[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 24.3.2010

COM(2010) 104 final

2010/0066 (APP)

.

Propunere de

DECIZIA NR. …/2010/UE A CONSILIULUI

de autorizare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept

{COM(2010) 105 final}

EXPUNERE DE MOTIVE

INTRODUCERE

1. La 17 iulie 2006, Comisia a adoptat o propunere[1] de Regulament al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2201/2003[2] în ceea ce privește competența și introducerea unor norme privind legislația aplicabilă în materie matrimonială („Roma III”)[3].

2. Temeiul juridic pentru propunerea de regulament al Consiliului era articolul 61 litera (c) și articolul 67 alineatul (1) din Tratatul de instituire a Comunității Europene[4]. Propunerea se referea la cooperarea judiciară în materie civilă având „aspecte care țin de dreptul familiei”. Acest temei juridic impunea unanimitatea. Parlamentul European și-a dat avizul la 21 octombrie 2008[5].

3. Din luna octombrie 2006, propunerea Comisiei a fost analizată de Comitetul pentru chestiuni de drept civil (Roma III). Aceasta a constituit o prioritate pentru președințiile germană, portugheză și slovenă. În luna aprilie 2007, propunerea a fost discutată la o reuniune a Consiliului și miniștrii au convenit anumite orientări.

4. La mijlocul anului 2008, discuțiile ajunseseră într-un punct în care s-a dovedit că anumite state membre aveau probleme specifice, care le puneau în imposibilitatea de a accepta regulamentul propus. În special, un stat membru a considerat inadecvat ca instanțele sale judecătorești să aplice o legislație străină în materie de divorț, pe care o consideră mai restrictivă decât propria legislație în materie, și a dorit să aplice în continuare propriile norme de drept oricărei acțiuni de divorț prezentate instanțelor sale judecătorești (abordarea legii forului). În același timp, o mare majoritate a statelor membre erau de opinie că normele privind legislația aplicabilă constituiau un element esențial al regulamentului propus. Acestea au sprijinit principiul stabilit în propunere de a aplica legea țării cu care soții au o legătură strânsă, ceea ce ar implica, în anumite cazuri, aplicarea unei legislații străine în materie de divorț.

5. Președințiile succesive ale Consiliului și Comisia au încercat să găsească soluții în cadrul regulamentului propus, oferind diferite opțiuni care ar lărgi domeniul de aplicare al legii forului, fără să aducă atingere obiectivelor principale ale propunerii. În ciuda acestui fapt, aceste eforturi comune au rămas fără rezultat.

6. Prin urmare, la reuniunea Consiliului din 5 și 6 iunie 2008, miniștrii au concluzionat că „unanimitatea necesară pentru a continua cu regulamentul propus nu a fost atinsă și că au existat dificultăți insurmontabile care, la momentul respectiv și în viitorul apropiat, au făcut imposibilă adoptarea unei decizii care să întrunească unanimitatea”. Consiliul a stabilit că „obiectivele regulamentului propus nu au putut fi atinse într-un termen rezonabil prin aplicarea dispozițiilor relevante din tratate”[6].

7. În lunile iulie-august 2008, nouă state membre (Bulgaria, Grecia, Spania, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia) au adresat Comisiei o cerere prin care își exprimat intenția de a stabili între ele o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile în materie matrimonială și au invitat Comisia să prezinte Consiliului o propunere în acest sens. În ianuarie 2009, Franța transmis, la rândul ei, o cerere similară. La 3 martie 2010, Grecia și-a retras cererea.

8. Prezenta propunere constituie răspunsul Comisiei la aceste cereri.

Temeiul juridic pentru cooperarea consolidată

9. Cooperarea consolidată este reglementată de articolul 20 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și de articolele 326-334 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). Aceste dispoziții implică faptul că este nevoie de două propuneri pentru a pune în aplicare cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept:

10. o propunere a Comisiei de Decizie a Consiliului de autorizare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept, pe baza articolului 329 alineatul (1) TFUE și

11. o propunere a Comisiei de Regulament al Consiliului de punere în aplicare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept, pe baza articolului 81 alineatul (3) TFUE[7].

Evaluarea condițiilor juridice pentru cooperarea consolidată

Decizia de autorizare ca soluție de ultimă instanță și participarea a cel puțin nouă state membre

12. Articolul 20 alineatul (2) stipulează că decizia care autorizează o formă de cooperare consolidată se adoptă de Consiliu în ultimă instanță, atunci când acesta stabilește că obiectivele urmărite prin această cooperare nu pot fi atinse într-un termen rezonabil de Uniune, în ansamblul său, și în condițiile în care cel puțin nouă state membre participă la aceasta.

13. Așa cum este menționat mai sus, la reuniunea din 5 și 6 iunie 2008, Consiliul a concluzionat că unanimitatea necesară pentru a continua cu propunerea din 2006 nu a fost atinsă și că au existat dificultăți insurmontabile care, la momentul respectiv și în viitorul apropiat, au făcut imposibilă adoptarea unei decizii care să întrunească unanimitatea. Consiliul a stabilit că obiectivele regulamentului propus nu pot fi atinse într-un termen rezonabil prin aplicarea dispozițiilor relevante din tratate. Așadar, Consiliul a concluzionat că nu poate fi găsită o altă soluție pentru Uniune, în ansamblul său, și că se poate utiliza, în ultimă instanță, cooperarea consolidată.

14. Până acum, Comisia a primit cereri de la nouă state membre (Bulgaria, Spania, Franța, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia) care și-au exprimat intenția de a stabili între ele o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile în materie matrimonială.

Domeniul prevăzut de tratate

15. Articolul 329 alineatul (1) TFUE stipulează că o formă de cooperare consolidată poate fi stabilită „într-unul din domeniile prevăzute în tratate”.

16. Cele nouă state membre au cerut să li se permită să stabilească între ele o formă de cooperare consolidată „în domeniul legislației aplicabile în materie matrimonială (Roma III)”. Este vorba de normele privind conflictul de legi care determină ce norme de drept sunt aplicabile unui divorț internațional având legătură cu mai multe sisteme juridice. Normele privind conflictul de legi sunt menționate în lista măsurilor enumerate la articolul 81 alineatul (2) TFUE, iar articolul 81 alineatul (3) TFUE distinge între normele privind conflictul de legi în materie civilă și comercială, în general, și măsurile privind dreptul familiei. Comisia consideră că normele privind conflictul de legi în materia dreptului familiei constituie un domeniu, într-adevăr limitat, dar bine definit, în sensul tratatelor, în care se poate stabili o formă de cooperare consolidată.

17. În acest context, trebuie clarificat faptul că domeniul cooperării consolidate propuse, și anume „legislația aplicabilă divorțului și separării de drept”, nu cuprinde normele privind conflictul de legi aplicabile consecințelor patrimoniale ale divorțului[8]. De asemenea, subiectul nu îl constituie normele de drept în materie de divorț, și anume motivele de divorț sau procedura de solicitare a divorțului.

Promovarea obiectivelor Uniunii, protejarea intereselor acesteia și consolidarea procesului de integrare

Contextul general

18. Luând în considerare părțile relevante ale evaluării impactului[9] propunerii Comisiei din 2006, menționată anterior, și expunerea de motive la această propunere, scopul cooperării consolidate este instituirea unui cadru juridic clar și complet, care să reglementeze legislația aplicabilă divorțului și separării de drept și să ofere părților o anumită autonomie de a alege legislația aplicabilă.

19. Ca parte a procesului de evaluare a impactului menționat mai sus, Comisia a efectuat o largă consultare a părților interesate, prin intermediul unei Cărți verzi privind legislația aplicabilă și competența în materie de divorț, lansată în 2005[10]. Cartea verde a identificat o serie de lacune în situația actuală, precum și diferite opțiuni de politică pentru rezolvarea problemelor. Printre opțiuni se numărau, inter alia , menținerea situației actuale, armonizarea normelor privind conflictul de legi, introducerea unei posibilități limitate ca soții să aleagă legislația aplicabilă și, în cele din urmă, o combinare a unor soluții diferite. În 2006, Comisia a organizat o audiere publică și o reuniune a experților. Majoritatea răspunsurilor au confirmat necesitatea de a spori securitatea juridică și previzibilitatea, de a introduce o autonomie limitată a părților și de a preveni „precipitarea la tribunal”. Unele părți interesate și-au exprimat îngrijorarea că armonizarea normelor privind conflictul de legi ar obliga instanțele judecătorești să aplice legislația străină, iar aceasta ar putea duce la întârzieri și costuri suplimentare în procedurile matrimoniale. Un sondaj de opinie publică a revelat faptul că 60% dintre europeni așteaptă ca UE să joace un rol în facilitarea legislației în materie de divorț în alt stat membru[11].

20. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept ar afecta zeci de mii de cupluri „internaționale” care divorțează în fiecare an în UE. În fiecare an, mulți europeni din state membre diferite se căsătoresc și, prin urmare, în Europa există, în fiecare an, și multe divorțuri „internaționale”.

21. Numărul căsătoriilor în UE este de aproximativ 122 de milioane, dintre care în jur de 16 milioane (13 %) sunt „internaționale”[12]. Ca exemplu, în anul 2007, în Uniunea Europeană s-au încheiat 2 400 000 de căsătorii, iar aproximativ 300 000 dintre acestea au fost „internaționale”. Deși căsătoriile „internaționale” se concentrează în principal în câteva din țările europene mai mari, acestea apar peste tot în Uniunea Europeană, afectând, prin urmare, un mare număr de cetățeni europeni.

22. În 2007 s-au pronunțat 1 040 000 de divorțuri în cele 27 de state membre ale Uniunii Europene, dintre care 140 000 (13 %) aveau un element „internațional”. Statele membre cu numărul cel mai mare de divorțuri „internaționale” din Uniunea Europeană în 2007 erau Germania (34 000), Franța (20 500) și Regatul Unit (19 500).

Situația actuală în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept

23. În prezent, în lipsa unor norme la nivelul UE, în 24 de state membre care participă la cooperarea judiciară în materie civilă în UE și în două state membre care pot opta să participe[13] există 26 de norme diferite privind conflictul de legi în materie de divorț. Majoritatea statelor membre stabilesc legislația aplicabilă pe baza unei ierarhizări a factorilor de legătură, care încearcă să garanteze că procedurile sunt reglementate de ordinea juridică aflată în relația cea mai strânsă cu căsătoria. Alte state membre aplică în mod sistematic legislația națională (legea forului) în procedurile matrimoniale.

24. Situația actuală poate da naștere unei serii de probleme în procedurile matrimoniale care au un element „internațional”. Faptul că legile naționale sunt foarte diferite, atât în ceea ce privește dreptul material, cât și normele privind conflictul de legi, conduce la incertitudine juridică. Din cauza diferențelor pronunțate și a complexității normelor naționale privind conflictul de legi, pentru cuplurile „internaționale” este foarte dificil să prevadă ce legislație se va aplica procedurii lor matrimoniale. O mare majoritate a statelor membre nu prevăd nicio posibilitate ca soții să aleagă legislația aplicabilă în procedurile matrimoniale. Acest lucru poate duce la aplicarea unei legislații cu care soții nu au legături foarte strânse și la un rezultat care nu corespunde așteptărilor legitime ale cetățenilor. În cele din urmă, normele actuale pot determina pe unul dintre soți să „se precipite la tribunal”, adică să sesizeze o instanță judecătorească înaintea celuilalt soț, pentru a se asigura că procedura va fi reglementată de o anumită legislație, protejându-și astfel propriile interese.

25. Este foarte dificil să se estimeze dezavantajele economice cauzate de lipsa armonizării normelor privind conflictul de legi în materie de divorț. În cadrul studiului de evaluare a impactului efectuat în scopul informării Comisiei cu privire la regimurile de proprietate matrimonială, s-a constatat că eventualele costuri ale problemelor legate de căsătoriile internaționale în situații de divorț s-ar putea ridica la suma de 205 milioane EUR în UE. Costurile ar putea fi suportate de instanțele judecătorești, de soți și de părți terțe[14].

Beneficiile cooperării consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept

26. Nouă state membre solicită o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept: Bulgaria, Spania, Franța, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia. Populația totală a acestor nouă state membre solicitante este de 216,3 milioane de locuitori. Aceasta reprezintă aproape jumătate (44%) din populația Uniunii[15]. Proporția căsătoriilor și a divorțurilor „internaționale” este de aproximativ 13% în aceste state membre participante[16], adică în medie, același nivel cu cel înregistrat în mod obișnuit în UE. Numărul estimat de divorțuri este de aproximativ 440 000 de divorțuri înregistrate în aceste țări în fiecare an, iar 53 000 dintre acestea au elemente internaționale[17]. Cooperarea consolidată este deschisă tuturor statelor membre; cu cât este mai mare numărul de state membre care participă la cooperarea consolidată, cu atât ar fi mai mare numărul de cetățeni afectați de această cooperare.

27. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept ar aduce cetățenilor următoarele beneficii:

28. Consolidarea securității juridice și a previzibilității. Cooperarea consolidată va introduce norme armonizate privind conflictul de legi în materie de divorț și separare de drept, pentru a permite soților să prevadă cu ușurință ce legislație se va aplica procedurilor lor matrimoniale. Acest lucru se bazează în primul rând pe alegerea soților. Soții pot alege numai între legislații cu care căsătoria lor are legături strânse, pentru a evita situația în care se aplică legislații „exotice”, cu care soții nu au decât puține legături sau nicio legătură. În cazul în care nu se optează pentru o legislație, legislația aplicabilă este determinată pe baza unei ierarhizări a factorilor de legătură, care ar asigura că procedurile matrimoniale sunt reglementate de o ordine juridică cu care căsătoria are o legătură strânsă. Acest lucru ar consolida considerabil securitatea juridică și previzibilitatea atât pentru soții în cauză, cât și pentru practicieni.

29. Sporirea flexibilității prin introducerea unei autonomii limitate a părților. În prezent, autonomia părților în chestiunile matrimoniale este extrem de limitată. În principiu, normele naționale privind conflictele de legi nu prevăd decât o singură soluție într-o situație dată, de exemplu aplicarea legislației statului de cetățenie a ambilor soți sau aplicarea legii forului. În cazul cooperării consolidate, cadrul juridic va fi mai flexibil, prin introducerea unei posibilități limitate ca soții să aleagă legislația aplicabilă divorțului și separării de drept. Faptul că soții ar putea conveni asupra acestor aspecte ar putea fi util mai ales în cazul divorțului prin de comun acord.

30. Împiedicarea „precipitării la tribunal” a unuia dintre soți. În sfârșit, cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept abordează problema „precipitării la tribunal” a unuia dintre soți. Acest lucru poate duce la aplicarea unei legislații cu care pârâtul nu are o strânsă legătură sau care nu ia în considerare interesele sale. În plus, complică și mai mult eforturile de conciliere și lasă puțin timp pentru mediere. Introducerea unor norme armonizate privind conflictele de legi ar trebui să reducă în mod considerabil riscul „precipitării la tribunal”, deoarece orice instanță judecătorească sesizată într-unul din statele membre participante ar aplica legislația desemnată pe baza normelor comune.

31. A fost exprimată îngrijorarea că armonizarea normelor privind conflictul de legi ar obliga instanțele judecătorești să aplice legislația străină și că aceasta ar putea duce la întârzieri și costuri suplimentare în procedurile matrimoniale. Astfel de probleme ar trebuie să fie rare în practică, deoarece, în marea majoritate a cazurilor, factorii de legătură ar duce la aplicarea legii forului. Experiența statelor membre care utilizează în prezent factori de legătură care duc la aplicarea legislației străine nu indică dificultăți majore. Normele actuale privind conflictul de legi din cele nouă state membre solicitante cuprind factori de legătură care, în anumite cazuri, antrenează deja aplicarea unei legislații străine de către instanțele lor judecătorești. Astfel, cooperarea consolidată nu ar pune probleme în ceea ce privește costurile suplimentare sau întârzierile. În sfârșit, adoptarea unor măsuri pentru a facilita aplicarea legislației străine ar trebui să reducă potențialele consecințe negative[18].

32. Din perspectiva instituțională, cooperarea consolidată este preferabilă posibilității ca statele membre interesate să se angajeze în negocieri pentru un acord internațional în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept. Această alternativă ar fi, cu siguranță, mai puțin avantajoasă. Chiar dacă actele adoptate în temeiul cooperării consolidate sunt obligatorii numai pentru statele membre participante, acestea sunt totuși supuse controlului Uniunii în acest domeniu. Astfel, Comisia poate monitoriza aplicarea corectă a acestora în conformitate cu tratatele, iar Curtea de Justiție a UE are competența de a hotărî cu titlu preliminar cu privire la interpretarea lor, asigurându-se astfel interpretarea coerentă și unitară a măsurilor adoptate în cadrul cooperării consolidate.

Îndeplinirea cerințelor de la articolul 20 alineatul (1) TUE

33. Articolul 20 alineatul (1) TUE prevede că formele de cooperare consolidată urmăresc să favorizeze realizarea obiectivelor Uniunii, să apere interesele acesteia și să consolideze procesul său de integrare.

34. Una dintre sarcinile Uniunii este de a oferi cetățenilor săi un spațiu de libertate, securitate și justiție, fără frontiere interne, în interiorul căruia este asigurată libera circulație a persoanelor [articolul 3 alineatul (2) TUE]. Spațiul de justiție cuprinde dezvoltarea unei cooperări judiciare în materie civilă cu incidență transfrontalieră, întemeiată pe principiul recunoașterii reciproce a deciziilor judiciare și extrajudiciare [articolul 81 alineatul (1) TFUE]. În acest scop, Uniunea poate adopta măsuri care urmăresc să asigure, în primul rând, recunoașterea reciprocă între statele membre a deciziilor judiciare și extrajudiciare și executarea acestora, și, în al doilea rând, compatibilitatea normelor aplicabile în statele membre în materie de conflict de legi [articolul 81 alineatul (2) literele (a) și (c) TFUE].

35. Armonizarea normelor privind conflictul de legi facilitează recunoașterea reciprocă a deciziilor judiciare și extrajudiciare. Faptul că instanțele judecătorești ale statelor membre aplică aceleași norme privind conflictul de legi pentru a determina legislația aplicabilă într-o situație dată consolidează încrederea reciprocă în deciziile judiciare pronunțate în alte state membre[19].

36. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept între statele membre solicitante ar promova obiectivul Uniunii de a asigura compatibilitatea normelor aplicabile în statele membre în materie de conflict de legi, în măsura în care ar crește nivelul de compatibilitate în comparație cu situația actuală. După cum s-a explicat mai sus, în 26 de state membre care participă la cooperarea judiciară în materie civilă există 26 de norme diferite privind conflictul de legi în materie de divorț. În ipoteza unei cooperări consolidate între cele nouă state membre solicitante, ar exista 18 regimuri juridice diferite, ceea ce ar însemna o mai mare armonizare a normelor privind conflictul de legi, precum și consolidarea procesului de integrare în această parte a UE.

Conformitatea cu tratatele și cu dreptul Uniunii

37. În conformitate cu articolul 326 TFEU, formele de cooperare consolidată respectă tratatele și dreptul Uniunii.

38. Cooperarea consolidată nu ar aduce atingere acquis-ului existent. Aceasta ar fi instituită într-un domeniu care face obiectul unor competențe partajate ale Uniunii, dar în care, până în prezent, nu există norme comune Uniunii. Primul instrument al Uniunii adoptat în domeniul dreptului familiei, Regulamentul (CE) nr. 1347/2000 al Consiliului[20], stabilește normele privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești față de copiii comuni în cadrul unei proceduri de matrimoniale. Cu toate acestea, regulamentul nu include norme privind legislația aplicabilă. Intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului, care a abrogat și a înlocuit Regulamentul (CE) nr. 1347/2000 al Consiliului începând cu 1 martie 2005, nu a adus nicio modificare în acest sens. Chestiunea legislației aplicabile nu a fost invocată în timpul negocierilor privind acest regulament, care a preluat practic neschimbate dispozițiile privind chestiunile matrimoniale din Regulamentul (CE) nr. 1347/2000.

39. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept nu ar provoca o discriminare bazată pe naționalitate, astfel cum se interzice la articolul 18 TFUE, deoarece normele propuse privind conflictul de legi vor avea caracter universal și se vor aplica tuturor procedurilor aduse în fața instanțelor judecătorești din statele membre participante, indiferent de cetățenia sau de locul de reședință al părților. Pe de altă parte, instanțele judecătorești din țările neparticipante vor aplica propriile norme naționale privind conflictul de legi în conformitate cu dreptul lor internațional privat, așa cum se întâmplă în prezent.

Respectarea pieței interne și a coeziunii economice, sociale și teritoriale; lipsa barierelor sau a discriminării în cazul schimburilor comerciale; absența denaturării concurenței

40. Articolul 326 TFUE prevede că formele de cooperare consolidată nu pot aduce atingere pieței interne și nici coeziunii economice, sociale și teritoriale. Formele de cooperare consolidată nu pot să constituie o barieră sau o discriminare în schimburile dintre statele membre ori să provoace o denaturare a concurenței între acestea.

41. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept nu pune probleme în ceea ce privește aceste condiții juridice. Într-adevăr, propunerea de punere în aplicare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept va contribui la facilitarea bunei funcționări a pieței interne, deoarece va elimina orice obstacole în calea liberei circulații a persoanelor care, în prezent, se confruntă cu probleme cauzate de diferențele existente între legislațiile naționale cu privire la legislația aplicabilă în materie matrimonială. Securitatea juridică sporită legată de normele privind conflictul de legi în materie de divorț va avea astfel un efect pozitiv asupra cuplurilor care își exercită dreptul la libera circulație între statele membre participante.

42. Având în vedere natura propunerii, care se referă numai la relațiile dintre două persoane, aceasta nu afectează întreprinderile sau raporturile juridice de pe piață și nici nu afectează comerțul sau concurența în cadrul Uniunii. În sfârșit, propunerea nu va avea niciun impact asupra politicii regionale a Uniunii.

43. Într-adevăr, prin faptul că prevede armonizarea normelor privind conflictul de legi, propunerea ar simplifica considerabil situația persoanelor private și a practicienilor, care vor putea, în statele membre participante, să determine legislația aplicabilă, pe baza unui set unic de reguli, care va înlocui numeroasele norme naționale privind conflictul de legi în acest domeniu ale statelor membre participante.

44. Chiar dacă nu toate cuplurile din Uniune vor beneficia de securitatea juridică sau de simplificarea adusă de propunere, situația cuplurilor în fața instanțelor judecătorești ale statelor membre neparticipante nu se va deteriora în comparație cu situația actuală; prin urmare, propunerea nu va cauza niciun tratament diferențiat nejustificat al cetățenilor.

Respectarea drepturilor, competențelor și obligațiilor statelor membre neparticipante

45. Articolul 327 TFUE prevede că formele de cooperare consolidată trebuie să respecte competențele, drepturile și obligațiile statelor membre neparticipante.

46. Adoptarea unor norme comune privind conflictul de legi de către nouă state membre nu aduce atingere normelor statelor membre neparticipante. Statele membre neparticipante vor continua să aibă propriile lor norme de drept internațional privat în ceea ce privește legislația aplicabilă divorțului și separării de drept.

47. Potrivit propunerii, un cuplu cu reședința într-un stat membru participant ar putea să aleagă legislația aplicabilă divorțului lor. În prezent, posibilitatea limitată de a alege legislația aplicabilă divorțului nu este complet necunoscută în statele membre; există cazuri în care aceasta este permisă, de exemplu, în conformitate cu legislația matrimonială olandeză sau germană. În cazul în care, în temeiul cooperării consolidate, cuplul care a încheiat o înțelegere privind legislația aplicabilă se mută mai târziu într-un stat membru neparticipant și sesizează acolo o instanță judecătorească pentru divorț, recunoașterea înțelegerii privind legislația aplicabilă va depinde de legislația națională a instanței sesizate. În cazul în care cuplul a ales legislația instanței sesizate, pentru instanța respectivă ar trebui să fie mai puțin problematic să respecte înțelegerea privind legislația aplicabilă.

48. La nivelul dreptului internațional public, între statele membre participante și neparticipante nu există astfel de acorduri internaționale privind legislația aplicabilă divorțului și separării de drept, cărora cooperarea consolidată le-ar putea aduce atingere.

49. În sfârșit, se poate observa faptul că o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept nu afectează statele membre neparticipante în ceea ce privește normele privind legislația aplicabilă în domenii strâns legate de divorț, cum ar fi normele privind conflictul de legi în materia răspunderii părintești sau cu privire la obligațiile de întreținere. Normele privind conflictul de legi în materia răspunderii părintești sunt reglementate de Convenția de la Haga din 1996 asupra competenței, legii aplicabile, recunoașterii, executării și cooperării privind răspunderea părintească și măsurile de protecție a copiilor. În prezent, opt state membre sunt părți la convenție, iar restul de 18 state membre trebuie să o ratifice sau să adere la aceasta înainte de 5 iunie 2010[21]. Normele privind conflictul de legi în materie de obligații de întreținere sunt stabilite prin Protocolul de la Haga din 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere[22], care urmează să fie aplicat în temeiul articolului 15 din Regulamentul (CE) nr 4/ 2009 referitor la obligațiile de întreținere[23], care se va aplica începând cu 18 iunie 2011. Normele privind legislația aplicabilă divorțului și atribuirii, exercitării sau încetării răspunderii părintești sau obligațiilor de întreținere sunt independente. Instanța care își exercită competența pentru a hotărî cu privire la o cerere de divorț într-un stat membru neparticipant aplică propriile norme naționale privind conflictul de legi pentru a decide legislația aplicabilă divorțului și separării de drept, normele Convenției de la Haga din 1996 pentru a determina legislația aplicabilă răspunderii părintești și normele Protocolului de la Haga din 2007, precum și Regulamentul (CE) nr. 4/2009 pentru a determina legislația aplicabilă obligațiilor de întreținere.

Concluzii privind îndeplinirea condițiilor juridice

50. Pe baza celor de mai sus, Comisia concluzionează că sunt îndeplinite toate condițiile juridice prevăzute de tratate în cazul cooperării consolidate.

Respectarea drepturilor fundamentale

51. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept respectă drepturile fundamentale definite în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special articolul 21 privind nediscriminarea. Normele privind conflictul de legi propuse în regulamentul de punere în aplicare cooperării consolidate se vor aplica tuturor divorțurilor din statele membre participante, fără niciun fel de discriminare.

Concluzii privind cooperarea consolidată

52. Comisia consideră că beneficiile utilizării cooperării consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept sunt numeroase în comparație cu opțiunea de a menține situația actuală și că avantajele în acest caz special de cooperare consolidată depășesc posibilele dezavantaje. Normele comune privind conflictul de legi în materie de divorț și separare de drept vor facilita în mod considerabil viețile a zeci de mii de cupluri în statele membre participante. Acest lucru este în conformitate cu Programul de la Stockholm, în care Consiliul European a estimat că procesul de armonizare a normelor privind conflictul de legi la nivelul Uniunii ar trebui să continue în domeniile în care armonizarea este necesară, cum ar fi separarea și divorțul[24]. Prin urmare, Comisia propune autorizarea unei cooperări consolidate între statele membre solicitante. Comisia subliniază că forma de cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept este deschisă, în orice moment, tuturor statelor membre, în conformitate cu articolul 328 TFUE, și încurajează statele membre care încă nu au solicitat acest lucru să participe la cooperarea consolidată, ceea ce ar duce la creșterea beneficiilor și a avantajelor acesteia.

2010/0066 (APP)

Propunere de

DECIZIA NR. …/2010/UE A CONSILIULUI

de autorizare a unei cooperări consolidate în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 329 alineatul (1),

având în vedere cererile transmise de Bulgaria, Spania, Franța, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia,

având în vedere propunerea Comisiei,

având în vedere aprobarea Parlamentului European[25],

întrucât:

53. Uniunea și-a stabilit obiectivul de a menține și a dezvolta un spațiu de libertate, securitate și justiție, în cadrul căruia se asigură libera circulație a persoanelor. Pentru stabilirea progresivă a unui astfel de spațiu, Uniunea trebuie să adopte măsuri privind cooperarea judiciară în materie civilă cu implicații transfrontaliere.

54. În temeiul articolului 81 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliului adoptă măsuri privind dreptul familiei care au implicații transfrontaliere.

55. La 17 iulie 2006, Comisia a adoptat o propunere pentru un Regulament al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2201/2003 în ceea ce privește competența și introducerea unor norme privind legislația aplicabilă în materie matrimonială.

56. La reuniunea din 5 și 6 iunie 2008, Consiliul a adoptat orientări politice care constatau că unanimitatea necesară pentru a continua cu regulamentul propus nu poate fi atinsă și că există dificultăți insurmontabile care, în momentul respectiv și în viitorul apropiat, fac imposibilă atingerea unanimității. Consiliul a stabilit că obiectivele regulamentului propus nu pot fi atinse într-un termen rezonabil prin aplicarea dispozițiilor relevante din tratate.

57. În aceste condiții, prin scrisorile din data de 28 iulie 2008, Grecia, Spania, Italia, Ungaria, Luxemburg, Austria, România și Slovenia au adresat Comisiei o cerere în care își exprimau intenția de a stabili între ele o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile în materie matrimonială și au invitat Comisia să îi prezinte Consiliului o propunere în acest sens. Prin scrisoarea din data de 12 august 2008, Bulgaria a adresat Comisiei o cerere identică, iar Franța s-a alăturat acestei solicitări prin scrisoarea din data de 12 ianuarie 2009. La 3 martie 2010, Grecia și-a retras cererea. În total, nouă state membre au solicitat cooperarea consolidată.

58. Cooperarea consolidată ar trebui să instituie un cadru juridic clar și complet în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept în statele membre participante, să garanteze cetățenilor soluții corespunzătoare în materie de securitate juridică, previzibilitate și flexibilitate și să împiedice „precipitarea la tribunal”.

59. Condițiile prevăzute la articolul 20 din Tratatul privind Uniunea Europeană și la articolele 326 și 329 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene sunt îndeplinite.

60. Domeniul cooperării consolidate, legislația aplicabilă divorțului și separării de drept, este identificat de articolul 81 alineatul (2) litera (c) și articolul 81 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ca fiind unul din domeniile prevăzute în tratate.

61. Cerința de utilizare a cooperării consolidate în ultimă instanță, stabilită la articolul 20 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană, este îndeplinită, având în vedere că, în iunie 2008, Consiliul a stabilit că obiectivele regulamentului nu pot fi atinse într-un termen rezonabil de Uniune, în ansamblul său.

62. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept are ca scop dezvoltarea cooperării judiciare în materie civilă cu incidență transfrontalieră, pe baza principiului recunoașterii reciproce a hotărârilor judecătorești, precum și asigurarea compatibilității normelor aplicabile în statele membre în materie de conflict de legi. Astfel, cooperarea consolidată promovează obiectivele Uniunii, îi apără interesele și îi consolidează procesul de integrare, astfel cum prevede articolul 20 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană.

63. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept este în conformitate cu tratatele și dreptul Uniunii și nu aduce atingere pieței interne și nici coeziunii economice, sociale și teritoriale. Cooperarea consolidată nu constituie o barieră sau o discriminare în schimburile dintre statele membre și nu provoacă o denaturare a concurenței între acestea.

64. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept respectă competențele, drepturile și obligațiile statelor membre neparticipante. Normele comune privind conflictul de legi din statele membre participante nu aduc atingere normelor statelor membre neparticipante. Instanțele judecătorești ale statelor membre neparticipante continuă să aplice normele naționale existente privind conflictul de legi pentru a determina legislația aplicabilă divorțului și separării de drept.

65. În special, cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept este în conformitate cu dreptul Uniunii privind cooperarea judiciară în materie civilă prin faptul că forma de cooperare consolidată nu aduce atingere acquis-ului existent.

66. Prezenta decizie respectă principiile consacrate de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special dispozițiile articolului 21.

67. Cooperarea consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept este deschisă, în orice moment, tuturor statelor membre, în conformitate cu articolul 328 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:

Articolul 1

Bulgaria, Spania, Franța, Italia, Luxemburg, Ungaria, Austria, România și Slovenia sunt autorizate să instituie între ele o cooperare consolidată în domeniul legislației aplicabile divorțului și separării de drept, prin aplicarea dispozițiilor relevante din tratate.

Articolul 2

Prezenta decizie intră în vigoare imediat după adoptarea sa.

Articolul 3

Prezenta decizie se adresează Republicii Bulgaria, Regatului Spaniei, Republicii Franceze, Republicii Italiene, Marelui Ducat al Luxemburgului, Republicii Ungare, Republicii Austria, României și Republicii Slovenia.

Adoptată la Bruxelles,

Pentru Consiliu

Președintele

[1] COM(2006) 399.

[2] Regulamentul (CE) nr. 2201/2003 al Consiliului privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești, de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1347/2000 (JO L 338, 23.12.2003, p. 1).

[3] În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 5 (actualul Protocol nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la tratate, Danemarca nu participa la adoptarea regulamentului propus, care, prin urmare, nu era obligatoriu pentru aceasta și nu i se aplica. În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 4 (actualul Protocol nr. 21) privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la tratate, Irlanda și Regatul Unit nu și-au notificat dorința de a lua parte la adoptarea și aplicarea regulamentului propus.

[4] În prezent articolul 81 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

[5] P6_TA(2008)0502, (JO C 15 E, 21.1.2010, p. 128).

[6] Documentul 10383/08 PV/CONS 36 JAI 311 din 10 iulie 2008.

[7] Articolul 20 alineatul (1) TUE se referă la aplicarea „dispozițiilor corespunzătoare ale tratatelor”; pentru domeniul legislației aplicabile divorțului, aceste dispoziții sunt cele de la Capitolul 3 (Cooperarea judiciară în materie civilă) din Titlul V (Spațiul de libertate, securitate și justiție) al Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene.

[8] Comisia pregătește o inițiativă legislativă privind regimurile de proprietate matrimonială și consecințele separării cuplurilor cu elemente transfrontaliere, astfel cum s-a solicitat recent în Programul de la Stockholm. Procesul a cuprins o Carte verde privind conflictele de legi în materie de regimuri de proprietate matrimonială, care tratează problema competenței judiciare și a recunoașterii reciproce - COM(2006) 400. Inițiativa va avea în vedere normele de drept internațional privat în materie de regimuri de proprietate matrimonială atât în timpul căsătoriei, cât și în cazul desfacerii căsătoriei prin divorț sau separare. Conflictul de legi în materie de divorț și conflictul de legi în materie de regimuri de proprietate matrimonială sunt separate, iar cooperarea consolidată într-unul dintre domenii nu aduce atingere legislației din celălalt domeniu.

[9] SEC(2006) 949, a se vedea http://ec.europa.eu/governance/impact/ia_carried_out/cia_2006_en.htm#jls. Raportul de evaluare a impactului se bazează pe un studiu menit să sprijine o evaluare ulterioară a impactului privind propunerea Comisiei referitoare la competența și legislația aplicabilă în materie de divorț („Study to inform a subsequent Impact Assessment on the Commission proposal on jurisdiction and applicable law in divorce matters”), elaborat de Consorțiul pentru evaluarea politicilor europene (European Policy Evaluation Consortium - EPEC) în 2006, a se vedeahttp://ec.europa.eu/justice_home/doc_centre/civil/studies/doc_civil_studies_en.htm.

[10] COM(2005) 82.

[11] Flash Eurobarometru nr. 188 — Protecție consulară și dreptul familiei.

[12] Informațiile din aceste paragrafe se bazează pe raportul final al Studiului EPEC de evaluare a impactului privind instrumentele comunitare în materie de regimuri de proprietate matrimonială și patrimoniul cuplurilor necăsătorite având un element transnațional, 2010.

[13] Danemarca nu participa la adoptarea măsurilor propuse în temeiul Titlului V Capitolul 3 TFUE, care, prin urmare, nu sunt obligatorii pentru aceasta și nu i se aplică, în conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul (nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la tratate. Spre deosebire de Danemarca, Regatul Unit și Irlanda sunt îndreptățite să participe la cooperare în temeiul Titlului V Capitolul 3 TFUE, în conformitate cu articolul 3 din Protocolul (nr. 21) privind poziția Regatului Unit și a Irlandei, anexat la tratate. În Regatul Unit, deși în Anglia/Țara Galilor, Scoția și Irlanda de Nord există jurisdicții diferite, normele privind alegerea legislației aplicabile divorțului sunt similare.

[14] Studiul EPEC de evaluare a impactului privind instrumentele comunitare în materie de regimuri de proprietate matrimonială și patrimoniul cuplurilor necăsătorite având un element transnațional, raport final, 2010.

[15] Populația totală a Uniunii în 2009: 494 milioane de locuitori.

[16] Numărul divorțurilor cu un element „internațional” în 2007 și proporția acestora față de toate divorțurile din statele membre solicitante: Bulgaria: 700/4 %; Spania: 14 500/11 %; Franța: 20 500/13 %; Italia: 3 000/6 %; Luxembourg: 500/48 %; Ungaria: 500/2 %; Austria: 5 000/25 %; România: 500/1 % și Slovenia: 300/10 %.

[17] Studiul EPEC de evaluare a impactului privind instrumentele comunitare în materie de regimuri de proprietate matrimonială și patrimoniul cuplurilor necăsătorite având un element transnațional, raport final, 2010.

[18] Decizia nr. 568/2009/CE a Parlamentului European și a Consiliului de modificare a Deciziei 2001/470/CE a Consiliului de creare a unei Rețele Judiciare Europene în materie civilă și comercială introduce o astfel de măsură solicitând punctelor de contact să furnizeze toate informațiile în vederea facilitării aplicării legii unui alt stat membru, lege aplicabilă în temeiul unui instrument comunitar sau internațional; a se vedea articolul 5 alineatul (2) litera (c), astfel cum a fost modificat.

[19] Programul de măsuri destinate punerii în aplicare a principiului recunoașterii reciproce a deciziilor în materie civilă și comercială , adoptat la 30 noiembrie 2000, (JO C 12, 15.1.2001, p. 1).

[20] Regulamentul Consiliului (CE) nr. 1347/2000 privind competența, recunoașterea și executarea hotărârilor judecătorești în materie matrimonială și în materia răspunderii părintești față de copiii comuni (JO L 160, 30.6.2000, p. 19).

[21] Decizia 2008/431/CE a Consiliului de autorizare a anumitor state membre în vederea ratificării sau a aderării, în interesul Comunității Europene, la Convenția de la Haga din 1996 privind protecția copiilor (JO L 151, 11.6.2008, p. 36).

[22] Decizia 2009/941/CE a Consiliului privind încheierea de către Comunitatea Europeană a Protocolului de la Haga din 2007 privind legea aplicabilă obligațiilor de întreținere (JO L 331, 16.12.2009, p. 17).

[23] Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea și executarea hotărârilor și cooperarea în materie de obligații de întreținere (JO L 7, 10.1.2009, p. 1).

[24] Programul de la Stockholm - o Europă deschisă și sigură în serviciul cetățenilor și pentru protecția acestora, adoptat de Consiliul European la 10-11 decembrie 2009.

[25] JO C […], […], p. […].