RO Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene 70

52004XC0427(01)



JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

COMUNICAREA COMISIEI

Orientări privind aplicarea articolului 81 din Tratatul CE acordurilor de transfer de tehnologie

(2004/C 101/02)

(Text cu relevanță pentru SEE)

I. INTRODUCERE

1. Prezentele orientări definesc principiile de evaluare a acordurilor de transfer de tehnologie în temeiul articolului 81 din tratat. Acordurile de transfer de tehnologie se referă la acordarea de licențe pentru tehnologii, în contextul în care licențiatorul autorizează licențiatul să exploateze tehnologia acordată pentru producția de bunuri și prestarea de servicii, astfel cum au fost definite la articolul 1 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 773/2004 al Comisiei privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri de transfer de tehnologie (Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie) (1).

2. Scopul prezentelor orientări este să furnizeze îndrumări de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii, precum și de aplicare a articolului 81 acordurilor de transfer de tehnologie care nu intră în sfera de aplicare a acestui regulament. Regulamentul de exceptare pe categorii și orientările nu aduc atingere aplicării paralele posibile a articolului 82 din tratat acordurilor de licență (2).

3. Criteriile menționate în prezentele orientări trebuie aplicate în funcție de circumstanțele specifice fiecărui caz, ceea ce exclude orice aplicare mecanică. Fiecare caz trebuie evaluat pe baza propriilor date, iar orientările trebuie aplicate în mod rezonabil și flexibil. Exemplele date au numai scop ilustrativ și nu se doresc a fi exhaustive. Comisia studiază modul în care regulamentul și orientările sunt aplicate în cadrul noului sistem de aplicare instaurat de Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (3), pentru a vedea dacă trebuie făcute modificări.

4. Prezentele orientări nu aduc atingere interpretării articolului 81 și regulamentului de exceptare pe categorii care poate fi dată de Curtea de Justiție și Tribunalul de Primă Instanță.

II. PRINCIPII GENERALE

1. Articolul 81 și drepturile de proprietate intelectuală

5. Scopul global al articolului 81 este să protejeze concurența de pe piață în vederea promovării bunăstării consumatorului și a unei alocări eficiente a resurselor. Articolul 81 alineatul (1) interzice toate acordurile și practicile concertate dintre întreprinderi și deciziile asociațiilor de întreprinderi (4) care pot aduce atingere comerțului dintre statele membre (5) și care au ca obiect sau efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței (6). Prin derogare de la această normă, articolul 81 alineatul (3) dispune ca interdicția prevăzută la articolul 81 alineatul (1) să poată fi declarată neaplicabilă în cazul acordurilor dintre întreprinderi care contribuie la îmbunătățirea producției sau a distribuției de mărfuri sau la promovarea progresului tehnic sau economic, asigurând totodată consumatorilor o parte echitabilă din beneficiile rezultate, dar fără a impune restricții care nu sunt indispensabile atingerii acestor obiective și fără a oferi întreprinderilor în cauză posibilitatea de a elimina concurența pe o parte substanțială a pieței produselor în cauză.

6. Legislația privind proprietatea intelectuală conferă drepturi exclusive titularilor de brevete, de drepturi de autor, de drepturi privind desenele, mărcile înregistrate și de alte drepturi protejate de lege. Titularul dreptului de proprietate intelectuală are dreptul să împiedice folosirea neautorizată a proprietății sale intelectuale și să o exploateze, inter alia, prin acordarea de licențe terților. Din momentul în care un produs care încorporează un drept de proprietate intelectuală a fost introdus pe piața din SEE de către titularul dreptului sau cu consimțământul acestuia, dreptul de proprietate intelectuală este epuizat în sensul că titularul nu îl mai poate folosi pentru a controla vinderea produsului în cauză (7) (principiul epuizării unui drept în Comunitate). Titularul dreptului nu are dreptul, în temeiul legislației privind proprietatea intelectuală, de a împiedica vânzarea de către licențiați sau de către cumpărători ai respectivelor produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței (8). Principiul epuizării unui drept în Comunitate este conform funcției esențiale a dreptului de proprietate intelectuală, aceea de a acorda titularului dreptul de a împiedica alte persoane să exploateze proprietatea sa intelectuală fără consimțământul său.

7. Faptul că legislația privind proprietatea intelectuală acordă drepturi exclusive de exploatare nu înseamnă că drepturile de proprietate intelectuală sunt excluse de la aplicarea dreptului concurenței. Articolele 81 și 82 se aplică, în special, acordurilor în care titularul acordă unei alte întreprinderi o licență de exploatare a drepturilor sale de proprietate intelectuală (9). De asemenea, aceasta nu înseamnă că există un conflict intrinsec între drepturile de proprietate intelectuală și normele comunitare de concurență. Ambele au același obiectiv fundamental de promovare a bunăstării consumatorului și de alocare eficientă a resurselor. Inovația constituie o componentă esențială și dinamică a unei economii de piață deschise și concurențiale. Drepturile de proprietate intelectuală promovează concurența dinamică încurajând întreprinderile să investească în dezvoltarea unor produse sau procese noi sau îmbunătățite. Concurența are un rol similar, încurajând întreprinderile să inoveze. De aceea, atât drepturile de proprietate intelectuală, cât și concurența sunt necesare pentru a promova inovația și a se asigura că aceasta este exploatată în condiții concurențiale.

8. La evaluarea acordurilor de licență în temeiul articolului 81, trebuie să se țină seama de faptul că crearea drepturilor de proprietate intelectuală presupune adeseori investiții substanțiale și că este adesea un efort care presupune riscuri. Pentru a nu împiedica concurența dinamică și pentru a menține interesul pentru inovare, inovatorul nu trebuie să fie limitat injust în exploatarea drepturilor de proprietate intelectuală care se dovedesc valoroase. Din aceste motive, inovatorul ar trebui, în mod normal, să fie liber să ceară, pentru proiectele de succes, o compensare care să fie suficientă pentru a întreține interesul de a investi, ținând seama de proiectele nereușite. Acordarea de licențe pentru tehnologii poate, de asemenea, să impună licențiatului să facă investiții semnificative, care nu se recuperează, în tehnologia care face obiectul licenței și în activele de producție necesare exploatării acesteia. Nu se poate aplica articolul 81 fără a ține seama de aceste investiții ex ante făcute de părți și de riscurile aferente. Riscul asumat de părți și investiția care nu poate fi recuperată care poate fi făcută pot astfel duce la un acord care nu intră în sfera de aplicare a articolului 81 alineatul (1) sau care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 81 alineatul (3), după caz, pentru perioada de timp necesară amortizării investiției.

9. La evaluarea acordurilor de licență în temeiul articolului 81, cadrul analitic existent este suficient de flexibil pentru a ține seama în mod corespunzător de aspectele dinamice ale licențelor de tehnologie. Nu se presupune în nici un caz că drepturile de proprietate intelectuală și acordurile de licență pun, în sine, probleme de concurență. Cele mai multe acorduri de licență nu restrâng concurența, ci creează creșteri în eficiență favorabile concurenței. De fapt, acordarea de licențe în sine are un caracter favorabil concurenței, întrucât duce la diseminarea tehnologiei și încurajează inovația. În afară de aceasta, chiar acordurile de licență care restrâng concurența pot produce creșteri în eficiență favorabile concurenței, care trebuie examinate în temeiul articolului 81 alineatul (3) și prin comparare cu efectele negative asupra concurenței (10). Prin urmare, marea majoritate a acordurilor de licență sunt compatibile cu articolul 81.

2. Cadrul general de aplicare a articolului 81

10. Articolul 81 alineatul (1) interzice acordurile care au ca obiect sau ca efect restrângerea concurenței. Articolul 81 alineatul (1) se aplică atât restrângerilor concurenței dintre părțile la un acord, cât și restrângerilor concurenței dintre una dintre părți și terți.

11. Caracterul posibil restrictiv de concurență al unui acord de licență trebuie evaluat în funcție de contextul real în care concurența ar exista în cazul în care acordul și restricțiile sale presupuse nu ar exista (11). La efectuarea evaluării este necesar să se țină seama de impactul posibil al acordului asupra concurenței intertehnologice (adică concurența dintre întreprinderile care folosesc tehnologii concurente) și asupra concurenței intratehnologice (adică concurența dintre întreprinderile care folosesc aceeași tehnologie) (12). Articolul 81 alineatul (1) interzice atât restrângerea concurenței intertehnologice, cât și a concurenței intratehnologice. Prin urmare, este necesar să se evalueze măsura în care acordul aduce atingere sau poate aduce atingere acestor două aspecte ale concurenței pe piață.

12. Următoarele două probleme furnizează un cadru util pentru efectuarea acestei evaluări. Prima problemă se referă la impactul acordului asupra concurenței intertehnologice, în timp ce cea de a doua, la impactul acordului asupra concurenței intratehnologice. Întrucât restricțiile pot aduce atingere ambelor tipuri de concurență în același timp, poate fi necesar să se analizeze o restricție în conformitate cu această optică dublă pentru a se determina dacă concurența este sau nu restrânsă în sensul articolului 81 alineatul (1):

(a) Acordul de licență restrânge o concurență actuală sau potențială care ar fi putut exista în absența sa? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 81 alineatul (1). Pentru a efectua această evaluare, este necesar să se țină seama de concurența dintre părți și concurența din partea terților. De exemplu, în cazul în care două întreprinderi cu sediul în state membre diferite acordă licențe încrucișate pentru tehnologii concurente și se angajează să nu vândă produse unul pe piața celuilalt, concurența (potențială) anterioară acordului este restrânsă. În mod similar, în cazul în care un licențiator impune obligații licențiaților de a nu folosi tehnologii concurente și aceste obligații au ca efect excluderea tehnologiilor terților, concurența actuală sau potențială, care ar fi existat în absența acordului, este restrânsă.

(b) Acordul restrânge o concurență actuală sau potențială care ar fi putut exista în absența restricției (restricțiilor) din contract? Dacă da, acordul poate intra sub incidența articolului 81 alineatul (1). De exemplu, în cazul în care un licențiator le interzice licențiaților săi să concureze între ei, concurența (potențială) care ar fi putut exista între licențiați în absența acestor restricții este restrânsă. Astfel de restricții includ fixarea verticală a prețului, precum și restricțiile, între licențiați, de a vinde într-un anumit teritoriu sau către anumiți clienți. Cu toate acestea, anumite restricții pot, în unele cazuri, să nu intre sub incidența articolului 81 alineatul (1), atunci când restricția este necesară în mod obiectiv pentru existența unui acord de acest tip sau de această natură (13). Această excludere din sfera de aplicare a articolului 81 alineatul (1) se poate face numai pe baza unor factori obiectivi externi părților, și nu pe baza unor opinii subiective sau caracteristici ale părților. Nu trebuie să se determine dacă părțile, în situația lor, nu ar fi acceptat să încheie un acord mai puțin restrictiv, ci dacă, dată fiind natura acordului și caracteristicile pieței, un acord mai puțin restrictiv nu ar fi fost încheiat de întreprinderi într-o situație similară. Astfel, restricțiile teritoriale dintr-un acord între neconcurenți pot să nu intre sub incidența articolului 81 alineatul (1) pe o anumită durată, în cazul în care restricțiile sunt în mod obiectiv necesare pentru ca un licențiat să poată să intre pe o piață nouă. În mod similar, o interdicție impusă tuturor licențiaților de a vinde anumitor categorii de utilizatori finali poate să nu restrângă concurența în cazul în care restricția este obiectiv necesară din motive de siguranță sau sănătate legate de riscul prezentat de produsul în cauză. Argumentul potrivit căruia în absența unei restricții furnizorul ar fi recurs la integrare verticală nu este suficient. Deciziile privind operarea sau nu a unei integrări verticale depind de o gamă largă de factori economici complecși, dintre care o parte sunt interni întreprinderii în cauză.

13. La aplicarea cadrului analitic menționat la punctul anterior trebuie ținut seama că articolul 81 alineatul (1) distinge între acordurile al căror obiect este restrângerea concurenței și acordurile al căror efect este restrângerea concurenței. Un acord sau o restricție contractuală nu este interzis(ă) de articolul 81 alineatul (1) decât în cazul în care are ca obiect sau efect restrângerea concurenței intertehnologice și/sau intratehnologice.

14. Restrângerile concurenței prin obiect sunt acelea care prin propria lor natură restrâng concurența. Acestea sunt restricții care, ținându-se seama de obiectivele urmărite de normele comunitare de concurență, au un potențial atât de mare de a produce efecte negative asupra concurenței, încât nu este necesar să se demonstreze, în sensul aplicării articolului 81 alineatul (1), nici un efect real asupra pieței (14). În afară de aceasta, este puțin probabil ca, în cazul restricțiilor prin obiect, condițiile prevăzute la articolul 81 alineatul (3) să fie îndeplinite. Mai mulți factori permit să se evalueze dacă un acord are sau nu ca obiect restrângerea concurenței. Acești factori includ, în special, conținutul acordului și scopurile obiective urmărite de acesta. De asemenea, poate fi necesar să se țină seama de contextul în care se aplică (urmează să se aplice) și de comportamentul efectiv al părților pe piață (15). Cu alte cuvinte, o examinare a faptelor care stau la baza acordului și a circumstanțelor specifice în care acesta funcționează poate fi necesară înainte de a se putea concluziona dacă o restricție anume constituie o restrângere gravă a concurenței. Modul în care se pune în aplicare efectiv un acord poate dezvălui o restricție prin obiect chiar și în cazul în care acordul formal nu conține o prevedere expresă în acest sens. Dovada intenției subiective din partea părților de a restrânge concurența este un factor relevant, dar nu o condiție necesară. Pentru acordurile de licență, Comisia consideră că restricțiile din lista restrângerilor grave ale concurenței menționate la articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie constituie restricții prin însuși obiectul lor.

15. În cazul în care un acord nu este restrictiv prin obiectul său, este necesar să se examineze dacă are efecte care restrâng concurența. Trebuie să se țină seama atât de efectele actuale, cât și de cele potențiale (16). Cu alte cuvinte, acordul trebuie să aibă efecte anticoncurențiale probabile. Pentru ca acordurile de licență să restrângă concurența prin efectul lor, ele trebuie să afecteze concurența actuală sau potențială într-o măsură îndeajuns de mare, încât să poată produce, cu un grad rezonabil de probabilitate, efecte negative asupra prețurilor, producției, inovației sau varietății, sau calității bunurilor și serviciilor pe piața relevantă. Efectele negative probabile asupra concurenței trebuie să fie semnificative (17). Un acord este susceptibil să aibă efecte anticoncurențiale semnificative atunci când cel puțin una dintre părți are sau obține un anume grad de putere pe piață și acordul contribuie la crearea, menținerea sau consolidarea acestei puteri pe piață sau permite părților să exploateze această putere pe piață. Puterea pe piață este capacitatea de a menține prețurile la un nivel superior celui al prețurilor concurențiale sau producția la un nivel inferior celui al unei producții competitive din punct de vedere al cantităților, calității și varietății produselor, precum și al inovației, pe o perioadă semnificativă de timp. Gradul de putere pe piață necesar, în mod normal, pentru a se putea constata o încălcare a articolului 81 alineatul (1) este mai mic decât gradul de putere pe piață necesar pentru se constata o poziție dominantă în temeiul articolului 82.

16. În sensul analizării restrângerilor concurenței prin efect, în mod normal este necesar să se definească piața relevantă și să se examineze și să se evalueze, printre altele, natura produselor și a tehnologiilor în cauză, poziția pe piață a părților, poziția pe piață a concurenților, poziția pe piață a cumpărătorilor, existența unor concurenți potențiali și nivelul barierelor la intrare. Cu toate acestea, în anumite cazuri poate fi posibil să se demonstreze efectele anticoncurențiale direct analizând comportamentul pe piață al părților la acord. Se poate, de exemplu, să se determine că un acord a cauzat creșteri de preț.

17. Cu toate acestea, acordurile de licență au, de asemenea, un potențial substanțial pro-concurențial. De fapt, majoritatea acestora sunt favorabile concurenței. Acordurile de licență pot promova inovația permițând inovatorilor să câștige venituri care să acopere cel puțin o parte din costurile de cercetare și dezvoltare. Acordurile de licență duc, de asemenea, la diseminarea tehnologiilor, care pot crea plusvaloare prin reducerea costurilor de producție ale licențiatului sau prin faptul că îi permite acestuia să fabrice produse noi sau îmbunătățite. Creșterile în eficiență realizate la nivelul licențiatului provin adesea dintr-o combinație a tehnologiei licențiatorului cu activele și tehnologiile licențiatului. O asemenea integrare a activelor și tehnologiilor complementare poate duce la o configurație cost/producție care altfel nu ar fi posibilă. De exemplu, combinația dintre o tehnologie îmbunătățită a licențiatorului cu activele de producție sau de distribuție mai eficiente ale licențiatului poate reduce costurile de producție sau conduce la fabricarea unui produs de calitate mai bună. Acordarea de licențe poate servi și la realizarea scopului proconcurențial de înlăturare a obstacolelor din calea dezvoltării și a exploatării tehnologiei licențiatului. În special în sectoare în care există un număr mare de brevete, se acordă adesea licențe pentru a oferi libertatea de creare eliminând riscul de fi acuzat de licențiator de încălcare a drepturilor acestuia. Atunci când licențiatorul acceptă să nu invoce drepturile de proprietate intelectuală pentru a împiedica vânzarea de către licențiat a produselor, acordul elimină o barieră din calea vânzării de către licențiat a produsului și astfel încurajează concurența în general.

18. În cazurile în care un acord de licență intră sub incidența articolului 81 alineatul (1), efectele sale proconcurențiale trebuie comparate cu cele restrictive, în temeiul articolului 81 alineatul (3). În cazul în care toate cele patru condiții prevăzute la articolul 81 alineatul (3) sunt îndeplinite, acordul de licență restrictiv în cauză este valid și aplicabil, nemaifiind necesară nici o decizie prealabilă în acest scop (18). Restrângerile grave ale concurenței îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 81 alineatul (3) numai în mod excepțional. În general, asemenea acorduri nu îndeplinesc (cel puțin) una din primele două condiții prevăzute la articolul 81 alineatul (3). În general, ele nu creează avantaje economice obiective sau avantaje pentru consumatori. În afară de aceasta, acordurile de acest tip nu îndeplinesc nici a treia condiție, care are legătură cu caracterul indispensabil al restricțiilor. De exemplu, în cazul în care părțile fixează prețul la care trebuie vândute produsele realizate sub licență, atunci acest lucru va duce, de regulă, la o producție mai scăzută și o alocare greșită a resurselor, precum și la prețuri mai mari pentru consumatori. Nici restricția privind prețul nu este indispensabilă pentru realizarea creșterilor în eficiență rezultate din faptul că cei doi concurenți dispun de două tehnologii.

3. Definirea pieței

19. Abordarea Comisiei privind definirea pieței relevante se găsește în Orientările privind definirea pieței (19). Prezentele orientări se referă numai la aspectele de definire a pieței care prezintă o importanță specială în domeniul acordurilor de licență a tehnologiilor.

20. Tehnologia este un factor de producție care este integrat fie într-un produs, fie într-un proces de producție. Prin urmare, acordarea de licențe pentru tehnologii poate afecta concurența atât de pe piața factorilor de producție, cât și pe cea a produselor finite. De exemplu, un acord între două părți care vând produse concurente și care își acordă licențe încrucișate pentru tehnologiile de producție a acestor produse poate restrânge concurența pe piața produselor în cauză. De asemenea, poate restrânge concurența pe piața tehnologiilor și posibil chiar și pe piețele altor factori de producție. Pentru a evalua efectele acordurilor de licență asupra concurenței, este posibil să fie necesară definirea piețelor relevante ale bunurilor și serviciilor (piețele produselor), dar și a piețelor tehnologiilor (20). Termenul de «piață a produselor» folosit la articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii se referă la piețele relevante ale produselor și serviciilor atât sub aspectul lor geografic, cât și sub aspectul lor material de «produse». Astfel cum reiese cu claritate din articolul 1 alineatul (1) litera (j) din regulament, termenul este folosit numai pentru a distinge piețele relevante ale bunurilor și serviciilor de piețele relevante ale tehnologiilor.

21. Regulamentul de exceptare pe categorii și prezentele orientări se referă atât la efectele pe piața produselor finale, cât și pe piața produselor intermediare. Piața relevantă a produselor cuprinde produse care sunt considerate de cumpărători ca interschimbabile sau substituibile cu produsele contractuale care încorporează tehnologia care face obiectul licenței datorită caracteristicilor, prețurilor și utilizării căreia îi sunt destinate.

22. Piețele tehnologiilor sunt alcătuite din tehnologia care face obiectul licenței și substituenții săi, adică alte tehnologii care sunt considerate de licențiați ca interschimbabile sau substituibile tehnologiei care face obiectul licenței, datorită caracteristicilor, redevențelor și utilizării căreia îi sunt destinate. Metoda folosită pentru definirea piețelor tehnologiilor urmează aceleași principii ca cea folosită pentru definirea piețelor produselor. Pornind de la tehnologia comercializată de licențiator, este necesar să se identifice celelalte tehnologii spre care licențiații s-ar putea îndrepta în cazul unei creșteri ușoare, dar permanente, a prețurilor relative, adică a redevențelor. Într-o abordare alternativă ar trebui examinată piața produselor care încorporează tehnologia care face obiectul licenței (a se vedea punctul 22 de mai jos).

23. Odată definite piețele relevante, este necesară atribuirea cotelor de piață diferitelor surse de concurență care funcționează aici; acestea vor indica puterea relativă a operatorilor de pe piață. În cazul piețelor tehnologiilor, una din metode o reprezintă calcularea cotelor de piață pe baza cotei fiecărei tehnologii din totalul redevențelor, care reprezintă cota unei tehnologii pe o piață în care diferite tehnologii concurente fac obiectul licențelor. Cu toate acestea, această metodă se dovedește a fi adesea pur teoretică și nu practică, datorită lipsei informațiilor clare privind redevențele etc. O abordare alternativă, folosită la articolul 3 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, se referă la calcularea cotelor pe piața tehnologiilor pe baza vânzărilor de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței pe piețele produselor aflate în aval (a se vedea punctul 70 de mai jos). Potrivit acestei abordări, toate vânzările de pe piața relevantă a produselor sunt luate în considerare indiferent dacă produsul încorporează sau nu o tehnologie care face obiectul unei licențe. În cazul piețelor tehnologiilor, abordarea adoptată la articolul 3 alineatul (3), de a ține seama numai de tehnologiile utilizate intern, este justificată. Într-adevăr, această abordare constituie adesea un bun indicator al puterii tehnologiei. În primul rând, ea înglobează concurența potențială din partea întreprinderilor care fabrică produse cu propria tehnologie și care pot începe acordarea de licențe pentru aceasta ca răspuns la o creștere mică, dar permanentă, a prețului licențelor. În al doilea rând, chiar dacă este puțin probabil ca alți titulari de tehnologii să înceapă să acorde licențe, licențiatorul nu are, în mod necesar, putere pe piața tehnologiilor, chiar dacă îi revine o mare parte din venitul rezultat din licențe. În cazul în care piața produselor din aval este competitivă, concurența la acest nivel îl poate constrânge în mod real pe licențiator. O creștere a redevențelor pe piața din amonte afectează costurile licențiatului, făcându-l mai puțin competitiv și cauzându-i o scădere a vânzărilor. Cota unei tehnologii pe piața produselor reflectă, de asemenea, acest element și constituie așadar, în mod normal, un bun indicator al puterii de piață a licențiatorului. În anumite cazuri, care nu intră sub incidența regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, poate să fie necesară, atunci când aceasta este posibil în practică, aplicarea ambelor abordări descrise mai sus, în scopul evaluării mai exacte a puterii de piață a licențiatorului.

24. În afară de aceasta, în afara domeniului de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, trebuie luat în considerare faptul că nu întotdeauna cota de piață este un bun indicator al puterii relative a tehnologiilor disponibile. În afara tehnologiilor controlate de către părțile la acord, Comisia va lua, așadar, în considerare, între altele, numărul de tehnologii disponibile controlate de către terți și care pot înlocui tehnologiile acordate la un cost comparabil pentru utilizator (a se vedea punctul 131 de mai jos).

25. Anumite acorduri de licență pot afecta piețele inovației. Cu toate acestea, în analiza unor asemenea efecte Comisia se limitează, în mod normal, la examinarea impactul acordului asupra concurenței pe piețele produselor și tehnologiilor existente (21). Concurența pe aceste piețe poate fi afectată de acorduri care întârzie introducerea produselor îmbunătățite sau a produselor noi care în timp le vor înlocui pe cele existente. În astfel de cazuri, inovația este o sursă de concurență potențială care trebuie luată în calcul la evaluarea impactului acordului asupra piețelor produselor și piețelor tehnologiilor. Cu toate acestea, într-un număr limitat de cazuri, ar putea fi util și necesar să se definească și piețele inovației. Este cazul mai ales atunci când acordul afectează inovația care are ca scop crearea de noi produse și atunci când este posibilă identificarea încă dintr-o fază incipientă a polilor de cercetare și dezvoltare (22). În astfel de cazuri, se poate analiza dacă în urma încheierii acordului va rămâne un număr suficient de poli concurențiali de cercetare și dezvoltare pentru a fi menținută concurența efectivă în domeniul inovației.

4. Distincția dintre concurenți și neconcurenți

26. În general, acordurile dintre concurenți prezintă riscuri mai mari pentru concurență decât acordurile între neconcurenți. Cu toate acestea, concurența între întreprinderi care folosesc aceeași tehnologie (concurența intratehnologică între licențiați) constituie un factor complementar important pentru concurența dintre întreprinderile care utilizează tehnologii concurente (concurența intertehnologică). De exemplu, concurența intratehnologică poate determina scăderea prețurilor pentru produsele care încorporează tehnologia în cauză, ceea ce nu numai că produce beneficii directe și imediate pentru consumatorii acestor produse, dar și stimulează concurența între întreprinderi care folosesc tehnologii concurente. În contextul acordării de licență trebuie să se țină seama de faptul că licențiații își comercializează propriul produs. Ei nu revând un produs furnizat de altă întreprindere. Astfel, există posibilități mai mari de diferențiere a produselor și de concurență bazată pe calitate între licențiați decât în cazul acordurilor verticale privind revânzarea produselor.

27. Pentru a determina relația concurențială dintre părți, este necesar a se examina dacă părțile ar fi fost concurenți existenți sau potențiali în absența acordului. În cazul în care în lipsa acordului părțile n-ar fi fost concurenți existenți sau potențiali pe nici una din piețele relevante afectate de acel acord atunci, acestea sunt considerate neconcurenți.

28. În cazul în care licențiatorul și licențiatul sunt activi pe aceeași piață a produselor sau pe aceeași piață a tehnologiilor fără ca una sau ambele părți să încalce drepturile de proprietate intelectuală ale celeilalte părți, atunci ei sunt concurenți existenți pe piața în cauză. Părțile sunt considerate concurenți existenți pe piața tehnologiilor în cazul în care licențiatul acordă deja licențe pentru tehnologia sa, iar licențiatorul intră pe piața tehnologiilor acordând licențiatului o licență pentru o tehnologie concurentă.

29. Părțile sunt considerate concurenți potențiali pe piața produselor în cazul în care, în lipsa acordului și fără a încălca drepturile de proprietate intelectuală ale celeilalte părți, ar fi făcut probabil investițiile suplimentare necesare pentru a intra pe piața relevantă ca răspuns la o creștere ușoară, dar permanentă, a prețurilor produselor. Pentru a constitui o presiune concurențială reală, intrarea trebuie să se poată produce într-o perioadă scurtă de timp. În mod normal o perioadă de 1-2 ani este considerată corespunzătoare. Cu toate acestea, în cazuri particulare, pot fi luate în calcul și perioade mai mari. Perioada de timp necesară întreprinderilor deja aflate pe piață pentru a-și adapta capacitățile poate fi folosită ca etalon pentru a determina această perioadă. De exemplu, părțile pot fi considerate concurenți potențiali pe piața produselor atunci când licențiatul produce pe baza propriei tehnologii pe o piață geografică și începe să producă pe o altă piață geografică pe baza unei tehnologii concurente care face obiectul unei licențe. În astfel de situații, este probabil ca licențiatul să fi putut intra pe cea de a doua piață geografică pe baza propriei tehnologii, cu excepția cazului în care această intrare ar fi fost împiedicată de factori obiectivi, precum existența unor brevete de blocaj (a se vedea punctul 32 de mai jos).

30. Părțile sunt considerate concurenți potențiali pe piața tehnologiilor atunci când ele dețin tehnologii substituibile în cazul în care, în cazul respectiv, licențiatul nu acordă licențe pentru propria tehnologie, dar există posibilitatea de a o face ca răspuns la o creștere ușoară, dar permanentă, a prețurilor tehnologiei în cauză. Cu toate acestea, pentru ca regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie să se aplice, concurența potențială de pe piața tehnologiilor nu este luată în considerare (a se vedea punctul 66 de mai jos).

31. În unele cazuri, părțile pot deveni concurenți în urma încheierii acordului deoarece licențiatul dezvoltă și începe exploatarea unei tehnologii concurente. În aceste cazuri, este necesar să se țină seama de faptul că părțile nu au fost concurenți la momentul încheierii acordului și că acordul a fost încheiat în acest context. Comisia își va concentra așadar atenția asupra impactului acordului asupra capacității licențiatului de a-și exploata propria tehnologie (concurentă). În special, lista restricțiilor grave aplicabilă acordurilor dintre concurenți nu va fi aplicabilă unor astfel de acorduri, decât dacă acordul a fost modificat ulterior sub un aspect esențial, după ce părțile au devenit concurenți [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. De asemenea, întreprinderile participante la un acord pot deveni concurenți în urma încheierii acordului atunci când licențiatul era deja activ pe piața produselor înainte de acordarea licenței și licențiatorul intră ulterior pe piața produsului fie pe baza tehnologiei care face obiectul licenței sau a unei noi tehnologii. De asemenea, în acest caz, lista restricțiilor grave aplicabilă acordurilor între neconcurenți va continua să se aplice acordului cu excepția cauzei în care acordul este ulterior modificat, sub un aspect esențial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie].

32. În cazul în care părțile dețin tehnologii care sunt într-o poziție de blocaj unilateral sau bilateral pe piață, părțile sunt considerate ca fiind neconcurenți pe piața tehnologiilor. Există situații de blocaj unilateral atunci când o tehnologie nu poate fi exploatată fără a încălca drepturile de exploatare a unei alte tehnologii. Este, de exemplu, cazul atunci când un brevet are ca obiect o îmbunătățire adusă unei tehnologii care face obiectul unui alt brevet. În acest caz, exploatarea brevetului care are ca obiect îmbunătățirea implică obținerea de către titular a licenței pentru brevetul inițial. O situație de blocaj bilateral există atunci când nici una dintre tehnologii nu poate fi exploatată fără a se încălca prin aceasta drepturile de exploatare a celeilalte tehnologii, din această cauză titularii fiind nevoiți să obțină o licență sau o permisiune reciprocă. Pentru a stabili dacă există o situație de blocaj, Comisia se va baza pe factori obiectivi, iar nu pe opiniile subiective ale părților. Dovezi deosebit de solide în sensul existenței unei situații de blocaj sunt necesare atunci când părțile pot avea un interes comun în invocarea existenței unei astfel de situații în scopul calificării lor ca neconcurenți, de exemplu atunci când situația de blocaj bilateral invocată se referă la tehnologii care sunt substituenți tehnologici. Probe pertinente în acest sens sunt hotărârile judecătorești, inclusiv ordinele sau opiniile experților independenți. În cea din urmă situație, Comisia va examina cu atenție, în special, modul în care expertul a fost selecționat. Alte probe relevante, precum rapoartele de expertiză realizate de către părți și care indică faptul că au sau au avut motive întemeiate de a crede ca o situație de blocaj există, pot fi considerate relevante în stabilirea existenței unei asemenea situații.

33. În anumite cazuri, este posibil să se stabilească că deși licențiatorul și licențiatul produc produse concurente, totuși ei nu sunt concurenți pe piața relevantă a produselor sau pe piața relevantă a tehnologiilor, deoarece tehnologia care face obiectul licenței este de o atât de mare noutate, încât tehnologia licențiatului devine depășită moral sau necompetitivă. În astfel de cazuri, tehnologia licențiatorului fie creează o nouă piață, fie exclude de pe piață tehnologia licențiatului. Cu toate acestea, acest lucru este adesea imposibil de stabilit la momentul încheierii acordului. De obicei, vechea tehnologie nu apare ca fiind depășită moral sau necompetitivă decât atunci când consumatorii au acces de ceva timp la tehnologia nouă și la produsele care o încorporează. De exemplu, atunci când tehnologia CD a fost dezvoltată, iar cititoarele CD și discurile au fost lansate pe piață, nu era evident că această nouă tehnologie va înlocui discurile de vinil. Acest fapt a devenit evident abia după câțiva ani. În consecință, părțile vor fi considerate concurenți în cazul în care, la momentul încheierii acordului, nu este evident că tehnologia licențiatului este depășită moral sau necompetitivă. Cu toate acestea, ținând seama de faptul că atât articolul 81 alineatul (1), cât și articolul 81 alineatul (3) trebuie să fie aplicate în funcție de contextul real în care acordul este încheiat, evaluarea ar putea fi modificată în cazul unei evoluții semnificative a situației. Caracterizarea relației dintre părți se va modifica așadar și va fi considerată o relație între neconcurenți în cazul în care, cu timpul, tehnologia licențiatului devine obsoletă sau necompetitivă pe piață.

III. APLICAREA REGULAMENTULUI DE EXCEPTARE PE CATEGORII

1. Efectele regulamentului de exceptare pe categorii

34. Acordurile de transfer de tehnologie care îndeplinesc condițiile prevăzute de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie sunt exceptate de la interdicția prevăzută la articolul 81 alineatul (1). Acordurile care beneficiază de exceptarea pe categorii sunt, din punct de vedere legal, valabile și aplicabile. Astfel de acorduri pot fi interzise numai pentru viitor și numai prin retragerea exceptării pe categorii de către Comisie sau de către autoritatea de concurență a unui stat membru. Ele nu pot fi interzise în temeiul articolului 81 de către instanțele naționale în cadrul litigiilor private.

35. Exceptarea pe categorii a categoriilor de acorduri de transfer de tehnologie este întemeiată pe prezumția că astfel de acorduri – în măsura în care intră sub incidența articolului 81 alineatul (1) – îndeplinesc cele patru condiții prevăzute la articolul 81 alineatul (3). Prin urmare, se presupune că acordurile conduc la creșteri în eficiență, că restricțiile pe care le conțin sunt indispensabile pentru atingerea acestor creșteri în eficiență, că li se asigură consumatorilor de pe piața afectată o parte echitabilă din aceste creșteri în eficiență și că acordurile nu dau întreprinderilor implicate posibilitatea de a elimina concurența de pe o parte substanțială a pieței produselor în cauză. Pragurile cotelor de piață (articolul 3), lista restricțiilor grave (articolul 4) și restricțiile excluse (articolul 5) prevăzute de regulamentul de exceptare pe categorii urmăresc ca numai acordurile restrictive, dar care pot fi prezumate a îndeplini cele patru condiții prevăzute la articolul 81 alineatul (3), să beneficieze de exceptarea pe categorii.

36. Astfel cum prevede secțiunea IV de mai jos, multe acorduri de licență nu intră sub incidența articolului 81 alineatul (1), fie pentru că nu restrâng deloc concurența, fie pentru că restrângerea concurenței nu este semnificativă (23). În măsura în care astfel de acorduri intră oricum sub incidența regulamentului de exceptare pe categorii, nu va fi necesar să se determine dacă ele intră sau nu sub incidența articolului 81 alineatul (1) (24).

37. În afara sferei de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii, este necesar a se examina dacă în anumite cazuri acordul intră sub incidența prevederilor articolului 81 alineatul (1) și, în această situație, dacă acele condiții prevăzute la articolul 81 alineatul (3) sunt îndeplinite. Nu există o prezumție că acordurile de transfer de tehnologie care nu beneficiază de exceptarea pe categorii intră sub incidența articolului 81 alineatul (1) sau că nu îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 81 alineatul (3). În special, simplul fapt că acele cote de piață ale părților depășesc pragurile prevăzute la articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii nu reprezintă un temei suficient pentru a se considera că acordul intră sub incidența articolului 81 alineatul (1). Este necesară o evaluare individuală a efectelor posibile ale acordului. Aceasta se întâmplă doar atunci când acordurile conțin restrângeri grave ale concurenței cu privire la care se poate prezuma, în mod normal, că sunt interzise de articolul 81.

2. Sfera de aplicare și durata regulamentului de exceptare pe categorii

2.1. Acordurile între două părți

38. În conformitate cu articolul 2 alineatul (1) din regulament, acesta reglementează acordurile de transfer de tehnologie «dintre două întreprinderi». Acordurile de transfer de tehnologie între mai mult de două întreprinderi nu sunt reglementate (25), factorul decisiv pentru a distinge acordurile dintre două întreprinderi de acordurile multilaterale fiind faptul că acordul în cauză a fost încheiat de către mai mult de două întreprinderi.

39. Acordurile încheiate între două întreprinderi intră în sfera de aplicare a regulamentului, chiar dacă conțin dispoziții aplicabile mai multor niveluri ale lanțului comercial. Astfel că regulamentul se aplică unui acord de licență care privește nu doar nivelul producției, dar și pe cel al distribuției, stipulând obligații pe care licențiatul poate sau trebuie să le impună revânzătorilor de produse fabricate sub licență (26).

40. Acordurile de licență încheiate între mai mult de două întreprinderi ridică adesea aceleași probleme ca acordurile de licență de aceeași natură încheiate între două întreprinderi. Cu ocazia evaluării individuale a acordurilor de licență de aceeași natură ca cele care pot beneficia de exceptarea pe categorii, dar care sunt încheiate între mai mult de două întreprinderi, Comisia va aplica prin analogie principiile stabilite în regulamentul de exceptare pe categorii.

2.2. Acordurile privind producția produselor contractuale

41. Articolul 2 prevede că pentru a fi reglementate de regulamentul de exceptare pe categorii, acordurile de licență trebuie să se refere la «fabricarea de produse contractuale», adică produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sau fabricate pe baza acesteia. Cu alte cuvinte, pentru a fi reglementată de regulamentul de exceptare pe categorii, o licență trebuie să-i permită licențiatului să exploateze tehnologia care face obiectul licenței pentru producția bunurilor sau serviciilor [a se vedea considerentul (7) din Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie]. Regulamentul nu reglementează regrupările de tehnologii. Noțiunea de regrupare de tehnologii se referă la acordurile prin care două sau mai multe părți convin să-și reunească tehnologiile și să acorde licențe pentru ele sub forma unui pachet. Tot în sfera noțiunii de regrupare de tehnologii intră și acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi acceptă să acorde licență unui terț, autorizându-l ca, la rândul său, să acorde licență asupra pachetului de tehnologii. Regrupările de tehnologii sunt tratate de secțiunea IV.4 de mai jos.

42. Regulamentul de exceptare pe categorii se aplică și acordurilor de licență pentru fabricarea produselor contractuale în cazul cărora licențiatului i se permite să acorde terților sublicențe pentru tehnologia care face obiectul licenței, cu condiția, totuși, ca fabricarea produselor contractuale să constituie obiectul principal al acordului. Dimpotrivă, regulamentul nu se aplică acordurilor al căror obiect principal este acordarea de sublicențe. Cu toate acestea, Comisia aplică, prin analogie, principiile stabilite de regulamentul de exceptare pe categorii și de prezentele orientări unor astfel de «acorduri-cadru de licență» dintre licențiator și licențiat. Acordurile între licențiat și sublicențiați sunt reglementate de regulamentul de exceptare pe categorii.

43. Termenul de produse contractuale cuprinde bunurile și serviciile produse cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței. Acest lucru este valabil atât atunci când tehnologia care face obiectul licenței este folosită în procesul de producție, cât și atunci când aceasta este încorporată chiar în produs. În prezentele orientări, sintagma «produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței» acoperă ambele situații. Regulamentul este aplicabil în toate cazurile în care tehnologia este transmisă sub licență în scopul producerii bunurilor și serviciilor. Este suficient, în acest sens, ca licențiatorul să se angajeze să nu uzeze de drepturile sale de proprietate intelectuală împotriva licențiatului. De fapt, esența unei licențe de brevet pure este dreptul de a acționa în cadrul domeniului reglementat de dreptul exclusiv al brevetului. De aici rezultă că regulamentul de exceptare pe categorii reglementează și așa- numitele acorduri de nerevendicare și de reglementare prin care licențiatorul permite licențiatului să producă în domeniul reglementat de brevet.

44. Regulamentul de exceptare pe categorii reglementează și operațiunile de «subcontractare» prin care licențiatorul acordă licență pentru tehnologie licențiatului care se obligă să fabrice anumite produse în exclusivitate pentru licențiator pe baza acestei tehnologii. Subcontractarea poate implica, de asemenea, furnizarea de către licențiator de echipamente care urmează a fi folosite de licențiat în producerea bunurilor și serviciilor vizate de acord. Pentru ca acest ultim tip de subcontractare să fie reglementat de regulament trebuie ca tehnologia care face obiectul licenței să constituie obiectul principal al acordului, iar nu echipamentele furnizate. Subcontractarea este reglementată de asemenea de Comunicarea Comisiei privind evaluarea anumitor acorduri de subcontractare in temeiul articolului 81 alineatul (1) din tratat (27). Potrivit acestei comunicări, care rămâne ca aplicabilă, acordurile de subcontractare prin care subcontractantul se angajează să producă anumite produse exclusiv pentru contractant nu intră, în general, sub incidența articolului 81 alineatul (1). Cu toate acestea, alte restricții impuse subcontractantului, cum ar fi obligația de a nu desfășura sau exploata propriile activități de cercetare și dezvoltare, pot intra sub incidența articolului 81 (28).

45. Regulamentul de exceptare pe categorii se aplică și acordurilor în temeiul cărora licențiatul trebuie să întreprindă activități de dezvoltare înainte de a obține un produs sau un proces pregătit pentru exploatare comercială, cu condiția ca produsul contractual să fie identificat. Chiar dacă sunt necesare astfel de activități și de investiții suplimentare, obiectul acordului este fabricarea unui produs contractual identificat. Pe de altă parte, regulamentul de exceptare pe categorii și orientările nu reglementează acordurile prin care se acordă licență pentru tehnologie în scopul de a da posibilitatea licențiatului să desfășoare activități suplimentare de cercetare și dezvoltare în domenii variate. De exemplu, regulamentul și orientările nu reglementează acordarea unei licențe referitoare la un instrument tehnologic de cercetare necesar în scopul desfășurării unei activități de cercetare suplimentare. Cadrul regulamentului și orientărilor se bazează pe ipoteza că există o legătură directă între tehnologia care face obiectul licenței și produsele contractuale identificate. În situațiile în care nu există o astfel de legătură, obiectul principal al acordului este activitatea de cercetare și dezvoltare, iar nu de introducere pe piață a unui anumit produs; în acest caz, cadrul analitic instituit de regulament și de orientări ar putea să nu fie corespunzător. Din aceleași motive, regulamentul de exceptare pe categorii și orientările nu reglementează acordurile de subcontractare de cercetare și dezvoltare în temeiul cărora licențiatul se obligă să realizeze activități de cercetare și dezvoltare în domeniul tehnologiei care face obiectul licenței și să înapoieze pachetul tehnologic astfel îmbunătățit licențiatorului. Obiectul principal al unor astfel de acorduri este furnizarea de servicii de cercetare și dezvoltare în scopul îmbunătățirii unei tehnologii, iar nu producția de bunuri și servicii pe baza tehnologiei care face obiectul licenței.

2.3. Conceptul de acorduri de transfer de tehnologie

46. Regulamentul de exceptare pe categorii și prezentele orientări reglementează acordurile de transfer de tehnologie. În conformitate cu prevederile articolului 1 alineatul (1) literele (b) și (h) din regulamentul de exceptare pe categorii, conceptul de «tehnologie» se referă la brevete și cereri de brevete, modele de utilitate și cereri de modele de utilitate, drepturi asupra desenelor și modelelor, drepturi asupra noilor varietăți vegetale, topografia produselor semiconductoare, certificatele de protecție suplimentară pentru produsele farmaceutice sau alte produse pentru care astfel de certificate de protecție suplimentară pot fi obținute, drepturi de autor pentru programe de calculator și know-how. Tehnologia care face obiectul licenței trebuie să-i permită licențiatului să fabrice produsele contractuale cu sau fără alți factori de producție.

47. Know-how-ul este definit la articolul 1 alineatul (1) litera (i) ca fiind un ansamblu de informații cu caracter practic nebrevetate, rezultate ale experienței și ale activității de testare, care sunt secrete, esențiale și identificate. «Secret» înseamnă că know-how-ul nu este, în general, cunoscut sau ușor accesibil. «Esențial» înseamnă că know-how-ul include informații importante și utile pentru fabricarea produselor care fac obiectul acordului de licență sau pentru aplicarea procesului care face obiectul acordului de licență. Cu alte cuvinte, aceste informații trebuie să contribuie în mod semnificativ sau să faciliteze fabricarea produselor contractuale. În situația în care know-how-ul care face obiectul licenței se referă la un produs și nu la un proces tehnologic, această condiție implică ca know-how-ul să fie util pentru fabricarea produselor contractuale. Această condiție nu este îndeplinită în cazul în care produsele contractuale pot fi realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. Cu toate acestea, această condiție nu presupune ca produsele contractuale să aibă o valoare mai mare decât produsele realizate pe baza unei tehnologii disponibile în mod gratuit. În cazul proceselor tehnologice, această condiție implică ca know-how-ul să fie util, în sensul că, la data încheierii acordului, se poate conta în mod rezonabil pe capacitatea sa de a întări poziția concurențială a licențiatului, spre exemplu, prin reducerea costurilor de producție. «Identificat» înseamnă că se poate verifica dacă know-how-ul care face obiectul licenței îndeplinește criteriile de «secret» și de «esențial». Această condiție este îndeplinită atunci când know-how-ul care face obiectul licenței este descris într-un manual sau stabilit în orice altă formă scrisă. Cu toate acestea, în anumite situații acest lucru poate fi, în mod rezonabil, imposibil. Know-how-ul care face obiectul licenței poate consta în cunoștințele practice deținute de angajații licențiatorului. De exemplu, angajații licențiatorului pot deține cunoștințe secrete și esențiale referitoare la un anumit proces de producție, care sunt transmise licențiatului sub forma instruirii angajaților acestuia din urmă. În astfel de situații este suficient ca în acord să fie descrisă natura generală a know-how-ului și să se enumere angajații care sunt sau au fost implicați în transferul lui către licențiat.

48. Conceptul de «transfer» presupune transmiterea tehnologiei de la o întreprindere la alta. Astfel de transferuri iau, de obicei, forma unei acordări de licență prin care licențiatorul acordă licențiatului dreptul de a folosi tehnologia sa în schimbul plății unor redevențe. Transferul poate, de asemenea, îmbrăca forma subcontractării, caz în care un licențiat, după ce a fost autorizat de licențiator, acordă licențe unor terți (subcontractanți) în scopul exploatării tehnologiei.

49. Regulamentul de exceptare pe categorii este aplicabil numai acordurilor care au ca obiect principal transferul de tehnologie, astfel cum este acesta definit în regulament, spre deosebire de achiziția de bunuri și servicii sau acordarea de licențe pentru alte tipuri de proprietate intelectuală. Acordurile care conțin prevederi referitoare la vânzarea și cumpărarea de produse sunt reglementate de regulament numai în măsura în care aceste dispoziții nu constituie obiectul principal al acordului și sunt direct legate de aplicarea tehnologiei care face obiectul licenței. Acesta este, în general, cazul atunci când aceste produse legate sunt echipamente sau procese special concepute pentru exploatarea, în mod eficace, a tehnologiei care face obiectul licenței. Pe de altă parte, în cazul în care factorul de producție reprezintă doar un alt element care intră în compoziția produsului finit, trebuie analizat cu atenție dacă tehnologia care face obiectul licenței constituie obiectul principal al acordului. De exemplu, atunci când licențiatul fabrică deja un produs finit pe baza unei alte tehnologii, licența trebuie să conducă la îmbunătățirea semnificativă a procesului de producție al licențiatului, îmbunătățire care depășește valoarea produsului achiziționat de la licențiator. Condiția potrivit căreia produsele legate trebuie să fie legate de acordarea licenței pentru tehnologia respectivă implică faptul că regulamentul de exceptare pe categorii nu reglementează achiziția de produse care nu au nici o legătură cu produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. Este cazul, de exemplu, atunci când produsul legat nu este destinat a fi utilizat cu produsul sub licență, ci este legat de o activitate realizată pe o piață diferită a produselor.

50. Regulamentul de exceptare pe categorii reglementează acordarea de licențe pentru alte tipuri de proprietate intelectuală, precum mărcile înregistrate sau dreptul de autor, altul decât dreptul de autor pentru programe de calculator, numai în măsura în care sunt direct legate de exploatarea tehnologiei care face obiectul licenței și nu constituie obiectul principal al acordului. Această condiție face ca de exceptarea pe categorii să beneficieze doar acordurile referitoare la alte categorii de drepturi de proprietate intelectuală, în măsura în care aceste drepturi permit licențiatului o mai bună exploatare a tehnologiei care face obiectul licenței. Licențiatorul poate, de exemplu, să îi permită licențiatului să aplice marca sa pe produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. Licența asupra mărcii înregistrate îi poate permite licențiatului și o mai bună exploatare a tehnologiei care face obiectul licenței, deoarece consumatorii vor face legătura imediată între produs și caracteristicile conferite acestuia de tehnologia care face obiectul licenței. Obligația impusă licențiatului de a folosi marca licențiatorului poate, de asemenea, să aibă ca efect promovarea diseminării tehnologiei, permițându-i licențiatorului să fie identificat ca sursa tehnologiei utilizate. Cu toate acestea, atunci când valoarea tehnologiei care face obiectul licenței acordate licențiatului este limitată deoarece acesta deja utilizează o tehnologie identică sau foarte apropiată, iar obiectul principal al acordului este marca înregistrată, regulamentul de exceptare pe categorii nu este aplicabil (29).

51. Acordarea licenței asupra dreptului de autor în scopul reproducerii și distribuției operei protejate, adică pentru producția de copii în scopul revânzării, este considerată a fi similară acordării unei licențe pentru o tehnologie. Având în vedere că astfel de acorduri de licență sunt legate de producția și comercializarea produselor pe baza unui drept de proprietate intelectuală, acestea sunt considerate ca având o natură similară acordurilor de transfer de tehnologie și pun, în mod normal, probleme comparabile. Cu toate că regulamentul de exceptare pe categorii nu reglementează dreptul de autor, altul decât dreptul de autor pentru programe de calculator, Comisia va aplica, ca regulă generală, principiile definite în acest regulament și în prezentele orientări atunci când va evalua acordarea de licențe asupra drepturilor de autor în temeiul articolului 81.

52. Pe de altă parte, se consideră că acordarea de licențe asupra drepturilor de executare sau a altor drepturi conexe dreptului de autor ridică probleme diferite și că, fără îndoială, nu este oportun să se analizeze acest tip de licențe pe baza principiilor prezentate în prezentele orientări. În cazul diferitelor drepturi legate de executare, valoarea nu este creată de reproducerea și vânzarea copiilor unui produs, ci de fiecare executare individuală a operei protejate. O astfel de exploatare poate îmbrăca forme variate incluzând executarea, difuzarea sau închirierea materialului protejat, precum filme, muzică sau evenimente sportive. În aplicarea articolului 81, trebuie luate în considerare specificitatea operei și modalitatea de exploatare (30). De exemplu, restricțiile de revânzare ridică mai puține probleme de concurență, în timp ce probleme speciale apar atunci când licențiatorii îi obligă pe licențiați să extindă, la fiecare dintre licențiatori, condițiile mai favorabile obținute doar de unul dintre aceștia. Prin urmare, Comisia nu va aplica regulamentul de exceptare pe categorii și prezentele orientări prin analogie acordării de licențe asupra acestor alte drepturi.

53. De asemenea, Comisia nu va aplica licențelor asupra mărcilor principiile consacrate de regulamentul de exceptare pe categorii și de prezentele orientări. Acordarea de licențe asupra mărcii apare adesea în contextul distribuției și revânzării bunurilor și serviciilor și este, în general, mai apropiată de acordurile de distribuție decât de acordurile de licență pentru tehnologie. Atunci când licența asupra mărcii este direct legată de folosința, vânzarea sau revânzarea bunurilor și serviciilor și nu constituie obiectul principal al acordului, acordul de licență este reglementat de Regulamentul (CE) nr. 2790/1999 al Comisiei privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri verticale și practici concertate (31).

2.4. Durata

54. În funcție de perioada de aplicare a regulamentului, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp cât dreptul de proprietate care face obiectul licenței nu a devenit caduc, nu a expirat sau nu a fost declarat nul. În cazul know-how-ului, exceptarea pe categorii este aplicabilă atât timp know-how-ul care face obiectul licenței rămâne secret, cu excepția situației în care acesta este făcut public, prin fapta licențiatului, caz în care exceptarea va fi aplicabilă numai pe perioada acordului (a se vedea articolul 2 din regulamentul de exceptare pe categorii).

55. Exceptarea pe categorii se aplică fiecărui drept de proprietate care face obiectul acordului de licență și încetează a fi aplicată la data expirării, declarării nulității ori prin trecerea în domeniul public al ultimului dintre drepturile de proprietate intelectuală care constituie o «tehnologie» în sensul regulamentului de exceptare pe categorii (a se vedea punctul 46 de mai sus).

2.5. Relația cu alte regulamente de exceptare pe categorii

56. Regulamentul de exceptare pe categorii reglementează acordurile între două întreprinderi referitoare la acordarea de licențe pentru tehnologie în scopul fabricării de produse contractuale. Cu toate acestea, tehnologia poate constitui un element al altor tipuri de acorduri. În afară de aceasta, produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sunt ulterior vândute pe piață. De aceea trebuie analizată relația dintre regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie și Regulamentul (CE) nr. 2658/2000 al Comisiei privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri de specializare (32), Regulamentul (CE) nr. 2659/2000 al Comisiei privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri de cercetare și dezvoltare (33) și Regulamentul (CE) nr. 2790/1999 al Comisiei privind aplicarea articolului 81 alineatul (3) din tratat categoriilor de acorduri verticale și practici concertate (34).

2.5.1. Regulamentele de exceptare pe categorii a acordurilor de specializare și de cercetare și dezvoltare

57. În conformitate cu articolul 1 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul nr. 2658/2000 privind acordurile de specializare, acest regulament reglementează, inter alia, acordurile de producție în comun în temeiul cărora două sau mai multe întreprinderi convin să fabrice anumite produse în comun. Regulamentul se aplică și dispozițiilor privind cesiunea sau folosirea drepturilor de proprietate intelectuală, cu condiția ca acestea să nu constituie obiectul principal al acordului, ci să fie direct legate și necesare punerii în aplicare a acestuia.

58. Atunci când mai multe întreprinderi înființează o societate în comun de producție și îi acordă acesteia o licență pentru exploatarea tehnologiei folosite la producerea produselor fabricate de către societatea în comun, o astfel de licență intră sub incidența Regulamentului (CE) nr. 2658/2000, și nu a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de tranfer de tehnologie. Din acest motiv, acordarea de licență în cadrul unei societăți în comun de producție este analizată, în mod normal, în temeiul Regulamentului nr. 2658/2000. Cu toate acestea, atunci când societatea în comun se lansează în acordarea de licențe pentru tehnologii terților, această activitate nu este legată de fabricarea de produse de către societatea în comun și, prin urmare, nu intră sub incidența regulamentului. Astfel de acorduri de licență, care permit reunirea tehnologiile părților implicate, constituie regrupări de tehnologii care sunt reglementate de secțiunea IV.4 de mai jos.

59. Regulamentul nr. 2659/2000 privind acordurile de cercetare și dezvoltare reglementează acordurile prin care două sau mai multe întreprinderi acceptă să desfășoare în comun activități de cercetare și dezvoltare și să exploateze în comun rezultatele acestora. În conformitate cu articolul 2 alineatul (11), cercetarea și dezvoltarea, precum și exploatarea rezultatelor se realizează în comun atunci când activitatea respectivă este realizată de o echipă comună, o organizație comună sau o întreprindere în comun, încredințată de comun acord unui terț sau repartizată între părți în funcție de specializarea în cercetare, dezvoltare, producție sau distribuție, inclusiv în acordarea de licențe.

60. Prin urmare, Regulamentul nr. 2659/2000 reglementează acordarea de licențe între și de către părțile la o societate în comun în cadrul unui acord de cercetare și dezvoltare. În cadrul unor astfel de acorduri, de asemenea, părțile pot stabili condițiile în care rezultatele activității de cercetare și dezvoltare vor face obiectul unor licențe către terți. Cu toate acestea, deoarece terții licențiați nu sunt parte la acordul de cercetare și dezvoltare, acordul de licență individual încheiat cu terții nu este reglementat de Regulamentul nr. 2659/2000. Astfel de acorduri de licență beneficiază de o exceptare pe categorii în cazul în care îndeplinesc condițiile prevăzute de regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie.

2.5.2. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor verticale

61. Regulamentul (CE) nr. 2790/1999 al Comisiei privind acordurile verticale reglementează acordurile dintre două sau mai multe întreprinderi, fiecare acționând, în sensul acordului, la un nivel diferit al lanțului de producție sau distribuție, acorduri referitoare la condițiile în care părțile pot cumpăra, vinde sau revinde anumite bunuri sau servicii. Prin urmare, regulamentul reglementează acordurile de furnizare și distribuție (35).

62. Deoarece regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie reglementează numai acordurile încheiate între două părți și deoarece un licențiat care vinde produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței este considerat furnizor în sensul aplicării Regulamentului nr. 2790/1999, aceste două regulamente de exceptare pe categorii sunt strâns legate între ele. Acordul dintre licențiator și licențiat intră sub incidența regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, în timp ce acordul dintre licențiat și cumpărător intră sub incidența Regulamentului nr. 2790/1999 și a Orientărilor privind restricțiile verticale (36).

63. Regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie este aplicabil acordurilor dintre licențiator și licențiat atunci când acestuia din urmă îi sunt impuse condiții referitoare la modul în care trebuie să vândă produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. În special, licențiatul poate fi obligat să instituie un anumit tip de sistem de distribuție, precum distribuția exclusivă sau selectivă. Cu toate acestea, acordurile de distribuție încheiate pentru punerea în aplicare a unor astfel de obligații trebuie să fie conforme cu Regulamentul nr. 2790/2000 pentru a putea beneficia de exceptarea pe categorii. De exemplu, licențiatorul poate obliga licențiatul să instituie un sistem bazat pe distribuție exclusivă în conformitate cu normele specificate. Cu toate acestea, în temeiul articolului 4 litera (b) din Regulamentul nr. 2790/1999, distribuitorii trebuie să fie liberi să facă vânzări pasive pe teritoriile altor distribuitori exclusivi.

64. În plus, distribuitorii ar trebui în principiu să fie liberi să vândă, atât activ, cât și pasiv, pe teritoriile acoperite de sistemele de distribuție ale altor licențiați care își produc propriile produse folosind tehnologia care face obiectul licenței. Aceasta deoarece în sensul aplicării Regulamentului nr. 2790/1999, fiecare licențiat constituie un furnizor distinct. Cu toate acestea, motivele de acordare a exceptării pe categorii prevăzute de acest regulament se aplică și atunci când produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței sunt vândute de licențiați sub o marcă comună care aparține licențiatorului. Atunci când aceste produse sunt vândute sub o marcă comună, din aceleași motive de eficiență, ar trebui să se aplice aceleași tipuri de restricții între sistemele de distribuție ale licențiaților, ca în cazul unui sistem unic de distribuție vertical. În asemenea cazuri, este puțin probabil ca, atunci când condițiile prevăzute de Regulamentul 2790/1999 sunt, prin analogie, îndeplinite, Comisia să invoce eventuale restricții. Pentru ca identitatea unei mărci comune să existe, produsele trebuie vândute și comercializate sub o marcă comună, care să fie predominantă în termeni de calitate și în ceea ce privește alte informații pertinente care trebuie comunicate consumatorilor. Nu este suficient ca produsul să prezinte, alături de marca licențiatului, și marca licențiatorului, permițând astfel identificarea acestuia ca fiind sursa tehnologiei care face obiectul licenței.

3. Aria de protecție stabilită de regulamentul de exceptare pe categorii

65. În conformitate cu articolul 3 din regulamentul de exceptare pe categorii, exceptarea pe categorii a acordurilor restrictive este supusă pragurilor cotei de piață, ceea ce limitează sfera de aplicare a exceptărilor pe categorii la acordurile care, cu toate că pot restrânge concurența, sunt prezumate ca îndeplinind condițiile prevăzute la articolul 81 alineatul (3). În afara sferei de protecție create de pragurile cotei de piață, se impune o analiză individuală. În cazul în care cotele de piață depășesc pragurile, aceasta nu înseamnă neapărat că acordul intră sub incidența articolului 81 alineatul (1) sau că acordul nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 81 alineatul (3). În absența restrângerilor grave ale concurenței, este necesară o analiză a pieței.

66. Aplicarea pragului cotei de piață în sensul aplicării regulamentului de exceptare pe categorii variază după cum acordul este încheiat între concurenți sau între neconcurenți. În sensul aplicării regulamentului, întreprinderile sunt considerate concurenți pe piața relevantă a tehnologiilor atunci când acordă licențe pentru tehnologii concurente. Concurența potențială pe piața tehnologiilor nu este luată în considerare pentru aplicarea pragurilor cotei de piață sau a listei de restricții grave. În afara sferei de protecție a regulamentului, concurența potențială de pe piața tehnologiilor este luată în considerare, dar nu conduce la aplicarea listei de restricții grave aplicabilă acordurilor dintre concurenți (a se vedea și punctul 31 de mai sus).

67. Întreprinderile sunt concurenți pe piața relevantă a produselor atunci când ambele acționează pe aceleași piețe ale produselor și pe aceleași piețe geografice pe care sunt vândute produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței (concurenți existenți). De asemenea, sunt considerate concurenți din momentul în care acestea au posibilitatea, apreciată în mod realist, să realizeze investițiile suplimentare necesare sau să suporte alte costuri de transformare necesare pentru a pătrunde pe piața relevantă a produselor și pe piața geografică relevantă într-un termen rezonabil de scurt (37), ca răspuns la o creștere ușoară, dar permanentă a prețurilor relative (concurenți potențiali).

68. În sensul aplicării regulamentului de exceptare pe categorii, din prevederile punctelor 65 și 66 rezultă că două întreprinderi nu sunt considerate concurenți atunci când licențiatorul nu este un furnizor existent sau potențial de produse pe piața relevantă, iar licențiatul, deja prezent pe piața produselor, nu acordă licențe pentru o tehnologie concurentă, chiar dacă el deține o tehnologie concurentă pe care o folosește în fabricarea produselor sale. Cu toate acestea, părțile devin concurenți în cazul în care, la un moment dat, licențiatul începe să acorde licențe pentru tehnologia sa sau în cazul în care licențiatorul devine un furnizor existent sau potențial al produselor pe piața relevantă. În acest caz, lista de restricții grave aplicabilă acordurilor dintre neconcurenți va continua să se aplice acordului, cu excepția cazului în care acesta este ulterior modificat sub un aspect esențial [a se vedea articolul 4 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii și punctul 31 de mai sus].

69. Pentru acordurile între concurenți, pragul cotei de piață este de 20 %, iar pentru acordurile între neconcurenți, de 30 % [în conformitate cu articolul 3 alineatele (1) și (2) din regulamentul de exceptare pe categorii]. Atunci când întreprinderile părți la acordul de licență nu sunt concurenți, acordul este reglementat în cazul în care cota de piață a nici uneia dintre părți nu depășește 30 % pe piețele relevante ale tehnologiilor și piețele relevante ale produselor afectate. Atunci când întreprinderile părți la acordul de licență sunt concurenți, acordul este reglementat în cazul în care cota de piață cumulată a părților nu depășește 20 % pe piețele relevante ale tehnologiilor și piețele relevante ale produselor în cauză. Pragurile cotei de piață se aplică atât piețelor tehnologiilor, cât și piețelor produselor care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. În cazul în care cota de piață deținută este mai mare decât pragul aplicabil pe piața relevantă afectată, acordul nu va putea beneficia de exceptarea pe categorii pe piața relevantă. De exemplu, în cazul în care acordul de licență vizează două piețe distincte ale produselor sau două piețe geografice distincte, exceptarea pe categorii poate fi aplicabilă uneia dintre piețe, nu și celeilalte.

70. În ceea ce privește piețele tehnologiilor, din articolul 3 alineatul (3) din regulamentul de exceptare pe categorii rezultă că va fi calculată cota de piață a licențiatorului pe baza vânzărilor realizate de către licențiator și de către toți licențiații săi, de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței și aceasta, în mod individual, pentru fiecare piață relevantă (38). Atunci când părțile sunt concurenți pe piața tehnologiilor, vânzările de produse care încorporează tehnologia licențiatului trebuie să fie cumulate cu vânzările de produse care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. În cazul noilor tehnologii care nu au generat încă vânzări, este atribuită o cotă de piață egală cu zero. Atunci când vor începe vânzările, tehnologia care face obiectul licenței va acumula cote de piață.

71. În ceea ce privește piețele produselor, cota de piață a licențiatului trebuie calculată pe baza vânzărilor sale de produse care încorporează tehnologia licențiatorului și a vânzărilor sale de produse concurente, respectiv pe baza totalului vânzărilor licențiatului pe piața relevantă a produselor. Atunci când licențiatorul acționează și ca furnizor de produse pe piața relevantă, vânzările licențiatorului pe piața produselor în cauză trebuie, de asemenea, să fie luate în considerare. Cu toate acestea, la calcularea cotelor de piață pe piețele produselor, vânzările realizate de alți licențiați nu sunt luate în considerare la calcularea cotei de piață a licențiatului și/sau a licențiatorului.

72. Cotele de piață ar trebui să fie calculate pe baza valorii vânzărilor, atunci când aceste date sunt disponibile. Aceste date indică, în mod normal, mult mai exact puterea unei tehnologii decât datele privind volumul vânzărilor. Cu toate acestea, atunci când aceste date nu sunt disponibile, este posibilă utilizarea estimărilor rezultate din alte informații fiabile, inclusiv din datele privind volumul vânzărilor pe piață.

73. Principiile menționate anterior pot fi ilustrate cu următoarele exemple:

Acordarea de licențe între neconcurenți Exemplul 1 Întreprinderea A este specializată în dezvoltarea de produse și tehnici biotehnologice și a dezvoltat un nou produs, Xeran. Întrucât nu dispune nici de instalații de producție, nici de instalații de distribuție necesare, ea nu acționează ca producător al acestui produs. Întreprinderea B este unul din producătorii de produse concurente, pe care le fabrică utilizând tehnologii comune, disponibile în mod liber. În cursul anului 1, B a vândut produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber în valoare de 25 milioane euro. În cursul anului 2, A acordă o licență lui B pentru a produce Xeran. În același an, B vinde de 15 milioane euro produse fabricate cu ajutorul tehnologiei disponibile în mod liber și de 15 milioane euro Xeran. În cursul anului 3 și în anii următori, B produce și vinde numai Xeran în valoare de 40 milioane euro anual. În afară de aceasta, în cursul anului 2, A acordă o licență și lui C. Întreprinderea C nu mai acționase pe această piață a produselor. C produce și vinde doar Xeran, în valoare de 10 milioane euro în cursul anului 2 și în valoare de 15 milioane euro în cursul anului 3 și în anii următori. S-a stabilit că piața totală a Xeran-ului și a substituenților lui, pe care acționau B și C, se ridica anual la suma de 200 milioane euro. În cursul anului 2, pe parcursul căruia acordul de licență a fost încheiat, cota de piață a lui A de pe piața tehnologiilor este de 0 %, deoarece aceasta trebuie să fie calculată pe baza vânzărilor totale de Xeran din anul precedent, În cursul anului 3, A deține o cotă de 12,5 % pe piața tehnologiei, cotă care reflectă valoarea Xeran-ului produs de B și C în anul precedent. În cursul anului 4 și în anii următori, A deținea pe piața tehnologiei o cotă de 27,5 %, care reflectă valoarea Xeran-ului produs de B și C în cursul anului precedent. În cursul anului 2, B deține pe piața produselor o cotă de 12,5 %, care reflectă vânzările de 25 milioane euro realizate de B în anul 1. În cursul anului 3, cota sa de piață este de 15 % pentru că vânzările sale au crescut la 30 milioane euro în anul 2. În cursul anului 4 și în anii următori, cota de piață a lui B este de 20 %, fiindcă vânzările sale reprezintă 40 milioane euro pe an. Cota de piață a lui C pe piața produselor este de 0 % în anii 1 și 2 și de 5 % pe parcursul anului 3 și de 7,5 % în anii următori. Deoarece acordurile de licență sunt încheiate între neconcurenți și cotele de piață individuale ale lui A, B și C sunt sub 30 % în fiecare an, acordurile intră în sfera de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie. Exemplul 2 Situația este aceeași ca în exemplul 1, doar că acum B și C acționează pe piețe geografice diferite. S-a stabilit că piața totală a Xeran-ului și a substituenților săi valorează 100 milioane euro anual pe fiecare piață geografică. În acest caz, cota de piață a lui A pe piața tehnologiilor trebuie calculată pentru fiecare din cele două piețe geografice. Pe piața unde acționează B, cota de piață a lui A depinde de vânzările de Xeran ale lui B. În acest exemplu, se presupune că valoarea totală a pieței este de 100 milioane euro, jumătate din valoarea pieței de la exemplul 1, cota de piață a lui A este de 0 % în cursul anului 2, de 15 % în cursul anului 3 și de 40 % în anii următori. Cota de piață a lui B este de 25 % în cursul anului 2, de 30 % în cursul anului 3 și de 40 % în anii următori. Pe parcursul anilor 2 și 3, atât cotele de piață ale lui A, cât și ale lui B nu depășesc pragul de 30 %. Pragul este totuși depășit începând cu anul 4, iar aceasta înseamnă că, în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) din regulamentul de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, după anul 6, acordul de licență dintre A și B nu mai poate beneficia de exceptarea prevăzută de acest regulament, dar poate fi evaluat în mod individual. Pe piața unde acționează C, cota de piață a lui A depinde de vânzările lui C de Xeran. Cota lui A pe piața tehnologiilor, în baza vânzărilor realizate de C în cursul anului precedent este așadar de 0 % în cursul anului 2, de 10 % în cursul anului 3 și de 15 % în anii următori. Cota lui C pe piața produselor este aceeași: 0 % în cursul anului 2, 10 % în cursul anului 3 și 15 % în anii următori. Acordul de licență între A și C intră așadar sub incidența regulamentului pe toată perioada.

Acordarea de licențe între neconcurenți Exemplul 3 Întreprinderile A și B acționează pe aceeași piață relevantă a produselor și pe aceeași piață geografică relevantă a unui anumit produs chimic. Fiecare din cele două deține brevet pentru diverse tehnologii utilizate în folosirea acestui produs. În cursul anului 1, A și B au semnat un acord de licențe încrucișate prin care își acordau una alteia o licență de utilizare a respectivelor tehnologii. În cursul anului 1, A și B au produs doar pe baza tehnologiei proprii, A vânzând produse în valoare de 15 milioane euro, B vânzând produse de 20 milioane euro. Începând cu anul 2, ambii folosesc atât propria tehnologie, cât și pe a celuilalt. Din acel an, A vinde de 10 milioane euro produse fabricate cu propria tehnologie și de 10 milioane euro produse fabricate cu tehnologia lui B. Începând cu anul 2, B vinde de 15 milioane euro produse fabricate cu propria tehnologie și de 10 milioane euro produse fabricate cu tehnologia lui A. S-a stabilit că valoarea anuală totală a pieței produsului și a substituenților lui se ridică la de 100 de milioane euro. Pentru a evalua acordul de licență în temeiul regulamentului de exceptare pe categorii a acordurilor de transfer de tehnologie, cotele de piață ale lui A și B trebuie să fie calculate atât pe piața tehnologiilor, cât și pe piața produselor. Cota lui A pe piața tehnologiilor depinde de valoarea vânzărilor realizate în cursul anului precedent din produsul fabricat atât de către A, cât și de către B, plecând de la tehnologia lui A. În cursul anului 2, A deținea, așadar, pe piața tehnologiilor o cotă de 15 %, care reflectă propria producție și vânzări în valoare de 15 milioane euro în cursul anului 1. Din anul 3, A deține pe piața tehnologiilor o cotă de 20 %, care reflectă valoarea de 20 milioane euro a vânzărilor produsului fabricat plecând de la tehnologia lui A și produs și vândut de A și B (10 milioane euro fiecare). În mod similar, cota lui B pe piața tehnologiilor este de 20 % în cursul anului 2 și de 25 % în anii următori. Cotele de piață ale lui A și B de pe piața produselor depind de vânzările respective de produse din anul anterior, indiferent de tehnologia folosită. Cota de piață a lui A pe piața produselor este de 15 % în cursul anului 2 și de 20 % în următorii ani. Cota de piață a lui B pe piața produselor este de 20 % în cursul anului 2 și de 25 % în anii următori. Deoarece acordul este încheiat între concurenți, cota lor de piață cumulată, atât pe piața tehnologiilor, cât și pe piața produselor, trebuie să fie inferioară pragului de cotă de piață de 20 %, pentru a intra sub incidența regulamentului. Este clar că nu este cazul în speță. Cota de piață cumulată pe piața tehnologiilor și pe piața produselor este de 35 % în cursul anului 2 și de 45 % în anii următori. Aceste acorduri între concurenți vor fi, prin urmare, analizate în mod individual.

4. Restrângerile grave ale concurenței în temeiul regulamentului de exceptare pe categorii

4.1. Principii generale

74. Articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii conține o listă de restrângeri grave ale concurenței. O restricție este considerată o restrângere gravă a concurenței datorită naturii ei și deoarece experiența arată că asemenea restricții sunt aproape întotdeauna anticoncurențiale. Potrivit jurisprudenței instanțelor comunitare (39), o astfel de restricție poate rezulta dintr-un obiectiv clar al acordului sau din circumstanțele fiecărui caz (a se vedea punctul 14 de mai sus).

75. Atunci când un acord de transfer de tehnologie conține o restrângere gravă a concurenței, în conformitate cu articolul 4 alineatele (1) și (2) din regulamentul de exceptare pe categorii, acest acord, per ansamblu, nu va putea beneficia de exceptarea pe categorii. În sensul regulamentului, restricțiile grave nu pot fi separate de restul acordului. În afară de aceasta, Comisia consideră că, în cazul evaluării individuale, restrângerile grave ale concurenței îndeplinesc doar în situații excepționale cele patru condiții prevăzute la articolul 81 alineatul (3) (a se vedea punctul 18 de mai sus).

76. Articolul 4 din regulamentul de exceptare pe categorii face distincție între acordurile între concurenți și acordurile între neconcurenți.

4.2. Acordurile între concurenți

77. Articolul 4 alineatul (1) enumeră restricțiile grave în cazul acordurilor de licență între concurenți. Potrivit articolului 4 alineatul (1), regulamentul nu reglementează acordurile care, în mod direct sau indirect, izolat sau în combinație cu alți factori aflați sub controlul părților, au ca obiect:

(a) restrângerea capacității unei părți de a-și stabili prețurile de vânzare către terți;

(b) limitarea producției, cu excepția limitării producției de produse contractuale, impusă licențiatului într-un acord nereciproc sau impusă doar asupra unui licențiat într-un acord reciproc;

(c) împărțirea piețelor sau a clientelei, cu excepția: (i) obligației impuse licențiaților de a produce utilizând tehnologia sub licența doar în unul sau mai multe domenii tehnice de utilizare determinate sau doar pe una sau mai multe piețe ale produsului; (ii) obligației impuse licențiatorului și/sau licențiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a nu produce, utilizând tehnologia sub licență, în unul sau mai multe domenii tehnice de utilizare sau pe una sau mai multe piețe ale produsului, sau pe unul sau mai multe teritorii exclusive, rezervate celeilalte părți; (iii) obligației impuse licențiatorului de a nu transmite tehnologia sub licență unui alt licențiat pe un teritoriu determinat; (iv) restrângerii, într-un acord nereciproc, a vânzărilor active și/sau pasive efectuate de licențiat și/sau de către licențiator pe teritoriul exclusiv sau către grupul de cumpărători exclusiv, rezervat celeilalte părți; (v) restrângerii, într-un acord nereciproc, a vânzărilor active de către licențiat pe teritoriul exclusiv sau către grupul de cumpărători exclusiv repartizat de licențiator unui alt licențiat, cu condiția ca acesta din urmă să nu fi fost o întreprindere concurentă a licențiatorului în momentul încheierii propriului său acord de licență; (vi) obligației impuse licențiatului de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru uzul său, cu condiția ca licențiatul să nu fie restricționat la vânzarea activă și pasivă a produselor contractuale ca piese de schimb pentru propriile sale produse; (vii) obligației impuse licențiatului, în cadrul unui acord nereciproc, de a fabrica produsele contractuale exclusiv pentru un anumit cumpărător, atunci când licența a fost acordată pentru a crea o sursă alternativă de aprovizionare pentru acel cumpărător;

(d) restrângerea capacității licențiatului de a-și exploata propria tehnologie sau restrângerea capacității oricăreia dintre părțile la acord de a desfășura activități de cercetare și dezvoltare, cu excepția cazului în care acest din urmă tip de restrângere este indispensabil pentru a preveni divulgarea know-how-ului sub licență unor terți.

78. Pentru un anumit număr de restricții grave, regulamentul de exceptare pe categorii face diferența între acordurile reciproce și cele nereciproce. Lista restricțiilor grave este mai strictă pentru acordurile reciproce decât pentru acordurile nereciproce între concurenți. Acordurile reciproce sunt acordurile de licențe încrucișate în cadrul cărora tehnologiile care fac obiectul licențelor sunt tehnologii concurente sau pot fi folosite pentru fabricarea de produse concurente. Un acord nereciproc este un acord prin care doar una din părți acordă licență pentru tehnologia sa celeilalte părți sau în cadrul căreia, în cazul licențelor încrucișate, tehnologiile care fac obiectul licențelor nu sunt tehnologii concurente și nu pot fi folosite în fabricarea de produse concurente. Un acord este nereciproc doar prin simplul fapt că el conține o obligație de retrocesiune sau pentru că licențiatul retrocedează sub licență propriile îmbunătățiri aduse tehnologiei care face obiectul licenței. În cazul în care un acord nereciproc devine ulterior reciproc datorită încheierii unei a doua licențe între aceleași părți, s-ar putea ca acestea să trebuiască să revizuiască prima licență pentru a evita ca acel acord să conțină restricții grave. În evaluarea individuală a cazului, Comisia va lua în considerare perioada scursă între încheierea primei licențe și încheierea celei de-a doua.

79. Restricția gravă prevăzută la 4 alineatul (1) litera (a) din regulament privește acordurile între concurenți care au ca obiect fixarea prețurilor pentru produsele vândute terților, incluzând produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței. Fixarea prețurilor între concurenți constituie o restrângere a concurenței prin însăși obiectul său. Fixarea prețurilor poate, de exemplu, să ia forma unui acord direct asupra prețurilor exacte care urmează a fi practicate sau asupra listei de prețuri cu anumite rabaturi maximale autorizate. Nu prezintă importanță dacă acordul privește prețuri fixe, minime, maxime sau recomandate. Fixarea de prețuri se poate practica în mod indirect, încurajând întreprinderile să nu se abată de la nivelul prețurilor stabilite, de exemplu, prevăzând creșterea cuantumului redevenței în cazul în care prețurile produselor sunt reduse sub un anumit nivel. Cu toate acestea, o obligație impusă licențiatului de a plăti o redevență minimă determinată nu reprezintă în sine o fixare de prețuri.

80. Atunci când redevențele sunt calculate pe baza vânzărilor individuale, volumul redevenței are un impact direct asupra costului marginal al produsului și, astfel, un impact direct asupra prețurilor (40). Concurenții pot astfel să folosească acorduri de licențe încrucișate care prevăd redevențe variabile reciproce pentru a coordona prețurile pe piețele produselor din aval (41). Cu toate acestea, Comisia nu va trata un acord de licențe încrucișate care prevede redevențe variabile reciproce ca un acord de fixare a prețurilor, decât în cazul în care acordul nu are nici un obiectiv proconcurențial și nu constituie astfel un acord de licență încheiat cu bună-credință. Un acord care nu creează nici un fel de valoare și astfel este lipsit de orice justificare comercială valabilă, este un acord fictiv, echivalentul unui cartel.

81. Restricția gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (a) din regulament vizează, de asemenea, și acordurile în care redevențele sunt calculate în baza totalului vânzărilor produselor în cauză, indiferent dacă tehnologia care face obiectul licenței a fost sau nu folosită. Astfel de acorduri intră, în general, în sfera de aplicare a articolului 4 alineatul (1) litera (d) din regulament, potrivit căruia capacitatea licențiatului de a folosi propria tehnologie nu trebuie restrânsă (a se vedea punctul 95). În general, aceste acorduri restrâng concurența, în măsura în care cresc, pentru licențiat, costul utilizării propriei tehnologii concurente și restrâng concurența care ar fi existat în absența acordului (42). Acest lucru este valabil atât pentru acordurile reciproce, cât și pentru cele nereciproce. Cu toate acestea, un acord în care redevențele sunt calculate în funcție de totalul vânzărilor poate, în mod excepțional, să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 81 alineatul (3), atunci când este posibil să se tragă concluzia, pe baza factorilor obiectivi, că restricția este indispensabilă pentru ca acordarea de licență să fie favorabilă concurenței. Acesta poate fi cazul în care în absența restricției în cauză ar fi imposibil sau extrem de dificil de a calcula și controla redevențele datorate de licențiat, de exemplu, deoarece tehnologia licențiatorului nu lasă nici o amprentă vizibilă asupra produsului final și nu există alte metode de control viabile.

82. Restricția gravă prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) vizează impunerea de restricții reciproce asupra producției părților. Restrângerea producției este o limitare a producției și a vânzărilor părților. Prevederile articolului 4 alineatul (1) litera (b) nu reglementează limitările producției impuse licențiatului în cadrul unui acord nereciproc și nici limitarea producției impusă unuia dintre licențiați într-un acord reciproc, cu condiția ca aceste limitări să privească doar produsele fabricate cu ajutorul tehnologiei care face obiectul licenței. În temeiul acestei dispoziții, restricțiile reciproce asupra producției impuse părților și restricțiile producției impuse licențiatorului în ceea ce privește tehnologia proprie constituie, așadar, restricții grave. Atunci când concurenții se înțeleg să impună limitări reciproce ale producției, acordul are ca obiect și ca efect probabil reducerea producției pe piață. Același lucru este valabil și pentru acordurile care limitează interesul părților de a-și crește producția, de exemplu, prin obligațiile reciproce de a plăti despăgubiri celeilalte părți, în cazul în care un anumit nivel al producției este depășit.

83. Tratamentul mai favorabil al limitărilor cantitative nereciproce se întemeiază pe considerentul că restricția unilaterală nu conduce neapărat la o producție mai scăzută pe piață și că, atunci când restricția nu este reciprocă, riscul ca acordul să nu fie un acord de licență de bună-credință este, de asemenea, mai mic. În cazul în care un licențiat este dispus să accepte o restricție unilaterală, este probabil ca acordul să conducă la o integrare reală a tehnologiilor complementare sau la creșteri în eficiență care favorizează integrarea tehnologiei mai performante a licențiatorului și a activelor de producție ale licențiatului. Într-un acord reciproc, restrângerea producției impusă unuia dintre licențiați este susceptibilă să reflecte valoarea superioară a tehnologiei care face obiectul licenței acordate de către una din părți și poate servi la promovarea acordării de licențe favorabile concurenței.

84. Restrângerea gravă a concurenței prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (c) se referă la împărțirea piețelor și a clienților. Acordurile prin care concurenții împart piețe și clienți au ca obiect restrângerea concurenței. Restricția este gravă atunci când concurenții dintr-un acord reciproc se înțeleg să nu producă pe anumite teritorii și să nu vândă în mod activ și/sau pasiv pe anumite teritorii sau anumitor clienți rezervați celeilalte părți.

85. Articolul 4 alineatul (1) litera (c) se aplică indiferent dacă licențiatul rămâne liber să se folosească de propria tehnologie. Odată ce licențiatul și-a pregătit echipamentul pentru a utiliza tehnologia licențiatorului în vederea fabricării unui produs determinat, poate fi costisitor pentru el să mențină un lanț de producție distinct utilizând o altă tehnologie pentru a răspunde nevoilor clienților vizați de restricții. În afară de aceasta, având în vedere potențialul anticoncurențial al restricției, licențiatul nu poate să aibă decât un interes scăzut să producă utilizând propria sa tehnologie. De asemenea, este puțin probabil ca asemenea restricții să fie indispensabile pentru acordarea de licențe favorabile concurenței.

86. În temeiul articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (ii), nu există o restricție gravă atunci când licențiatorul, într-un acord nereciproc, acordă licențiatului o licență exclusivă de producție în baza tehnologiei care face obiectul licenței pe un teritoriu determinat și acceptă astfel să nu producă el însuși produsele contractuale pe acest teritoriu și nici să le furnizeze din acest teritoriu. Aceste licențe exclusive fac obiectul unei exceptări pe categorii, indiferent de întinderea teritoriului. În cazul în care licența este mondială, exclusivitatea implică faptul că licențiatorul se abține să intre pe piață sau să rămână pe piață. Exceptarea pe categorii se aplică și atunci când licența este limitată la unul sau mai multe domenii tehnice de utilizare sau la una sau mai multe piețe ale produsului. Obiectul acordurilor aflate sub incidența articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) poate fi acela de a încuraja licențiatul să investească în tehnologia care face obiectul licenței și să o dezvolte. Prin urmare, obiectul acordului nu îl constituie, în mod obligatoriu, împărțirea piețelor.

87. În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iv) și din aceleași motive, exceptarea pe categorii se aplică, în egală măsură, și acordurilor nereciproce prin care părțile convin să nu își vândă produsele în mod activ sau pasiv (43) pe un teritoriu exclusiv sau unui grup de cumpărători exclusivi rezervați celeilalte părți.

88. În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (iii), nu există restricție gravă în cazul în care licențiatorul desemnează licențiatul ca fiind singurul său licențiat pe un teritoriu determinat, acest lucru implicând faptul că nici o licență nu va fi acordată terților pentru fabricarea pe baza tehnologiei licențiatorului pe teritoriul în cauză. În cazul licențelor unice, exceptarea pe categorii se aplică indiferent dacă acordul este sau nu reciproc, dat fiind faptul că acordul nu afectează capacitatea părților de a-și exploata total propria tehnologie în teritoriile respective.

89. Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (v) exclude din lista restricțiilor grave restricțiile dintr-un acord nereciproc privind vânzările active ale unui licențiat pe teritoriul sau către grupul de cumpărători atribuit de licențiator unui alt licențiat și, prin urmare, le acordă beneficiul exceptării pe categorii, până la pragul cotei de piață. Cu toate acestea, este obligatoriu ca licențiatul protejat să nu fi fost un concurent al licențiatorului în momentul încheierii acordului. Nu este justificată înscrierea unor asemenea restricții pe lista restricțiilor grave. Fiind permis licențiatorului să acorde unui licențiat care nu era încă prezent pe piață, o protecție împotriva vânzărilor active ale licențiaților care sunt concurenți ai licențiatorului și care sunt, din acest motiv, deja stabiliți pe piață, astfel de restricții sunt susceptibile a încuraja licențiatul să exploateze tehnologia care face obiectul licenței într-o manieră mult mai eficace. Pe de altă parte, în cazul în care licențiații se înțeleg să nu își vândă produsele în mod activ sau pasiv pe anumite teritorii sau anumitor grupuri de cumpărători, acordul este echivalent unui cartel între licențiați. Deoarece asemenea acorduri nu implică nici un transfer de tehnologie, acestea nu intră în sfera de aplicare a regulamentului de exceptare pe categorii.

90. În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (i), restricțiile prevăzute de acordurile între concurenți care limitează licența la una sau mai multe piețe ale produselor sau la domenii tehnice de utilizare nu constituie restricții grave (44). Aceste restricții beneficiază de exceptare pe categorii până la pragul cotei de piață de 20 %, indiferent de eventuala reciprocitate a acordului. Exceptarea pe categorii nu se aplică totuși decât în cazul în care limitările domeniului de utilizare nu depășesc cadrul tehnologiilor care fac obiectul licenței. Este obligatoriu, de asemenea, ca licențiații să nu fie limitați în utilizarea propriei tehnologii [a se vedea articolul 4 alineatul (1) litera (d)]. Atunci când licențiații sunt limitați în utilizarea propriei tehnologi, acordul echivalează cu o împărțire a pieței.

91. Exceptarea pe categorii se aplică indiferent de caracterul simetric sau asimetric al limitării domeniului de utilizare. O limitare asimetrică a domeniului de utilizare într-un acord de licență reciproc implică faptul că cele două părți nu erau autorizate să folosească respectivele tehnologii, care fac obiectul licenței, decât în interiorul domeniilor de utilizare diferite. Atât timp cât părțile nu sunt limitate în folosirea propriei tehnologii, nu se poate prezuma că acordul le va determina să renunțe sau să se abțină să intre într-unul din domeniile vizate de licența acordată celeilalte părți. Chiar dacă licențiații se echipează în vederea utilizării tehnologiei care face obiectul licenței în domeniul de utilizare transmis, se poate să nu existe nici un impact asupra activelor utilizate pentru a produce în afara cadrului licenței. Este important, în această privință, ca restricția să vizeze piețe distincte ale produselor sau domenii de utilizare diferite, iar nu cumpărători, alocați după teritoriu sau după grup, care achiziționează produse care țin de aceeași piață a produselor sau de același domeniu tehnic de utilizare. Riscul împărțirii pieței este considerat ca fiind mult mai mare în acest ultim caz (a se vedea punctul 85 de mai sus). În afară de aceasta, limitările domeniului de utilizare pot fi necesare pentru promovarea acordării de licențe favorabile concurenței (a se vedea punctul 182 de mai jos).

92. Articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (vi) se referă la o altă excepție, în împrejurarea utilizării captive, respectiv o obligație în temeiul căreia licențiatul nu poate fabrica produsele care încorporează tehnologia care face obiectul licenței decât pentru propriul folos. Atunci când produsul contractual este o componentă, licențiatul poate fi astfel obligat să producă acea componentă doar pentru a o încorpora în produsele proprii, și nu pentru a o vinde altor producători. Cu toate acestea, licențiatul trebuie să poată vinde componentele ca piese de schimb pentru propriile produse și trebuie astfel să poată aproviziona terții care prestează servicii postvânzare pentru aceste produse. Restricțiile legate de utilizarea captivă, astfel cum au fost definite anterior, pot fi necesare pentru a încuraja diseminarea tehnologiei, în special între concurenți, și sunt acoperite de exceptarea pe categorii. Acest tip de restricții este examinat la secțiunea IV.2.5 de mai jos.

93. În sfârșit, articolul 4 alineatul (1) litera (c) punctul (vii) exclude din lista de restricții grave obligația impusă licențiatului într-un acord nereciproc de a nu fabrica produsele contractuale decât pentru un cumpărător determinat, în vederea creării unei surse alternative de aprovizionare pentru acel client. Pentru aplicarea articolului 4 alineatul (1) litera (c) punctul (vii) se cere așadar ca licența să fie limitată la crearea unei surse alternative de aprovizionare pentru acest cumpărător