RO Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene 50

51995XC1123(01)



JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

Comunicare privind cooperarea dintre instanțele naționale și Comisie în domeniul ajutorului de stat

(95/C 312/07)

Obiectivul prezentei comunicări este de a oferi indicații cu privire la cooperarea dintre instanțele naționale și Comisie în domeniul ajutorului de stat. Comunicarea nu limitează în niciun fel drepturile conferite statelor membre, persoanelor fizice sau întreprinderilor de către dreptul comunitar. Aceasta nu aduce atingere interpretării date dreptului comunitar de către Curtea de Justiție și Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene. În sfârșit, prezenta comunicare nu urmărește să intervină în nici un fel în modul în care instanțele naționale își îndeplinesc atribuțiile.

I. INTRODUCERE

1. Eliminarea frontierelor interne dintre statele membre permite întreprinderilor din Comunitate să își extindă activitățile pe întreaga piață internă, iar consumatorilor să beneficieze de consolidarea concurenței. Aceste avantaje nu trebuie să fie periclitate prin denaturări ale concurenței, cauzate prin acordarea de ajutoare nejustificate către întreprinderi. Realizarea pieței interne reafirmă, astfel, importanța respectării politicii comunitare în domeniul concurenței.

2. Curtea de Justiție a emis o serie de hotărâri importante privind interpretarea și aplicarea articolelor 92 și 93 din Tratatul CE. În prezent, Tribunalul de Primă Instanță este competent să se pronunțe asupra acțiunilor introduse de persoane de drept privat împotriva deciziilor emise de Comisie în domeniul ajutorului de stat și va contribui, astfel, la dezvoltarea jurisprudenței în acest domeniu. Comisia este responsabilă de aplicarea cotidiană a regulilor de concurență, sub supravegherea Tribunalului de Primă Instanță și a Curții de Justiție. Autoritățile publice și instanțele din statele membre, precum și instanțele comunitare și Comisia își asumă propriile sarcini și responsabilități în vederea aplicării regulilor privind ajutorul de stat, prevăzute de Tratatul CE, în conformitate cu principiile prevăzute de jurisprudența Curții de Justiție.

3. Aplicarea corespunzătoare a politicii în domeniul concurenței în cadrul pieței interne poate necesita cooperarea eficientă între Comisie și instanțele naționale. Prezenta comunicare indică modul în care Comisia își propune să sprijine instanțele naționale prin instituirea unei cooperări mai strânse în vederea aplicării articolelor 92 și 93 din tratat în cazuri individuale. Se exprimă adesea preocuparea față de faptul că deciziile definitive ale Comisiei în cauzele privind ajutoare acordate de către stat sunt adoptate la o anumită perioadă de timp după ce denaturarea concurenței a prejudiciat interesele terților. În timp ce Comisia nu este întotdeauna în măsură să acționeze prompt pentru a proteja interesele terților în domeniul ajutorului de stat, instanțele naționale sunt mai bine plasate pentru a se asigura că încălcările ultimei teze a articolului 93 alineatul (3) din tratat sunt examinate și soluționate.

II. COMPETENȚE (1)

4. Comisia este autoritatea administrativă responsabilă pentru punerea în aplicare și dezvoltarea politicii în domeniul concurenței în interesul public al Comunității. Instanțele naționale sunt responsabile pentru protecția drepturilor și îndeplinirea obligațiilor, în general la cererea persoanelor de drept privat. Comisia trebuie să examineze toate măsurile de ajutor care intră sub incidența articolului 92 alineatul (1) din tratat, pentru a evalua compatibilitatea acestora cu piața comună. Instanțele naționale trebuie să se asigure că statele membre își respectă obligațiile procedurale.

5. Ultima teză a articolului 93 alineatul (3) (reluat în caractere aldine mai jos) are efect direct asupra ordinii juridice din statele membre. Comisia este informată, în timp util pentru a-și prezenta observațiile, cu privire la proiectele destinate să instituie sau să modifice ajutoarele. În cazul în care apreciază că un proiect nu este compatibil cu piața comună, în conformitate cu articolul 92, Comisia inițiază fără întârziere procedura prevăzută la alineatul precedent. Înainte de adoptarea unei decizii finale statul membru în cauză nu poate pune în aplicare măsurile preconizate.

6. Interdicția de punere în aplicare, prevăzută la ultima teză a articolului 93 alineatul (3), se aplică tuturor ajutoarelor care au fost puse în aplicare fără a fi notificate (2) și, în cazul în care au fost notificate, se aplică începând cu faza preliminară iar, în cazul în care Comisia inițiază procedura contencioasă, până la pronunțarea deciziei finale (3).

7. O instanță va trebui în mod evident să stabilească dacă „măsurile preconizate” constituie ajutor de stat în sensul articolului 92 alineatul (1) din tratat (4) înainte de a pronunța o decizie în temeiul ultimei teze a articolului 93 alineatul (3). Deciziile Comisiei și jurisprudența Curții acordă o atenție deosebită acestui subiect important. În consecință, noțiunea de ajutor de stat trebuie să fie interpretată astfel încât să cuprindă atât subvențiile, cât și facilitățile fiscale sau investițiile din fonduri publice realizate în condițiile în care un investitor privat ar fi refuzat să participe (5). Ajutorul trebuie să provină de la „stat”, noțiune care include toate nivelurile, formele și entitățile de autoritate publică. (6) Ajutorul trebuie să favorizeze anumite întreprinderi sau anumite sectoare de producție, ceea ce permite diferențierea ajutorului de stat, căruia i se aplică articolului 92 alineatul (1) din tratat, de măsurile generale cărora nu li se aplică acest articol (7). De exemplu, nu sunt considerate ajutoare de stat măsurile care nu au nici ca obiect, nici ca efect favorizarea anumitor întreprinderi sau a anumitor sectoare de producție sau care se aplică persoanelor fizice în conformitate cu criterii obiective și independent de localizarea, sectorul sau întreprinderea în care beneficiarul ar putea fi angajat.

8. Comisia este singura care poate să decidă dacă un ajutor este „compatibil cu piața comună”, respectiv dacă este autorizat.

9. În aplicarea articolului 92 alineatul (1) din tratat, instanțele naționale au posibilitatea de a solicita Curții de Justiție să se pronunțe cu titlu preliminar, în temeiul articolului 177 din Tratatul CE, și în anumite condiții, sunt obligate să o facă. Acestea pot, de asemenea, să solicite sprijinul Comisiei pentru acordarea de „informații juridice sau economice”, invocând hotărârea pronunțată de Curtea de Justiție în cauza Delimits (8), cu privire la articolul 85 din Tratatul CE.

10. Rolul instanței naționale este de a proteja drepturile de care se bucură persoanele de drept privat în baza efectului direct al interdicției prevăzute la ultima teză a articolului 93 alineatul (3) din tratat. Instanța trebuie să utilizeze toate instrumentele și mijloacele adecvate și să aplice toate dispozițiile relevante din dreptul național pentru asigura respectarea efectului direct al acestei obligații, impusă de tratat statelor membre (9). În cauzele care sunt de competența sa, instanța națională trebuie să aplice integral dreptul comunitar și să protejeze drepturile pe care acesta le conferă persoanelor de drept privat; în consecință, aceasta nu trebuie să ia în considerare nici o dispoziție din dreptul național care poate intra în conflict cu norma comunitară, fie că a fost adoptată anterior sau ulterior normei comunitare respective (10). Judecătorul poate, atunci când este cazul și în conformitate cu normele dreptului național aplicabil și cu jurisprudența Curții de Justiție (11), să hotărască luarea unor măsuri provizorii, dispunând, de exemplu, blocarea sau rambursarea sumelor plătite în mod ilegal și acordând despăgubiri părților ale căror interese sunt vătămate.

11. Curtea de Justiție a afirmat că eficacitatea deplină a normelor comunitare ar putea fi afectată, iar protecția drepturilor conferite de acestea ar putea fi slăbită în cazul în care persoanele de drept privat nu ar putea obține despăgubiri în cazul în care drepturile lor sunt vătămate printr-o încălcare a dreptului comunitar imputabilă unui stat membru (12); principiul în conformitate cu care un stat membru este responsabil pentru daunele cauzate unor persoane de drept privat în urma încălcării dreptului comunitar care îi poate fi imputată este inerent sistemului tratatului (13); o instanță națională care, într-o cauză care se referă la dreptul comunitar, consideră că singurul obstacol care o împiedică să hotărască adoptarea unor măsuri provizorii este o normă de drept național, nu trebuie să aplice norma respectivă (14).

12. Aceste principii se aplică în cazul încălcării regulilor comunitare de concurență. Persoanele fizice și întreprinderile trebuie să aibă acces la toate normele procedurale și căile de atac prevăzute de dreptul național, în aceleași condiții care s-ar aplica în cazul unei încălcări comparabile a dreptului național. Egalitatea de tratament nu se referă doar la constatarea definitivă a unei încălcări a dreptului comunitar direct aplicabil, ci și la toate mijloacele legale care pot contribui la o protecție juridică eficientă.

III. COMPETENȚELE LIMITATE ALE COMISIEI

13. Aplicarea legislației comunitare în domeniul concurenței de către instanțele naționale prezintă avantaje considerabile pentru persoanele fizice și pentru întreprinderi. Comisia nu poate acorda despăgubiri pentru prejudicii suferite în urma încălcării articolului 93 alineatul (3) din tratat. Instanțele naționale sunt singurele competente în materie. Instanțele naționale pot hotărî, în general, luarea de măsuri provizorii și pot dispune încetarea imediată a încălcării. În fața instanțelor naționale, se pot introduce cereri intemeiate atât pe dispoziții de drept comunitar, cât și pe dispoziții de drept național, ceea ce nu este posibil. într-o procedură desfășurată în fața Comisiei. În plus, instanțele naționale pot scuti partea câștigătoare de cheltuielile de judecată ceea ce este exclus în cazul unei proceduri administrative în fața Comisiei.

IV. APLICAREA ARTICOLULUI 93 ALINEATUL (3) DIN TRATAT

14. Statele membre sunt obligate să notifice Comisiei orice proiect de acordare a unui ajutor sau de modificare a unei scheme de ajutor deja autorizate. Această cerință se aplică și ajutoarelor susceptibile de a fi autorizate automat în temeiul articolului 92 alineatul (2) din tratat, întrucât Comisia trebuie să se asigure că toate condițiile sunt îndeplinite. Singura excepție de la obligația de notificare este cea a ajutorului calificat drept de minimis, deoarece nu afectează în mod semnificativ comerțul dintre statele membre și, prin urmare, nu intră sub incidența articolului 92 alineatul (1) din tratat (15).

15. Comisia primește notificarea cu privire la schemele sau programele generale de ajutor, precum și proiectele de acordare de ajutor întreprinderilor individuale. Odată ce Comisia autorizează o schemă, în principiu nu este necesară notificarea fiecărui ajutor individual acordat în cadrul schemei. Cu toate acestea, anumite coduri sau cadre de reglementare referitoare la anumite sectoare sau tipuri de ajutor prevăd notificarea individuală pentru toate ajutoarele acordate sau pentru orice sumă care depășește un anumit plafon. Notificarea individuală poate fi obligatorie, de asemenea, în anumite cazuri în care Comisia o prevede în condițiile de autorizare a unei scheme. Statele membre trebuie să notifice ajutoarele pe care doresc să le acorde în afara cadrului unei scheme autorizate. Notificarea este obligatorie în privința măsurilor preconizate, inclusiv proiectele de transferuri financiare din fonduri publice către întreprinderi publice sau private, susceptibile de a conține ajutor în sensul articolului 92 alineatul (1) din tratat.

16. Primul aspect pe care trebuie să îl stabilească instanțele naționale în cazul unei acțiuni introduse în temeiul ultimei teze a articolului 93 alineatul (3) din tratat este dacă măsura constituie un ajutor de stat existent sau un ajutor nou, în sensul articolului 92 alineatul (1). Al doilea aspect care trebuie soluționat constă în a stabili dacă măsura a fost notificată în mod individual sau în cadrul unei scheme și, în acest caz, dacă Comisia a avut la dispoziție suficient timp pentru a adopta o decizie (16).

17. În ceea ce privește schemele de ajutor, Curtea de Justiție consideră drept „timp suficient” un termen de două luni, după care statul membru în cauză poate să pună în aplicare măsura notificată, după informarea prealabilă a Comisiei (17). Comisia reduce în mod voluntar termenul menționat la 30 de zile lucrătoare în cazuri individuale, respectiv la 20 de zile lucrătoare în cadrul procedurii „accelerate”. Termenele încep să curgă de la momentul la care Comisia consideră că statul membru a furnizat toate informațiile necesare pentru a lua o decizie (18).

18. În cazul în care Comisia decide să deschidă procedura prevăzută la articolul 93 alineatul (2) din tratat, interdicția de punere în aplicare a ajutorului se aplică până când Comisia adoptă o decizie pozitivă. În cazul ajutoarelor nenotificate, nu există nici un termen limită pentru procesul decizional al Comisiei, cu toate că aceasta va acționa cât mai rapid posibil. Ajutorul nu poate fi acordat până când Comisia nu adoptă o decizie finală.

19. În cazul în care Comisia nu s-a pronunțat asupra unei măsuri de ajutor, instanțele naționale se pot referi, în procesul de interpretare a dreptului comunitar, la jurisprudența Tribunalului de Primă Instanță și a Curții de Justiție, precum și la deciziile Comisiei. Comisia a publicat o serie de comunicări cu caracter general care pot fi utile în acest sens (19).

20. Instanțele naționale ar trebui, astfel, să se poată pronunța dacă o măsură este sau nu ilegală în raport cu articolul 93 alineatul (3) din tratat. În cazul în care au îndoieli, instanțele naționale pot și, în unele cazuri, trebuie să solicite Curții de Justiție să pronunțe o hotărâre cu titlu preliminar, în conformitate cu articolul 177.

21. În cazul în care pronunță o hotărâre de constatare a nerespectării articolului 93 alineatul (3), instanțele naționale trebuie să declare că măsura în cauză încalcă dreptul comunitar și trebuie să ia măsurile corespunzătoare pentru a proteja drepturile persoanelor fizice și ale întreprinderilor.

V. EFECTELE DECIZIILOR COMISIEI

22. Curtea de Justiție a afirmat (20) că o instanță națională este obligată să respecte o decizie a Comisiei adresată unui stat membru în temeiul articolului 93 alineatul (2) din tratat în cazul în care beneficiarul ajutorului în cauză contestă validitatea deciziei despre care a fost informat în scris de către statul membru în cauză și împotriva căreia nu a introdus o acțiune în anulare în termenul prevăzut la articolul 173 din Tratatul CE.

VI. COOPERAREA DINTRE INSTANȚELE NAȚIONALE ȘI COMISIE

23. Comisia este conștientă că principiile menționate anterior cu privire la aplicarea articolelor 92 și 93 din tratat de către instanțele naționale sunt complexe și că, în anumite cazuri, nu sunt suficient dezvoltate pentru a le permite să își îndeplinească misiunea în mod corespunzător. Prin urmare, instanțele naționale pot solicita sprijinul Comisiei.

24. Articolul 5 din Tratatul CE stabilește principiul cooperării permanente și loiale între instituțiile comunitare și statele membre, în vederea atingerii obiectivelor tratatului, inclusiv aplicarea articolului 3 litera (g), care prevede instituirea unui sistem care să prevină denaturarea concurenței pe piața internă. Acest principiu presupune obligații și îndatoriri de asistență reciprocă atât pentru statele membre, cât și pentru instituțiile comunitare. În temeiul articolului 5 din tratat, Comisia are obligația de a coopera cu autoritățile judiciare ale statelor membre, care au responsabilitatea de a asigura aplicarea și respectarea dreptului comunitar în cadrul ordinii juridice naționale.

25. Comisia consideră că această cooperare este esențială pentru garantarea aplicării stricte, eficiente și coerente a dreptului comunitar în domeniul concurenței. În plus, participarea instanțelor naționale la aplicarea dreptului concurenței în domeniul ajutorului de stat este necesară pentru ca articolul 93 alineatul (3) din tratat să producă efecte. Tratatul impune Comisiei obligația de a respecta procedura prevăzută la articolul 93 alineatul (2) înainte de a dispune restituirea ajutorului considerat incompatibil cu piața comună (21). Curtea a hotărât că articolul 93 alineatul (3) are efect direct și că ilegalitatea unei măsuri de ajutor, respectiv a consecințelor sale, nu poate fi acoperită retroactiv printr-o decizie favorabilă pronunțată de Comisie cu privire la o măsură de ajutor. Aplicarea normelor de notificare în domeniul ajutoarelor de stat constituie, prin urmare, un element esențial în posibilele acțiuni în justiție înaintate de persoane fizice și de întreprinderi.

26. Având în vedere aceste considerații, Comisia își propune să contribuie la consolidarea cooperării cu instanțele naționale, după cum urmează.

27. Comisia și-a asumat angajamentul unei politici deschise și transparente. Comisia își desfășoară politica astfel încât să ofere persoanelor interesate informații utile cu privire la aplicarea normelor de concurență. În acest scop, aceasta va continua să publice un volum cât mai mare de informații referitoare la cazurile privind ajutoare de stat și la politica sa în acest domeniu. Jurisprudența Curții de Justiție și a Tribunalului de Primă Instanță, actele cu caracter general publicate de Comisie cu privire la ajutoarele de stat, deciziile Comisiei, rapoartele sale anuale privind politica în domeniul concurenței și buletinul lunar al Uniunii Europene pot sprijini instanțele naționale în examinarea cazurilor individuale.

28. În cazul în care aceste indicații generale nu sunt suficiente, instanțele naționale pot, în limita normelor procedurale naționale, să solicite Comisiei informații de natură procedurală pentru a stabili dacă o anumită cauză este în curs de soluționare în fața Comisiei, dacă o anumită cauză a făcut obiectul unei notificări sau dacă Comisia a deschis în mod oficial o procedură sau adoptă orice altă hotărâre.

29. De asemenea, instanțele naționale pot consulta Comisia în cazul în care se confruntă cu dificultăți în aplicarea articolului 92 alineatul (1) sau a articolului 93 alineatul (3) din tratat. În ceea ce privește articolul 92 alineatul (1), dificultățile pot consta în special în calificarea măsurii ca ajutor de stat, în determinarea eventualei denaturăriări a concurenței pe care o cauzează respectiva măsură și a efectului pe care îl poate produce aceasta asupra comerțului între statele membre. Prin urmare, instanțele naționale pot consulta Comisia cu privire la practica sa referitoare la aceste aspecte. Acestea pot obține de la Comisie informații privind date concrete, statistici, studii de piață și analize economice. În măsura în care este posibil, Comisia va comunica aceste informații sau va indica sursa de unde pot fi obținute.

30. În răspunsul său, Comisia nu va examina pe fond cauza respectivă, și nici compatibilitatea măsurii cu piața comună. Acest răspuns nu va fi obligatoriu pentru instanța care l-a solicitat. Comisia va preciza în mod clar că poziția sa nu este definitivă și că instanța națională își păstrează dreptul de a solicita Curții de Justiție să se pronunțe cu titlu preliminar, în temeiul articolului 177 din tratat.

31. Pentru a asigura buna funcționare a justiției, Comisia trebuie să răspundă cât mai repede posibil la solicitările de informații privind elemente de fapt și de drept. Cu toate acestea, Comisia nu poate accepta solicitările respective decât în anumite condiții. Comisia trebuie să dispună efectiv de informațiile solicitate și poate comunica doar informații neconfidențiale.

32. În temeiul articolului 214 din Tratatul CE, Comisia nu are dreptul să divulge informații cu caracter confidențial. În plus, obligația de cooperare loială, prevăzută la articolul 5 din tratat, se aplică relației dintre instanțele naționale și Comisie și nu se referă la părțile implicate în litigiul în curs de soluționare în fața respectivelor instanțe. Comisia este obligată să respecte neutralitatea și caracterul obiectiv al justiției. În consecință, Comisia nu va da curs solicitărilor de informații decât dacă acestea provin de la o instanță națională, fie direct, fie indirect, prin intermediul părților cărora instanța respectivă le-a ordonat să solicite anumite informații.

VII. CONSIDERAȚII FINALE

33. Prezenta comunicare se aplică mutatis mutandis regulilor pertinente din domeniul ajutorului de stat, în măsura în care acestea au efect direct în cadrul ordinii juridice a statelor membre, reguli prevăzute: — de Tratatul de instituire a Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului și de dispozițiile adoptate în temeiul acestuia și — de Acordul privind Spațiul Economic European.

34. Prezenta comunicare este publicată cu titlu indicativ și nu limitează în nici un fel drepturile conferite de dreptul comunitar statelor membre, persoanelor fizice sau întreprinderilor.

35. Prezenta comunicare nu aduce atingere interpretării date dreptului comunitar de către Curtea de Justiție și Tribunalul de Primă Instanță al Comunităților Europene.

36. Rezumatul răspunsurilor date de Comisie în aplicarea prezentei comunicări va fi publicat anual în raportul privind politica în domeniul concurenței.

(1) Curtea de Justiție a descris rolul Comisiei și al instanțelor naționale după cum urmează:

„9. În ceea ce privește rolul Comisiei, Curtea a subliniat, în hotărârea pronunțată în Cauza 78/96 Steinlike și Weinlig c. Germaniei, Culegere 1977, p. 595, considerentul 9, că intenția tratatului, care, la articolul 93, prevede examinarea permanentă și monitorizarea ajutoarelor de către Comisie, este ca stabilirea eventualei incompatibilități a unui ajutor cu piața comună, sub controlul Curții, să se facă prin intermediul unei proceduri adecvate, a cărei demarare este de competența Comisiei.

10. În ceea ce privește rolul instanțelor naționale, Curtea a afirmat în aceeași hotărâre că pot fi inițiate proceduri înaintea instanțelor naționale, prin care li se solicită acestor instanțe să interpreteze și să aplice noțiunea de ajutor de stat, în sensul articolului 92 din tratat, pentru a stabili dacă ajutorul instituit cu încălcarea procedurii de examinare preliminară prevăzute la articolul 93 alineatul (3) ar fi trebuit să fie supus procedurii în cauză.

11. Intervenția instanțelor naționale este rezultatul efectului direct recunoscut ultimei teze a articolului 93 alineatul (3) din tratat. În acest sens, Curtea a precizat, în hotărârea din 11 decembrie 1973 în Cauza 120/73, Lorenz c. Germaniei, Culegere 1973, p. 1471, că aplicabilitatea imediată a interdicției de punere în aplicare prevăzute la acest articolul se aplică tuturor ajutoarelor care au fost puse în aplicare fără a fi notificate și, în cazul în care au fost notificate, se aplică în faza preliminară iar, în cazul în care Comisia inițiază procedura contencioasă, până la pronunțarea deciziei finale.

14. … Rolul principal și exclusiv, conferit Comisiei de articolele 92 și 93 din tratat, de a stabili eventuala incompatibilitate a unui ajutor cu piața comună este fundamental diferit de rolul instanțelor naționale în ceea ce privește protejarea drepturilor de care beneficiază persoanele de drept privat ca urmare a efectului direct al interdicției prevăzute la ultima teză a articolului 93 alineatul (3) din tratat. Comisia trebuie să examineze compatibilitatea ajutorului propus cu piața comună, chiar și în cazul în care statul membru a încălcat interdicția de punere în aplicare a ajutorului, în timp ce instanțele naționale nu fac decât să protejeze, până la adoptarea deciziei finale a Comisiei, drepturile persoanelor de drept privat care se confruntă cu o posibilă încălcare, de către autoritățile statului, a interdicției prevăzute la ultima teză a articolului 93 alineatul (3).”

Cauza C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires și Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon c. Franței, Culegere 1991, p. I-5505, punctele 9, 10, 11 și 14, pp. 5527 și 5528.

(2) Cu excepția ajutoarelor „existente”. Astfel de ajutoare pot fi puse în aplicare până când Comisia decide că sunt incompatibile cu piața comună: a se vedea Cauza C-387/92, Banco de Crédito Industrial, acum Banco Exterior de Espana c. Ayuntamineto de Valencia, Culegere 1994, p. I-877 și Cauza C-44/93, Namur – Les Assurances du Crédit c. Office National du Ducroire și Regatul Belgiei, Culegere 1994, p. I-3829.

(3) Cauza C-354/90 menționată la nota 1, considerentul 11, p. 5527.

(4) A se vedea hotărârea Curții de Justiție în Cauza 78/76, Steinlike și Weinlig c. Germaniei, Culegere 1977, p. 595, considerentul 14: „… o instanță națională poate fi nevoită să interpreteze și să aplice noțiunea de ajutor, în sensul articolului 92, pentru a stabili dacă ajutorul de stat instituit cu încălcarea procedurii de examinare preliminară prevăzute la articolul 93 alineatul (3) ar fi trebuit să fie supus acestei proceduri.”

(5) Pentru o formulare mai recentă, a se vedea concluziile avocatului general Jacob în Cauzele conexate C-278/92, C-279/92 și C-280/92, Spania c. Comisiei, la considerentul 28: „…se consideră că se acordă un ajutor de stat ori de câte ori un stat membru pune la dispoziția unei întreprinderi fonduri care, în condiții normale, nu ar fi fost acordate de un investitor privat care ar aplica criterii comerciale obișnuite și nu ar lua în considerare alte aspecte, de natură socială, politică sau filantropică.”

(6) Curtea de Justiție a afirmat în Cauza 290/83, Comisia c. Franței, Culegere 1985, p. 439, că „… Interdicția prevăzută la articolul 92 se aplică tuturor ajutoarelor acordate de un stat membru sau prin intermediul resurselor de stat și nu este necesar să se facă distincție după cum ajutorul este acordat în mod direct de către stat sau este acordat de entități publice sau private create sau desemnate de acesta pentru a gestiona respectivul ajutor” (considerentul 14, p. 449).

(7) Avocatul general Darmon stabilește în mod clar distincția în concluziile sale privind Cauzele conexate C-72 și C-73/91, Sloman Neptun, Culegere 1993, p. I-887.

(8) Cauza C-234/89, Delimitis c. Henninger Bräu, Culegere 1991, p. I-935; Comunicarea Comisiei privind cooperarea dintre instanțele naționale și Comisie în vederea aplicării articolelor 85 și 86 din Tratatul CE (JO C 39, 13.12.1993, p. 6). A se vedea concluziile avocatului general Lenz în Cauza C-44/93, menționată la nota de subsol 2 (considerentul 106). A se vedea, de asemenea, Cauza C-2/88, Imm, Zwartveld, Culegere 1990, p. I-3365 și I-4405: „instituțiile comunitare sunt obligate să coopereze în mod loial cu autoritățile judiciare ale statelor membre, responsabile de punerea în aplicare și respectarea dreptului comunitar în cadrul ordinii juridice naționale” (considerentul 1, p. I-3366, și considerentul 10, pp. 4410, respectiv 4411).

(9) Astfel cum a declarat Curtea de Justiție în Cauza C-354/90, menționată la nota 1, considerentul 12, p. 5528: „… Valabilitatea măsurilor care pun în aplicare ajutoarele este afectată în cazul în care autoritățile naționale încalcă ultima teză a articolului 93 alineatul (3) din Tratat. Instanțele naționale trebuie să ofere persoanelor fizice sau juridice care pot invoca o astfel de încălcare garanția că se vor lua în considerare toate consecințele acesteia în conformitate cu dreptul național, atât în ceea ce privește valabilitatea măsurilor de punere în aplicare a ajutorului, cât și recuperarea sprijinului financiar acordat cu încălcarea acestei dispoziții sau a eventualelor măsuri provizorii.”

(10) Cauza 106/77, Amministrazione delle Finanze dello Stato c. Simmenthal, Culegere 1978, p. 629, (considerentul 21, p. 644). A se vedea, de asemenea, Cauza C-213/89, The Queen c. Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd et al., Culegere 1990, p. I-2433, p. 2475.

(11) Cauzele conexate C-6/90 și C-9/90, Andrea Francovich et al. c. Italiei, Culegere 1991, p. I-5357. Alte cauze importante referitoare la atribuțiile instanțelor naționale în aplicarea dreptului comunitar, în curs de soluționare în fața Curții: Cauza C-48/93, The Queen c. Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd și alții (JO C 94, 3.4.1993, p. 13); Cauza C-46/93, Brasserie du Pêcheur SA c. Germaniei (JO C 92, 2.4.1993, p. 4); Cauza C-312/93, SCS Peterbroeck, Van Campenhout & Cie c. statului belgian (JO C 189, 13.7.1993, p. 9); Cauzele C-430 și C-431/93, J. Van Schindel și J.N.C. Van Veen c. Stichting Pensioenfonds voor Fysiotherapeuten (JO C 338, 15.12.1993, p. 10).

(12) Francovich, menționat la nota 11, considerentul 33, p. 5414.

(13) Francovich, menționat la nota 11, considerentul 35, p. 5414.

(14) The Queen c. Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd et al., menționată la nota 10.

(15) A se vedea punctul 3.2 din Orientările comunitare privind ajutorul de stat pentru întreprinderi mici și mijlocii (JO C 213, 19.8.1992, p. 2) și scrisoarea adresată statelor membre, ref. IV/D/06878, din 23 martie 1993, Dreptul concurenței în Comunitățile Europene, volumul II.

(16) Cauza 120/73, Lorenz c. Germaniei, Culegere 1973, p. 1471.

(17) Cauza 120/73, Lorenz c. Germaniei, menționată la nota 16, considerentul 4, p. 1481; a se vedea și Cauza 84/42, Germania c. Comisiei, Culegere 1984, p. 1451 considerentul 11, p. 1488.

(18) Comisia a publicat un ghid de proceduri în domeniul ajutoarelor de stat: a se vedea dreptul concurenței în Comunitățile Europene, volumul II.

(19) Comisia publică și actualizează periodic un compedium de norme aplicabile ajutoarelor de stat (dreptul concurenței în Comunitățile Europene, volumul II).

(20) Cauza C-188/92, TWD Textilwerke Deggendorf GmbH c. Germaniei, Culegere 1994, p. I-833; a se vedea și Cauza 77/72, Capolongo c. Maya, Culegere 1973, p. 611.

(21) Comisia a informat statele membre că „… atunci când este cazul – după ce acordă statului membru în cauză posibilitatea de a prezenta observații și de a lua în considerare alternativa acordării unui ajutor de salvare, așa cum a fost definit în Orientările comunitare – aceasta poate adopta o decizie provizorie prin care statul membru este obligat să recupereze orice sumă care a fost plătită cu încălcarea normelor procedurale. Ajutorul în cauză ar trebui să fie recuperat în conformitate cu dispozițiile dreptului național; suma de rambursat ar trebui să fie majorată cu dobânda calculată de la data la care a fost plătit ajutorul.” (Comunicarea Comisiei către statele membre, în completarea scrisorii Comisiei nr. SG(91) D/4577 din 4 martie 1991 privind procedurile de notificare a proiectelor de ajutor și procedurilor aplicabile în cazul în care ajutorul este acordat cu încălcarea normelor prevăzute la articolul 93 alineatul (3) din Tratatul CE), încă nepublicată.