4.3.

Principiile directoare ale ONU privind afacerile și drepturile omului din 2011 evidențiază că este datoria statului de a asigura „protecția împotriva încălcărilor drepturilor omului pe teritoriul și/sau sub jurisdicția sa” și „de a stabili clar că se așteaptă ca toate întreprinderile comerciale cu sediul pe teritoriul și/sau sub jurisdicția sa să respecte drepturile omului în toate operațiunile lor”. Responsabilitatea întreprinderilor de a respecta drepturile omului le impune „să evite să producă sau să contribuie la un impact negativ asupra drepturilor omului prin activitățile proprii” și să încerce „să prevină sau să atenueze impactul asupra drepturilor omului legate în mod direct de operațiunile, produsele sau serviciile rezultate din relațiile lor de afaceri, chiar dacă nu au contribuit direct la acest impact”. „Întreprinderile comerciale ar trebui să aibă instituite politici și procese”, inclusiv „un proces de diligență cu privire la drepturile omului pentru a identifica efectele lor asupra drepturilor omului, a le preveni, a le atenua și a justifica modul în care le abordează”, și ar trebui să se implice în mod activ în „remedierea oricăror efecte negative asupra drepturilor omului pe care le provoacă sau la care contribuie”. În conformitate cu comentariile la Principiile directoare ale ONU referitoare la efectele negative pe care întreprinderea comercială nu le-a cauzat sau la care nu a contribuit, dar care se află în legătură directă cu activități, produse sau servicii ale sale în virtutea unei relații de afaceri, „responsabilitatea de a respecta drepturile omului nu presupune ca întreprinderea să prevadă ea însăși măsuri de remediere, deși poate juca un rol în acest sens” privind afacerile și drepturile omului din 2011 evidențiază că este datoria statului de a asigura „protecția împotriva încălcărilor drepturilor omului pe teritoriul și/sau sub jurisdicția sa” și „de a stabili clar că se așteaptă ca toate întreprinderile comerciale cu sediul pe teritoriul și/sau sub jurisdicția sa să respecte drepturile omului în toate operațiunile lor”. Responsabilitatea întreprinderilor de a respecta drepturile omului le impune „să evite să producă sau să contribuie la un impact negativ asupra drepturilor omului prin activitățile proprii” și să încerce „să prevină sau să atenueze impactul asupra drepturilor omului legate în mod direct de operațiunile, produsele sau serviciile rezultate din relațiile lor de afaceri, chiar dacă nu au contribuit direct la acest impact”. „Întreprinderile comerciale ar trebui să aibă instituite politici și procese”, inclusiv „un proces de diligență cu privire la drepturile omului pentru a identifica efectele lor asupra drepturilor omului, a le preveni, a le atenua și a justifica modul în care le abordează”, și ar trebui să se implice în mod activ în „remedierea oricăror efecte negative asupra drepturilor omului pe care le provoacă sau la care contribuie”. În conformitate cu comentariile la Principiile directoare ale ONU referitoare la efectele negative pe care întreprinderea comercială nu le-a cauzat sau la care nu a contribuit, dar care se află în legătură directă cu activități, produse sau servicii ale sale în virtutea unei relații de afaceri, „responsabilitatea de a respecta drepturile omului nu presupune ca întreprinderea să prevadă ea însăși măsuri de remediere, deși poate juca un rol în acest sens” ( 27 ) . În plus, comentariile la Principiile directoare ale ONU precizează că întreprinderile care au instituit obligația de diligență „nu ar trebui să presupună că, prin ea însăși, aceasta le va exonera automat și pe deplin de răspunderea de a fi cauzat sau a fi contribuit la abuzuri în ceea ce privește drepturile omului” ( 28 ) . Principiile directoare ale ONU subliniază rolul esențial al achizițiilor publice în promovarea respectării drepturilor omului și posibilitatea dezangajării responsabile ca ultimă opțiune în gestionarea lanțurilor de aprovizionare.