Opțiunile avute în vedere în cadrul evaluării impactului se referă la ajustarea cu țintă precisă a dispozițiilor specifice din EMIR. Pentru a atinge obiectivele dorite, au fost identificate o serie de opțiuni de politică preferate:

·Sistemele de pensii (SP) ar trebui să beneficieze de o nouă scutire tranzitorie de la obligația de compensare, deoarece până în prezent nu s-a descoperit încă nicio soluție viabilă din punct de vedere tehnic care să faciliteze participarea SP la compensarea centrală. Spre deosebire de celelalte opțiuni evaluate, aceasta le va acorda CPC, membrilor compensatori și SP mai mult timp pentru a explora soluțiile tehnice și măsurile care să faciliteze aceste soluții, aderând în același timp la poziția susținută în EMIR, și anume aceea că obiectivul SP este efectuarea compensării centrale cât mai curând posibil.

·Ar trebui asigurată o mai bună calibrare a normelor privind calificarea contrapărților nefinanciare care fac obiectul compensării și cerințelor de marjă, prin analizarea cu mai mare atenție a naturii tranzacțiilor cu instrumentele financiare derivate desfășurate de contrapărțile nefinanciare pentru care compensarea ar trebui să fie obligatorie. Această evoluție va reduce costurile suportate de anumite contrapărți nefinanciare și nu va fi problematică din punctul de vedere al stabilității financiare. În același timp, anumite contrapărți care sunt în prezent considerate contrapărți nefinanciare, dar care în virtutea naturii activităților lor sunt contrapărți financiare (de exemplu fondurile de investiții reglementate de cadre naționale) vor fi incluse în definiția contrapărților financiare, nemaifiind, prin urmare, considerate contrapărți nefinanciare.

·Categoria contrapărților financiare mici ar trebui definită în așa fel încât contrapărțile financiare foarte mici, pentru care compensarea centrală nu este viabilă din punct de vedere economic din cauza volumului mic al activității, să nu facă obiectul obligației de compensare. Acest lucru va reduce sarcina suportată de contrapărțile financiare mici care procesează volume mici de instrumente financiare derivate, menținând în același timp obligația celorlalte contrapărți financiare mici (cele ca aparțin „categoriei 3” definite de standardele tehnice de reglementare relevante) de a efectua compensări după expirarea perioadei de tranziție stabilite în standardele tehnice de reglementare, menținându-se astfel stimulentele pentru ca CPC, membrii compensatori și clienții acestora să dezvolte soluții pentru a integra acest tip de contrapărți financiare mici.

·Obligația raportării datelor istorice ar trebui eliminată. Acest lucru va reduce în mod semnificativ, fără a se compromite nevoile prudențiale, costurile și sarcinile suportate de contrapărți și va elimina obstacolul potențial insurmontabil de a trebui să se raporteze date care pur și simplu nu sunt disponibile. În același timp, comparativ cu situația actuală și cu normele aplicabile în prezent, acest lucru va conduce la o pierdere de date foarte limitată.

·Tranzacțiile intragrup care implică contrapărți nefinanciare ar trebui scutite de obligația de raportare. Având în vedere natura și volumul limitat al acestor tranzacții, acest lucru are avantajul de a reduce în mod semnificativ costurile și sarcinile aferente raportării pentru contrapărțile care sunt cel mai afectate în mod disproporționat de cerința în cauză, iar pierderea foarte limitată de date rezultată nu va afecta în mod semnificativ capacitatea autorităților de a monitoriza riscul sistemic de pe piețele instrumentelor financiare derivate extrabursiere.

·În cazul tranzacțiilor cu instrumente financiare derivate tranzacționate la bursă („IDTB”) ar trebui introdusă raportarea unilaterală de către contrapărțile centrale. Aceasta are avantajul că raportarea IDTB-urilor va fi mult simplificată, fără un efect negativ asupra transparenței pieței de instrumente financiare derivate. Deși CPC vor avea de suportat o sarcină ceva mai mare, acestea sunt bine pregătite pentru aceasta, iar sarcina de raportare globală va scădea, întrucât cerința de raportare referitoare la IDTB-uri va fi eliminată pentru toate celelalte contrapărți.

·În cazul tranzacțiilor diferite de IDTB-uri, responsabilitatea și răspunderea juridică pentru raportarea tranzacțiilor dintre o contraparte nefinanciară mică (cu alte cuvinte care nu este supusă obligației de compensare) și o contraparte financiară ar trebui să îi revină acesteia din urmă. Acest lucru va reduce în mod semnificativ sarcina de raportare pentru contrapărțile nefinanciare mici, pentru care această sarcină este cea mai semnificativă, fără a conduce la nicio pierdere de date. De asemenea, se vor introduce astfel în EMIR norme de raportare foarte similare cu cele din Regulamentul (UE) 2015/2365 al Parlamentului European și al Consiliului privind operațiunile de finanțare prin instrumente financiare.

·Normele și procedurile de raportare ar trebui armonizate și mai mult, iar registrele centrale de tranzacții ar trebui să aibă obligația de a asigura calitatea datelor. Aceasta ar contribui la sporirea transparenței piețelor instrumentelor financiare derivate extrabursiere, ar facilita sarcina de monitorizare a riscului sistemic de către autoritățile relevante și ar păstra, în măsura posibilului, consecvența cu standardele internaționale în domeniu. Pe termen mediu și lung, această abordare ar face, de asemenea, să crească proporționalitatea normelor de raportare și ar reduce costurile și sarcinile.

·Ar trebui majorat plafonul cuantumului de bază al amenzii pentru nerespectarea de către registrele centrale de tranzacții a cerințelor prevăzute în EMIR. Avantajul acestei opțiuni este creșterea eficienței și efectul disuasiv al amenzilor, care este considerat necesar de autoritățile de reglementare pentru a stimula buna calitate a datelor și a asigura în același timp proporționalitatea normelor.

·Interacțiunea dintre instrumentele de gestionare a situațiilor de neîndeplinire a obligațiilor de plată prevăzute în EMIR, pe de o parte, și legislațiile naționale în materie de insolvență, pe de alta, ar trebui clarificată pentru a se asigura indisponibilitatea activelor clienților în caz de insolvență.

·Principiul prestării de servicii de compensare în condiții comerciale echitabile, rezonabile și nediscriminatorii ar trebui introdus în EMIR. Aceste măsuri abordează diverse obstacole care împiedică accesul la compensare. Potențiala sarcină de reglementare suplimentară este justificată de interesul public în ceea ce privește buna funcționare a compensării centrale și respectarea obligației de compensare.

Evaluarea impactului a analizat, de asemenea, costurile și beneficiile globale ale opțiunilor preferate, pentru a reduce costurile de conformare și sarcina impusă participanților la piață, fără a se compromite stabilitatea financiară.

În timp ce EMIR are drept obiectiv general reducerea riscului sistemic prin creșterea siguranței și a eficienței pieței instrumentelor financiare derivate extrabursiere, prezenta inițiativă își propune să facă aplicarea EMIR mai eficace și mai eficientă și, printr-o mai bună calibrare a anumitor cerințe, să reducă sarcina de reglementare și de conformare suportată de participanții la piață în cazurile în care costurile conformării sunt mai mari decât beneficiile prudențiale, fără a se pune însă în pericol stabilitatea financiară. Acest lucru este în concordanță cu Agenda pentru o mai bună reglementare a Comisiei.

Deși calcularea cuantumului exact al reducerilor costurilor este împiedicată de o serie de limitări, evaluarea impactului estimează că efectul combinat al tuturor opțiunilor preferate, calculat exclusiv în scopul evaluării impactului, se traduce în reduceri ale costurilor fixe (unice) între 2,3 miliarde EUR și 6,9 miliarde EUR și ale costurilor operaționale între 1,1 miliarde EUR și 2,66 miliarde EUR. În anexa 8 la evaluarea impactului sunt prezentate în detaliu ipotezele care au stat la baza acestor estimări și limitările care afectează fiabilitatea acestora. Cele mai importante dificultăți întâmpinate la cuantificarea reducerii costurilor au fost legate de faptul că majoritatea cerințelor EMIR au început să fie aplicate recent (de exemplu obligația de compensare și cerințele de marjă), iar unele nu sunt încă aplicabile (de exemplu obligația de compensare pentru contrapărțile financiare din categoria 3). Prin urmare, estimarea reducerii costurilor se bazează pe un volum foarte limitat de date disponibile în mod public și pe informații anecdotice de pe piață, ceea ce este posibil să nu reflecte în mod exact diversitatea și specificitatea contrapărților implicate. Aceasta înseamnă, de asemenea, că estimările de reduceri ale costurilor sunt valabile numai la momentul actual. În fine, deoarece calculele s-au axat pe reducerea costurilor, unele costuri de ajustare minime nu au fost cuantificate. Acestea au fost însă descrise în detaliu din punct de vedere calitativ în anexa 7 la evaluarea impactului.

În general, întreprinderile, IMM-urile și microîntreprinderile vor beneficia în special de pe urma (i) reducerii cerințelor de reglementare în situațiile în care costurile de conformare disproporționate par să depășească beneficiile prudențiale și a (ii) ameliorării accesului la compensare. De simplificarea cerințelor de raportare vor beneficia toate contrapărțile, inclusiv IMM-urile. În plus, contrapărțile nefinanciare mici vor beneficia de faptul că tranzacțiile vor fi raportate de contrapartea financiară la tranzacție. În fine, introducerea noilor principii privind furnizarea de servicii de compensare în condiții comerciale echitabile, rezonabile și nediscriminatorii va facilita accesul la compensare pentru multe contrapărți.

Secțiunea 6 a evaluării impactului oferă o defalcare a distribuției reducerii costurilor/costurilor de ajustare minime, cu referire la toate contrapărțile.

Mai întâi, în ceea ce privește entitățile cărora li se aplică cerințele de compensare, contrapărțile nefinanciare vor avea de câștigat de pe urma unei mai mari proporționalități în aplicarea normelor privind compensarea, întrucât măsurile avute în vedere vor asigura condiții de concurență mai echitabile în ceea ce privește clasificarea contrapărților nefinanciare care intră sub incidența cerințelor de compensare și de marjă, protejându-le de costuri fixe suplimentare situate între 9,6 milioane EUR și 26,7 milioane EUR. O recalibrare a ceea ce reprezintă o contraparte financiară mică ce ar fi supusă obligației de compensare va permite contrapărților financiare (foarte) mici, pentru care compensarea centrală nu este viabilă din punct de vedere economic, să evite costuri estimate între 509,7 milioane EUR și 1,4 miliarde EUR. Sistemele de pensii și, indirect, deținătorii de polițe, vor beneficia de o nouă scutire tranzitorie de obligația de compensare, motivată de faptul că până în prezent nu s-a identificat nicio soluție de compensare viabilă din punct de vedere tehnic. Se estimează că se vor evita astfel costuri operaționale situate între 780 de milioane și 1,56 miliarde EUR. În plus, în urma modificărilor domeniului de aplicare al cerințelor de raportare, toate contrapărțile care efectuează raportări ar trebui să beneficieze de pe urma relaxării anumitor cerințe de raportare, cum ar fi eliminarea obligației de raportare a datelor istorice și raportarea tranzacțiilor IDTB. În particular, scutirea de obligația de raportare a tranzacțiilor intragrup în care una dintre contrapărți este o contraparte nefinanciară și scutirea contrapărților nefinanciare mici de obligația de a raporta tranzacțiile dintre ele și contrapărțile financiare ar trebui să reducă costurile de conformare cu reglementările legate de EMIR pentru economia reală. Estimările aproximative ale reducerii totale a costurilor de conformare cu reglementările legate de EMIR pentru întreprinderi se situează între 350 de milioane și 1,1 miliarde EUR pentru costurile operaționale și între 1,8 miliarde și 5,3 miliarde EUR pentru costurile fixe.

În al doilea rând, o mai mare transparență a pozițiilor pe instrumente financiare derivate extrabursiere și a expunerilor la aceste instrumente ar permite autorităților să identifice problemele potențiale într-un stadiu mai incipient și să ia la timp măsuri pentru prevenirea riscurilor, ceea ce ar avea efecte pozitive asupra rezilienței piețelor financiare, cu costuri de ajustare minime pentru contrapărți și registrele centrale de tranzacții.

În al treilea rând, ameliorarea accesului la compensare ar permite unui număr mai mare de participanți la piață, în special din economia reală, să își gestioneze și să își acopere riscurile și, prin reducerea probabilității șocurilor bruște și a perturbărilor activității, acest lucru ar contribui la o evoluție mai puțin volatilă a activității economice și la siguranța locurilor de muncă pentru angajații întreprinderilor respective. În particular, întreprinderile care vor continua să fie supuse obligației de compensare din cauza profilului lor de risc sistemic ar trebui să beneficieze de o reducere a costurilor fixe de 24,8 milioane până la 69,5 milioane EUR. În mod similar, beneficiile estimate pentru instituțiile financiare mici sistemice care decurg din ameliorarea accesului la compensare ar trebui să atingă 32,6-91,3 milioane EUR atunci când obligația de compensare va deveni aplicabilă. Prin urmare, aceste reduceri estimate ale costurilor vor elibera capital care va putea fi utilizat pentru investiții, contribuind astfel la îndeplinirea obiectivelor uniunii piețelor de capital și ale agendei pentru creștere economică și locuri de muncă a Comisiei.