RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 271/55

Avizul Comitetului Economic și Social European privind Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu și Comitetul Economic și Social European — O nouă abordare europeană privind eșecul în afaceri și insolvența

COM(2012) 742 final

și privind propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului privind procedurile de insolvență

COM(2012) 744 final – 2012/0360 (COD)

2013/C 271/10

Raportor: dl Pedro Augusto ALMEIDA FREIRE

La 12 decembrie 2012, în conformitate cu articolul 304 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Comisia Europeană a hotărât să consulte Comitetul Economic și Social European cu privire la

Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu și Comitetul Economic și Social European - O nouă abordare europeană privind eșecul în afaceri și insolvența

COM(2012) 742 final.

La 15 ianuarie 2013 și la 5 februarie 2013, în conformitate cu articolul 304 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Comisia Europeană, respectiv Consiliul au hotărât să consulte Comitetul Economic și Social European cu privire la

Propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului privind procedurile de insolvență

COM(2012) 744 final - 2012/0360 (COD).

Secțiunea pentru piața unică, producție și consum, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 29 aprilie 2013.

În cea de-a 490-a sesiune plenară, care a avut loc la 22 și 23 mai 2013 (ședința din 22 mai 2013), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 130 de voturi pentru, 1 vot împotrivă și 4 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 Concluzii generale

1.1.1 Europa traversează o criză economică și socială majoră, ale cărei efecte se răsfrâng asupra tuturor nivelurilor societății.

1.1.2 Promovarea supraviețuirii întreprinderilor este una din măsurile identificate de Uniunea Europeană pentru ieșirea din criză. Cazurile de insolvență au repercusiuni mult mai grave decât consecințele negative pe care le suportă întreprinderile în cauză, deoarece ele afectează de o manieră globală economia statelor membre și mai ales pe cetățean, în calitatea sa de contribuabil, de salariat și de angajator.

1.1.3 CESE susține obiectivele menționate în comunicarea Comisiei, deși este de părere că de „cea de-a doua șansă” pe care o evocă Comisia ar trebui să beneficieze întreprinzătorii care au învățat din eșecul lor precedent și care au capacitatea de a se relansa pe baza unui proiect antreprenorial regândit.

1.1.4 De asemenea, Comitetul susține propunerea de regulament, însă regretă lipsa de ambiție a acestuia.

1.1.5 Astfel, încă sunt necesare numeroase procese de reflecție, precum și acțiuni concrete pentru protecția drepturilor creditorilor, urmărind în același timp găsirea unui echilibru între interesele întreprinzătorilor și ale salariaților, promovarea restructurării întreprinderilor, stoparea practicilor de alegere a instanței celei mai favorabile, îmbunătățirea coordonării procedurilor de insolvență ale grupurilor de întreprinderi.

1.2 Recomandări referitoare la comunicare

1.2.1 CESE consideră că pistele de reflecție vizând o armonizare de substanță a legislației în domeniul insolvenței întreprinderilor sunt interesante, însă deplânge lipsa unui răspuns eficient la criza economică și socială pe care o traversează întreprinderile și cetățenii europeni.

1.2.2 Comitetul preferă conceptul de fresh start, concept central în dreptul american al insolvenței, celui de „a doua șansă” susținut de Comisie. Totodată, invită la un proces de reflecție cu privire la contribuția acestei noțiuni la dreptul european în domeniul insolvenței.

1.2.3 De asemenea, Comitetul consideră că salariatul ar trebui să fie mai bine protejat și ar trebui să i se recunoască statutul de creditor privilegiat.

1.2.4 Chestiunea sprijinului inadecvat al întreprinderilor în dificultate trebuie să facă și ea parte din acest proces de reflecție, CESE subliniind în acest sens că această răspundere poate viza alte persoane decât băncile. În consecință, Comitetul solicită Comisiei să țină seama de acești parametri la justa lor valoare.

1.2.5 Consideră că penalizarea dreptului în domeniul insolvenței nu este de dorit, întrucât ar spori tendința de adoptare a unei abordări judiciare în cazul procedurilor de insolvență și ar prelungi termenele de soluționare.

1.2.6 CESE nu este de părere că recursul sistematic la judecător este cea mai bună soluție. Astfel, încurajează Comisia să reflecteze la ideea de a crea noi instanțe, care să țină, de exemplu, de sectorul economic, cu o componență multidisciplinară (economică, financiară, juridică), care le-ar face mai apte să acționeze rapid pentru a ajuta întreprinderile în cauză să-și depășească dificultățile financiare.

1.2.7 În sfârșit, solicită Comisiei să aibă în vedere propunerile referitoare la armonizarea statutului lichidatorilor, astfel cum rezultă din Rezoluția Parlamentului European din 11 octombrie 2011 (1).

1.3 Recomandări privind propunerea de regulament

1.3.1 CESE susține propunerea de regulament, în ciuda faptului că se limitează la norme procesuale și că nu urmărește armonizarea legislațiilor naționale aplicabile cazurilor de insolvență a întreprinderilor.

1.3.2 Comitetul salută obligația impusă statelor membre de a îmbunătăți normele de publicitate, prin publicarea hotărârilor relevante ale instanțelor competente în cazurile transfrontaliere de insolvență într-un registru electronic accesibil publicului, precum și interconectarea registrelor naționale de insolvență.

1.3.3 Cu toate acestea, CESE solicită Comisiei să se asigure că obligația de traducere, costurile și termenele traducerilor nu încetinesc procedurile de insolvență, întrucât rapiditatea este o garanție indispensabilă pentru succesul lor.

1.3.4 CESE este în favoarea integrării procedurilor civile în materie de îndatorare excesivă, însă precizează că această integrare nu ar trebui să fie defavorabilă debitorilor persoane fizice. Într-adevăr, un cadru juridic conceput pentru întreprinderi, menit să satisfacă exigențele relațiilor comerciale, oferă prin natura lui mai puțină protecție decât dreptul în domeniul protecției consumatorilor. În consecință, Comitetul invită Comisia să fie deosebit de vigilentă cu privire la acest aspect.

1.3.5 În sfârșit, Comitetul solicită Comisiei să se asigure că, atunci când se recurge la procedura privind actele delegate în vederea modificării anexelor la regulament, se ține seama de articolul 290 din TFUE și de contribuția jurisprudenței în legătură cu noțiunea de „măsuri esențiale”.

2. Introducere

2.1 Obiectivul pachetului legislativ „Insolvență”

2.1.1 Inițiativele cuprinse în acest pachet legislativ se înscriu în răspunsul UE la criza economică și socială pe care o traversează întreprinderile și cetățenii europeni. Obiectivul declarat este de a se promova supraviețuirea întreprinderilor și de a se da o a doua șansă întreprinzătorilor aflați într-o situație de insolvență.

2.1.2 Metoda aleasă de Comisia Europeană constă în modificarea Regulamentului (CE) nr. 1346/2000 (2) al Consiliului din 29 mai 2000, denumit și „Regulamentul privind insolvența”, care stabilește în esență normele de drept internațional privat aplicabile procedurilor de insolvență transfrontaliere, și în inițierea unei consultări pe baza unei comunicări intitulate „O nouă abordare europeană privind eșecul în afaceri și insolvența”.

2.1.3 CESE a hotărât să se pronunțe asupra ambelor texte în cadrul unui singur aviz.

2.2 Propunerea de regulament (3)

2.2.1 Plecând de la constatarea perimării „Regulamentului privind insolvența” din 29 mai 2010 și de la identificarea celor cinci neajunsuri majore ale acestuia (4), Comisia propune revizuirea textului regulamentului.

2.3 Comunicarea

2.3.1 Aceasta constată, pe bună dreptate, că propunerea de regulament din 12 decembrie 2012 se limitează la actualizarea „Regulamentului privind insolvența” din 29 mai 2000, mulțumindu-se deci să reglementeze recunoașterea și coordonarea normelor de procedură aplicabile cazurilor de insolvență naționale, fără a armoniza legislațiile naționale aplicabile cazurilor de insolvență.

2.3.2 Comunicarea își propune să remedieze acest neajuns propunând piste de reflecție pentru o armonizare substanțială a dreptului în materie de insolvență a întreprinderilor, subînțelegându-se că sunt vizate numai cazurile de insolvență transfrontaliere.

3. Observații generale referitoare la comunicare

3.1 Filozofia noii abordări

3.1.1 Aceasta se bazează pe necesitatea de a acorda o a doua șansă întreprinzătorilor și de a proteja locurile de muncă.

3.1.2 CESE consideră că falimentul, ca, de altfel, înființarea de întreprinderi noi, face parte din ciclul vieții economice și din dinamica pieței. Din acest motiv, ar fi deci incorect să fie considerat drept un rău care trebuie evitat cu orice preț.

3.1.3 În această ordine de idei, CESE consideră că de „cea de-a doua șansă” pe care o evocă Comisia ar trebui să beneficieze întreprinzătorii care au învățat din eșecul lor precedent și care au capacitatea de a se relansa pe baza unui proiect antreprenorial regândit.

3.1.4 CESE susține de asemenea că falimentul poate avea cauze interne, cum ar fi proasta administrare, dar și cauze externe, care decurg din reglementările deopotrivă excesive și inadaptate. În acest sens, statul are la rândul lui o răspundere în legătură cu falimentul, în calitatea sa de legiuitor, dar și de autoritate contractantă în cadrul procedurilor de achiziții publice (5).

3.1.5 CESE este mai degrabă în favoarea noțiunii de fresh start, concept central al dreptului american în domeniul insolvenței (6), decât a celei de „o nouă șansă”, susținută de Comisie. Conceptul de fresh start, concept cu precădere cultural și nu juridic, presupune ca, în anumite condiții, debitorul să fie liberat de răspunderea sa personală pentru datorii. Astfel se evită etapa judiciară de declarare a falimentului, ceea ce permite debitorului să înceapă un nou proiect fără a fi înregistrat ca fiind în faliment.

3.1.6 Dimpotrivă, Comunicarea lasă să se înțeleagă că „a doua șansă” constă în posibilitatea de continuare a activității. Or, CESE consideră că ar fi contraproductivă menținerea artificială a unor întreprinderi în cadrul țesutului economic, oferindu-le o „a doua șansă”, în ciuda faptului că experiența a demonstrat că modelul ales nu a fost viabil.

3.1.7 Un astfel de demers ar putea avea consecințe negative asupra încrederii creditorilor și furnizorilor și, în cele din urmă, ar dăuna concurenței sănătoase între actorii economici.

3.2 CESE este în favoarea abordării americane în domeniul dreptului insolvenței; în opinia sa, evaluarea referitoare la fresh start ar trebui să intervină înainte de momentul sesizării judecătorului.

4. Observații specifice referitoare la comunicare

4.1 Către o armonizare eficace

4.1.1 Caracterul eterogen al regimurilor naționale în materie de insolvență este o sursă de dezavantaje concurențiale, mai ales pentru societățile care desfășoară activități transfrontaliere, dezavantaje care ar putea dăuna relansării economice.

4.1.2 Acest caracter eterogen incită la alegerea instanței celei mai favorabile („forum shopping”), antrenând astfel precarizarea pieței interne.

4.1.3 De aceea, CESE este de acord cu Parlamentul European (7), care solicită armonizarea anumitor domenii ale dreptului în materie de insolvență.

4.1.4 El solicită totodată Comisiei Europene să prezinte, în temeiul articolului 50, al articolului 81 alineatul (2) sau al articolului 114 TFUE, una sau mai multe propuneri legislative care să stabilească un veritabil cadru european în materie de insolvență, care să nu se limiteze la simple norme procesuale de drept internațional privat.

4.1.5 Într-adevăr, cazurile de insolvență au repercusiuni mult mai grave decât consecințele negative pe care le suportă întreprinderile în cauză, deoarece ele pot afecta de o manieră globală economia statelor membre și mai ales pe cetățean, în calitatea sa de contribuabil, de salariat și de angajator.

4.2 Protecția drepturilor creditorilor

4.2.1 Orientate inițial exclusiv către satisfacerea creanțelor creditorilor, procedurile colective au ajuns treptat să aibă ca scop asigurarea continuității activității, menținerea ocupării forței de muncă și plata datoriilor. Mai recent, tendința legislativă constatată în Europa a fost de a preîntâmpina problemele întreprinderii înainte ca aceasta să intre în incapacitate de plată.

4.2.2 Deschiderea unei proceduri colective împotriva debitorului este un eveniment față de care creditorul manifestă reticență, întrucât acesta nu știe dacă va obține plata sumelor care îi sunt datorate. Primul motiv de frustrare provine din aceea că adesea deschiderea unei proceduri colective blochează posibilitatea urmăririi debitorului pentru orice creanță născută înainte de hotărârea judecătorească de deschidere și suspendă acțiunile în curs introduse împotriva acestuia. Fiecare creditor trebuie deci să-și declare creanța în termenul prevăzut de lege (8).

4.2.3 Cel de-al doilea motiv de frustrare a creditorului apare atunci când activul este insuficient; în practică, în cursul procedurii colective, li se propune adeseori creditorilor să aleagă între plata imediată, cu condiția renunțării la o parte neneglijabilă din creanța lor, și eșalonarea datoriei pe o perioadă dată.

4.2.4 În consecință, pentru creditor, ideal ar fi să se prevină orice situație de insolvență, de exemplu garantându-se anumite operațiuni la momentul încheierii contractului, solicitându-se constituirea de garanții de către un terț (9) sau prezentarea de gajuri, garanții colaterale ori ipoteci asupra activelor întreprinderii (10).

4.3 Un tratament mai bun pentru salariați în cadrul procedurilor de insolvență

4.3.1 Salariații sunt primele victime în cazul falimentului întreprinderii lor. Salariile lor nu sunt întotdeauna plătite înainte de depunerea bilanțului, situația lor financiară personală fiind dificilă în această perioadă de incertitudine.

4.3.2 Deschiderea procedurii colective determină adesea alegerea unui reprezentant al salariaților, a cărui misiune este de a controla informațiile privind creanțele salariale. Acesta constituie, pe lângă structurile obișnuite de reprezentare a salariaților din cadrul unei întreprinderi, un punct de informare între personal, instanță și părțile care intervin în procedură.

4.3.3 Sumele datorate salariaților înainte de deschiderea procedurii colective trebuie să fie înscrise în pasivul întreprinderii. Această măsură de ordin general este însă foarte diluată din cauza diferențelor între legislația și practicile existente în statele membre. Astfel, lipsa armonizării cu privire la ordinea creditorilor face ca rezultatul procedurilor colective să fie foarte nesigur în ceea ce-i privește pe salariați.

4.3.4 CESE consideră că salariații ar trebui să fie protejați mai bine, acordându-li-se statutul de creditori privilegiați și că, în acest scop, ar fi utilă o armonizare a acestei protecții.

4.4 Prevenirea acordării unui sprijin inadecvat întreprinderilor în dificultate

4.4.1 Practicile comerciale ale anumitor instituții financiare pot duce la acordarea unui sprijin întreprinderilor a căror situație este compromisă în mod iremediabil. Se creează astfel impresia că întreprinderile în cauză sunt solvabile, ceea ce dăunează unei concurențe sănătoase pe piață și afectează imaginea sectorului bancar.

4.4.2 CESE subliniază că răspunderea pentru susținerea abuzivă poate viza alte persoane decât băncile, inclusiv statul. De altfel, unii judecători din instanțele naționale consideră că poate fi angajată și răspunderea anumitor furnizori sau clienți ai întreprinderii atunci când, prin atitudinea lor, susțin în mod abuziv activitatea unei întreprinderi despre care știu că este compromisă în mod iremediabil.

4.4.3 Acești parametri ar trebui avuți în vedere la justa lor valoare pentru armonizarea regimurilor de drept în materie de insolvență.

4.5 Situația specială a falimentului fraudulos

4.5.1 Majoritatea cazurilor de faliment au cauze obiective, care nu implică un comportament fraudulos din partea conducerii întreprinderilor în cauză.

4.5.2 Fenomenul falimentului fraudulos nu poate fi însă ignorat. De altfel, Comisia îl menționează în comunicarea sa (11) și propune să se facă distincția între cazurile de faliment onest și cele de faliment fraudulos. Potrivit Comisiei, nerespectarea voită sau iresponsabilă a obligațiilor legale ale unui debitor poate atrage după sine sancțiuni civile sau, după caz, penale. Ea consideră de asemenea că ar trebui accelerate procedurile de lichidare în cazurile de faliment onest.

4.5.3 CESE este convins că ar fi potrivit să se armonizeze termenul de reabilitare și să se stabilească o durată rezonabil de scurtă a acestuia, în special în interesul salariaților, însă are încă rezerve în ceea ce privește aplicarea distincției dintre procedurile de lichidare în funcție de onestitatea conducerii, întrucât ea ar accentua tendința de adoptare a unei abordări judiciare în cazul procedurilor de insolvență, le-ar conferi acestora caracter penal și ar prelungi termenele de soluționare.

4.5.4 Această penalizare a dreptului în domeniul insolvenței nu este de dorit. În opinia CESE, aprecierea naturii frauduloase a falimentului trebuie să se facă în cadrul unei proceduri diferite de procedura în materie de insolvență.

5. Observații generale referitoare la propunerea de regulament

5.1 CESE salută extinderea domeniului de aplicare al regulamentului prin includerea procedurilor hibride, a procedurilor de pre-insolvență, a procedurilor de descărcare de datorie, precum și a procedurilor pentru persoanele fizice.

5.2 CESE salută de asemenea clarificarea condițiilor care permit răsturnarea prezumției potrivit căreia centrul intereselor principale este locul în care se află sediul social.

5.3 CESE apreciază și îmbunătățirea regimului procesual prin detalierea domeniului de intervenție al instanței competente pentru acțiunile care decurg în mod direct din procedurile de insolvență sau care sunt strâns legate de acestea, precum acțiunile pauliene.

5.4 Pe lângă extinderea cooperării între procedura principală și procedura secundară, faptul că procedurile secundare nu mai sunt în mod obligatoriu proceduri de lichidare și că deschiderea lor poate fi refuzată dacă nu sunt necesare pentru protecția intereselor creditorilor locali reprezintă o altă îmbunătățire pe care o aduce propunerea de regulament.

5.5 Obligația impusă statelor membre de a îmbunătăți normele de publicitate, prin publicarea hotărârilor relevante ale instanțelor competente în cazurile transfrontaliere de insolvență într-un registru electronic accesibil publicului, precum și interconectarea registrelor naționale de insolvență sunt de asemenea idei interesante.

5.6 Cu toate acestea, CESE își exprimă preocuparea cu privire la obligația de traducere, costurile și termenele traducerilor, reamintind că rapiditatea este o garanție indispensabilă pentru succesul procedurii.

5.7 În sfârșit, CESE salută obligația impusă instanțelor și lichidatorilor de a coopera în cadrul procedurilor de insolvență referitoare la membrii aceluiași grup de întreprinderi, deoarece astfel se oferă lichidatorilor mijloace de intervenție mai eficace.

6. Observații specifice privind propunerea de regulament

6.1 CESE își exprimă rezerva cu privire la coordonarea cu Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 din 12 decembrie 2012 (12), care ar trebui să înlocuiască Regulamentul (CE) nr. 44/2001 privind competența instanțelor naționale și efectele hotărârilor lor în Uniunea Europeană, denumit „Regulamentul Bruxelles I”. El se întreabă dacă considerentul 6 al propunerii de „regulament privind insolvența” clarifică suficient de bine criteriul repartizării competențelor care rezultă din jurisprudența Gourdain (13). Într-adevăr, această jurisprudență pare a da o interpretare restrictivă, în condițiile în care anumite acțiuni care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului Bruxelles I sunt determinante pentru procedura de insolvență. De exemplu, aplicarea sau nu a unei clauze referitoare la rezerva dreptului de proprietate este determinantă pentru definirea întinderii activului debitorului. Miza este considerabilă având în vedere obiectivul urmărit, de salvare a întreprinderilor în dificultate, întrucât reconstituirea activului este cheia reușitei redresării întreprinderilor în dificultate.

6.2 În ceea ce privește cooperarea dintre lichidatori, Comisia ar fi putut propune modificarea articolului 31, încurajând mai mult încheierea de protocoale de cooperare între lichidatori. Într-adevăr, diferențele de statut dintre lichidatorii din diferite state membre constituie un obstacol pentru cooperarea profesională dintre aceștia.

6.3 Schimburile dintre lichidatori și instanțe ar trebui să privească în mod prioritar inventarul, pasivul debitorului, declararea și verificarea creanțelor, precum și procedura colectivă de plată a creditorilor prevăzută în planurile negociate.

6.4 În sfârșit, CESE subliniază intenția Comisiei de a recurge la procedura privind actele delegate, pentru modificarea anexelor regulamentului, în condițiile în care acestea par să se refere la măsuri esențiale, cum ar fi noțiunea de procedură colectivă sau lista persoanelor care îndeplinesc funcția de lichidator.

7. Observații specifice privind dreptul material în domeniul insolvenței

7.1 Este necesară o armonizare a criteriilor de insolvență. Într-adevăr, în anumite state membre, procedura de insolvență nu este posibilă decât atunci când se dovedește că debitorul este insolvabil, în timp ce în altele, „insolvența probabilă într-un viitor apropiat” reprezintă un criteriu suficient.

7.2 Aceste diferențe stimulează practicile de alegere a instanței celei mai favorabile, trebuind, în consecință, eliminate.

7.3 Imperativul în materie de securitate juridică impune totodată o armonizare a normelor privind depunerea cererilor de admitere a creanțelor.

8. Integrarea procedurilor civile în materie de îndatorare excesivă

8.1 CESE susține această propunere a Comisiei, care constă în introducerea unui nou considerent (9) (14).

8.2 Considerentele (9) și (10) ale Regulamentului privind insolvența din 29 mai 2000 permit cu ușurință acest lucru (15).

8.3 Această integrare nu ar trebui însă să fie defavorabilă debitorilor persoane fizice. Un cadru juridic conceput pentru întreprinderi, menit să satisfacă exigențele relațiilor comerciale, oferă prin natura lui mai puțină protecție decât dreptul în domeniul protecției consumatorilor. În consecință, Comitetul invită Comisia să fie deosebit de vigilentă cu privire la acest aspect.

8.4 CESE solicită Comisiei să reflecteze la posibilitatea armonizării legislației în materie de insolvență a persoanelor fizice, ținând seama de interesele consumatorilor.

9. Armonizarea statutului și a competențelor lichidatorilor

9.1 Diferențele dintre normele statele membre legate de statutul și competențele lichidatorilor afectează buna funcționare a pieței interne complicând procedurile de insolvență transfrontaliere (16).

9.2 Este în interesul întreprinderilor și al relansării economice ca armonizarea aspectelor generale privind cerințele referitoare la competențele și la funcțiile lichidatorului să fie realizată cât mai curând. De asemenea, CESE este de acord cu următoarele recomandări de piste de reflecție formulate de Parlamentul European (17): — lichidatorul ar trebui să fie acreditat de o autoritate competentă a unui stat membru sau mandatat de o instanță competentă a unui stat membru, ar trebui să se bucure de o bună reputație și să aibă nivelul de pregătire necesar pentru îndeplinirea sarcinilor sale; — trebuie să aibă competența și calificarea necesară pentru a evalua situația entității debitorului și pentru a prelua sarcinile legate de administrarea întreprinderii; — trebuie să fie abilitat să utilizeze proceduri corespunzătoare cu caracter prioritar pentru recuperarea sumelor datorate întreprinderii, înainte de plata creditorilor și ca alternativă la cesiunile de creanță; — trebuie să fie independent în raport cu creditorii, precum și în raport cu alte părți interesate în procedura de insolvență; — în cazul unui conflict de interese, trebuie să demisioneze din funcție.

9.3 În consecință, Comisia ar trebui să meargă dincolo de prevederile articolului 31 al propunerii de regulament, care se limitează la a confirma practica existentă și la a reglementa cooperarea dintre lichidatorul din procedura principală și cel din procedura secundară.

10. Dezvoltarea mecanismelor extrajudiciare de soluționare a litigiilor pentru sprijinirea întreprinderilor și asigurarea unui cadru util pentru acestea

10.1 Recurgerea cu prioritate la procedurile negociate ar permite accelerarea și sporirea eficacității planurilor de restructurare ale întreprinderilor.

10.2 Durata medie și rata de succes a acestora constatate în general în Uniunea Europeană militează în favoarea adoptării acestei abordări.

10.3 De altfel, CESE nu este de părere că recursul sistematic la judecător este neapărat cea mai bună soluție. Astfel, Comitetul susține ideea de a crea noi instanțe, care să țină, de exemplu, de sectorul economic, cu o componență multidisciplinară (economică, financiară, juridică), care le-ar face mai apte să acționeze rapid pentru a ajuta întreprinderile în cauză să-și depășească dificultățile financiare.

10.4 Acest sistem există deja în mai multe țări și ar putea fi extins către alte state membre.

10.5 În sfârșit, ar fi utilă publicarea periodică, de către Comisie, a unor statistici privind cazurile de insolvență care cad sub incidența Regulamentului privind insolvența, astfel încât să se poată evalua eficiența sistemului creat.

Bruxelles, 22 mai 2013 Președintele Comitetului Economic și Social European Henri MALOSSE

(1) Rezoluția Parlamentului European din 15.11.2011 – 2011/2006 (INI).

(2) JO L 160 din 30.6.2000, p. 1 și JO C 75 din 15.3.2000, p. 1.

(3) COM(2012) 744 final din 12.12.2012.

(4)

— domeniul de aplicare prea restrâns;

— persistența practicilor de alegere a instanței celei mai favorabile („forum shopping”) din cauza unei aplicări divergente a noțiunii de „centru al intereselor principale (COMI)” al debitorului;

— lipsa de coordonare între procedura principală de insolvență și procedura secundară;

— publicitatea insuficientă a procedurilor de insolvență;

— lacunele legislative în domeniul insolvenței grupurilor multinaționale;

— Comisia se bazează pe cele 134 de răspunsuri la consultarea publică lansată la 29 martie 2012, pe concluziile unui studiu de drept comparat realizat de Universitatea din Heidelberg și Universitatea din Viena, precum și pe o analiză a impactului care analizează diferitele scenarii legate de opțiunile de reformă, pentru a propune soluționarea celor cinci lacune menționate mai sus, în cadrul unei propuneri de regulament al Consiliului privind procedurile de insolvență.

(5) De exemplu, normele referitoare la siguranță sau la protecția mediului pot avea efecte negative asupra funcționării unei întreprinderi, chiar dacă considerentele care stau la baza adoptării lor sunt legitime. Întârzierile la plată practicate de cumpărătorii organisme publice în cadrul contractelor de achiziții publice contribuie de asemenea la dificultățile cu care se confruntă întreprinderile.

(6) Thomas H. Jackson,The Fresh-Start Policy in Bankruptcy Law, 98 Harv. L. Rev. 1393 (1985); Charles Jordan Tabb, The Scope of the Fresh Start in Bankruptcy: Collateral Conversions and the Dischargeability Debate, 59 Geo.Wash.L. Rev. 56 (1990).

(7) Rezoluția Parlamentului European din 15.11.2011 - 2011/2006 (INI).

(8) Creanțele care trebuie declarate nu sunt numai creanțele exigibile sau care urmează a deveni exigibile, născute înainte de deschiderea procedurii judiciare, ci și anumite creanțe născute ulterior, dacă ele corespund unor servicii furnizate înainte de data hotărârii judecătorești de deschidere sau dacă nu sunt considerate necesare pentru continuarea procedurii.

(9) O bancă sau directorul.

(10) Mobilierul, fondul de comerț, mărcile etc.

(11) Secțiunea 3.1: Acordarea unei a doua șanse întreprinzătorilor care au dat faliment în mod onest, COM (2012) 742 final.

(12) Aplicarea regulamentului a fost amânată pentru 10 ianuarie 2015, pentru a le permite statelor membre să-și adapteze normele de procedură ca urmare a abolirii procedurii de exequatur.

(13) CJCE Gourdain/Nadler, 22 februarie 1979.

(14) Considerentul (9): „Prezentul regulament ar trebui să se aplice procedurilor de insolvență […] indiferent dacă debitorul este o persoană fizică sau juridică, un comerciant sau o persoană particulară.”

(15) De altfel, ea este prevăzută deja în legislația anumitor state membre. În Belgia, procedura colectivă de rambursare a datoriilor vizează și procedurile aplicabile consumatorilor (legea din 5 iulie 1988). Germania nu face distincția între procedurile aplicabile comercianților și cele aplicabile persoanelor fizice (legea din 5 octombrie 1994).

(16) Într-adevăr, lichidatorul poate fi un funcționar sau o persoană privată acreditată de stat și desemnată de către judecător, însă plătită de creditori.

(17) Raportul din 11 octombrie 2011 conținând recomandări către Comisie privind procedurile de insolvență în contextul dreptului european privind societățile comerciale [2011/2006(INI)].