilă. În perioada 2021-2027, fondurile politicii de coeziune a UE () vor sprijini realizarea, în România, a unor obiective de dezvoltare pe termen lung prin investiții de 32,45 miliarde EUR (), incluzând 2 139,7 milioane EUR din Fondul pentru o tranziție justă pentru a atenua efectele socioeconomice ale tranziției verzi în regiunile cele mai vulnerabile. Acordurile de parteneriat și programele din cadrul fondurilor politicii de coeziune pentru perioada 2021-2027 țin seama de recomandările și de orientările în materie de investiții specifice țării pentru perioada 2019-2020 care au fost furnizate în cadrul semestrului european, asigurând sinergii și complementarități cu alte fonduri ale UE. În plus, România va beneficia de un sprijin în valoare de 15,1 miliarde EUR pentru perioada 2023-2027 din partea politicii agricole comune, care sprijină durabilitatea socială, a mediului și economică, precum și inovarea în agricultură și în zonele rurale, contribuind la Pactul verde european și asigurând securitatea alimentară pe termen lung. În perioada 2014-2020, fondurile structurale și de investiții europene pentru România trebuiau să investească 34,76 miliarde EUR () din bugetul UE. Investițiile totale, inclusiv finanțarea națională, se ridică la 40,97 miliarde EUR (graficul A3.1), reprezentând aproximativ 3,09 % din PIB pentru perioada 2014-2020 și 58,03 % din investițiile publice (). Până la 31 decembrie 2021, 128 % din total a fost alocat unor proiecte specifice, iar 54 % a fost raportat drept cheltuit, 18,76 miliarde EUR urmând a fi cheltuite până la sfârșitul anului 2023 (). Dintre cele 11 obiective, cele mai relevante pentru a fi finanțate prin intermediul politicii de coeziune în România sunt infrastructura de rețea în domeniul transporturilor și energiei, protecția mediului și utilizarea eficientă a resurselor, asigurarea unor locuri de muncă sustenabile și de calitate, incluziunea socială și economia cu emisii scăzute de dioxid de carbon (în total 19,05 miliarde EUR). Până la sfârșitul anului 2020, investițiile din cadrul politicii de coeziune au sprijinit peste 4 500 de întreprinderi și au contribuit la îmbunătățirea aprovizionării cu apă a peste 300 000 de persoane și la îmbunătățirea eficienței energetice a peste 33 000 de gospodării. Prin investițiile destinate politicilor din cadrul Fondului social european (FSE) au fost sprijiniți peste 120 000 de șomeri și persoane inactive, s-au furnizat servicii integrate unui număr de 56 000 de persoane vulnerabile, 480 000 de persoane au beneficiat de servicii de asistență medicală preventivă, iar peste 41 000 de cadre didactice au beneficiat de formare, în special pentru a răspunde nevoilor grupurilor vulnerabile. În plus, peste 17 milioane de pachete cu produse alimentare și de igienă au fost distribuite unor persoane vulnerabile din punct de vedere social. Graficul A3.1: Bugetul total al fondurilor structurale și de investiții europene (ESI) pentru perioada 2014-2020, defalcat pe fonduri (miliarde EUR, % din total) Sursa: Platforma de date deschise privind coeziunea, data-limită era 31.12.2021 pentru FEDR, FSE+, FC, Interreg; data-limită era 31.12.2020 pentru FEADR și FEPAM. Fondurile politicii de coeziune contribuie deja în mod substanțial la îndeplinirea obiectivelor de dezvoltare durabilă (ODD). În România, fondurile politicii de coeziune (graficul A3.2) sprijină 11 dintre cele 17 ODD, la atingerea obiectivelor contribuind până la 93 % din cheltuieli. Graficul A3.2: Contribuția politicii de coeziune la ODD (miliarde EUR) Sursa: Comisia Europeană, DG REGIO. Prin instrumentul REACT-EU (Asistența de redresare pentru coeziune și teritoriile Europei) din cadrul NextGenerationEU, România a primit, pe lângă sumele alocate în cadrul politicii de coeziune pentru perioada 2014-2020, o finanțare suplimentară în valoare de 1 540 de milioane EUR pentru a asigura o redresare echilibrată, a stimula convergența și a oferi un sprijin vital regiunilor în urma pandemiei de COVID-19. REACT-EU a oferit IMM-urilor din România sprijin sub formă de capital circulant și investiții productive. Acesta a contribuit la schemele privind reducerea timpului de muncă, a consolidat sistemul sanitar, educația, formarea și dezvoltarea competențelor, a promovat eficiența energetică și a redus deprivarea materială prin furnizarea directă de alimente. Inițiativa pentru investiții ca reacție la coronavirus () a oferit României primul sprijin de urgență acordat de UE pentru pandemia de COVID-19. Aceasta a introdus o flexibilitate extraordinară, care a permis României să realoce resurse pentru nevoile imediate în materie de sănătate publică (470 de milioane) și să sprijine întreprinderile (550 de milioane). De exemplu, România a redirecționat fonduri pentru a achiziționa echipamente de protecție și materiale medicale, a consolida personalul medical, a furniza capital circulant IMM-urilor, a sprijini digitalizarea sistemului de educație prin achiziționarea de echipamente informatice și a oferi subvenții pentru șomajul tehnic. România a beneficiat, de asemenea, din partea UE, de o finanțare temporară de 100 % a măsurilor politicii de coeziune, aproximativ 463 de milioane EUR fiind furnizate în condiții de cofinanțare de 100 % în 2021. România a primit sprijin prin Instrumentul european de sprijin temporar pentru atenuarea riscurilor de șomaj într-o situație de urgență (SURE) pentru a finanța scheme privind reducerea timpului de muncă, măsuri similare și, în subsidiar, măsuri legate de sănătate. Consiliul a acordat României asistență financiară în cadrul SURE în septembrie 2020, în valoare de maximum 4,099 miliarde EUR, 73 % din această sumă fiind plătită până la 2 mai 2022. Se estimează că SURE a sprijinit aproximativ 15 % dintre lucrători și 10 % dintre întreprinderi timp de cel puțin o lună în 2020 și 2 % dintre lucrători și 1 % dintre întreprinderi în 2021, în principal în sectorul serviciilor de cazare și alimentație publică, al activităților profesionale, științifice și tehnice și al construcțiilor. Se estimează că România a economisit în total dobânzi în valoare de 0,85 miliarde EUR ca urmare a ratelor mai scăzute ale dobânzii aferente SURE. Comisia oferă României expertiză adaptată în cadrul Instrumentului de sprijin tehnic. Începând din 2022, România primește ajutor pentru consolidarea capacității sale de a pune în aplicare reforme și investiții specifice prevăzute în PNRR, de exemplu pentru creșterea coerenței politicilor, a transparenței și a coordonării la nivelul administrației publice centrale. Noile proiecte de asistență tehnică vor contribui, printre altele, la integrarea mai bună a perspectivei de gen în politicile publice și în procesele bugetare. România va beneficia de sprijin tehnic suplimentar pentru a pune în aplicare PNRR, pentru a elabora o strategie și un plan de acțiune la nivel național privind hidrogenul și pentru a institui și a utiliza un mecanism de guvernanță corporativă în cadrul întreprinderilor de stat. România beneficiază, de asemenea, de alte programe ale UE, cum ar fi Mecanismul pentru interconectarea Europei, care a alocat 985,3 milioane EUR unor proiecte specifice privind rețelele strategice de transport, și Orizont 2020, care a alocat fonduri UE în valoare de 299,8 milioane EUR. Anexa 4: Progresele privind punerea în aplicare a recomandărilor specifice țării Comisia a evaluat recomandările specifice pentru perioada 2019-2021 () adresate României în contextul semestrului european. Evaluarea ține seama de măsurile de politică luate de România până în prezent (), precum și de angajamentele prevăzute în PNRR (). În acest stadiu incipient al punerii în aplicare a PNRR, în ansamblu, în cazul a 27 % din recomandările specifice axate pe aspecte structurale adresate în 2019 și 2020 s-au înregistrat cel puțin „unele progrese”, în timp ce în cazul celorlalte 73 % s-au înregistrat „progrese limitate” sau „niciun progres” (a se vedea graficul A4.1). Pe măsură ce implementarea PNRR va continua, se preconizează că în anii următori se vor înregistra progrese suplimentare considerabile în ceea ce privește punerea în aplicare a recomandărilor specifice care vizează aspecte structurale. Graficul A4.1: Progresele realizate de România în ceea ce privește recomandările specifice adresate țării în 2019-2020 (ciclul semestrului european din 2022) Sursa: Comisia Europeană





Tabelul A4.1: Tabel recapitulativ privind recomandările specifice adresate țării în 2019, 2020 și 2021 (Continuare pe pagina următoare) Tabel (continuare) Sursa: Comisia Europeană Durabilitatea mediului Anexa 5: Pactul verde Pactul verde european are drept scop transformarea UE într-o societate echitabilă și prosperă, cu o economie modernă, eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor și competitivă, fără emisii nete de gaze cu efect de seră în anul 2050, în care creșterea economică să fie decuplată de utilizarea resurselor. Prezenta anexă oferă o imagine de ansamblu a evoluțiilor celor mai semnificative și mai relevante din punct de vedere economic înregistrate în România în cadrul componentelor corespunzătoare ale Pactului verde european. Aceasta este completată de anexa 6 privind ocuparea forței de muncă și impactul social al tranziției verzi și de anexa 7 pentru aspectele Pactului verde legate de economia circulară. România și-a redus în mod semnificativ emisiile de gaze cu efect de seră (GES) în deceniile anterioare, dar vor fi necesare mai multe eforturi pentru a realiza noile ambiții stabilite în Legea europeană a climei. Emisiile totale de gaze cu efect de seră ale țării (cu excepția celor rezultate din utilizarea terenurilor) au scăzut considerabil din 1990. Emisiile pe cap de locuitor sunt mai scăzute decât media UE, dar intensitatea emisiilor din economie este în continuare de două ori mai mare decât media UE. În 2020, emisiile aferente sectoarelor care nu fac obiectul sistemului UE de comercializare a certificatelor de emisii (ETS) au fost mai scăzute decât obiectivul pentru 2020 de limitare a creșterii la +19 % comparativ cu 2005. Cu toate acestea, este puțin probabil ca România să își atingă obiectivul actual pentru 2030, de -2 %, privind emisiile care nu fac obiectul ETS, chiar în condițiile instituirii unor măsuri suplimentare. În plus, pentru a atinge ținta ESR de -12,7 % propusă în cadrul pachetului „Pregătiți pentru 55”, vor fi necesare eforturi suplimentare considerabile. Conform practicilor actuale de amenajare a teritoriului, se preconizează că România va înregistra o scădere a absorbțiilor nete până în 2030. În PNRR, România alocă 41 % din fonduri pentru obiective climatice și prezintă reforme și investiții esențiale pentru accelerarea tranziției către o economie mai sustenabilă, cu emisii scăzute de dioxid de carbon și rezilientă la schimbările climatice. România a sporit investițiile în protecția mediului și a redus subvențiile pentru combustibilii fosili, dar mai sunt multe de făcut, având în vedere problemele legate de absorbție și de capacitate. Progresele înregistrate în ceea ce privește colectarea taxelor de mediu sunt inegale (graficul A5.1). Evoluțiile politicii în domeniul mediului din România sunt determinate în principal de directivele și regulamentele UE, iar normele relevante ale UE sunt, în general, transpuse la timp. Implementarea rămâne principala provocare, aplicarea practică dovedindu-se dificilă. Veniturile fiscale ale României se situează peste media UE în ceea ce privește ponderea veniturilor fiscale totale, dar sub media UE ca procent din PIB. Taxele de mediu constau în mare parte în taxe pe energie, o proporție mai mică fiind reprezentată de taxe pe transport și pe poluare. Subvențiile pentru combustibilii fosili au scăzut constant din 2016. În același timp, riscul climatic pentru finanțele publice cauzat de activele neasigurate este considerat scăzut-mediu, pierderile climatologice neasigurate având o pondere semnificativă (a se vedea anexa 18). Graficul A5.1: Aspectele bugetare ale tranziției verzi

Fiscalitate și cheltuieli publice pentru protecția mediului Sursa: Eurostat În 2020, România s-a bazat încă în mare măsură pe combustibilii fosili (graficul A5.2). Consumul intern brut se bazează în principal pe cărbune, lignit, petrol și gaze naturale, care reprezintă aproape 71 % din mixul energetic. Energia nucleară reprezintă 9 % din mixul energetic, iar sursele regenerabile de energie aproximativ 20 %. Ambele sunt planificate să crească, iar ponderea combustibililor fosili este prevăzută să scadă în timp. Conform PNRR, România intenționează să elimine treptat producția de energie electrică pe bază de cărbune și lignit până în 2032 și să utilizeze într-o proporție mai mare sursele regenerabile și hidrogenul. Este planificată crearea, până în 2030, a unor capacități adiționale de producție a energiei din surse regenerabile de aproximativ 6,9 GW comparativ cu 2020. Pentru ca acest lucru să devină realitate, reformele de pe piața energiei și procedurile de acordare de autorizații incluse în planul de redresare și reziliență sunt esențiale. Graficul A5.2: Ponderea în mixul energetic a diferitelor surse (combustibili solizi, petrol, gaze, energie nucleară, surse regenerabile) Sursa: Eurostat. În ceea ce privește biodiversitatea și sănătatea ecosistemelor, situația din România este inegală (graficul A5.3). România are rezultate peste media UE în ceea ce privește ponderea zonelor terestre protejate Natura 2000, dar sub media UE în ceea ce privește suprafața agricolă utilizată în cadrul agriculturii ecologice. Aproximativ 68 % din habitate și 46 % din specii se aflau într-o stare bună de conservare. În ceea ce privește păsările, aproximativ 19 % din speciile de reproducție au prezentat tendințe stabile sau de creștere pe termen scurt a populației, în timp ce în cazul speciilor care iernează, ponderea a fost de 15 %. Ponderea habitatelor și a speciilor aflate într-o stare bună de conservare pare să fi crescut între ultimele două perioade de raportare; cu toate acestea, cifrele furnizate nu sunt neapărat direct comparabile, deoarece modificările stării de conservare din România pot fi cauzate mai degrabă de modificări ale metodelor sau de date de o mai bună calitate decât de modificări reale. Agricultura exercită de departe cea mai mare presiune asupra habitatelor, în timp ce în cazul speciilor, principalele surse de presiune au fost dezvoltarea, construcția și utilizarea infrastructurii, precum și extracția și cultivarea de resurse vii. S-au înregistrat progrese în ceea ce privește adoptarea planurilor de management pentru siturile Natura 2000, dar o serie de astfel de planuri încă lipsesc, iar gestionarea siturilor nu este întotdeauna eficace. Pădurile acoperă 32,46 % din teritoriul României. În ceea ce privește poluarea, calitatea aerului continuă să reprezinte un motiv serios de îngrijorare în România. Emisiile de poluanți atmosferici principali au scăzut semnificativ în România în ultimii ani. În 2020, s-au înregistrat depășiri peste standardele de calitate a aerului pentru dioxidul de azot în trei zone de calitate a aerului, iar pentru particulele în suspensie (PM10) în patru zone. În plus, pentru mai multe zone de calitate a aerului, țintele privind concentrația de ozon nu au fost atinse. Încălcările persistente ale cerințelor privind calitatea aerului, care au efecte negative grave asupra sănătății și a mediului, sunt monitorizate de Comisie prin proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. România nu a prezentat cele mai recente previziuni privind emisiile de poluanți atmosferici impuse de Directiva privind angajamentele naționale de reducere a emisiilor. În plus, România este singurul stat membru care nu și-a prezentat Programul național de control al poluării atmosferice privind reducerea emisiilor naționale de anumiți poluanți atmosferici. În ceea ce privește poluarea cu nitrați a apelor subterane, situația pare să se fi îmbunătățit ușor. România are însă probleme referitoare la eutrofizare și la unele „zone fierbinți” poluate. România a desemnat întreg teritoriul său ca zonă sensibilă și a decis că în aglomerările de peste 10 000 l.e. care evacuează apele uzate în zone sensibile trebuie să se aplice un tratament biologic cu îndepărtarea azotului și a fosforului. Graficul A5.3: Zonele terestre protejate și agricultura ecologică Sursa: Agenția Europeană de Mediu (zonele terestre protejate) și Eurostat (agricultura ecologică). În ceea ce privește mobilitatea, ponderea vehiculelor cu emisii zero în autoturismele noi înmatriculate a crescut substanțial în ultimii ani, dar reprezintă totuși jumătate din media UE (graficul A5.4). Densitatea punctelor de reîncărcare publice este peste media UE; extinderea sa accelerată este esențială pentru dezvoltarea în continuare a electromobilității. Deși doar puțin peste o treime din rețeaua feroviară a României este electrificată, ponderea respectivă este de 98 % pentru partea românească a rețelei TEN-T, unde se concentrează cea mai mare parte a traficului.

Graficul A5.4: Mobilitatea – Ponderea vehiculelor cu emisii zero Sursa: Observatorul european privind combustibilii alternativi Tabelul A5.1: Indicatori referitori la progresele înregistrate în ceea ce privește Pactul verde european dintr­o perspectivă macroeconomică Sursa: Eurostat, JRC, Comisia Europeană, AEM, EAFO. Anexa 6: Impactul tranziției verzi la nivel social și asupra ocupării forței de muncă Tranziția verde cuprinde nu numai îmbunătățiri ale durabilității mediului, ci și o dimensiune socială semnificativă. Chiar dacă măsurile în acest sens includ oportunități de creștere durabilă și de creare de locuri de muncă durabile, trebuie să se asigure, de asemenea, faptul că nimeni nu este lăsat în urmă și că toate grupurile din societate beneficiază de pe urma tranziției. Tranziția verde a României are loc într-un cadru social dificil și o economie cu emisii ridicate de dioxid de carbon care trebuie să fie transformată. Cu toate acestea, economia verde poate oferi, la rândul său, oportunități de creare de locuri de muncă și de creștere economică, iar măsurile de redistribuire a taxelor pe energie sunt susceptibile să aducă beneficii considerabile gospodăriilor cu venituri mici.

Graficul A6.1: Provocări legate de tranziția verde echitabilă Sursa: Eurostat, World Inequality Database PNRR al României stabilește elemente-cheie pentru a asigura o tranziție verde echitabilă. Se vor face investiții pentru integrarea tehnologiilor eficiente din punct de vedere energetic în infrastructura educațională, inclusiv în zonele dezavantajate. Aceasta include construirea unei rețele de „școli verzi” (asigurând echilibrul între zonele rurale și cele urbane) și a 10 campusuri integrate pentru educație și formare profesională. Investițiile în infrastructura socială, inclusiv cea pentru persoanele cu dizabilități și centrele de zi pentru copiii expuși riscului, vor viza, de asemenea, îmbunătățirea eficienței energetice și reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră. Mai multe fonduri europene vor contribui la facilitarea tranziției verzi, atenuând în același timp impactul global al acesteia. Fondul social european Plus (FSE+) va facilita tranziția către o economie mai verde, prin investiții în educație și formare, pentru a construi o forță de muncă mai rezilientă la evoluția cererii de competențe. Fondul pentru o tranziție justă (2,14 miliarde EUR; prețuri actuale) va contribui la atenuarea, în șase județe din România, a impactului tranziției pe plan social și asupra ocupării forței de muncă, a economiei și a mediului. Impactul social al sărăciei energetice este abordat parțial în Planul național integrat în domeniul energiei și schimbărilor climatice al României. Publicat în aprilie 2020, planul prevede crearea unei noi instituții care să monitorizeze sărăcia energetică și să elaboreze o strategie națională de combatere a acesteia. Planul ia în considerare, de asemenea, impactul tranziției verzi asupra ocupării forței de muncă, în special în regiunile miniere și carbonifere Hunedoara și Gorj (ambele incluse în domeniul de aplicare al Fondului pentru o tranziție justă) (). În cele două județe lucrează 90 % din întreaga forță de muncă minieră din România; numărul total de locuri de muncă ce depind direct de extracția de cărbune sau de producția de energie pe bază de cărbune se ridică la 18 600, iar alte 10 000 de locuri de muncă depind în mod indirect de cărbune. Hunedoara și Gorj reprezintă aproximativ 90 % din GES cauzate de centralele electrice pe bază de cărbune din România sau aproximativ 30 % din totalul emisiilor de GES din România care provin din industria minieră și cea prelucrătoare. Este probabil ca renunțarea la extracția și utilizarea de combustibili fosili să pună în pericol o serie de locuri de muncă. În județele Dolj, Galați, Prahova și Mureș, un număr semnificativ de angajați lucrează în producția de energie electrică pe bază de combustibili fosili și în producția de energie termică sau în industria prelucrătoare energointensivă și în industria grea (produse chimice, prelucrarea metalelor, ciment, îngrășăminte etc.). Aceste județe generează aproximativ 35 % din emisiile totale de gaze cu efect de seră din România care provin din industria minieră și din industria prelucrătoare. Sunt prevăzute investiții suplimentare pentru atenuarea impactului tranziției verzi și al eliminării treptate a cărbunelui în regiune, cu scopul de a le oferi lucrătorilor noi competențe și perspective de muncă. Viitorul Plan teritorial pentru o tranziție justă al României va include investiții substanțiale în aceste județe. Economia și-a redus amprenta de carbon și, deși principalele sectoare energointensive au în continuare o dimensiune considerabilă, economia verde are un potențial puternic de creștere și de contribuire la crearea de locuri de muncă. Intensitatea GES ale economiei românești a scăzut semnificativ între 2015 și 2020 (în ceea ce privește valoarea adăugată brută), dar este încă dublă față de media UE. Amprenta de carbon medie pe lucrător, de 10,94 tone de emisii de GES, este în scădere și se situează sub media UE (13,61; a se vedea graficul A6.1). Industriile energointensive din România, incluzând industria metalelor, industria chimică și industria hârtiei (), asigură locuri de muncă pentru 4,7 % din totalul forței de muncă angajate, pentru care perfecționarea și recalificarea ar putea fi deosebit de importante (a se vedea anexa 15). În România, sectoarele metalelor, produselor chimice, cimentului și îngrășămintelor sunt în curs de transformare, iar sectoarele producției de energie pe bază de cărbune/lignit și de combustibili fosili sunt în declin (), ceea ce implică potențiale pierderi de locuri de muncă în industriile afectate. Sectorul bunurilor și serviciilor de mediu oferă locuri de muncă unei proporții relativ limitate a populației angajate (1,9 % față de 2,2 % în UE) (), iar potențialul în materie de energie eoliană (în special în regiunea de coastă din sud-est) și energie solară, precum și îmbunătățirile eficienței energetice oferă noi oportunități de locuri de muncă verzi (). Există riscul ca tranziția să ducă la un deficit de forță de muncă în sectorul de înverzire a producției de energie (). În ceea ce privește dimensiunea socială a tranziției verzi, asigurarea accesului la servicii esențiale energetice și de transport rămâne o provocare în România. O proporție relativ ridicată și stabilă a populației rurale este expusă riscului de sărăcie (38,9 % față de 18,7 % în UE) (). Ponderea populației care nu își permite să își mențină locuința la un nivel de încălzire adecvat a scăzut de la 13,1 % în 2015 la 10 % în 2020, nivel care depășește media UE (8,2 %). Grupurile cu venituri mai mici sunt cele mai afectate, depășind media UE (a se vedea graficul A6.2). O mare parte a populației rome trăiește în așezări și locuințe inadecvate și rămâne deosebit de vulnerabilă la sărăcia energetică. Modelele de consum variază de la o categorie de populație la alta: amprenta de carbon medie a segmentului superior de 10 % dintre emițători este de aproximativ 5,8 ori mai mare decât cea a segmentului inferior de 50 % din populație (aproape de media UE, care este de 5,3 ori). Graficul A6.2: Sărăcia energetică în funcție de decilii de venit Sursa: Eurostat (ancheta EU SILC, 2020) Sistemele fiscale sunt esențiale pentru asigurarea unei tranziții echitabile către neutralitatea climatică (). Veniturile României obținute din totalul taxelor de mediu au scăzut de la 2,47 % în 2015 la 2,12 % în 2019 și au continuat să scadă la 1,92 % în 2020 (2,24 % în UE). Sarcina fiscală asupra costului forței de muncă () pentru persoanele cu venituri mici a scăzut de la 37,3 % la 36,6 % între 2015 și 2019 (crescând din nou la 37,2 % în 2021), comparativ cu 31 % în UE în 2021 (a se vedea anexa 18). Măsurile de redistribuire care însoțesc taxele de mediu au potențialul de a promova măsuri progresive și de a avea un impact pozitiv asupra venitului disponibil al gospodăriilor, în România înregistrându-se (printre) cele mai puternice efecte pozitive potențiale asupra primului decil de venit (). Productivitatea Anexa 7: Utilizarea eficientă a resurselor și productivitatea Utilizarea eficientă a resurselor este esențială pentru asigurarea competitivității și a autonomiei energetice deschise, reducând în același timp la minimum impactul asupra mediului. Tranziția verde reprezintă o oportunitate deosebită pentru sectorul industrial european prin crearea de piețe pentru tehnologiile și produsele curate din punctul de vedere al mediului. Aceasta va avea un impact la toate nivelurile lanțurilor valorice în sectoare precum energia și transporturile, construcțiile și renovarea, alimentația și produsele electronice, contribuind la crearea de locuri de muncă durabile, locale și bine plătite în întreaga Europă. România nu a înregistrat progrese în ceea ce privește utilizarea circulară a materiilor prime secundare în ultimul deceniu. Utilizarea circulară (secundară) a materiilor prime a scăzut între 2015 și 2020 de la 1,7 % la 1,3 %, cu mult sub media UE din aceeași perioadă, de 11,3 % până la 12,8 %. PNRR al României include investiții și reforme menite să sprijine reciclarea și să îmbunătățească gestionarea deșeurilor. Acesta include, în special, adoptarea unei strategii naționale pentru economia circulară și a unui plan de acțiune care să acopere întregul ciclu de viață al produselor, precum și o legislație pentru operaționalizarea unui sistem unitar de gestionare a deșeurilor, tratarea deșeurilor, servicii de salubrizare în municipalități și o extindere a schemei de răspundere a producătorilor de ambalaje. Productivitatea resurselor este cu mult sub media UE. Productivitatea resurselor exprimă cât de eficient sunt folosite resursele materiale în economie pentru a produce bogăție. Îmbunătățirea productivității resurselor poate contribui la reducerea la minimum a efectelor negative asupra mediului și la reducerea dependenței de piețele volatile ale materiilor prime. Cu toate acestea, în România, productivitatea resurselor se situează cu mult sub media UE, în 2020 fiind, de fapt, cea mai scăzută din UE. Creșterea economică a României nu este încă decuplată de generarea de deșeuri. Rata de reciclare a deșeurilor municipale din România este de 13,7 %, cu mult sub media UE de aproximativ 48 % și cu mult sub obiectivele UE pentru 2020 și 2025, de 50 % și, respectiv, 55 %. Comisia a constatat că România se află printre țările expuse riscului de a nu îndeplini obiectivele fixate pentru 2020. Această valoare comparativ scăzută ilustrează nivelul scăzut de gestionare a deșeurilor în România, la fel ca și ratele ridicate de depozitare a deșeurilor. România are cea mai mare rată de depozitare a deșeurilor din UE (cifră din 2018). Cu toate acestea, în 2020, România a înregistrat cea mai scăzută rată de generare a deșeurilor municipale. Atât PIB-ul fluctuant, cât și scăderea populației din ultimul deceniu au avut un impact asupra generării de deșeuri. Graficul A7.1: Economia circulară: importanță economică și extindere Sursa: Eurostat O serie de măsuri suplimentare ar putea ajuta România să își îmbunătățească performanța de mediu aferentă tehnologiilor, în special măsurile legate de proiectarea de produse sustenabile, procesele de producție eficiente din punctul de vedere al utilizării resurselor, soluțiile digitale, simbioza industrială, refabricarea în lanțurile valorice esențiale, alternativele la extracția nesustenabilă a materiilor prime și noile modele de afaceri circulare. Există, de asemenea, posibilitatea de a transfera deșeurile reutilizabile și reciclabile de la depozitele de deșeuri și de la tratamentele mecano-biologice (TMB), inclusiv prin utilizarea instrumentelor economice disponibile pentru implementarea unor instalații de colectare separată. Acest lucru ar ajuta România să atingă obiectivele de reciclare pentru perioada de după 2020, în special în cazul materialelor plastice. Tabelul A7.1: Indicatori specifici privind utilizarea eficientă a resurselor Sursa: Eurostat

Anexa 8: Tranziția digitală Indicele economiei și societății digitale (DESI) monitorizează progresele statelor membre ale UE în domeniul digital. Capitalul uman, conectivitatea digitală, integrarea tehnologiilor digitale de către întreprinderi și serviciile publice digitale sunt domeniile care reflectă cele patru puncte cardinale ale deceniului digital (). Prezenta anexă descrie rezultatele României măsurate de DESI. Lipsa competențelor digitale de bază și a specialiștilor TIC reprezintă provocări-cheie pentru România. România a obținut punctaje mult sub media UE în ceea ce privește ambii indicatori: doar 28 % dintre persoanele cu vârste cuprinse între 16 și 74 de ani au cel puțin competențe digitale de bază (54 % în ansamblul UE), iar 41 % au cel puțin competențe de creare de conținuturi digitale (media UE: 66 %). Numai 9 % dintre persoane au competențe digitale peste nivelul de bază. Cu toate acestea, ponderea femeilor specialiste în domeniul TIC s-a îmbunătățit, punctajul aferent situându-se în segmentul cu cele mai bune rezultate din UE. Conectivitatea digitală este dimensiunea pentru care România a obținut cele mai bune rezultate. Punctajele sunt peste media UE pentru rețelele de foarte mare capacitate (VHCN) (87 %, față de media UE de 70 %). Cu toate acestea, acoperirea 5G (25 %) se situează sub media UE și, în plus, alocarea spectrului de frecvențe 5G este scăzută (22 %, comparativ cu media UE de 56 %) (). Acoperirea de bandă largă de mare viteză a crescut până la 93 %, depășind media UE. Concurența puternică bazată pe infrastructură din România, în special în zonele urbane, se reflectă în indicatorul de acoperire cu VHCN fixe, în timp ce decalajul digital dintre zonele urbane și cele rurale din România a scăzut. Utilizarea rețelelor fixe în bandă largă a crescut lent, dar constant, situându-se peste media UE. România înregistrează rezultate foarte slabe în ceea ce privește integrarea tehnologiilor digitale. Ponderea IMM-urilor care dețin cel puțin un nivel de bază de competențe digitale, precum și adoptarea unor tehnologii avansate precum cele de tip cloud, inteligența artificială și volumele mari de date rămân cu mult sub media UE. Mai precis, doar 22 % dintre IMM-uri au cel puțin un nivel de bază de intensitate digitală, în comparație cu media UE de 55 %.Serviciile publice digitale reprezintă o provocare majoră pentru România. România are un punctaj cu mult sub media UE în ceea ce privește disponibilitatea serviciilor publice digitale atât pentru cetățeni, cât și pentru întreprinderi. Doar 17 % dintre utilizatorii online români interacționează activ cu serviciile de e-guvernare, în comparație cu media UE de 65 %. În ceea ce privește indicatorul pentru formularele precompletate, punctajul de 19 al României este cu mult sub media UE de 64. Ponderea mare a investițiilor digitale și a reformelor dedicate acestei dimensiuni în PNRR al României oferă posibilitatea de îmbunătățire a acestor rezultate. Măsurile care contribuie la îndeplinirea obiectivelor digitale reprezintă 20,5 % din alocarea financiară și acoperă toate dimensiunile DESI, cu accent pe infrastructura digitală și pe tranziția către o economie și o societate digitalizate.



Tabelul A8.1: Principalii indicatori din cadrul Indicelui economiei și societății digitale Sursa: Indicele economiei și societății digitale. Anexa 9: Inovarea Prezenta anexă oferă o imagine de ansamblu a rezultatelor sistemului de cercetare și inovare din România. Potrivit ediției din 2021 a Tabloului de bord european privind inovarea (), România se încadrează printre inovatorii emergenți și are cele mai slabe rezultate în materie de inovare din UE. După atingerea unui nivel maxim de 0,5 % din PIB în 2017, intensitatea totală a CD a scăzut la 0,47 % din PIB în 2020, rămânând cu mult sub obiectivul de 2 % stabilit inițial pentru 2020. În 2018, România a depus 70 de cereri internaționale de brevete (un indicator comun al capacității de inovare), în timp ce media UE a fost de 2 046. Cu un punctaj de 71, România s-a clasat pe locul 24 în Tabloul de bord privind ecoinovarea din 2021, evidențiindu-se necesitatea de a stimula activitățile sale de ecoinovare. România înregistrează rezultate cu mult sub media UE în privința tuturor celor cinci componente ale indicelui ecoinovării pentru 2021 (resursele investite în ecoinovare, activitățile de ecoinovare, realizările asociate ecoinovării, rezultatele în ceea ce privește utilizarea eficientă a resurselor și rezultatele socioeconomice). La nivel de întreprindere, capacitatea de inovare este, de asemenea, limitată. Cheltuielile întreprinderilor pentru CD în România sunt de numai 0,28 % din PIB, în timp ce media UE este de 1,53 % Numărul de start-upuri de tehnologie la un milion de locuitori este, de asemenea, cu mult sub media UE (3,5 față de 24) (). În mod similar, în 2019, ponderea întreprinderilor de tehnologie cu o rată mare de creștere era încă foarte scăzută în comparație cu media UE (4,9 % față de 18,3 %). România nu a fost în măsură să îmbunătățească rezultatele sistemului său public de cercetare și nici să abordeze problema subfinanțării sale cronice din ultimul deceniu. Începând din 2011, intensitatea cheltuielilor publice legate de CD a scăzut de la 0,32 % din PIB la 0,19 % din PIB în 2020, cu mult sub media UE. Ca urmare a subfinanțării cronice a bazei științifice publice, în România există un număr extrem de scăzut de cercetători, cu cea mai mică pondere relativă din UE. În plus, numărul de noi absolvenți în domeniul științei și ingineriei s-a înjumătățit între 2009 și 2019, iar condițiile de muncă și perspectivele de carieră precare pentru cercetători au accentuat și mai mult deficitul de resurse umane pentru știință și inovare. Pentru a aborda aceste provocări structurale, PNRR al României cuprinde un pachet cuprinzător de reforme menite să raționalizeze guvernanța sistemului național de cercetare și inovare și să pună în aplicare primele măsuri necesare pentru reformarea carierei de cercetare. Cooperarea dintre sectorul public și cel privat rămâne o provocare și afectează rezultatele țării în materie de inovare. Deși procentajul din PIB disponibil sub formă de capital de risc în România este printre cele mai scăzute din UE, cheltuielile întreprinderilor pentru CD s-au dublat din 2013, în principal datorită întreprinderilor mari. În paralel, sprijinul public pentru CD în cadrul întreprinderilor a scăzut în ultimul deceniu. Universitățile, institutele publice de cercetare și întreprinderile nu dispun de stimulente adecvate pentru a stabili relații de colaborare între ele. România înregistrează, de asemenea, rezultate sub media UE în ceea ce privește ponderea publicațiilor științifice elaborate în comun de sectorul public și cel privat din totalul publicațiilor. Deși PNRR va aborda unele blocaje în cooperarea dintre mediul științific și mediul de afaceri, măsurile se axează pe reformarea cadrului de reglementare și nu au o abordare holistică. Tabelul A9.1: Principalii indicatori privind cercetarea, dezvoltarea și inovarea Sursa: DG Cercetare și Inovare – Serviciul comun de strategie și analiză prospectivă în domeniul cercetării și inovării – Unitatea economistului-șef [Date: Eurostat, OCDE, DG JRC, Science-Metrix (baza de date Scopus și baza de date statistice a OEB privind brevetele), Invest Europe].

Anexa 10: Industria și piața