RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 44/90

Avizul Comitetului Economic și Social European privind dimensiunea socială a pieței interne (aviz din proprie inițiativă)

2011/C 44/15

Raportor: dl JANSON

La 16 iulie 2009, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Comitetul Economic și Social European a hotărât să elaboreze un aviz din proprie inițiativă cu privire la

Dimensiunea socială a pieței interne.

Secțiunea pentru ocuparea forței de muncă, afaceri sociale și cetățenie, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 5 mai 2010.

În cea de-a 464-a sesiune plenară, care a avut loc la 14 și 15 iulie 2010 (ședința din 14 iulie), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 143 de voturi pentru, 15 voturi împotrivă și 19 abțineri.

1. Sinteză

1.1 Dimensiunea socială este o componentă centrală a pieței interne. Aceasta posedă mai multe aspecte. În avizul de față se analizează, printre altele, aspectele economice și juridice. Evoluțiile recente au ridicat semne de întrebare în ceea ce privește capacitatea dimensiunii sociale de a-i proteja pe lucrători. Piața internă nu poate funcționa în mod corespunzător fără o dimensiune socială puternică și fără sprijinul cetățenilor.

1.2 CESE crede cu tărie că UE trebuie să joace un rol important în domeniul social, deoarece problemele sociale nu pot fi rezolvate doar de statele membre. Pentru a asigura acceptarea politică, solidaritatea și coerența, UE ar trebui să pună un mai mare accent pe aspectele sociale în politicile sale.

1.3 O serie de evoluții potrivnice au pus în pericol, pe lângă alți factori, dimensiunea socială. Economia europeană se confruntă cu cea mai serioasă provocare din ultimele decenii. Bulele financiare au fost lăsate să crească, iar mecanismele de control și evaluarea tradițională a riscurilor au fost eludate. Drept urmare, șomajul a crescut, iar piețele forței de muncă și situația socială vor continua să se deterioreze. În consecință, ocuparea forței de muncă trebuie să rămână o temă prioritară pe agenda UE. Europa are nevoie de o creștere durabilă și de o înaltă rată a ocupării forței de muncă, însoțită de o piață a forței de muncă de înaltă calitate, pentru a putea finanța sistemele de protecție socială.

1.4 De-a lungul ultimului deceniu, sistemele de protecție socială au făcut obiectul unor reforme care au vizat promovarea unor măsuri mai eficiente de încurajare a muncii în cadrul mecanismelor de protecție socială, astfel încât munca să devină atrăgătoare din punct de vedere financiar și să se reintegreze persoanele pe piața forței de muncă. Cu toate acestea, unul dintre rezultate a constat într-o creștere a inegalităților, agravându-se problemele sociale. Sistemele de ocupare a forței de muncă și de protecție socială sunt cruciale în atenuarea sărăciei, iar fără beneficii sociale, creșterea inegalității și impactul social al crizei ar fi mult mai rapide și severe. În multe state membre, deteriorarea finanțelor naționale, ducând la o criză reală sau potențială a datoriei publice, exercită o puternică presiune asupra sistemelor de protecție socială. Posibilele soluții la această problemă ar fi intensificarea activității economice durabile, reglementarea piețelor financiare și investițiile în cercetare și educație.

1.5 Piața internă este terenul pe care se exprimă atât dimensiunea socială, cât și alte dimensiuni. Pentru a prospera, este necesară o creștere economică durabilă și trebuie create locuri de muncă care generează venituri din impozite și constituie baza prestațiilor de protecție socială. Nivelurile de șomaj și dezechilibrele fiscale arată că se pot face multe lucruri pentru a remedia situația actuală.

1.6 Aspectele juridice ale dimensiunii sociale au fost aduse în discuție deoarece hotărârile CEJ în patru cauze (Viking, Laval, Rüffert și Luxemburg) au dat naștere unor dezbateri aprinse, în special în mediile politice și universitare, cu privire la eventualele temeri legate de riscurile tot mai mari de dumping social. Parlamentul European și mediul universitar, precum și organizațiile reprezentative ale salariaților (1) și-au exprimat îngrijorarea în legătură cu aceste hotărâri. Alți actori sunt convinși că hotărârile CEJ în aceste cauze vor contribui la mai buna funcționare a pieței interne.

1.7 Prin urmare, CESE solicită următoarele:

Pe termen scurt, CESE solicită o mai bună punere în aplicare a Directivei privind detașarea lucrătorilor. CESE propune să se examineze ideea de a crea un „Interpol social european”, care să sprijine activitățile inspectoratelor de muncă din statele membre.

CESE îndeamnă Comisia să evalueze situația din UE din prisma recentelor hotărâri ale CEDO.

De asemenea, CESE sprijină măsurile adoptate de Comisie, care încearcă să consolideze dialogul social, inclusiv: — promovarea unui dialog social de o mai bună calitate și a unui mecanism european pentru soluționarea litigiilor și conciliere; — continuarea dezvoltării dialogului macroeconomic în vederea prevenirii unei alte crize financiare; — promovarea modelului social european în relațiile internaționale.

Pe termen mediu, CESE sprijină ideea unei inițiative a Comisiei care să clarifice obligațiile juridice ale autorităților naționale, întreprinderilor și lucrătorilor în cadrul punerii în aplicare a Directivei privind detașarea lucrătorilor și să garanteze că aceste norme sunt universal aplicabile. În opinia CESE, propunerea din cadrul Raportului Monti, conform căreia dreptul la grevă este exclus de pe piața internă, este interesantă și poate soluționa unele dintre probleme. Cu toate acestea, nu trebuie să se excludă o revizuire parțială a Directivei privind detașarea lucrătorilor cu scopul de a aplica în mod sistematic principiul locului de muncă. Acest lucru ar facilita asigurarea prin lege a faptului că aceleași condiții de muncă și remunerare se aplică întotdeauna pentru aceeași muncă depusă în același loc.

Pe termen lung, Uniunea Europeană ar trebui să facă eforturi de consolidare a dimensiunii sociale și de exploatare a întregului potențial al pieței interne. Tratatul de la Lisabona și Carta Drepturilor Fundamentale anexată nu au avut încă un impact deplin asupra echilibrului dintre drepturile fundamentale și drepturile economice. Consolidarea dimensiunii sociale presupune consolidarea drepturilor sociale fundamentale, iar orice limitare a drepturilor fundamentale care includ drepturile sociale să fie foarte restrictivă. S-ar putea lua în considerare o modificare a tratatului pentru realizarea acestui obiectiv.

2. Piața internă și dimensiunea socială

2.1 În anul 1987, CESE a adoptat un aviz (2) privind aspectele sociale ale pieței interne. CESE propunea ca Comunitatea Europeană să garanteze un anumit număr de drepturi sociale de bază legate de piața forței de muncă. Comitetul dorea astfel să se asigure că recent lansata piață internă nu va conduce la denaturări ale pieței și să sublinieze faptul că Comunitatea are și obiective sociale. Dimensiunea socială cuprinde legislația și acordurile încheiate la nivel european pentru garantarea anumitor drepturi fundamentale ale angajaților la locul de muncă. Cu toate acestea, și în acest sens este nevoie de cooperare în vederea îmbunătățirii ocupării forței de muncă în UE.

2.2 În urma acelui aviz, Comisia Europeană a publicat o serie de documente care au reprezentat începutul formării unei interpretări mai largi și mai profunde a ceea ce înseamnă dimensiunea socială a pieței interne (3). Comisia scria: „Dimensiunea socială a pieței interne este o componentă fundamentală a acestui proiect, deoarece nu este numai o chestiune de consolidare a creșterii economice și de îmbunătățire a competitivității externe a întreprinderilor europene, dar și de utilizare mai eficientă a tuturor resurselor disponibile și de obținere a unei distribuiri corecte a avantajelor ce derivă din piața unică” (4).

2.3 În 1989, CESE a contribuit la conturarea conținutului Cartei comunitare a drepturilor sociale fundamentale ale lucrătorilor, care le conferă lucrătorilor drepturi sociale fundamentale ce nu trebuie puse în pericol de presiunile exercitate prin concurență sau de dorința de atingere a unei competitivități mai mari. În opinia CESE, exercitarea acestor drepturi fundamentale presupune să nu existe nicio restricție nejustificabilă în privința lor.

2.4 Prezentul aviz încearcă să surprindă câteva din cele mai recente evoluțiile semnificative, care afectează capacitatea de funcționare a dimensiunii sociale. În ultimii ani, CESE a mai adoptat și alte avize privind dimensiunea socială, pe care prezentul aviz se bazează în parte (5). Ceea ce este evident de la bun început este faptul că piața internă nu poate funcționa corespunzător, în cadrul unei economii sociale de piață, fără o dimensiune socială puternică sau fără acceptarea sa de către cetățenii europeni. Avantajele pe care le prezintă o piață unică care funcționează corespunzător sunt numeroase și importante pentru întreprinderi, lucrători, cetățeni și economie în general. Cu toate acestea, lectura preambulurilor tratatelor arată că piața internă a fost gândită ca un instrument aflat în serviciul bunăstării cetățenilor și nu ca un obiectiv în sine.

2.5 Astfel, există patru motive fundamentale în favoarea dimensiunii sociale:

— libera circulație a persoanelor;

— existența anumitor drepturi sociale indivizibile la care ar trebui să adere și pe care ar trebui să le respecte întotdeauna orice societate; este vorba de dreptul la acțiuni colective, la libertatea sindicală și la negocierea colectivă și de celelalte drepturi prevăzute de convențiile de bază ale OIM și de convențiile internaționale și europene privind drepturile sociale și drepturile omului;

— necesitatea de a îmbunătăți funcționarea pieței interne și de a atenua consecințele negative ale acesteia, în vederea asigurării adeziunii politice la proiectele politice și economice și a întăririi coeziunii sociale;

— faptul că politica socială este și ea o componentă majoră a unei competitivități îmbunătățite.

2.6 „Politica socială” este o competență partajată între nivelul național și cel european. Majoritatea prevederilor din acest domeniu s-au concentrat pe instituirea libertății de circulație a lucrătorilor și pe libertatea de stabilire în interesul pieței interne. Cu toate acestea, dimensiunea socială a dobândit un rol mai important. Tratatele următoare au extins sistemul de vot prin majoritate și la domenii precum legislația privind șansele egale, informarea și consultarea lucrătorilor, precum și politicile de sprijinire a șomerilor. Cu toate acestea, legislația nu a avut (și nu are) un temei legal pentru a acoperi probleme precum remunerarea, drepturile la asociere, la grevă sau la grevă patronală, chiar dacă hotărârile CEJ și legislația UE ating aceste probleme. Tratatul de la Nisa a formalizat statutul Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Tratatul de la Lisabona a continuat acest proces, conferind Cartei drepturilor fundamentale un statut de obligativitate din punct de vedere juridic.

2.7 Politicile sociale sunt în primul rând responsabilitatea statelor membre. Totuși, provocările sociale generate de evoluțiile globale sau europene afectează populațiile statelor membre, astfel încât este necesară o abordare europeană coordonată. UE a abordat dilema privind competențele duale prin diferite metode și a încercat să mențină normele sociale prin definirea unei serii de standarde minime. O altă metodă este metoda deschisă de coordonare (MDC). MDC ar putea fi utilizată mai bine și mai eficient, folosindu-se abordarea recent introdusă a „principiilor comune” și permițându-se participarea societății civile organizate la formularea și chiar la negocierea obiectivelor Strategiei de la Lisabona la nivel european (6).

2.8 „Acquis-ul social” european este impresionant: în jur de 70 de directive și regulamente au fost adoptate în acest domeniu de la crearea Uniunii Europene. Majoritatea au fost adoptate începând din anul 1985. CESE crede cu tărie că UE are un important rol social. Problemele sociale nu pot fi rezolvate doar de către statele membre. Pentru a asigura adeziunea politică, solidaritatea și coerența, UE ar trebui să pună un mai mare accent pe aspectele sociale ale politicilor sale, respectând, în același timp, principiul subsidiarității.

3. Evoluții actuale

3.1 Evoluția economiei

3.1.1 Economia europeană se confruntă cu cea mai mare provocare din ultimele decenii. Începând cu cea de-a doua jumătate a lui 2008 (7), economia mondială se confruntă cu o accentuată încetinire a ritmului economic, care în anumite țări se dovedește a fi mult mai gravă decât ne-am așteptat. Tocmai când economiile dădeau semne de redresare după criza din sistemul bancar, acestea sunt puse în primejdie în prezent de criza datoriei publice și de măsurile corective severe aplicate.

3.1.2 Șomajul crește, de asemenea, agravând situația. Repercusiunile crizei financiare și cerințele instituțiilor de creditare au condus la reduceri de fonduri în cadrul sistemelor de protecție socială, de pensii și de transferuri sociale. Acest fapt va conduce la exacerbarea sărăciei și va defavoriza grupurile sociale cele mai vulnerabile, intrându-se astfel într-un cerc vicios. Multe întreprinderi europene care au fost afectate de criză au luat totuși măsuri, împreună cu serviciile publice pentru ocuparea forței de muncă, pentru a-și păstra forța de muncă, menținând astfel locurile de muncă ale oamenilor.

3.1.3 Declanșarea bruscă a evenimentelor și răspândirea lor rapidă evidențiază noi fenomene în cadrul economiei globalizate. Cauzele au fost multiple: politicile monetare și de curs de schimb care au condus la lichidități excesive, reglementările insuficiente sau inexistente cu privire la anumite sectoare sau anumiți actori, încercarea de a obține profituri nerealiste, corelată cu înțelegerea sau analiza insuficientă a riscurilor implicate, din partea actorilor pieței și a organelor de supraveghere și reglementare, efectul de levier excesiv, politicile macroeconomice insuficient coordonate și reformele structurale inadecvate (8).

3.1.4 În mod inevitabil apare întrebarea dacă nu cumva actualul cadru economic al UE, inclusiv dialogul macroeconomic insuficient, a agravat de fapt criza. Rezultatele au fost slăbirea factorilor de stabilizare automată, o explozie de credite în locul salariilor reale, indicatori de creștere aflați în scădere și o probabilitate mai mică de a detecta bulele financiare. CESE estimează că transferarea datoriei private (a băncilor) în datoria publică (a statelor și a cetățenilor) reprezintă o povară mult prea grea pe umerii cetățenilor, în special de când deteriorarea sistemului public de finanțe și limitările Pactului de stabilitate și creștere economică nasc întrebări legate de modul în care vor fi finanțate în viitor investițiile vitale din sistemele de ajutor social.

3.1.5 În cea mai recentă etapă a sa, criza a revelat faptul că multe state membre au acumulat deficite bugetare extrem de ridicate. Măsurile corective necesare pentru restabilirea finanțelor publice vor exercita o presiune enormă asupra sistemelor de impozitare, a politicilor și programelor sociale.

3.1.6 Ar trebui reținut faptul că Comisia are în vedere posibilitatea introducerii subvențiilor de stat la nivel național, în ciuda dezavantajelor pe care acestea le prezintă, inclusiv pentru protejarea muncii în cadrul unei perspective europene mai ample. Politica în domeniul concurenței, în special în ceea ce privește IMM-urile și subvențiile de stat acordate băncilor, ia în considerare, pe bună dreptate, obiectivul socioeconomic de menținere a unei concurențe loiale în Europa.

3.1.7 CESE a constatat anterior (9) că responsabilii europeni pentru politicile economice au recunoscut necesitatea unei politici macroeconomice contraciclice, pentru a echilibra axarea politicii economice pe măsurile care țin de ofertă din trecut. De asemenea, CESE a salutat angajamentul pentru furnizarea unei mai bune protecții membrilor mai vulnerabili ai societății și pentru coordonarea mai eficientă a politicilor economice. Cu toate acestea, a subliniat că planul de redresare economică al UE are dimensiuni relativ reduse în comparație cu pachetele adoptate în alte regiuni ale lumii.

3.2 Evoluția pieței interne

3.2.1 CESE și-a exprimat aprecierea pentru crearea și dezvoltarea pieței interne prin intermediul mai multor avize (10). Piața internă compusă din toate statele membre și statele SEE este în avantajul consumatorilor, al întreprinderilor și al lucrătorilor, asigurând un spațiu unic de reglementare pentru circulația mărfurilor, a capitalului, a persoanelor și a serviciilor.

3.2.2 Comisia și-a prezentat viziunea pentru viitor în ceea ce privește piața unică (11). Aceasta evidențiază faptul că piața unică este benefică pentru consumatori și firme, că a susținut crearea de locuri de muncă și a stimulat creșterea economică, competitivitatea și inovarea. Potrivit Comisiei, domeniile-cheie pentru viitor ar fi:

— consumatorii și firmele, pentru care piața unică trebuie să producă rezultate mai bune și beneficii care să răspundă așteptărilor acestora;

— adaptarea la globalizare;

— transformarea cunoașterii și inovării în cea de-a „cincea libertate”;

— o dimensiune socială și de mediu în privința căreia Comisia promite să-și îmbunătățească evaluările de impact pentru a putea anticipa în mod eficient schimbările care apar pe piață.

Cel mai răsunător eșec al pieței interne a constat în incapacitatea de a stimula ocuparea forței de muncă și activitatea economică prin investiții interne. Insuccese s-au înregistrat în special sub aspectul încurajării și dezvoltării în domeniile tehnologic și al cercetării pentru a pune bazele tranziției economiei. Dacă aceste deficiențe nu sunt remediate, Europa se va regăsi în ultimul pluton al economiei mondiale.

3.2.3 CESE solicită stabilirea unui echilibru mai bun între dezvoltarea socială, un mediu economic favorabil și protecția mediului, ceea ce este esențial pentru funcționarea pieței interne și promovarea unei dezvoltări durabile pe termen lung. Cu cât este mai avansată integrarea pe piața internă, cu atât va fi mai vitală îndeplinirea obiectivului tratatului de asigurare a bunăstării cetățenilor și deci cu atât mai bună trebuie să fie protecția socială oferită. Cu 27 de piețe ale forței de muncă având tradiții legislative diferite, UE trebuie să se asigure că reglementările privind mobilitatea internă nu slăbesc sistemele care funcționează deja. Trebuie luate măsuri preventive, care să asigure că, în cadrul pieței interne, concurența dintre statele membre este mai degrabă orientată spre inovare și nu contra-productivă sau chiar distructivă (12).

3.2.4 De asemenea, în urma crizei, Europa se va confrunta cu un val de restructurări de întreprinderi. CESE constată că UE nu are în prezent o viziune strategică comună nici asupra modului în care trebuie combătute consecințele negative ale unor astfel de restructurări și nici în ce privește modul în care ar trebui să se profite de această conjunctură pentru a spori competitivitatea economiei din UE în cadrul economiei globale. CESE solicită Comisiei să adopte o poziție europeană, alături de partenerii sociali, în vederea protejării tuturor angajaților vizați. În acest sens, CESE salută inițiativa partenerilor sociali europeni de a realiza un studiu cu privire la restructurarea în UE și de a elabora o „foaie de parcurs” pentru întreprinderi cu privire la modul în care acestea să se implice efectiv în procesul de restructurare.

3.2.5 CESE (13) a afirmat că, pentru ca Europa să rămână competitivă pe termen lung, piața internă trebuie să asigure o creștere durabilă și pe termen lung, ceea ce presupune să se aibă în vedere și dimensiunea de mediu. Obiectivul final este de a îmbunătăți considerabil funcționarea pieței interne în cadrul unei economii de piață sociale și de a garanta că se respectă drepturile sociale fundamentale. CESE a subliniat, de asemenea, că, acolo unde este necesar și adecvat, ar trebui adoptate măsuri specifice corespunzătoare, cât de curând posibil, pentru a-i proteja pe lucrători, afirmând că nici libertățile economice, nici regulile de concurență nu ar trebui să prevaleze asupra drepturilor sociale fundamentale (14). În același timp, CESE are în vedere că este necesar să se stimuleze crearea de locuri de muncă și să se promoveze spiritul antreprenorial, precum și să se creeze economii sănătoase și durabile în statele membre.

3.2.6 O deficiență care trebuie remediată, dacă se dorește ca piața internă să-și îndeplinească rolul, este cea privind asigurarea securității juridice și a unei importanțe mai mari acordate serviciilor de interes general, care au jucat un rol important ca factori de stabilizare economică pe durata crizei economice actuale, precum și dezvoltarea dimensiunii internaționale. În cadrul forumurilor internaționale, trebuie să promovăm modelul nostru social ca factor de dezvoltare și să ne afirmăm identitatea de organism activ de ajutor reciproc, care are ca obiectiv asigurarea unui cadru mai solid pentru globalizare. Dacă se dorește un proces de globalizare corect, Europa ar trebui să pledeze în favoarea unui comerț și a unei globalizări mai echitabile, în cadrul acordurilor sale comerciale și al altor acorduri internaționale.

3.2.7 CESE are convingerea fermă că mobilitatea în Europa ar trebui să rămână una dintre prioritățile politice ale UE. În acest sens, CESE a făcut apel la acele state membre care continuă să aplice reglementări tranzitorii în ceea ce privește libera circulație a persoanelor, pentru ca acestea să urmeze procedurile prevăzute de tratate și să înlăture aceste reglementări (15).

3.3 Evoluția sistemelor de protecție socială

3.3.1 În ciuda unei relansări economice parțiale, situația ocupării forței de muncă și cea socială vor continua să se degradeze, mai ales în contextul măsurilor actuale stabilite pentru a soluționa criza datoriei publice. Comisia preconizează că în următorii doi ani, conform previziunilor, rata șomajului va crește la cote nemaiîntâlnite în ultimele decenii (16).

3.3.2 În statele membre au fost luate măsuri cu rezultate pozitive în ceea ce privește menținerea unei rate crescute a ocupării forței de muncă și a unei rate scăzute a șomajului. Acestea includ stimularea investițiilor, facilitarea negocierilor colective, precum și măsuri specifice privind piața forței de muncă, finanțate de sistemele publice de șomaj. Unele s-au bazat pe „flexibilitatea internă”, cum ar fi programele de reducere a numărului de ore lucrate în combinație cu formarea profesională. În anumite țări au existat disponibilizări masive, parțial datorită absenței unor asemenea măsuri (17).

3.3.3 Ocuparea forței de muncă trebuie să fie prioritară pe agenda UE. Europa are nevoie de o rată ridicată a ocupării forței de muncă, însoțită de o înaltă calitate a pieței forței de muncă. Munca de înaltă calitate necesită spirit antreprenorial de înaltă calitate, precum și investiții în sectoarele public și privat pentru a fi competitive pe plan internațional. Finanțarea sistemelor de protecție socială se bazează pe capacitatea pieței europene a forței de muncă de a încorpora cât de mulți lucrători posibil. Europa se confruntă încă cu bariere în calea atingerii ocupării totale a forței de muncă. Pentru a păstra pe viitor niveluri ridicate ale ocupării forței de muncă în Europa, accentul s-a mutat pe flexicuritate, capacitatea de inserție profesională, productivitate mărită și educație și formare, care pot contribui la crearea unor piețe ale forței de muncă mai eficiente. Mai mult, ar trebui să se acorde prioritate maximă măsurilor care stimulează crearea de locuri de muncă și înființarea de societăți, precum și măsurilor care încurajează investițiile interne durabile.

3.3.4 De-a lungul ultimului deceniu, sistemele de protecție socială au făcut obiectul unor reforme care au vizat promovarea unor măsuri mai eficiente de încurajare a muncii în cadrul mecanismelor de protecție socială, în conformitate cu filosofia orientată către ofertă, cu reducerea prestațiilor de protecție socială și stabilirea unor criterii mai stricte de eligibilitate. Astfel de măsuri sunt menite să reducă șomajul. Sistemele de protecție socială trebuie să atingă un echilibru între sprijinul acordat pentru reinserția în câmpul muncii și ajutoarele acordate în caz de șomaj.

3.3.5 Eficacitatea unor asemenea politici rămâne discutabilă. În ultimele două decenii s-a înregistrat o creștere a inegalităților. Sistemele de protecție socială sunt cruciale pentru atenuarea sărăciei, iar fără beneficiile sociale, creșterea inegalităților și impactul social al crizei ar fi mult mai rapide și severe. Există pericolul ca actuala criză să oprească tendința de creștere a ratei ocupării forței de muncă și de îmbunătățire a coeziunii sociale transfrontaliere, exacerbând o tendință pe termen lung în Europa de înrăutățire a dezechilibrelor între venituri în interiorul statelor membre (18).

3.3.6 Măsurile anti-criză au dus la rezultate pozitive în numeroase state membre. Pe de altă parte, Comisia (19) raportează că, în multe țări, persoanele fără loc de muncă nu primesc ajutor pentru venit. În anumite cazuri, aceste ajutoare sunt distribuite prost, Comisia sugerând astfel că sistemele de beneficii sociale nu numai că nu reușesc să asigure o „plasă de siguranță” cuprinzătoare, dar nici nu sunt orientate corespunzător către cei care au cea mai mare nevoie. Este în joc calitatea, precum și durabilitatea acestor sisteme (20). Având în vedere efectele crizei economice și evoluția demografică, există riscul ca sistemele de protecție socială să înceteze a mai proteja nivelurile de trai și să se limiteze doar la a stabili standarde minime. Aceasta se întâmplă mai ales atunci când, într-un stat membru, prestațiile de protecție socială depășesc deja capacitatea financiară a statului respectiv. Nivelul de productivitate este în continuă creștere în statele membre, dar și nivelul de sărăcie. Este necesar un proces de reflecție cu privire la aparenta incapacitate de a le asigura cetățenilor atât acoperirea nevoilor de bază, cât și un loc de muncă decent. Singura soluție pe termen lung rezidă în creșterea economică în sectoarele public și privat, pe care o generează crearea de întreprinderi competitive.

3.3.7 Cu toate acestea, capacitatea UE de a asigura protecție împotriva riscurilor și de a combina creșterea economică cu progresul social nu se va transpune în realitate decât prin intensificarea eforturilor de realizare a reformei. Trebuie realizate progrese comune în ceea ce privește creșterea nivelurilor de ocupare a forței de muncă, mărirea productivității, sisteme fiscale corespunzătoare și durabilitatea și posibilitățile sistemelor sociale europene de a asigura o protecție adecvată.

3.4 Evoluții juridice

3.4.1 Hotărârile CEJ în patru cauze [Viking, Laval, Rüffert și Luxemburg (21)] au condus la discuții aprinse în mediile politic și academic și au accentuat temerile – justificate sau nu – legate de riscurile tot mai mari de dumping social. Aceste hotărâri au provocat reacții și din partea instituțiilor europene și a partenerilor sociali.

3.4.2 În octombrie 2008, Parlamentul European a adoptat o rezoluție (22), ca reacție la hotărârile CEJ. Parlamentul a afirmat că libertatea de a furniza servicii nu se situează deasupra drepturilor fundamentale conținute în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și, în special, mai presus de dreptul sindicatelor de a negocia, încheia și pune în aplicare acorduri colective, precum și de a întreprinde acțiuni colective. În plus, Parlamentul a mai afirmat că actuala legislație comunitară conține lacune și este inconsecventă. Aceasta nu a fost în intenția legislatorului comunitar, care a căutat să asigure un echilibru echitabil între libertatea de a presta servicii și protecția drepturilor lucrătorilor.

3.4.3 Discuțiile din mediul academic (23) au avut o importanță crucială. În iunie 2009, peste 100 de juriști și universitari din domeniul muncii au trimis o scrisoare deschisă către șefii de state și guverne exprimându-și profunda îngrijorare privind deteriorarea drepturilor sociale fundamentale și impactul recentelor hotărâri ale CEJ asupra drepturilor lucrătorilor și organizațiilor lor. De asemenea, și-au exprimat îngrijorarea și cu privire la faptul că aceste hotărâri au creat probleme serioase în legătură cu protejarea efectivă a drepturilor lucrătorilor. Au insistat asupra faptului că drepturile sociale fundamentale nu ar trebui să fie subordonate libertăților pieței interne și legislației în materie de concurență și că ar trebui mai degrabă să fie recunoscute integral ca premise necesare pentru o dezvoltare economică și socială durabilă a Uniunii Europene.

3.4.4 La sfârșitul lui martie 2009, partenerii sociali europeni au lansat o analiză comună a hotărârilor CEJ la solicitarea Comisiei Europene și a Președinției franceze. În vederea desfășurării activității, a fost instituit un grup ad hoc care s-a concentrat pe un număr limitat de probleme-cheie, precum relațiile dintre libertățile economice și drepturile sociale, obstacolele care trebuie înlăturate și condițiile care trebuie create pentru a îmbunătăți libera circulație și prestările de servicii, problema transparenței și a securității juridice, precum și provocarea pe care o reprezintă respectarea diversității sistemelor naționale în materie de relații între partenerii sociali (24).

3.4.5 CESE respectă legitimitatea CEJ în ceea ce privește interpretarea reglementărilor existente, dar consideră că hotărârile suscită anumite motive de îngrijorare și este necesar să se analizeze și să se explice consecințele acestora.

3.4.5.1 Ierarhia între libertățile economice și drepturile sociale fundamentale

În cauzele Laval și Viking, CEJ a recunoscut faptul că dreptul la acțiuni colective reprezintă un drept fundamental și, astfel, face parte din legile UE, subliniind în același timp că nu are prioritate în fața altor legi ale UE cum ar fi cele privind libertatea de a presta servicii sau libertatea de stabilire. În plus, CEJ a atribuit libertății de a presta servicii și libertății de stabilire efectul orizontal direct. CEJ a subliniat că acțiunile sindicale ar trebui nu numai să aibă „un obiectiv legitim compatibil cu tratatul și [să se justifice] prin motive imperative de interes general, însă chiar și în acest caz, tot ar trebui ca aceasta să fie de natură să asigure realizarea obiectivului urmărit și să nu depășească ceea ce este necesar pentru a atinge acest obiectiv” (25). Astfel, recunoașterea faptului că dreptul la acțiuni colective este un drept fundamental mai mult în principiu, decât în realitate. Pe această bază, CEJ a considerat acțiunile colective ca fiind o îngrădire a exercitării acestor libertăți, întrebându-se dacă această îngrădire poate fi justificată. Aceasta însemnă că acțiunile colective sunt măsurate în funcție de îngrădirile pe care acestea le exercită asupra libertăților economice. Cadre universitare au scos în evidență faptul că, în cauze recente, CEDO (26) a examinat problema dintr-un unghi opus, punându-se întrebarea ce fel de limitări sunt acceptabile în ceea ce privește drepturile fundamentale. Hotărârile CEJ dau naștere unor posibile îngrijorări privind discrepanța dintre acestea și jurisprudența CEDO.

3.4.5.2 Limitarea drepturilor fundamentale

Curtea a stabilit pentru prima dată limitele în context transnațional ale acțiunilor colective naționale. CESE consideră deosebit de îngrijorătoare introducerea de către CEJ a unui test de proporționalitate la acest nivel. Acest test nu numai că înlătură calitatea de drept fundamental a dreptului la acțiune colectivă, dar aduce atingere și dreptului la grevă. Având în vedere hotărârile și reacțiile CEDO, CESE subliniază că procesul de stabilire a limitelor libertăților economice și ale drepturilor sociale fundamentale depinde și de viitoarele hotărâri și de întrebările pe care acestea le ridică.

3.4.5.3 Directiva privind detașarea lucrătorilor

Directiva privind detașarea lucrătorilor are ca obiectiv asigurarea armonizării necesare, respectând în același timp diversitatea națională pe parcursul coordonării politicilor naționale în ceea ce privește detașarea temporară a lucrătorilor peste hotare. CEJ a ajuns la concluzia că problemele apărute s-au datorat lipsei de transpunere la nivel național a anumitor prevederi ale Directivei privind detașarea lucrătorilor (Laval), legislației naționale incompatibile [Rüffert (27)] sau unei interpretări prea largi a Directivei privind detașarea lucrătorilor și unor măsuri neclare și nejustificate de control (Luxembourg).

Potrivit CEJ, Directiva privind detașarea lucrătorilor nu impune un tratament egal, dar asigură respectarea cerințelor minime cu privire la lucrătorii detașați. În consecință, aceasta este de facto o directivă de instituire a unor standarde maxime, și nu minime. Cu toate acestea, hotărârile CEJ nu împiedică punerea în aplicare a unor condiții mai avantajoase de încadrare în muncă. Articolul 3 alineatul (7) din Directiva privind detașarea lucrătorilor urmărește să garanteze că punerea în aplicare a standardelor minime în vigoare în statul membru gazdă nu duce la înrăutățirea condițiilor de muncă în comparație cu cele la care lucrătorul detașat are dreptul în țara de origine. S-a afirmat că hotărârile limitează posibilitățile pe plan național de a impune standarde mai înalte – fie prin reglementare normativă, fie prin acorduri colective în favoarea lucrătorilor – care să depășească prevederile obligatorii privind protecția minimă din directivă.

Acest lucru generează la rândul său denaturări ale concurenței atât pe plan intern, cât și la nivelul pieței interne, unde întreprinderile autohtone trebuie să respecte reglementările naționale și acordurile colective, în timp ce concurenții din alte state membre sunt supuși numai reglementărilor minime.

3.4.5.4 Conflictul dintre diferitele sisteme juridice

O altă consecință a acestor hotărâri este conflictul dintre legislația comunitară și standardele internaționale (28). În plus, se poate argumenta că există conflicte juridice cu convențiile OIM nr. 87 și 98, precum și cu articolul 6 alineatul (4) al Cartei Sociale Europene și cu jurisprudența instituțiilor respective, așa cum s-a constatat de către organele de control ale OIM (cazul BAPA UK).

4. Concluzii

4.1 Ultimii ani, precum și criza actuală au dus la noi riscuri de sporire a inegalităților sociale. În plus, UE a sporit riscurile unor denaturări sociale și ale concurenței prin decizii proprii. Evoluțiile economice, sociale și juridice riscă să conducă la o situație în care dimensiunea socială a pieței interne să fie periclitată, iar drepturile fundamentale și drepturile sociale de bază, prevăzute în avizul CESE din 1987, să fie subminate. Dimensiunea socială a pieței interne ar trebui, așadar, să fie tema centrală în următorii ani, dar pentru îmbunătățirea aspectelor economice – ocuparea forței de muncă, drepturi, încasări fiscale –, UE va trebui să corecteze incapacitatea vădită a pieței interne de a promova creșterea prin locuri de muncă de înaltă calitate și întreprinderi de înaltă calitate și alți angajatori.

4.2 Ocuparea forței de muncă reprezintă unul din aspectele cele mai importante ale dimensiunii sociale. Având în vedere presiunea exercitată asupra finanțelor publice, sectorul public nu poate crea un număr infinit de locuri de muncă, astfel încât principala povară a creării de locuri de muncă trebuie să fie purtată de sectorul privat. Statele membre trebuie să asigure condițiile necesare pentru crearea unui cerc virtuos reorientat spre economia reală, în cadrul căruia clienții să genereze locuri de muncă, întreprinderile să generează clienți, iar investitorii și antreprenorii să creeaze întreprinderi. De asemenea, este important ca investițiile sociale să fie considerate avantajoase pentru întreprinderi și pentru un climat de afaceri bun. În acest sens, economia socială aduce un aport neprețuit.

4.3 CESE a contribuit la modelarea discuțiilor privind provocările cu care se confruntă modelele sociale europene și natura unui model social european (29). CESE a afirmat că punctul forte al modelului social european îl reprezintă modul în care competitivitatea, solidaritatea și încrederea reciprocă au interacționat.

4.4 Una din căile de rezolvare a conflictului dintre piața internă și drepturile sociale ar fi o întoarcere la abordarea „mai multă politică națională, mai puțină europeană”. CESE crede că avem nevoie de exact contrariul; avem nevoie de mai multă Europă, dar de una diferită. În orice caz, aceasta necesită un nou sistem de reglementare a politicii economice și sociale în Europa. Numai o Europă pe deplin democratică și socială poate să evite pericolul unui sentiment crescând de alienare al europenilor față de proiectul european. Cu toate acestea, UE trebuie, de asemenea, să respecte diferitele sisteme sociale în vigoare în statele membre. Dacă jurisprudența și legislația UE nu reușesc să țină seama de diversitatea UE, standardele minime ar putea deveni prea joase pentru a evita dumpingul social în multe state.

4.5 Un element foarte important al dimensiunii sociale europene îl reprezintă o politică fiscală armonizată și mai echitabilă la nivelul UE. Pentru a evita o competiție dăunătoare în domeniul fiscal, CESE depune eforturi pentru a asigura o bază de impozitare consolidată comună a profitului societăților. Pe termen lung, această bază de impozitare va fi necesară dacă se dorește buna funcționare a pieței interne (30). CESE a cerut și o coordonare mai bună la nivel european în ceea ce privește politicile fiscale ale statelor membre, mai ales în domenii unde baza de impozitare este mobilă și riscurile de evaziune fiscală și concurență fiscală între statele membre sunt cele mai mari (31). Trebuie combătute atât evaziunea și frauda fiscală, cât și paradisurile fiscale.

4.6 Mai trebuie amintit că prin înlăturarea parțială a posibilității de reglementare a condițiilor de pe piața forței de muncă prin acorduri colective, piețele forței de muncă devin mai puțin flexibile. Acordurile colective și dialogul social sunt instrumente esențiale pentru conceptul de „flexicuritate” (32).

5. Modalități de asigurare a unei funcționări mai eficiente a dimensiunii sociale

5.1 Pe termen scurt, CESE solicită o aplicare mai bună a Directivei privind detașarea lucrătorilor. Controalele eficace ale punerii corecte în aplicare a dispozițiilor privind detașarea lucrătorilor sunt condiția necesară pentru realizarea obiectivului vizat de directivă, adică evitarea dumpingului social. Trebuie asigurată o cooperare transnațională eficientă între autorități, dacă se dorește un control eficient asupra condițiilor de plată și de muncă a lucrătorilor detașați. CESE se pronunță în favoarea creării unui „Interpol social european”, responsabil cu coordonarea activităților inspectoratelor pentru condiții sociale din statele membre.

5.2 În ceea ce privește jurisprudența CEDO în privința drepturilor fundamentale, CEDO susține că „Convenția este un instrument viu pentru a reflecta standardele tot mai înalte necesare în domeniul protecției drepturilor omului, astfel încât este nevoie de o fermitate crescută în a evalua încălcările valorilor fundamentale ale societăților democratice, și că limitările drepturilor trebuie considerate ca fiind restrictive” (33). CESE încurajează Comisia să evalueze situația din UE din prisma recentelor hotărâri ale CEDO.

5.3 Includerea și implicarea lucrătorilor, a reprezentanților lor și a sindicatelor sunt cruciale în gestionarea schimbării la nivel de întreprinderi într-o manieră acceptabilă din punct de vedere social (34). CESE a subliniat în numeroase rânduri importanța dialogului social și a consolidării sistemelor de relații profesionale atât la nivel european, cât și la nivel național, prin respectarea diversității acestor sisteme în Europa (35). CESE sprijină toate măsurile adoptate de Comisie, care încearcă să consolideze dialogul social, inclusiv:

— promovarea unui dialog social de mai bună calitate și a unui mecanism european pentru soluționarea litigiilor și conciliere;

— continuarea dezvoltării dialogului macroeconomic în vederea prevenirii unei alte crize financiare.

5.4 Pe termen mediu, CESE sprijină ideea unei inițiative a Comisiei care să clarifice obligațiile juridice ale autorităților naționale, întreprinderilor și lucrătorilor în cadrul punerii în aplicare a Directivei privind detașarea lucrătorilor, astfel încât să garanteze că aceste norme sunt universal aplicabile. În acest sens, CESE salută angajamentul pe care și l-a asumat dl președinte Barroso în fața Parlamentului European. În opinia CESE, propunerea din cadrul Raportului Monti, conform căreia dreptul la grevă este exclus de pe piața internă, este interesantă și ar putea soluționa unele dintre probleme. Cu toate acestea, nu trebuie să se excludă o revizuire parțială a Directivei privind detașarea lucrătorilor cu scopul de a aplica în mod sistematic principiul locului de muncă, permițând asigurarea prin lege a faptului că aceleași condiții de muncă și remunerare se aplică întotdeauna pentru aceeași muncă depusă în același loc.

5.5 Pe termen lung, Uniunea Europeană ar trebui să depună eforturi pentru a consolida drepturile sociale fundamentale.

CESE a solicitat în numeroase rânduri politici sociale europene mai puternice, în special în lumina prezentei crize. UE trebuie să se dedice unei politici de ocupare totală a forței de muncă, de reducere a inegalităților în materie de venituri, de îmbunătățire a condițiilor sociale, de întărire a statului social, de abolire a condițiilor de muncă fără protecție socială și de extindere a drepturilor lucrătorilor și a democrației industriale. Tratatul de la Lisabona și Carta Drepturilor Fundamentale anexată nu au avut încă un impact deplin asupra echilibrului dintre drepturile fundamentale și drepturile economice. Acest lucru rămâne de văzut.

Cu toate acestea, consolidarea drepturilor fundamentale, care includ drepturile sociale, presupune ca orice limitare să fie foarte restrictivă. Prin urmare, punctul de plecare trebuie să fie: care limitări ale drepturilor fundamentale pot fi tolerate și care sunt în conformitate cu jurisprudența CEDO, mai curând decât: care limitări ale libertăților economice sunt acceptabile. Trebuie adaptată legislația europeană direct aplicabilă (legislația primară) pentru a consolida dimensiunea socială.

Bruxelles, 14 iulie 2010 Președintele Comitetului Economic și Social European Mario SEPI

(1) Confederația Europeană a Sindicatelor reprezintă 80 de milioane de salariați.

(2) A se vedea avizul CESE privind aspectele sociale ale pieței interne, din 19.11.1987, raportor: dl BERETTA (JO C 356, 31.12.1987, p. 31-33).

(3) De exemplu „Dimensiunea socială a pieței interne”, document de lucru al Comisiei. SEC(88) 1140 final, 14.9.1988 și Comunicarea Comisiei privind Programul de acțiune privind implementarea Cartei comunitare a drepturilor sociale fundamentale ale lucrătorilor; COM(89) 568 final, 29.11.1989.

(4) „Dimensiunea socială a pieței interne”, document de lucru al Comisiei. SEC(88) 1148 final, 14.9.1988.

(5) A se vedea Avizul CESE privind coeziunea socială:

concretizarea unui model social european; din 6.7.2006, raportor: dl EHNMARK (JO C 309, 16.12.2006, p. 119-125);

Avizul CESE privind un nou program european de acțiune socială; din 9.7.2008, raportor: dl OLSSON (JO C 27, 3.2.2009, p. 99-107) și Avizul CESE privind Strategia de la Lisabona după 2010;

din 4.11.2009, raportor general: dl GREIF.

(6) Avizul CESE privind guvernanța eficace a Strategiei de la Lisabona reînnoite; din 4.12.2008, raportor general dna FLORIO (JO C 175, 28.7.2009, p. 13-19).

(7) Previziunile economice ale Comisiei Europene, primăvara 2009

(8) A se vedea Avizul CESE pe tema „Un plan european de redresare economică”; din 15.1.2009, raportor: dl DELAPINA (JO C 182, 4.8.2009, p. 71-74).

(9) Ibidem

(10) A se vedea Avizul CESE privind impactul obstacolelor legislative din statele membre asupra competitivității UE; din 14.5.2009, raportor: dl VAN IERSEL (JO C 277, 17.11.2009, p. 6-14).

(11) Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor „O piață unică pentru Europa secolului XXI”, COM (2007) 724 final.

(12) Raportul de sinteză privind punerea în aplicare și viitorul Strategiei de la Lisabona și viitorul acesteia în perioada de după 2010

(13) A se vedea avizul CESE privind dimensiunea socială și de mediu a pieței interne; din 14.1.2009, raportor dl ADAMCZYK (JO C 182, 4.8.2009, p. 1-7).

(14) A se vedea avizul CESE privind impactul obstacolelor legislative din statele membre asupra competitivității UE, din 14.5.09, raportor: dl VAN IERSEL (JO C 277, 17.11.2009, p. 6-14).

(15) A se vedea avizul CESE privind identificarea ultimelor obstacole din calea mobilității pe piața internă a forței de muncă, din 25.03.2009; raportor dna DRBALOVÁ (JO C 228, 22.9.2009, p. 14-23).

(16) Previziunile economice ale Comisiei Europene, primăvara 2009.

(17) „Plant-level responses to the economic crisis in Europe” Vera Glassner și Béla Galgóczi WP 2009.01 ETUI.

(18) Această tendință de creștere a dezechilibrului este evidentă și în zona OCDE.

(19) „Situația socială în Uniunea Europeană 2008”.

(20) IRES 115.

(21) Viking C-438/05, Laval C-341/05, Rüffert C-346/06, COM v LUX C-319/06.

(22) Rezoluția PE din 22 octombrie 2008 privind provocările cu care se confruntă acordurile colective în UE [2008/2085(INI)].

(23) http://www.etui.org/en/Headline-issues/Viking-Laval-Rueffert-Luxembourg/2-Articles-in-academic-literature-on-the-judgements

(24) Raportul cu privire la activitatea comună a partenerilor sociali europeni privind hotărârile CEJ în cauzele Viking, Laval, Rüffert și Luxembourg

(25) Viking C-438/05 (75).

(26) CEDO, cauza Demir și Baykara vs. Turcia (cererea nr. 34503/97).

(27) În cauza Rüffert, Curtea a decis că avantajul competitiv de a plăti salarii mai mici este o componentă a libertății de a presta servicii și este astfel protejat.

(28) Hotărârea în cauza Rüffert nu a ținut seama de Convenția OIM nr. 94, interpretarea judecătorului creând astfel conflicte între diferitele sisteme juridice.

(29) A se vedea Avizul CESE privind coeziunea socială: concretizarea unui model social european, din 6.7.06, raportor: dl EHNMARK (JO C 309, 16.12.2006, p. 119-125).

(30) A se vedea Avizul CESE privind coordonarea fiscalității directe, din 26.09.07, raportor: dl NYBERG (JO C 10, 15.1.08, p. 113-117).

(31) A se vedea Avizul CESE privind Strategia de la Lisabona după 2010, din 4.11.2009, raportor general: dl GREIF (JO C 128, 18.5.2010, p. 3-9).

(32) A se vedea Avizul Comitetului Economic și Social European privind „Flexicuritatea (dimensiunea flexibilității interne — negocierea colectivă și rolul dialogului social ca instrumente de reglementare și reformare a piețelor forței de muncă)”, din 11.7.2007, raportor: dl JANSON, (JO C 256, 27.10.07, p. 108-113).

(33) CEDO cauza Demir și Baykara vs. Turcia (cererea nr. 34503/97)

(34) A se vedea Avizul CESE privind dialogul social și mutațiile industriale, din 29.9.2005, raportor: dl ZÖHRER (JO C 24, 30.1.2006, p. 90-94).

(35) A se vedea Avizul CESE privind „Flexicuritatea (dimensiunea flexibilității interne — negocierea colectivă și rolul dialogului social ca instrumente de reglementare și reformare a piețelor forței de muncă)”, din 11.7.2007, raportor: dl JANSON, (JO C 256, 27.10.2007, p. 108-113).