[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 10.3.2011

COM(2011) 105 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

prezentat în temeiul articolului 7 din Decizia 2006/500/CE (Tratatul de instituire a Comunității Energiei)

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

prezentat în temeiul articolului 7 din Decizia 2006/500/CE (Tratatul de instituire a Comunității Energiei)

Prezentul raport a fost elaborat în temeiul Deciziei 2006/500/CE a Consiliului din 29 mai 2006 privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Tratatului de instituire a Comunității Energiei care prevede că: „la trei ani de la intrarea în vigoare a prezentei decizii, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind experiențele dobândite din punerea în aplicare a prezentei decizii, însoțite, dacă este cazul, de o propunere de măsuri suplimentare”. Prezentul raport analizează realizările Comunității Energiei și, de asemenea, principalele provocări cu care se va confrunta în viitor.

1. Introducere – De la dezintegrare la cooperare

Comunitatea Energiei are la bază un tratat semnat între, pe de o parte, Uniunea Europeană[1] și, pe de altă parte, următoarele nouă părți contractante: Albania, Bosnia și Herțegovina, Croația, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, Moldova, Muntenegru, Serbia, Ucraina și Administrația Interimară ONU în Kosovo[2]. Paisprezece state membre ale Uniunii Europene au în plus o relație specială cu această organizație, reflectată de statutul lor de „participanți” la proces (Austria, Bulgaria, Cipru, Republica Cehă, Franța, Germania, Grecia, Ungaria, Italia, Țările de Jos, România, Slovacia, Slovenia și Regatul Unit). Până la această dată, Georgia, Norvegia și Turcia au statutul de observatori.

Domeniile de acțiune ale Comunității Energiei sunt investițiile, dezvoltarea economică, securitatea aprovizionării cu energie și stabilitatea socială, dar – mai mult de aceasta - Comunitatea Energiei acționează și pentru solidaritate, încredere reciprocă și pace. Existența Comunității Energiei, la numai zece ani de la sfârșitul conflictului din Balcani, reprezintă în sine un succes, întrucât este primul proiect instituțional comun inițiat de țări din Europa de Sud-Est care nu sunt membre ale Uniunii Europene.

Comunitatea Energiei își propune să acționeze pe trei niveluri: național, regional și paneuropean. Pe termen scurt, aceasta urmărește crearea unor piețe naționale ale energiei deschise și transparente, bazate pe cadre de reglementare și de piață stabile, capabile să atragă investiții în producția de energie și rețelele energetice (securitatea aprovizionării cu energie fiind esențială pentru dezvoltarea economică și stabilitatea socială). Pe termen mediu, în întreaga regiune ar trebui să funcționeze o piață integrată a energiei care să permită schimburile comerciale transfrontaliere în domeniul energiei, să garanteze aprovizionarea cu energie și să țină cont de climă și de aspectele sociale. Pe termen lung, piața regională ar trebui să fie pe deplin integrată în piața internă a energiei a Uniunii Europene.

Pentru a atinge aceste obiective, Tratatul de instituire a Comunității Energiei prevede linii de acțiune adecvate din partea părților contractante, unilateral sau împreună cu unele state membre sau cu Uniunea Europeană în ansamblu. Prin aderarea la Comunitatea Energiei, părțile contractante s-au angajat să pună în aplicare normele relevante ale UE în materie de energie, mediu și concurență; mai mult, tratatul oferă instrumentele pentru adoptarea unui cadru de reglementare ad-hoc care facilitează operațiunile transfrontaliere ale piețelor energiei din regiune, precum și pentru crearea unei piețe unice a energiei.

Comunitatea Energiei dispune de un cadru instituțional propriu. Secretariatul Comunității Energiei, al cărui sediu se află la Viena și care colaborează îndeaproape cu serviciile Comisiei, reprezintă actorul–cheie din punct de vedere administrativ. Acesta asigură coordonarea necesară și furnizează sprijin pentru activitatea celorlalte instituții: Grupul permanent la nivel înalt, Consiliul Ministerial, Comitetul de reglementare pentru Comunitatea Energiei și forurile[3]. Secretariatul răspunde, de asemenea, de analizarea implementării adecvate de către părțile contractante a obligațiilor care le revin în temeiul tratatului și prezintă Consiliului Ministerial rapoarte anuale privind progresele înregistrate. În acest scop, Secretariatul acționează ca un „ gardian al Tratatului de instituire a Comunității Energiei ”. În ceea ce o privește, Comisia Europeană are rolul de coordonator general, în temeiul aceluiași tratat.

Bugetul pe 2011 al Comunității Energiei se ridică la suma de 3 380 000 EUR și este finanțat în proporție de 98% de Uniunea Europeană (3 312 400 EUR). Începând cu 2009, contribuția Uniunii Europene este plătită printr-un program IPA regional ad-hoc. Acest buget servește în principal pentru finanțarea (1) funcționării Secretariatului, (2) organizării a +/- 60 de reuniuni instituționale și evenimente pe an și participării părților contractante și a observatorilor la aceste evenimente și (3) de studii. Bugetul bi-anual (2012 – 2013) pentru o Comunitate a Energiei extinse ar trebui să fie stabilit și adoptat în 2011.

Comunitatea Energiei a fost creată pentru o perioadă de 10 ani, tratatul de înființare a acesteia expiră în iulie 2016 și poate fi prelungit prin decizia unanimă a Consiliului Ministerial.

Deși tratatul este în vigoare din iulie 2006, de fapt, Comunitatea Energiei nu a devenit pe deplin operațională decât în 2007, odată cu înființarea Secretariatului. Deși inițial Comunitatea Energiei a fost concepută ca un instrument de preaderare al Uniunii Europene, între timp au putut deveni membre ale acesteia și țări din zona vizată de politica europeană de vecinătate (primul venit fiind Moldova, din 1 mai 2010, iar Ucraina a aderat la 1 februarie 2011) și din afara acesteia (Armenia a depus cerere pentru a deveni observator). De la semnarea Tratatului de instituire a Comunității Energiei, importanța consolidării dimensiunii externe a pieței energiei a UE a devenit din ce în ce mai evidentă, începând cu a doua revizuire strategică a politicii energetice din 2008, a Comisiei. Comunicarea recentă „Energie 2020 - Strategie pentru o energie competitivă, durabilă și sigură” identifică conceptul de Comunitate a Energiei drept componenta-cheie a unui parteneriat internațional strâns cu vecinii UE.

2. O „poveste de succes”

După patru ani de existență, Comunitatea Energiei a devenit o organizație matură care asigură un cadru instituțional solid pentru cooperare, sprijin reciproc și schimb de experiență și care servește astfel drept model pentru cooperarea regională în materie de energie.

Prin semnarea Tratatului de instituire a Comunității Energiei, părțile contractante s-au angajat la un proiect ambițios care cerea un efort uriaș în termeni nu doar de activitate legislativă, de capacitate și resurse administrative, dar și de percepție politică și socială. Acest angajament este reînnoit la fiecare reuniune a instituțiilor Comunității Energiei și, mai mult, se reflectă în activitatea de zi cu zi efectuată la nivel tehnic de către diferitele grupuri de lucru și grupuri operative.

Tratatul de instituire a Comunității Energiei a identificat o serie de dispoziții ale UE pe care părțile contractante s-au angajat să le pună în aplicare într-un cadru de timp specific și care se refereau, în principal, la al doilea pachet de norme comune pentru piața internă în domeniul energiei electrice și gazului, la anumite directive privind protecția mediului și la principalele norme antitrust și privind ajutorul de stat. Mai mult, părțile contractante s-au angajat să stabilească planuri de punere în aplicare pentru directivele privind promovarea energiei provenite din surse regenerabile.

În 2007, „ acquis -ul Comunității energiei” a fost extins la directivele UE privind securitatea aprovizionărilor cu energie electrică și cu gaz.

Din 2010, acesta acoperă și principalele acte legislative ale UE în domeniul eficienței energetice, în special directivele privind performanța energetică a clădirilor, etichetarea energetică, eficiența energetică la utilizatorii finali și serviciile energetice. Această legislație va fi, în general, pusă în aplicare de către părțile contractante până la sfârșitul lui 2011.

Părțile contractante au convenit în plus să înceapă punerea în aplicare a unor părți din Directiva 2009/28/CE privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile și a celui de „al treilea pachet” privind piața internă în domeniul energiei electrice și gazului, din proprie inițiativă, ca un prim pas, în urma recomandărilor Consiliului Ministerial.

Activitățile Comunității Energiei s-au extins din ce în ce mai mult și la alte domenii. În baza Memorandumului de înțelegere pe teme sociale , toate părțile contractante — cu excepția Moldovei și Ucrainei, fiind nou veniți — au pregătit planuri de acțiune în domeniul social și au început să întreprindă măsuri pentru a soluționa consecințele sociale legate de punerea în aplicare a tratatului. În acest domeniu s-au realizat unele progrese. Cu toate acestea, procesul pare mai degrabă lent și inegal din cauza caracterului neobligatoriu al memorandumului și/sau al angajării reduse în ceea ce privește aspectele sociale. Se așteaptă ca Moldova și Ucraina să semneze, fără întârziere, memorandumul.

În ceea ce privește „ dimensiunea petrol ” sunt în curs de desfășurare acțiuni pregătitoare în vederea adoptării directivei din 2009 referitoare la stocurile de petrol, cât mai curând.

Se depun eforturi, de asemenea, pentru a se oferi asistență părților contractante în vederea armonizării statisticilor lor în domeniul energetic cu metodologia și cerințele de raportare aplicate de Eurostat, pe baza unei foi de parcurs detaliate, stabilite pentru perioada 2010 – 2012.

Extinderea activităților Comunității Energiei la alte domenii demonstrează nu doar angajamentul părților contractante de se alinia standardelor UE, dar și abordarea dinamică a acestei organizații și flexibilitatea mecanismelor sale de adoptare a deciziilor.

Evoluția cadrului legislativ al Comunității Energiei se reflectă în Raportul anual pe 2010 privind punerea în aplicare, pregătit de Secretariatul Comunității Energiei. Acesta se concentrează asupra punerii în aplicare a acquis -ului în temeiul Tratatului de instituire a Comunității Energiei, descrie progresele realizate de fiecare parte contractantă și evaluează situația de ansamblu. Raportul Secretariatului[4] confirmă efortul legislativ al părților contractante care au reușit să își adapteze cadrele lor de reglementare în domeniul energiei într-o perioadă de timp relativ scurtă (unele dintre ele fiind începute „aproape de la zero”); de asemenea, raportul, avertizează cu privire la decalajul tot mai mare dintre adoptarea oficială a normelor și punerea reală în aplicare și indică obstacolele identificate care împiedică deschiderea efectivă a piețelor energiei și încetinesc ritmul investițiilor.

Interesul față de Comunitatea Energiei este din ce în ce mai mare la nivelul regiunii. Prima extindere a Comunității Energiei a fost finalizată în 2010 odată cu aderarea Republicii Moldova; prin aderarea Ucrainei, dimensiunea pieței regionale potențiale aproape s-a triplat (de la aproximativ 26 de milioane de locuitori la aproape 73 de milioane). Au fost deschise negocieri cu Turcia în septembrie 2009. Georgia intenționează să depună cerere în vedere dobândirii calității de membru, iar Armenia a solicitat să devină observator. Centrul de gravitate al acestui proiect – care a fost inspirat de o componentă puternică de preaderare la UE – a început, prin urmare, să se deplaseze către est.

3. Principalele provocări

Recunoscând eforturile considerabile, de până în prezent, ale Comunității Energiei, în special din perspectivă instituțională, Comisia este conștientă de faptul că mai sunt necesare îmbunătățiri în două domenii-cheie.

(a) De la teorie la practică. În ciuda unei activități legislative intense, primul nivel de ambiție – existența unor piețe naționale ale energiei deschise, transparente și competitive în toate țările care sunt părți contractante – nu a fost încă finalizat, În ceea ce privește crearea unei piețe regionale, lipsa progreselor în stabilirea unui birou de coordonare a licitațiilor pentru energia electrică în Regiunea a 8-a (Europa de Sud-Est) – cu toate că pentru acest proiect au fost desfășurate resurse financiare și umane considerabile – reprezintă un exemplu de dificultăți sistemice întâmpinate. Inițiativele regionale sunt deseori blocate în baza unor poziții de principiu ireconciliabile, rezultat al discrepanțelor politice, etnice și religioase care reprezintă o moștenire a trecutului. Obstrucționarea continuă de către câteva părți a participării depline a Kosovo[5] la mecanismele regionale este deosebit de dăunătoare. În aceste circumstanțe, cea mai mare ambiție – integrarea în piața internă a energiei a UE – pare a fi, pentru moment, doar un obiectiv pe termen lung.

Eliminarea decalajului dintre teorie (angajamentele politice) și practică (punerea integrală în aplicare a acquis -ului Comunității Energiei și asigurarea aplicării normelor adoptate) rămân principalele provocări, iar întrebarea cheie este cum pot fi determinate părțile contractante din regiune să aplice și să asigure aplicarea normelor.

Stabilirea unor obiective realiste și a unor termene realiste va contribui la evitarea situațiilor de nerespectare, la fel ca și prevederea de măsuri de însoțire adecvate care țin seama în mod corespunzător de profilul și nevoile părților contractante, astfel cum se prevede în mod explicit la articolul 24 din tratat.

Transpunerea oficială a „ acquis -ului Comunității Energiei” nu poate reprezenta un scop în sine, acesta trebuie să fie un instrument pentru atingerea obiectivelor urmărite de norme. Scopul este crearea unei adevărate piețe a energiei, pornindu-se de la reformarea sistemului existent de prețuri reglementate și de subvenții globale. Nu se va ajunge, prin urmare, la o deschidere reală a piețelor naționale ale energiei, și cu atât mai puțin la o integrare a pieței regionale, atâta vreme cât vor continua să existe modele de piață depășite care obstrucționează concurența și investițiile și care se bazează pe furnizori publici legați de producătorii naționali locali care aplică prețuri reglementate care nu sunt clar stabilite, tranzitorii, transparente și nediscriminatorii (inclusiv între furnizori) și verificabile, precum și care nu denaturează concurența, astfel cum impune jurisprudența Curții de Justiție a Uniunii Europene[6]. Adoptarea unor legislații naționale care doar „traduc” normele UE în acte normative naționale nu este suficientă dacă nu este însoțită de normele secundare, de capacitatea administrativă și de mecanismele de supraveghere și de asigurare a aplicării necesare. Este nevoie de autorități de reglementare în domeniul energiei puternice, cu suficiente competențe, resurse și autonomie pentru a-și îndeplini sarcinile și care să fie capabile să asigure caracterul nediscriminatoriu, concurența efectivă și funcționarea eficientă a pieței energiei.

Mecanismul de soluționare a diferendelor prevăzut în tratat s-a dovedit eficient în cazurile în care părțile au fost deschise negocierii unei soluții amiabile. Cu toate acestea, experiența a demonstrat că soluția ultimă a unui diferend poate depăși interpretarea strictă a acquis -ului Comunității Energiei și poate fi legată de aspecte complexe ale dreptului public internațional. Dat fiind numărul limitat de cazuri deschise până în prezent (doar șase cazuri, în principal în urma unor plângeri) și lipsa unei abordări sistematice de soluționare simultană a unor încălcări similare în mai multe din țările care sunt părți contractante, este prea devreme, în această etapă, să se emită concluzii adecvate cu privire la eficiența procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor prevăzută în tratat. Comisia consideră ca este necesar ca toate părțile să își accelereze eforturile de asigurare a conformității.

(b) Cum să se promoveze investițiile? Comunitatea Energiei se confruntă cu dificultăți binecunoscute în ceea ce privește investițiile[7], cum ar fi cele care rezultă din modernizarea rețelelor și a interconexiunilor de transmitere și distribuție a energiei electrice, din exigențele UE și din măsurile legate de eficiența energetică sau din punerea în aplicare a Directivei privind instalațiile de ardere de dimensiuni mari, a Directivei privind conținutul de sulf din carburanți și a standardelor de emisie ale Uniunii Europene, care necesită reabilitarea centralelor energetice existente sau dezafectarea și posibila înlocuire a unora dintre ele până în decembrie 2017.

Comunitatea Energiei a reușit să identifice un anumit număr de proiecte prioritare de importanță strategică pentru regiune, care au fost aprobate de Consiliul Ministerial în 2010, și care favorizează acțiunile care facilitează schimburile transfrontaliere. Capacitatea actuală de interconectare, care este insuficientă, reprezintă, într-adevăr, un obstacol în dezvoltarea piețelor regionale. Promovarea unor sisteme energetice și a schimburilor în întreaga regiune nu va fi benefică doar pentru regiune, dar și pentru securitatea aprovizionării în UE. Până în prezent au fost întreprinse unele acțiuni având la bază conceptul de „ inel de gaz”, astfel cum a fost dezvoltat în „South East Europe Gasification Study” - Studiu privind alimentarea cu gaz a Europei de Sud-Est [sponsorizat de Banca Mondială și de Kreditanstalt für Wiederaufbau (KfW) și publicat sub titlul „The future of the natural gas market in Southeast Europe” – Viitorul pieței gazelor naturale în Europa de Sud –Est][8] și s-au depus eforturi considerabile la nivel instituțional pentru a se sprijini și promova proiectele prioritare identificate.

Comunitatea Energiei a sprijinit, de asemenea, părțile contractante în atragerea de finanțare publică importantă, fie de la donatori bilaterali (de exemplu, KfW sau USAid), fie de la instituții financiare internaționale (de exemplu, BEI, Banca Mondială sau BERD).

Deși nivelul de finanțare din partea instituțiilor financiare internaționale este ridicat în regiune, nivelul investițiilor private continuă să fie relativ scăzut. Printre motivele acestei situații se numără punerea necorespunzătoare în aplicare a cadrului de reglementare (normele nu sunt puse în aplicare și/sau nu sunt aplicate corect) și anvergura redusă a piețelor naționale (același motiv a condus și la apariția conceptului de Comunitate a Energiei în 2005).

Cu toate acestea, problema cea mai mare pare a fi în continuare faptul că guvernele nu au reușit să restructureze prețurile reglementate pentru utilizatorii finali și subvențiile implicite sau explicite asociate de pe toate piețele energiei. Aceste subvenții, care sunt aplicate în mod nediscriminatoriu, mențin, în special, prețul cu ridicata al energiei electrice sub nivelul necesar înlocuirii infrastructurii și descurajează economisirea energiei și investițiile în eficiență energetică. Rezultatul este utilizarea în continuare a unor infrastructuri învechite, ineficiente și care nu sunt ecologice, incapabile să asigure securitatea energetică pe care populațiile din țările care sunt părți contractante la Comunitatea Energiei o merită. Acest rezultat descurajează investițiile de orice fel – publice, private sau ale instituțiilor financiare internaționale.

Comisia consideră că îmbunătățirea condițiilor de investiții trebuie să devină o prioritate pentru următoarele etape ale Comunității Energiei și va acționa împreună cu Secretariatul și comunitatea donatorilor pentru a îndeplini cu bine acest angajament.

4. Ce viitor se întrevede pentru Comunitatea Energiei?

În urma concluziilor prezentate mai sus, Comisia consideră ca viitorul acestei organizații internaționale ar trebui proiectat avându-se în vedere trei obiective principale: Comunitatea Energiei trebuie să se concentreze asupra asigurării aplicării normelor, trebuie să adopte al treilea pachet legislativ privind piața internă și Directiva privind sursele regenerabile și trebuie să fie elaborată o strategie coordonată privind investițiile. Trebuie avută în vedere includerea de acquis suplimentar, cu precădere pentru promovarea reducerii emisiilor de carbon în sectorul energiei.

(1) Concentrarea eforturilor asupra punerii în aplicare

Spre deosebire de alte inițiative regionale existente, Comunitatea Energiei are la bază un tratat internațional care asigură cadrul necesar unor norme care produc efecte din punct de vedere juridic.

- prin aderarea la Comunitatea Energiei, părțile contractante s-au angajat din punct de vedere juridic nu doar să adopte în mod oficial normele relevante ale UE, dar și să le aplice și să asigure aplicarea acestora în practică;

- instituțiile Comunității Energiei asigură o monitorizare permanentă și independentă a piețelor relevante, efectuată de către secretariat, care oferă asistență părților contractante în punerea în aplicare a normelor și care verifică conformitatea formală a normelor naționale de transpunere (chiar înainte de adoptarea acestora) și aplicarea acestora în practică, printre alte măsuri, prin vizite în țara respectivă;

- Tratatul de instituire a Comunității Energiei prevede un mecanism de soluționare a diferendelor care permite identificarea și soluționarea oricărei încălcări a normelor relevante, fie în urma unei plângeri, fie din inițiativa proprie a Secretariatului, chiar dacă acest mecanism nu a fost aplicat în mod sistematic până în prezent.

Cu toate acestea, lipsa progreselor, în practică, în ceea ce privește reformarea și deschiderea piețelor energiei sugerează faptul că, până în prezent, asigurarea aplicării acquis -ului în domeniul energiei nu a fost suficientă. Pentru a îmbunătăți asigurarea aplicării, părțile contractante ar trebui să avanseze în direcția instituirii unor autorități de reglementare și în domeniul concurenței puternice și independente, pe deplin împuternicite și echipate pentru a monitoriza respectarea și a aplica sancțiuni eficace în cazul unei încălcări. Instanțele naționale și tribunalele de investiții dețin, de asemenea, un rol crucial în asigurarea aplicării normelor adoptate și în remedierea corespunzătoare în cazul nerespectării acestora. În final, Secretariatul trebuie să își îndeplinească pe deplin rolul de gardian al Tratatului de instituire a Comunității Energiei, făcând uz de independența și de expertiza de care dispune.

Comisia este hotărâtă să continue punerea în aplicare și să asigure în mod activ aplicarea normelor Comunității Energiei după cum urmează:

(a) Pentru părțile contractante care au obținut statutul de țară candidată sau de țară potențial candidată la UE, nivelul de punere în aplicare și de asigurare a aplicării, la nivel național, a acquis -ului relevant al Comunității Energiei va fi considerat un element decisiv în negocierile de aderare la Uniunea Europeană. Neasigurarea aplicării va fi evaluată negativ în rapoartele Comisiei privind progresele înregistrate și ar putea conduce la redeschiderea capitolului referitor la energie al negocierilor de aderare. Acest lucru este valabil și în sens invers: țările candidate ar trebui să se aștepte la o avansare mai ușoară a discuțiilor de aderare privind capitolul referitor la energie în cazul în care pune în aplicare acquis -ului adoptat în temeiul Tratatului de instituire a Comunității Energiei.

(b) Pe baza unor norme și proceduri transparente, și ținând seama de principiul proporționalității, Comisia Europeană va examina modalitățile prin care să îmbunătățească legătura dintre asistența financiară și respectarea angajamentelor asumate în temeiul Tratatului privind instituirea Comunității Energiei, în special în cazul unei încălcări persistente de către o parte contractantă, în conformitatea cu recomandările formulate de Parlamentul European în rezoluția sa - „Către o nouă strategie energetică pentru Europa în 2011 -2020”, adoptată la 25 noiembrie 2010. În opinia Comisiei, respectarea de către părțile contractante a acquis -ului ar trebui să fie evaluată nu doar pe baza transpunerii acquis -ului în legislația națională, dar și pe baza punerii efective în aplicare și asigurării aplicării, care ar trebui să joace un rol pozitiv în ceea ce privește alocarea de sprijin financiar suplimentar.

În calitate de coordonator al comunității donatorilor, Comisia va avea în vedere, de asemenea, să invite și alte instituții financiare internaționale și donatori bilaterali să urmeze aceeași politică și să condiționeze finanțarea de punerea în aplicare și asigurarea aplicării normelor.

(c) Mai mult, existența unor mecanisme puternice de asigurare a aplicării va fi, pentru părțile contractante, o condiție pentru a beneficia de dispozițiile privind cooperarea din Directiva privind energia din surse regenerabile și în special de dispozițiile privind transferurile de date statistice cu statele membre.

(d) Comisia va sprijini măsurile care vizează facilitarea punerii în aplicare a situațiilor de nerespectare și a prevenirii acestora, prin intensificarea cooperării administrative și a parteneriatului. Aceasta va promova implicarea mai puternică a participanților din statele membre UE la reuniunile tehnice ale Comunității Energiei, astfel încât părțile contractante să poată beneficia de experiența și bunele practici ale acestora.

(e) Comisia va promova recurgerea sistematică la mecanismele de soluționare a diferendelor care respectă în mod corespunzător tratamentul egal aplicat părților contractante și va sprijini demararea procedurilor relevante din inițiativa Secretariatului. În cazul unor încălcări grave sau repetate ale normelor, Comisia crede ca Uniunea Europeană ar trebui să își exercite dreptul de care dispune în temeiul articolului 90 din tratat și ar trebui să aibă în vedere transmiterea cazului direct Consiliului Ministerial.

(f) În opinia Comisiei, aderarea unor noi membri la Comunitatea Energiei ar trebui să fie deschisă doar țărilor care demonstrează voința și abilitatea de a încorpora acquis -ul relevant al Comunității Energiei în legislația proprie într-un cadru de timp rezonabil înainte de aderare și în conformitate cu credibilitatea solicitată celorlalte părți contractante.

(2) Punerea în aplicare a celui de al treilea pachet legislativ privind piața internă și a directivelor privind energiile din surse regenerabile și eficiența energetică, ca mijloace de accelerare a integrării regiunii în piața unică europeană a energiei

Comisia consideră că punerea efectivă în aplicare a normelor convenite reprezintă o condiție-cheie pentru adoptarea și punerea în aplicare preconizate a celui de al treilea pachet legislativ privind piața internă și pentru participarea părților contractante la Agenția pentru Cooperarea Autorităților de Reglementare din Domeniul Energiei (ACER) sau la rețelele europene ale operatorilor de sisteme de transport de energie.

Comisia va promova extinderea acquis -ului Comunității Energiei la directivele și regulamentele din „al treilea pachet legislativ privind piața internă”. Adoptarea și punerea în aplicare a celui de al treilea pachet legislativ le va permite părților contractante să își reformeze piețele energiei mai repede și mai temeinic, pregătind calea în vederea integrării depline în piețele UE și permițând întreprinderilor și consumatorilor din țările care sunt părți contractante să se bucure de beneficiile unor piețe care funcționează bine.

Pentru a se asigura faptul că punerea în aplicare a legislației este însoțită de reforme reale pe piață, Comisia, în coordonare cu Secretariatul Comunității Energiei, intenționează să furnizeze consiliere specifică părților contractante, în ceea ce privește programele de punere în aplicare, prioritățile și, eventual, adoptarea graduală a acquis -ului. Evident, acestea vor fi parte integrantă a consilierii privind reforma pieței, care asigură baza pentru promovarea investițiilor.

Comisia va promova, de asemenea, adoptarea de către Comunitatea Energiei a Directivei privind sursele regenerabile de energie. Părțile contractante au un potențial neexploatat în ceea ce privește sursele regenerabile de energie care le-ar permite să contribuie la lupta împotriva schimbărilor climatice, la creșterea securității energetice a Europei și la soluționarea problemelor la nivel local în ceea ce privește mediul și sănătatea.

În domeniul eficienței energetice, aplicarea efectivă a legislației UE relevante în țările care sunt părți contractante va fi importantă pentru a asigura contribuția, cât mai curând posibil, a acestora la atingerea obiectivelor de economisire a energiei și de eficiență, precum și la reducerea emisiilor de dioxid de carbon în sectorul energetic. Printre avantajele semnificative legate de acestea se numără reducerea costului facturilor la energie electrică ale cetățenilor țărilor care sunt părți contractante, precum și oportunitățile de creare de noi locuri de muncă. Posibilitatea unor economii importante ca urmare a creșterii eficienței energetice în regiune a fost analizată într-un raport recent al Băncii Mondiale[9].

Aceste norme constituie deja punctul de referință al negocierilor bilaterale dintre Uniunea Europeană și părțile contractante la Comunitatea Energiei (fie pentru aderarea la Uniunea Europeană, fie în cadrul politicii europene de vecinătate).

Comisia va promova, prin urmare, adoptarea, cât mai curând posibil, de către Comunitatea Energiei, a directivelor și regulamentelor relevante, ținându-se seama de cadrul instituțional al Comunității Energiei și de situația specifică a părților contractante.

(3) O strategie coordonată privind investițiile

Comunitatea Energiei trebuie să creeze un mediu atractiv pentru investiții pe baza unei strategii coordonate privind investițiile. Părțile contractante constituie o bază geografică bună pentru obținerea accesului la piața europeană lărgită a energiei și au potențialul de a converti avantajele lor obiective, cum ar fi resursele regenerabile hidro-electrice abundente, în oportunități de export. Evident există probleme, cum ar fi blocajele sistemelor de planificare instabile ale comerțului transfrontalier și ambițiile foarte înguste și limitate.

Condiția primă pentru investiții noi este demararea unei reforme a prețurilor/subvențiilor. Actualele prețuri și niveluri de tarifare, deseori sub nivelul recuperării costurilor, constituie o denaturare a pieței și un obstacol pentru politicile de promovare a gestionării cererii și a eficienței energetice. Acest lucru, împreună cu nivelurile scăzute de facturare a energiei electrice și de colectare a veniturilor, pune în pericol viabilitatea financiară a unora dintre unitățile producătoare de energie, fapt remediat în prezent prin subvenții de stat costisitoare. Prin urmare, sunt necesare eforturi speciale în ceea ce privește reforma prețurilor și tarifelor, acordându-se atenția corespunzătoare protecției consumatorilor vulnerabili, eliminării sarcinilor administrative și înființării unei autorități de reglementare independente care să garanteze transparența pieței și tratamentul nediscriminatoriu al participanților de pe piață. Comisia recunoaște că nu este rezonabil să te aștepți la o reformă fără să oferi un plan alternativ pentru investiții, pentru restructurarea prețurilor și pentru protecția a consumatorilor vulnerabili. Comisia intenționează să preia inițiativa în acest domeniu, oferind consiliere specifică în domeniul reformelor structurale.

Se va acorda o atenție deosebită impactului social al reformei. Este necesar ca părțile contractante să dezvolte sisteme eficace de protecție socială și scheme de subvenții clar direcționate. Cel mai eficient ar fi să crească nivelul de acoperire al plăților (aceasta însemnând reducerea numărului persoanelor cărora li se furnizează energie, dar care nu plătesc pentru aceasta). Un alt obiectiv în materie de eficiență care trebuie avut în vedere este eliminarea subvențiilor globale și direcționarea acestora către persoanele sărace și persoanele vulnerabile. Este necesar ca părțile contractante să își dea seama de costurile nereformării în ceea ce privește intensitatea energetică crescută, pierderea bunăstării sociale, încetinirea creșterii economice, degradarea mediului și impactul asupra sănătății.[10]

O a doua condiție o reprezintă necesitatea ca părțile contractante să își îndrepte atenția în afara granițelor lor și să își dea seama de economiile de scară pe care le oferă planurile regionale de investiții. Pentru acest lucru este necesară voința politică de a se baza pe vecini și pentru aceasta Uniunea Europeană trebuie să acorde Comunității Energiei un interes direct și însemnat, în fiecare ocazie.

În al treilea rând, Comisia va crește nivelul importanței acordate criteriilor de mediu și climatice în dezbaterile privind energia în țările care sunt părți contractante. Necesitatea de a se investi în noi capacități de producție pentru a se înlocui centralele vechi, ineficiente și care poluează este problema cea mai urgentă atunci când se are în vedere legislația în domeniul mediului din UE. Abilitatea părților contractante de a pune în aplicare cerințele Directivei 85/337/CEE privind evaluarea efectelor asupra mediului, astfel cum a fost modificată, împreună cu dispozițiile articolului 4 alineatul (2) din Directiva 79/409/CEE privind conservarea păsărilor sălbatice, vor necesita, de asemenea, o atenție specifică din partea Comisiei.

Valoarea adăugată pe care o aduce Comunitatea Energiei ar trebui păstrată și ar trebui evitate suprapunerile cu acțiunile efectuate în domeniul energiei în cadrul altor inițiative regionale (politica europeană de vecinătate și Parteneriatul estic, Consiliul de Cooperare Regională, Strategia europeană pentru regiunea Dunării și Inițiativa de la Baku). Coordonarea între toate aceste inițiative este esențială, pentru a se evita acțiunile care se suprapun și finanțarea dublă.

În calitatea sa de coordonator general pentru activitățile Comunității Energiei, și pe baza relației sale privilegiate cu donatorii, Comisia Europeană intenționează să joace rolul principal în crearea unui mediu propice investițiilor.

Pe baza Strategiei pentru 2020 a Uniunii Europene în domeniul energiei, proiectele de infrastructură care contribuie la sporirea securității aprovizionării în Uniunea Europeană, de exemplu prin noi interconexiuni la frontiere, ar trebui să beneficieze de aceeași atenție și politici ca și proiectele din interiorul UE. Comunicarea „Priorități în domeniul infrastructurii energetice ante și post 2020. Plan de realizare a unei rețele energetice europene integrate” adoptată de Comisie la 17 noiembrie 2010, identifică conexiunile rețelelor electrice din Europa Centrală și de Est și din Europa de Sud-Est, alături de coridorul de gaz nord-sud din Europa Centrală și Europa de Sud-Est, ca fiind două dintre coridoarele prioritare. Aceste coridoare sunt proiectate avându-se în vedere necesitatea integrării Comunității Energiei. Cu condiția ca părțile contractante să convină asupra unor proiecte comune de investiții, acestea ar putea fi calificate drept „proiecte de interes european”.

Ar trebui, de asemenea, acordată prioritate finalizării proiectelor regionale, cum ar fi înființarea Biroului de coordonare a licitațiilor pentru energia electrică, construcția unui „ inel de gaze ” cu conductele sale de alimentare și - eventual - înființarea unei entități centrale de stocare a petrolului pentru regiune, toate acestea urmând să devină realizările emblematice ale Comunității Energiei.

Comisia se va asigura că finanțarea UE disponibilă pentru proiectele în domeniul energiei din zona Comunității Energiei este optimizată și, dacă este cazul, sporită atunci când acest lucru se justifică prin natura regională a proiectelor.

5. Calea de urmat

Comisia consideră că progresele obținute până în prezent și caracterul dinamic al activității desfășurate – care urmează îndeaproape evoluțiile din sectorul energetic la nivelul Uniunii Europene – indică faptul că existența Comunității Energiei trebuie să fie prelungită după anul 2016.

Comunitatea Energiei a evidențiat avantajele, pentru părțile contractante, de a se urma o abordare regională, față de relațiile bilaterale tradiționale cu Uniunea Europeană. s-a dovedit că, independent de viitoarele aderări la Uniunea Europeană preconizate, părțile contractante pot beneficia deja, pe termen scurt, de avantajele pieței interne a energiei a UE.

Modelul Comunității Energiei s-a dovedit a fi un cadru eficient de cooperare în domeniul energiei cu țările vecine ale UE, care ar putea fi extins la alte țări și zone geografice.

Cooperarea regională este esențială, iar integrarea deplină a Comunității Energiei în piața paneuropeană a energiei va depinde de angajamentul politic al fiecăreia dintre părțile contractante și de capacitatea acestora de a contribui la instituirea unei piețe regionale în cadrul Comunității Energiei, precum și la succesul acesteia.

Pe baza conținutului prezentului raport, Comisia intenționează să contribuie la atingerea obiectivelor Comunității Energiei, prin următoarele acțiuni:

- va promova modificarea metodelor de lucru ale instituțiilor și organismelor Comunității Energiei, inclusiv organizarea de reuniuni ad-hoc la nivel ministerial având ca tematică prioritățile specifice legate de îndeplinirea obiectivelor Comunității Energiei;

- va acționa pentru punerea în aplicare și asigurarea aplicării efective a normelor;

- va promova punerea în aplicare a celui de al treilea pachet legislativ privind piața energiei și a directivelor privind energiile din surse regenerabile și eficiența energetică, ca mijloace de accelerare a integrării depline a Comunității Energiei pe piața unică europeană a energiei și va avea în vedere includerea, în continuare, de acquis , în special pentru promovarea reducerii emisiilor de dioxid de carbon în sectorul energiei;

- va promova investițiile corespunzătoare în regiune prin adoptarea unei strategii coerente de investiții care ține seama, în special, de infrastructura necesară în sectorul energiei, de necesitatea reducerii emisiilor de dioxid de carbon în aprovizionarea cu energie, de impactul economisirii de energie și de potențialul de dezvoltare al surselor de energie regenerabilă, și

- va promova punerea în aplicare a Memorandumului de înțelegere pe teme sociale.

[1] Semnat inițial de Comunitatea Europeană, căreia i-a succedat, între timp, Uniunea Europeană.

[2] Această listă conține părțile contractante existente, în urma extinderii din 2007 a Uniunii Europene și a evoluțiilor recente ale acestei organizații.

[3] Există patru foruri dedicate energiei electrice, gazului, petrolului și aspectelor sociale, care reunesc toate părțile interesate din sector, autoritățile de reglementare, grupurile reprezentative și consumatorii.

[4] Textul integral al raportului este disponibil la http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/722178.PDF

[5] Conform RCSONU 1244/99.

[6] A se vedea Hotărârea Curții ( Marea Cameră) din 20 aprilie 2010, Federutility and Others /Autorità per l'energia elettrica e il gas, Cauza C-265/08 (rapoartele Curții Europene din 2010 pagina 00000).Decalajele importante sunt analizate în raportul emis de Banca Mondială în iunie 2010, South East Europe Wholesale market opening, (Deschiderea pieței cu ridicata în Europa de Sud-Est) http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/594181.PDF

[7] A se vedea, de exemplu, raportul pregătit de Banca Mondială - Lights out? the outlook for energy in Eastern Europe and the former Soviet Union (Stingerea luminilor? : problemele domeniului energiei în Europa de Est și în fosta Uniune Sovietică) http://siteresources.worldbank.org/ECAEXT/Resources/258598-1268240913359/Full_report.pdf

[8] A se vedea raportul la adresa http://go.worldbank.org/ZM7XE8RM10

[9] "Status of Energy Efficiency in the Western Balkans, Stocktaking report" („Situația eficienței energetice în Balcanii de Vest. Raport de bilanț ”) disponibil la adresa http://www.energy-community.org/pls/portal/docs/664179.PDF

[10] Importanța îndeplinirii criteriilor de mediu ar trebui să dețină un rol central în cadrul strategiei. Coexistența actuală în regiune a unor tipuri diverse de combustibili, în special lignitul utilizat în centralele energetice și utilizarea combustibilului brut în gospodării (lignit, lemn, cărbune) conduce la subevaluarea costurilor ecologice și sociale aferente, astfel cum a fost demonstrat deja în 2004 de Programul de Dezvoltare al Organizației Națiunilor Unite.(a se vedea http://www.undp.org/energy/docs/Stuck_in_the_Past.pdf)