RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, BANCA CENTRALĂ EUROPEANĂ, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN, COMITETUL REGIUNILOR ȘI BANCA EUROPEANĂ DE INVESTIȚII SITUAȚIA INTEGRĂRII PIEȚEI UNICE ÎN 2013 - Contribuție la Analiza anuală a creșterii 2013 - /* COM/2012/0752 final */





Introducere O piață unică integrată este un factor esențial pentru creșterea economică și crearea de locuri de muncă, oferind mai multe oportunități cetățenilor europeni. Prin urmare, aceasta joacă un rol central în realizarea obiectivelor Strategiei Europa 2020. După cum s-a anunțat în Comunicarea Comisiei din iunie 2012 privind o guvernanță mai bună pentru piața unică[1], prezentul raport vizează monitorizarea funcționării pieței unice în cadrul procesului Semestrului european. Acesta prezintă o analiză a situației integrării pieței unice în domenii-cheie cu potențial de creștere maxim, și anume serviciile, rețelele și economia digitală[2]. Obiectivul prezentului raport este de a identifica prioritățile de politică în contextul Analizei anuale a creșterii 2013, care, dacă ar fi realizate de statele membre, ar contribui la deblocarea întregului potențial de creștere al pieței unice și la înlăturarea obstacolelor rămase în calea unei integrări mai profunde. Prezentul raport îndeamnă, de asemenea, la intensificarea eforturilor pentru a asigura o mai bună implementare și aplicare a normelor care sunt deja în vigoare. 1. Controlul integrării pieței unice Prin înlăturarea obstacolelor din calea liberei circulații a persoanelor, a bunurilor, a serviciilor și a capitalului, piața unică permite firmelor să își desfășoare activitatea la o scară mai mare, sporind astfel capacitatea lor de a inova, de a investi, de a deveni mai productive și de a crea locuri de muncă. Concurența crescută rezultată din procesul de integrare funcționează ca un stimulent puternic, care oferă consumatorilor europeni o mai mare varietate de produse mai ieftine și de mai bună calitate, astfel cum se arată în tablourile de bord ale piețelor de consum. Mobilitatea forței de muncă este esențială pentru realizarea unei veritabile piețe europene a muncii care să permită o bună corelare a nevoilor angajatorilor cu competențele solicitanților de locuri de muncă, sporind productivitatea întreprinderilor din UE și, prin aceasta, creșterea economică și ocuparea forței de muncă și contribuind la eliminarea existenței în paralel a unor niveluri permanent ridicate ale șomajului în mai multe domenii și a unei penurii de mână de lucru în regiunile UE care se dezvoltă mai rapid. 1.1. Cele patru libertăți 1.1.1. Bunuri · Deși într-un ritm mai lent, integrarea pieței bunurilor mai avansează încă și la 20 de ani de la lansarea pieței unice, schimburile comerciale în interiorul UE reprezentând aproximativ 17% din PIB-ul UE în 1999 și apropiindu-se de 22% în 2011. Creșterea exporturilor în afara UE a fost mai dinamică, dar valoarea lor este de numai aproximativ 12% din PIB-ul UE. Aceasta este o indicație a faptului că piața internă are încă o importanță semnificativă pentru societățile europene și că există încă potențial de ameliorare pentru a stimula schimburile comerciale în interiorul UE. · Tendința generală pozitivă în ceea ce privește integrarea ascunde situații mai degrabă contrastante între statele membre ale UE. Există tendințe pozitive în ceea ce privește integrarea pieței bunurilor, așa cum arată evoluția importurilor și a exporturilor în interiorul UE în raport cu PIB-ul în perioada 1999–2011, în CZ, DE, HU, LT, LV, NL, PL, SI, SK, în timp ce în EL, ES, FI, FR, IE, LU și UK se pot observa unele tendințe negative sau stagnare. În majoritatea țărilor din primul grup, adâncirea integrării a făcut parte din procesul de recuperare a decalajului, deoarece acestea au pornit de la un nivel scăzut de deschidere, cu mult sub potențialul lor. În ceea ce privește nivelul de integrare atins (din perspectiva comerțului cu bunuri în interiorul UE raportat la PIB), statele membre mai mici sunt în mod natural mai deschise, cu excepția EL și CY care au fost relativ închise, urmate de PT și țările nordice. · Analizând grupul de țări cu o integrare crescândă în piața unică, majoritatea țărilor (PL și, într-o anumită măsură, CZ, SI, DE, SK și NL) au cunoscut o îmbunătățire a competitivității lor în materie de prețuri începând cu sfârșitul anilor '90[3]. LT și LV s-au orientat cu succes către piețele cu o rată mai mare de creștere a PIB-ului în perioada respectivă. HU pare să fi beneficiat în principal de pe urma unei competitivități care nu are legătură cu prețurile[4]. Pentru aproape toate aceste țări, o mai mare integrare în piața internă a condus, de asemenea, la o îmbunătățire a poziției balanței comerciale cu partenerii lor din UE. Graficul 1: Evoluția comerțului cu bunuri în interiorul UE Sursa datelor: Eurostat · În ceea ce privește grupurile a căror integrare este în scădere sau stagnează (din perspectiva raportului importurilor și exporturilor de bunuri în interiorul UE față de PIB), ES și LU au suferit atât de pe urma unei creșteri relativ scăzute a cererilor din partea economiilor lor partenere, cât și de pe urma unor pierderi de competitivitate a costurilor. , EL s-a confruntat, de asemenea, cu o deteriorare a competitivității costurilor. FI și UK s-au confruntat cu probleme de competitivitate nelegată de costuri. Aceștia sunt factori care explică evoluția integrării din perspectiva exporturilor, dar importurile sunt strâns corelate cu exporturile.[5] Cu toate acestea, în cazul multora dintre aceste țări, tendința negativă în materie de integrare a fost asociată cu o deteriorare a balanței comerciale cu partenerii lor din UE[6]. · UE înregistrează în prezent o integrare mai rapidă cu țările terțe decât pe plan intern, fapt care reflectă procesul de globalizare și creșterea mai rapidă a cererii din cadrul multor piețe emergente. Acest lucru nu este neapărat un semn negativ, deoarece nu există un antagonism între comerțul în interiorul UE și comerțul mondial. Statele membre a căror integrare în economia mondială a crescut sunt și cele care au demonstrat cea mai mare dinamică de integrare în UE[7]. Graficul 2: Comparație între comerțul cu bunuri din interiorul UE și din afara UE Sursa datelor: Eurostat 1.1.2. Servicii · Comerțul cu servicii în interiorul UE a urmat, în linii mari, aceleași modele ca și comerțul cu bunuri (graficul 3). Cu toate acestea, nivelul de integrare în acest sector care reprezintă peste 70% din economie continuă să fie semnificativ mai scăzut decât pe piața bunurilor. Iar în prezent nu există semne de recuperare a decalajului. Cu toate acestea, tendințele ascendente ale dispersiei prețurilor indică persistența unor posibile obstacole în interiorul UE în calea comerțului cu servicii. Întrucât diferențele în ceea ce privește nivelul de dispersie sunt într-o mare măsură naturale și rezultă dintr-o mult mai scăzută transportabilitate, vandabilitate[8] și eterogenitate a serviciilor, diferențele de tendințe dintre servicii și bunuri, în care dispersia a scăzut, ar putea indica un nivel insuficient de concurență în acest sector (graficul 4). Cele mai semnificative tendințe în materie de dispersie a prețurilor au fost observate în cele mai vechi state membre ale UE. Graficul 3: Evoluția comerțului cu servicii în interiorul UE Sursa datelor: Eurostat Graficul 4: Dispersia prețurilor în statele membre ale UE Sursa datelor: Eurostat · Din cauza nevandabilității multor servicii menționată anterior, piața serviciilor realizează integrarea, în principal, prin înființarea de societăți comerciale. Datele privind controlul străin asupra întreprinderilor[9] arată că gradul de integrare al serviciilor în aproape toate statele membre a fost mai scăzut decât cel al altor sectoare (a se vedea graficul 5). La fel ca în cazul indicatorilor privind deschiderea comerțului, economiile mai mici au fost mai deschise, cu excepția economiilor CY, SI și PT, care rămân per ansamblu cele mai închise, în ciuda dimensiunilor lor. Din perspectiva datelor privind controlul străin asupra întreprinderilor, economia IT este cel mai puțin integrată dintre economiile mari. Graficul 5: Nivelurile de stabilire în interiorul UE în servicii și în alte sectoare Sursa datelor: Eurostat · Tablourile de bord ale piețelor de consum întocmite anual de către Comisie arată că evaluarea performanței pieței de către consumatorii europeni este de obicei mai favorabilă pentru piețele care sunt mai integrate[10]. Graficul de mai jos arată că, în aproape toate statele membre, evaluarea făcută de consumatori este mai puțin favorabilă în cazul piețelor de servicii mai puțin integrate, decât în cazul piețelor de bunuri. Graficul 6: Performanța piețelor de bunuri și servicii evaluată de către consumatori Surse: Ancheta de monitorizare a pieței 2012 (Comisie, DG SANCO) 1.1.3. Capital · Investițiile în interiorul UE reprezintă un factor-cheie de integrare prin care întreprinderile își stabilesc operațiunile în alte state membre. Investițiile transfrontaliere constituie, de asemenea, una dintre principalele modalități prin care inovațiile sunt difuzate în întreaga piață unică. · După o lungă perioadă de creștere economică, investițiile transfrontaliere s-au prăbușit o dată cu criza financiară și, spre deosebire de comerțul transfrontalier, nu și-au revenit încă pe deplin. Graficul 7: Evoluția investițiilor străine directe în interiorul UE (ISD) Sursa datelor: Eurostat · Dinamici de integrare negative asemănătoare se pot observa pe piețele financiare. Criza a amplificat semnificativ volatilitatea pieței, iar indicatorii integrării financiare reflectă această volatilitate începând din 2007. Sistemul financiar și sectorul bancar, în special, au fost supuse unui proces de restructurare, în mai multe țări. Nu poate fi exclusă posibilitatea unor soluții naționale care implică o repliere a băncilor în spatele granițelor naționale. Această acțiune ar anula însă parțial beneficiile semnificative ale integrării financiare europene și ar pune în pericol integrarea economică în general. Există numeroase avantaje care pot fi dobândite în cazul în care modificările sunt coordonate adecvat și cuprinse în noile cadre de reglementare și supraveghere elaborate la nivelul UE. 1.1.4. Forța de muncă · Deși numărul de cetățeni ai UE care lucrează în alt stat membru este în creștere, mobilitatea forței de muncă în Europa este prea scăzută în comparație cu potențialul UE și nu se ridică la nivelul preconizat într-o veritabilă piață unică a forței de muncă. Cetățenii UE activi din punct de vedere economic în altă țară din UE reprezintă doar 3,1% din forța de muncă a UE, iar creșterile anuale sunt de numai aproximativ 0,1%. · Comparațiile la nivel internațional[11] arată, de asemenea, că mobilitatea transfrontalieră între statele membre ale UE este limitată în raport cu alte regiuni (cum ar fi Statele Unite, Canada sau Australia). Deși acest fapt poate fi explicat parțial prin diversitatea lingvistică foarte mare și diversele cadre instituționale, aceste comparații indică totuși faptul că există o marjă pentru creșterea mobilității geografice a forței de muncă în UE. · Potrivit unui studiu Eurobarometru[12], 28% din cetățenii UE de vârstă activă ar putea lua în calcul posibilitatea de a lucra în altă țară a UE, în timp ce 15% nu ar lua în calcul posibilitatea unei mutări din cauza prea multor obstacole. Mai mult de jumătate dintre europeni consideră că aspectele lingvistice și familiale se numără printre principalele obstacole în calea mobilității cetățenilor europeni. Cu toate acestea, barierele administrative cum ar fi birocrația, recunoașterea calificărilor și securitatea socială sunt și ele menționate ca motive de către oamenii care nu doresc să lucreze în alt stat membru al UE. Barierele în calea mobilității forței de muncă pot fi cauzate și de anumite sisteme de pensii suplimentare, de obstacolele fiscale la mutarea într-un alt stat membru (obținerea de facilități sau scutiri fiscale, dubla impozitare sau rate de impozitare progresivă mai mari aplicate nerezidenților) și de absența unei mai bune informări a multor lucrători mobili cu privire la drepturile și obligațiile lor. · Un recent raport al Comisiei[13] a subliniat, de asemenea, importanța vectorilor macroeconomici de mobilitate, cum ar fi diferențele relative în materie de venit, a căror acțiune a fost demonstrată în cele mai sărace state membre care au înregistrat cele mai mari fluxuri nete de emigranți; rolul acestui factor este de așteptat să scadă odată cu progresul procesului de recuperare a decalajelor. Diferențele pe termen lung dintre nivelurile șomajului constituie alți vectori macroeconomici, deși mai puțin evidenți. În plus, raportul a evidențiat, de asemenea, factori sociali și culturali cum ar fi rețelele comunităților de migranți care influențează modelele de migrație. 2. Factori de declanșare a creșterii economice și a ocupării forței de muncă pe piața unică · În comunicarea sa privind o guvernanță mai bună pentru piața unică adoptată în iunie 2012[14], Comisia recomandă luarea de măsuri în vederea deblocării potențialului pieței unice în domenii în care acest potențial este cel mai mare. Pe baza unui număr de indicatori economici, serviciile, serviciile financiare[15], transporturile, piața digitală și energia au fost identificate ca fiind domenii-cheie în care trebuie stabilite acțiuni strategice prioritare și în care trebuie aprofundată implementarea pieței unice[16]. · În paralel, este, de asemenea, important să se îmbunătățească funcționarea pieței interne pentru produsele industriale, printre altele, prin identificarea lacunelor și a barierelor care încă mai blochează libera circulație a produselor și prin sporirea calității și eficienței legislației din domeniul produselor. În plus, aplicarea „recunoașterii reciproce” în piața unică pentru bunuri trebuie să fie monitorizată îndeaproape[17]. · Comunicarea din iunie privind o guvernanță mai bună pentru piața unică semnalează necesitatea de a transpune, a implementa și a aplica în mod corect normele pieței unice în vederea valorificării pe deplin a potențialului acesteia. Prin urmare, comunicarea stabilește obiective ambițioase pentru transpunerea și respectarea legislației UE, în special, dar nu exclusiv, în domeniile-cheie de mai sus. Recentul tablou de bord al pieței interne arată unele progrese în special în ceea ce privește deficitul de conformitate [18]. Cu toate acestea, numărul directivelor a căror transpunere este întârziată cu doi ani sau mai mult a crescut. · În domeniile-cheie, comunicarea din iunie pledează pentru o abordare cu toleranță zero în ceea ce privește transpunerea și normele de aplicare. Aceasta pledează pentru lansarea de proceduri accelerate de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în cazul în care problemele persistă. Așa cum se arată în tabelul din anexă, nu suntem încă în această situație. Doar un singur stat membru (DK) a îndeplinit deja toate obiectivele stabilite în comunicarea din iunie 2012, în timp ce mai mult de jumătate dintre statele membre nu au atins mai mult de trei obiective. Cele mai lungi întârzieri în ceea ce privește transpunerea se pot observa în domeniul energiei, în timp ce transporturile constituie un domeniu în care atingerea obiectivelor este ratată aproape în mod sistematic de către majoritatea statelor membre. · Statele membre ar trebui să își intensifice eforturile pentru a se asigura că persoanele fizice și întreprinderile pot face uz în mod eficient de drepturile lor legate de piața unică, garantând o aplicare eficace și o punere în executare a legislației privind piața unică de către instanțele naționale, prin furnizarea de informații de bună calitate, instrumente și proceduri de e-guvernare, precum și prin realizarea de investiții în mecanisme destinate soluționării rapide a problemelor. Mai rămân multe de făcut în acest domeniu[19]. De exemplu, potențialul SOLVIT este încă insuficient exploatat ca instrument-cheie de soluționare a problemelor la nivel național (aproximativ 1 300 de cazuri pe an), parțial din cauza personalului insuficient din diverse centre SOLVIT. · Comunicarea din iunie solicită, de asemenea, elaborarea rapidă a unor măsuri prioritare esențiale pentru a stimula creșterea economică și a întări încrederea, prevăzute în Actul privind piața unică[20]. 1.2. Piețele de servicii Performanța pieței și obstacolele în calea integrării la nivelul UE · Directiva privind serviciile este piatra de temelie a integrării pieței unice în domeniul serviciilor. Un studiu recent[21] estimează că s-ar putea obține câștiguri suplimentare de pe urma aplicării Directivei privind serviciile dacă statele membre și-ar ridica nivelul de ambiție în ceea ce privește implementarea directivei. Într-adevăr, într-un scenariu ambițios, în care toate statele membre s-ar apropia de nivelul mediu al celor mai bune cinci țări[22] în ceea ce privește obstacolele pe fiecare sector (care este aproape de eliminarea tuturor restricțiilor vizate de Directiva privind serviciile) impactul economic ar putea ajunge la o creștere de 2,6% a PIB-ului[23]. Pentru a obține potențialul de creștere menționat în Directiva privind serviciile până în 2015, Comisia a prezentat un plan de acțiune în luna iunie a acestui an[24]. Directiva privind serviciile prevede anumite obligații importante, fără echivoc[25], pe care aproape jumătate dintre statele membre încă nu le respectă. De exemplu, unele dintre ele au încă restricții bazate pe naționalitate sau pe reședința furnizorului de servicii (de exemplu, MT și SE pentru oficiile care acordă brevete, IT, CY și PL pentru unele servicii din sectorul turismului). În ceea ce privește aplicarea clauzei privind libertatea de a presta servicii din Directiva privind serviciile, mai toate statele membre au aplicat o abordare conservatoare și continuă să trateze prestatorii de servicii transfrontaliere la fel ca pe cei stabiliți, expunându-i astfel la o dublă reglementare nejustificată, căci ei trebuie să respecte atât normele țării de origine, cât și pe cele din țara gazdă, de exemplu în ceea ce privește asigurarea profesională. În plus, în mai multe state membre există incertitudini cu privire la normele care se aplică prestatorilor de servicii care doresc să ofere temporar servicii transfrontaliere și la cele care se aplică prestatorilor de servicii care doresc să se stabilească (de exemplu BG, FI, IE, IT, LV, PL, RO, SI, SE). Această incertitudine poate duce la tratarea prestării temporare de servicii ca și cum ar fi stabilire, impunând astfel prestatorilor o sarcină de reglementare dublă, care compromite și prestarea transfrontalieră de servicii. · Sectoarele de servicii regrupează multe profesii reglementate la nivel național. Aceste reglementări iau forma unor obstacole întâmpinate la intrare (de exemplu, dispoziții care rezervă dreptul de a exercita anumite activități deținătorilor de calificări specifice) și/sau a unor obstacole întâmpinate pe parcurs (adică restricții în exercitarea unor activități profesionale, cum ar fi cerințele privind statutul juridic al societăților și proprietatea asupra capitalului). În unele state membre (BG, CY, DE, PL, SK, SI, SE), mai există încă cerințe privind stabilirea tarifelor pentru anumite profesii (de exemplu, pentru ingineri/arhitecți, contabili, consilieri fiscal și de brevete sau medici veterinari). În timp ce reglementarea profesiilor poate fi justificată de interesele publice, aceasta este foarte eterogenă în cadrul UE: numărul de profesii reglementate în fiecare stat membru variază între 47 și 368. În plus, există diferențe semnificative în ceea ce privește sfera activităților rezervate[26] și la nivelul calificărilor necesare. În acest context, în 2012 au primit deja recomandări specifice opt state membre (AT, CY, FR, DE, IT, PL, SI, ES) privind necesitatea de a reduce obstacolele de reglementare în domeniul serviciilor profesionale. Unele state membre (în special PL, PT, IT, ES, CZ) au inițiat reforme în acest domeniu, cu obiectivul de a promova concurența, de a simplifica mediul de afaceri sau de a reduce rata șomajului, în special în rândul tinerilor. · Existența unor instrumente de guvernanță eficace este esențială pentru a valorifica la maximum de potențialul de integrare al legislației privind piața unică, în general, și al Directivei privind serviciile, în special. Ghișeele unice și sistemul de informare al pieței interne (Internal Market Information-IMI) se numără printre aceste instrumente importante. Situația în ceea ce privește ghișeele unice diferă foarte mult între statele membre. DK, EE, ES, LU, NL, SE, UK și LT au cele mai avansate ghișee unice, în timp ce în BG, EL, IE, RO și SI dezvoltarea acestora a rămas cu mult în urmă. Există mai ales variații mari în ceea ce privește nivelul de detaliere și ușurința de utilizare a informațiilor oferite de ghișeele unice cu privire la normele naționale pentru principalele sectoare de servicii. În plus, numeroase proceduri administrative continuă să nu poată fi efectuate online sau de către utilizatori transfrontalieri. Numărul total al schimburilor de informații prin IMI privind serviciile rămâne scăzut. Aproape jumătate din toate schimburile de informații au fost inițiate de DE, care are și cel mai mare număr de autorități înregistrate în IMI pentru servicii. BE, DK, EE, FI, IE, NL, RO și UK nu au trimis încă nicio solicitare în 2012. În ceea ce privește partea care primește cererea de informații, HU, PL și UK au prelucrat cele mai multe cereri. · Dintre piețele de servicii, sectoarele care au ponderea economică cea mai importantă din perspectiva PIB-ului și a ocupării forței de muncă și al căror potențial de creștere economică depășește media sunt: serviciile pentru întreprinderi (11,7% din valoarea adăugată a UE în 2009), comerțul cu amănuntul și cu ridicata (11,1%) și construcțiile (6,3%). · În multe state membre, sectorul serviciilor pentru întreprinderi se caracterizează încă prin reglementări complicate. De exemplu, cerințele care limitează alegerea liberă a unei forme de societate sau care impun un anumit tip de proprietate asupra capitalului pot constitui un obstacol în calea dezvoltării serviciilor profesionale transfrontaliere. Unele dintre aceste obstacole au devenit mai puțin stricte de la intrarea în vigoare a Directivei privind serviciile (în PL, DE, FR, CY și EL), dar altele nu au fost afectate (în special în AT, BE, BG, CZ, DK, FR, DE, IT, MT, PL, PT, RO, SK, SI și UK, profesia juridică pare a fi cea mai afectată). · Sectoarele europene de comerț cu amănuntul și cu ridicata se caracterizează prin niveluri inegale de maturitate economică și prin saturarea multor piețe. Concurența în sectorul comerțului cu amănuntul este împiedicată de unele obstacole rămase, cum ar fi legislația greoaie, care ar putea avea o motivație protecționistă, sau restricțiile disproporționate impuse formatelor de magazine. Recomandările din 2012 specifice fiecărei țări au subliniat necesitatea de a elimina restricțiile din sectorul comerțului cu amănuntul (FI, FR, HU, ES). Unele state membre (ES) au lansat deja reforme în acest domeniu. Recomandările din 2012 specifice fiecărei țări au subliniat, de asemenea, mai pe larg nevoia de a consolida concurența în sectorul comerțului cu amănuntul (BE, DK, FI). Unele state membre impun întreprinderilor satisfacerea unui „test de necesități economice”. Astfel de teste condiționează acordarea unei autorizații de (1) dovedirea existenței unei necesități economice sau a unei cereri pe piață, (2) o evaluare a potențialului sau a efectelor economice curente ale activității (de exemplu această cerință este impusă furnizorilor stabiliți) sau (3) o evaluare a caracterului adecvat al activității în raport cu obiectivele de planificare stabilite de autoritatea competentă ca o condiție prealabilă pentru stabilire. Aceste teste lasă loc unor decizii arbitrare și unor restricții nejustificate și generează costuri semnificative pentru întreprinderi. Astfel de cerințe sunt interzise în temeiul Directivei privind serviciile, dar sunt, cu toate acestea, prezente în RO, AT, EL, NL, HU și în anumite regiuni din DE și ES. Performanța comerțului cu amănuntul poate fi, de asemenea, afectată de obstacole în calea furnizării transfrontaliere de bunuri. Comercianții cu amănuntul nu sunt întotdeauna liberi să se aprovizioneze cu bunuri la cele mai bune prețuri în întreaga Europă. Au fost semnalate constrângeri teritoriale la aprovizionare, care împiedică aplicarea unor prețuri mai mici în unele piețe naționale (LU și BE), în special în cazul produselor de marcă. · Dezvoltarea unui sector dinamic al construcțiilor între frontierele UE este afectată de obstacolele cu care se confruntă întreprinderile și specialiștii, din cauza nerecunoașterii reciproce a regimurilor de autorizare sau a certificării experților care oferă servicii specializate, cum ar fi în domeniul certificării de mediu a clădirilor. De exemplu, în ceea ce privește procedurile de autorizare pentru furnizorii de certificate de eficiență energetică, prestarea transfrontalieră a serviciilor nu pare a fi posibilă în BE, CY, LV, LT și MT. · Achizițiile publice reprezintă o piață importantă pentru sectorul serviciilor – în 2010, oportunitățile de afaceri în domeniul achizițiilor publice care intră sub incidența normelor UE s-au ridicat la circa 447 de miliarde EUR[27] (3,7% din PIB-ul UE), contractele de servicii reprezentând aproximativ 42% din acest total. Cu toate acestea, doar 3,5% dintre contractele de achiziții publice care depășesc pragurile prevăzute de UE sunt atribuite transfrontalier[28] (în domeniul serviciilor acest procentaj este și mai redus, și anume 2%), iar obstacolele în calea unei piețe integrate a achizițiilor publice persistă. O mai bună aplicare a normelor privind achizițiile publice în statele membre ar putea conduce la creșteri semnificative ale eficienței. În 2012, un număr de 5 state membre au primit recomandări specifice (BG, CZ, DK, HU și SK). · Ținând seama de importanța achizițiilor publice, este deosebit de îngrijorător faptul că autoritățile publice rămân cel mai rău platnic din Uniunea Europeană. Valoarea datoriei anulate în Europa a crescut în 2012 la 2,8% din totalul creanțelor, ceea ce reprezintă un nivel fără precedent de 340 de miliarde EUR. Diferența dintre statele membre nordice și cele sudice afectează grav integrarea pieței unice a UE[29]. Directiva din 2011 privind întârzierea efectuării plăților[30], dacă este implementată corect, va debloca 180 de miliarde EUR pe an datorită obligației autorităților publice de a plăti în termen de 30 de zile, îmbunătățind astfel cu mult fluxul de lichidități al întreprinderilor și ajutându-le să depășească criza economică. · Din perspectiva consumatorului, serviciile bancare adresate persoanelor fizice rămân cel mai neperformant grup de piețe, în special în ceea ce privește compatibilitatea comisioanelor și a condițiilor oferite, alegerea celei mai bune opțiuni sau migrarea către alt furnizor[31]. Un cadru UE robust[32] care să garanteze consumatorului informații, drepturi și căi de atac și care să faciliteze accesul la servicii bancare de bază va permite o mai mare participare a tuturor consumatorilor, în special a celor vulnerabili, la sectorul bancar adresat persoanelor fizice. Priorități de politică · Statele membre ar trebui să se concentreze asupra următoarelor priorități-cheie: o să atingă compatibilitatea deplină a legislației proprii cu Directiva privind serviciile, în special prin respectarea tuturor obligațiilor neechivoce prevăzute de aceasta. o să adopte o abordare mai ambițioasă în ceea ce privește implementarea Directivei privind serviciile prin - revizuirea necesității și proporționalității celorlalte cerințe, în special cele de stabilire a tarifelor pentru anumite profesii și cele care limitează formele de societate și proprietatea asupra capitalului; - efectuarea unei analize a aplicării clauzei privind libertatea de a presta servicii în sectoare-cheie cum ar fi construcțiile, serviciile pentru întreprinderi și turismul. O astfel de revizuire ar trebui să ia forma unui proces sistematic de evaluare inter pares realizat cu sprijinul Comisiei, care să vizeze înlăturarea restricțiilor inutile, nejustificate și disproporționate rămase. o să evalueze justificarea cerințelor care limitează atât accesul profesiilor reglementate, cât și profesarea acestora, inclusiv rolul organismelor profesionale și să înlăture sau să înlesnească aceste cerințe în cazul în care acestea nu sunt justificate. Aceste evaluări ar trebui să includă și o revizuire a criteriilor de introducere a unor noi profesii reglementate. o să consolideze concurența în sectorul comerțului cu amănuntul prin diminuarea obstacolelor și reducerea restricțiilor de funcționare. În special, testele de necesități economice rămase ar trebui eliminate sistematic. o să îmbunătățească ghișeele unice astfel încât să devină adevărate instrumente de e-guvernare capabile să răspundă în mod adecvat necesităților furnizorilor de servicii și beneficiarilor. În special, pentru a le îmbunătăți ușurința în utilizare, obiectivul ar trebui să fie ca ghișeele unice să acopere toate procedurile pe parcursul ciclului de viață al întreprinderii și să fie multilingve. o să transpună cât mai rapid cu putință Directiva privind întârzierea efectuării plăților (termenul de transpunere pentru statele membre este 16 martie 2013). 1.3. Piețele energiei Performanța pieței și obstacolele în calea integrării la nivelul UE · Cota din PIB a sectorului energiei din UE a fost în creștere din 2000 și a depășit 2½% în ultimii ani[33]. Cu toate acestea, acest indicator nu reflectă pe deplin importanța acestui sector în cadrul economiei, sectorul energiei contribuind esențial la procesul de producție din toate celelalte sectoare și, în acest mod, la competitivitatea costurilor. · Piața internă a energiei începe să dea roade încet, dar sigur[34]. Prețurile cu ridicata la energia electrică în UE au crescut mai puțin decât prețurile la energia primară la nivel mondial și mai puțin decât inflația. Prețurile cu ridicata la gaze au fost evident inferioare în statele membre în care piețele funcționează mai bine. Aprovizionarea cu gaze a consumatorilor cu amănuntul a opus mai multă rezistență reducerilor temporare ale volumului efectuate de către țările exportatoare datorită unei infrastructuri mai flexibile și semnalelor clare privind prețurile din interiorul UE. · Cu toate acestea, nu suntem încă într-o astfel de situație. Serviciile energetice (atât de gaze, cât și de energie electrică) au înregistrat performanțe sub medie potrivit celui mai recent tablou de bord al piețelor de consum, furnizarea de energie electrică fiind printre cele cinci sectoare care au obținut cele mai slabe rezultate (din 30)[35]. În plus, piețele energiei sunt, în general, percepute ca nefiind transparente sau suficient de deschise pentru nou-veniți[36]. · Lipsa de integrare a pieței energiei este ilustrată și de faptul că există o slabă convergență între prețurile cu amănuntul în domeniul energiei electrice și al gazelor în întreaga UE, prețul plătit în cele mai scumpe state membre reprezentând de mai multe ori prețul plătit în cele mai ieftine. Acest lucru se datorează anumitor motive: reglementării prețurilor în mai multe state membre (BG, CY, DK, EE, FR, EL, HU, LT, MT, PL, PT, RO, SK, ES), unei lipse a diversității furnizorilor, interconectării transfrontaliere limitate, diferențelor în ceea ce privește costurile de rețea, impozitării și costurilor forței de muncă. Prețurile reglementate nu reușesc să creeze un mediu competitiv propice realizării tipului adecvat de investiții. Dimpotrivă, acestea sunt percepute de către investitori ca un indicator de interferență politică, fapt ce frânează investițiile. În plus, prețurile reglementate la un nivel sub prețul pieței pot conduce la tarife care sunt nesustenabile din punct de vedere economic pentru furnizori, al căror cost este în cele din urmă suportat de către consumatori în ansamblul lor. În plus, prețurile reglementate nu reușesc nici să ofere stimulente pentru eficiența energetică. Statele membre au niveluri diferite de concurență pe piețele cu amănuntul, iar principalul indicator de concentrare a pieței (IHH[37]) este foarte ridicat (peste 5000) în EL, PT, EE, LT, LV, IT și FR. În țările din sud și din est ratele de migrare sunt foarte scăzute. În general, evaluarea de către consumatori a piețelor energiei electrice este nefavorabilă chiar și în acele state membre care au piețe ale energiei destul de liberalizate, din cauza lipsei de transparență percepute și a satisfacției scăzute în privința serviciilor destinate clienților[38]. · În ceea ce privește piețele cu ridicata, convergența prețurilor este mai mare decât pe piețele cu amănuntul. Lichiditatea de pe piața energiei a crescut în ultimii ani, fapt ce are un impact pozitiv asupra funcționării pieței europene a energiei electrice cu ridicata și asupra concurenței. Integrarea pieței a fost consolidată și prin sporirea cuplării piețelor[39] (17 state membre au introdus acest sistem). Absența unei cuplări a piețelor împiedică prețurile să acționeze ca semnale eficace pentru direcționarea circulației energiei electrice între piețe. Această integrare crescută ar putea explica de ce prețurile cu ridicata la energia electrică în UE nu au urmat creșterea puternică a prețurilor la combustibilii fosili din ultimii ani. · Mai sunt încă necesare investiții considerabile în infrastructura energetică, cum ar fi conductele de transport și rețelele de energie electrică, depozitarea și proiectele privind GNL pentru a finaliza piețele interne de gaze și energie electrică și pentru a soluționa problema securității aprovizionării. În acest scop, în 2012 au primit recomandări specifice 11 state membre (BG, DE, EE, ES, FR, HU, IT, LT, LV, MT și PL) în ceea ce privește necesitatea de a spori interconectările de rețele de energie electrică și gaze. În ceea ce privește energia electrică, nevoia de investiții în producție reflectă o creștere a cererii de energie electrică și obiectivele privind energiile regenerabile, obligatorii pentru 2020. Utilizarea optimă a surselor regenerabile necesită o interconectare suficientă și rețele inteligente, inclusiv capacități de stocare și infrastructură de producție de rezervă. Obstacolele în calea investițiilor sunt legate de procedurile de acordare a permiselor în statele membre, de finanțare și de cadrul de reglementare. Comisia a lansat o consultare publică în luna noiembrie privind securitatea aprovizionării cu energie electrică și adecvarea producției. · Cel de-al treilea pachet energetic[40] constituie piatra de temelie a integrării pieței gazelor și energiei electrice. Cu toate acestea, se înregistrează întârzieri în transpunerea și punerea în aplicare a acestuia. La 25 octombrie 2012, mai multe state membre nu comunicaseră încă transpunerea integrală a uneia sau a ambelor directive din cel de-al treilea pachet energetic. De asemenea, s-a făcut o examinare a măsurilor notificate de statele membre care au comunicat transpunerea integrală și ar putea fi luate măsuri în cazul în care transpunerea este considerată ca fiind incompletă. Informații suplimentare sunt furnizate în anexă. Buna aplicare a legislației a întâmpinat dificultăți într-o serie de domenii sensibile, și anume: (i) separarea rețelelor de transport, (ii) aspectele legate de protecția consumatorilor (inclusiv protecția eficientă a consumatorilor vulnerabili) și (iii) independența și competențele autorităților naționale de reglementare (ANR), având în vedere că cerințele de independență prevăzute în directive sunt foarte stricte. · Adoptarea și implementarea rapidă a pachetului privind infrastructura energetică[41] și adoptarea primei liste la nivel de Uniune cu proiecte de interes comun privind infrastructura energetică sunt de o importanță vitală pentru o viitoare aprovizionare cu energie în condiții de siguranță și la prețuri accesibile. · În ceea ce privește eficiența energetică, cel mai mare potențial de economisire a energiei îl au clădirile, care au o cotă de 40% din consumul total de energie al Uniunii Europene. Reducerea consumului de energie în acest domeniu este, prin urmare, o prioritate în cadrul obiectivelor climatice și energetice „20-20-20”, partea referitoare la eficiența energetică, precum și în cadrul etapei fundamentale referitoare la clădiri din Foaia de parcurs către o Europă eficientă din punct de vedere al utilizării resurselor[42]. Transpunerea adecvată și la timp și implementarea rapidă pe teren a legislației-cheie în acest domeniu este importantă pentru realizarea acestor obiective. Sectorul construcțiilor trebuie să joace și el un rol important în realizarea acestor obiective. Noile tehnologii oferă un mare potențial, nu numai pentru locuințele noi, ci și pentru renovarea a milioane de clădiri existente pentru a le face mult mai eficiente din punct de vedere energetic. Priorități de politică · În vederea realizării unor piețe integrate și care funcționează bine ale energiei, statele membre ar trebui să se concentreze asupra următoarelor priorități-cheie: o Transpunerea completă și la timp a directivelor din cadrul celui de-al treilea pachet energetic și aplicarea corectă a regulamentelor din cel de-al treilea pachet energetic în cazul în care nu au făcut deja acest lucru, pentru a putea profita în totalitate de beneficiile destinate consumatorilor și întreprinderilor europene. Transpunerea și implementarea legislației-cheie din domeniul eficienței energetice, în special Directiva privind eficiența energetică. o Efectuarea unei analize privind absența sau existența investițiilor în producția de energie și privind motivele pentru care modelele de producție și de consum se schimbă în mod fundamental. Statele membre ar trebui să caute soluții transfrontaliere pentru rezolvarea tuturor problemelor constatate, înainte de a planifica o intervenție, pentru a evita fragmentarea pieței interne a energiei. o Responsabilizarea consumatorilor, permițându-le să facă alegeri în cunoștință de cauză și încurajarea comportamentului eficient din punct de vedere energetic. o Eliminarea treptată a prețurilor reglementate, garantând totodată o concurență solidă și consolidarea protecției consumatorilor vulnerabili. Eliminarea treptată a prețurilor reglementate ar transmite semnalele de preț corect necesare pentru a asigura investiții suficiente și a îmbunătăți eficiența energetică. Pe termen lung, aceasta ar oferi consumatorilor mai multe posibilități de alegere și prețuri sustenabile pe piață. o Legislația și reglementările specifice sectorului trebuie să fie completate de aplicarea în continuare a normelor de concurență în sectorul energetic, în vederea creării unor piețe ale energiei mai competitive și mai eficiente din punct de vedere energetic. 1.4. Piețele de transport Performanța pieței și obstacolele în calea integrării la nivelul UE · Sectorul transporturilor reprezintă un domeniu-cheie pentru creștere și competitivitate, nu numai datorită dimensiunii lui (reprezentând aproximativ 5% din valoarea adăugată totală a UE), ci și datorită funcției sale de deservire a celorlalte sectoare ale economiei. Existența unor servicii de transport eficiente și sustenabile, a unor infrastructuri adecvate și a unor tehnologii moderne reprezintă o condiție prealabilă pentru buna funcționare a pieței interne și un element-cheie pentru exploatarea punctelor forte ale tuturor regiunilor. · Din cauza unor acțiuni întârziate, transporturile și mai ales unele moduri de transport au rămas în urmă față de alte sectoare din perspectiva deschiderii pieței și a performanței globale. Nu este vorba doar de faptul că gradul de deschidere a pieței este eterogen între diferitele moduri de transport (aerian, feroviar, rutier și maritim), dar și de faptul că realizarea unei veritabile piețe interne pentru serviciile de transport este încă incompletă și neadecvată pentru a face față cererii în plină evoluție. · Lipsa integrării se datorează în parte dificultăților întâmpinate în transpunerea și aplicarea adecvată și la timp a legislației-cheie în acest domeniu (a se vedea anexa), în special în domeniul transporturilor rutiere și feroviare și al siguranței maritime. Aplicarea principiilor pieței interne în sectorul portuar, în special a restricțiilor privind libertatea de stabilire în porturi, se află, de asemenea, în centrul atenției. În sectorul aviației, accesul la piața serviciilor de asistență la sol continuă să pună probleme în mai multe state membre. Abaterile se referă în special la dificultățile de acces pe piață întâmpinate de noii operatori de pe piață și la procedurile de licitație pentru selectarea furnizorilor, despre care se consideră că nu sunt în conformitate cu legislația UE. Această situație are ca rezultat o evaluare eterogenă a consumatorilor din UE,[43] serviciile de transport aerian ocupând locul al 5-lea (din 30) în clasamentul pe 2012 al piețelor de servicii, în timp ce serviciile feroviare ocupă doar poziția a 27-a. · Recomandările din 2012 specifice fiecărei țări reflectă situația eterogenă în ceea ce privește deschiderea pieței și concurența, și anume recomandările adresate statelor membre care sunt actori-cheie în cadrul rețelei europene de transport (AT, BE, FR, DE și IT) formulate pentru a încuraja concurența și a facilita intrarea pe piață a unor noi operatori, în timp ce recomandări în vederea consolidării capacității administrative și de reglementare a pieței în sectorul transporturilor au fost adresate BG și PL. La un nivel mai general, în mai multe state membre, există în continuare în cadrul piețelor de transport obstacole în calea intrării pe piață și o povară reprezentată de reglementare, în special în țările mari și/sau de tranzit (DE, FR, IT, ES și AT), fapt care frânează economia UE, în ansamblul ei. · Domeniul în care blocajele sunt încă cele mai evidente este piața internă a serviciilor feroviare. Întrucât piețele serviciilor de transport feroviar de marfă au fost deschise complet concurenței începând din 2007, iar piețele serviciilor de transport internațional de călători din 2010, transportul intern de călători rămâne în mare măsură închis pentru concurență. Pe lângă acest fapt, lipsa concurenței în rândul operatorilor tradiționali, care se bucură adesea de o situație de monopol de facto pe piața națională, este unul dintre motivele care explică nivelul scăzut de calitate și eficiență a serviciilor de transport feroviar, fenomen care se reflectă și în evaluarea foarte slabă a consumatorilor acestei piețe. · În pofida legislației UE care garantează accesul la piețele serviciilor de transport feroviar de marfă și internațional de călători, noii operatori se mai confruntă încă cu dificultăți la intrarea pe piață, în special în FR și IT, în timp ce în DE, structura instituțională nu garantează o concurență eficace. Procesul de deschidere a pieței este cel mai avansat în DK, SE și UK, care se bucură toate de o cotă de piață în creștere pentru transportul feroviar. SE și UK sunt, de asemenea, singurele state membre, împreună cu DE, care atribuie toate contractele de servicii publice în urma unei proceduri competitive de licitație. · Furnizarea de servicii portuare este încă fragmentată. Pentru societățile din UE, costurile de utilizare a porturilor și a terminalelor pot reprezenta până la 25% din totalul cheltuielilor logistice de transport al mărfurilor de la origine la destinație. În țări precum DE, NL, FI sau DK porturile contribuie semnificativ la performanța globală a serviciilor logistice a țării din punct de vedere al timpului, al costurilor și al fiabilității[44]. Pe de altă parte, nivelul scăzut de conectivitate, birocrația și obstacolele la intrarea pe piață care afectează participarea sectorului privat – serviciile tehnico-nautice și de manipulare a mărfurilor sunt adesea restricționate la monopoluri sau la câțiva operatori recunoscuți - acționează ca bariere în calea comerțului în alte porturi europene, în special, de la Marea Mediterană, Marea Neagră și Marea Baltică. · Spre deosebire de alte moduri de transport, transportul maritim pe distanță scurtă între porturile statelor membru este încă adesea considerat ca depășind frontierele externe ale pieței interne, necesitând astfel proceduri administrative extinse. De asemenea, o concurență loială între porturi impune existența unor condiții echitabile de concurență: informațiile privind fondurile pe care autoritățile publice le pun la dispoziția porturilor ar trebui să fie transparente, la fel și condițiile în care autoritățile portuare acordă acces pe piață furnizorilor de servicii. · Până în prezent, deschiderea pieței a avut un foarte mare succes în sectorul aviației, unde liberalizarea din anii '90 a dus la o creștere fără precedent atât a numărului de călători care au apelat la serviciile de transport aerian, cât și a numărului de rute deservite în interiorul UE, împreună cu o scădere semnificativă a prețurilor la biletele de avion. Cu toate acestea, spațiul aerian european este în continuare fragmentat, fapt care generează costuri suplimentare atât companiilor aeriene, cât și clienților, fiind o sursă de ineficiență economică. În acest sens, realizarea cerului unic european constituie unul dintre elementele-cheie pentru realizarea unui spațiu european unic al transporturilor. În special, crearea unor veritabile blocuri funcționale de spațiu aerian ar defragmenta spațiul aerian european și ar optimiza semnificativ furnizarea serviciilor de navigație aeriană. În plus, consolidarea aprovizionării, în cazul în care ar respecta pe deplin normele și principiile de concurență aplicabile fuziunilor și alianțelor, poate contribui la creșterea eficienței economice a sectorului transportului aerian. · Deschiderea pieței a avut un foarte mare succes în transportul rutier internațional. Transportul rutier internațional de marfă a crescut cu 35% în 2000 – 2010 (față de o creștere de 8% pe piața transporturilor naționale de marfă). Cu toate acestea, un număr semnificativ de restricții de cabotaj[45] rămân și împiedică o corelare optimă a cererii și a ofertei de transport. · Piața transporturilor pe căi navigabile interioare a fost liberalizată începând cu anii '90. Concurența pe căile navigabile interioare s-a intensificat, iar prețurile transporturilor de marfă au scăzut. Cu toate acestea, rămân încă obstacole în privința accesului la această profesie. Priorități de politică · Pentru a înlătura aceste blocaje care împiedică realizarea unei adevărate piețe interne a transporturilor, statele membre ar trebui să se concentreze asupra următoarelor priorități-cheie: o să asigure o transpunere la timp și de calitate a acquis-ului în domeniul transporturilor, în special în ceea ce privește siguranța drumurilor, a căilor ferate și siguranța maritimă. o să deschidă concurenței serviciile naționale de transport feroviar de călători și să se asigure că structura instituțională permite o concurență eficace pe piețele transporturilor feroviare, asigurând un acces egal la infrastructură. o să elimine birocrația și obstacolele la intrarea pe piață în sectorul serviciilor portuare (în special în regiunile Mării Mediterane, Mării Negre și Mării Baltice). o să accelereze implementarea cerului unic european (de exemplu, făcând progrese în ceea ce privește implementarea blocurilor funcționale de spațiu aerian) pentru a îmbunătăți siguranța, capacitatea, eficiența și impactul asupra mediului al aviației. o să permită mai multe oportunități de cabotaj transportatorilor rutieri străini. 2.4. Piețele digitale Performanța pieței și obstacolele în calea integrării la nivelul UE · Internetul și mai ales internetul în bandă largă oferă platforma pentru imensul potențial de dezvoltare de aplicații, cum ar fi cele de comerț electronic și „cloud computing”: se estimează că o creștere cu 10 puncte procentuale a internetului de mare viteză va conduce la o creștere anuală a PIB-ului pe cap de locuitor cu circa 1-1,5 puncte procentuale[46]. · Dezvoltarea în continuare a rețelelor în bandă largă a fost posibilă în special datorită creșterii nivelului de concurență generate de implementarea cadrului de reglementare al UE în domeniul comunicațiilor electronice, cu o reducere corespunzătoare a prețurilor cu amănuntul la servicii. Noii operatori au vândut două treimi din totalitatea liniilor fixe noi în 2011. Acestea fiind spuse, persistența unor diferențe de prețuri între statele membre arată că piața internă din acest sector nu este încă realizată. · Disponibilitatea infrastructurii pentru internetul în bandă largă este un alt factor important de dezvoltare a economiei digitale. Decalajul dintre țările UE privind rețelele în bandă largă, măsură a dispersiei ratelor de penetrare și de utilizarea acestor rețele, a continuat să scadă. Acoperirea zonelor rurale rămâne o provocare în special în PL, BG, DE[47] și SI. Deși creșterea numărului total de conexiuni în bandă largă încetinește, tendința spre viteze din ce în ce mai mari este clară, iar vitezele au crescut în mod semnificativ. · În plus, pentru a se asigura o acoperire universală, este important ca statele membre să promoveze în continuare investițiile eficace în rețele în bandă largă de mare și foarte mare viteză, în concordanță cu obiectivele de performanță stabilite în Agenda digitală. Acest lucru necesită o ofertă adecvată de stimulente pentru investiții, în special un cadru de reglementare previzibil și eficient instituit de autorități de reglementare puternice și independente și un sprijin public specific, dacă este cazul. · Sectorul comunicațiilor mobile este cel mai competitiv segment din ansamblul pieței de telecomunicații. Rețelele mobile în bandă largă s-au înmulțit semnificativ în 2011, rata de penetrare ajungând la 43% din populație în ianuarie 2012 de la 26,8% în ianuarie 2011, cu diferențe mari între statele membre[48]. Cotele de piață ale operatorilor principali și ale celor de pe locul doi au fost ușor în scădere. Cu toate acestea, în CY se mai pot observa încă niveluri ridicate de concentrare (numai doi operatori), la fel și în LU și SI. În plus, anumite părți ale pieței comunicațiilor mobile (roamingul) au fost foarte ferite de concurență, fiind nevoie de o intervenție legislativă pentru a garanta adoptarea reformei structurale. · Cu toate acestea, creșterea exponențială așteptată va fi posibilă numai atât timp cât este disponibil un spectru suficient. Având în vedere ratele actuale de dezvoltare a serviciilor și, prin urmare, utilizarea spectrului de frecvențe, statele membre trebuie să elibereze în integralitate spectrul de frecvențe armonizate și să se asigure de utilizarea eficientă a acestuia. În ceea ce privește banda de 800 MHz, aceasta privește BE, BG, CZ, EE, EL, ES, CY, LV, LT, HU, MT, AT, PL, RO, SI, SK, FI și UK. Deși o parte dintre aceste state membre au solicitat derogări, trebuie depuse eforturi pentru a elibera banda și a o lăsa disponibilă pentru rețelele în bandă largă pe suport radio cât mai rapid posibil. · În timp ce, conform previziunilor, „economia internetului” ar trebui să crească în UE-27 de la 3,8% din PIB în 2010 la 5,7% în 2016[49], comerțul electronic transfrontalier nu progresează decât într-un ritm foarte lent. În 2011, numai 10% din populația totală a UE a comandat bunuri sau servicii de la vânzători din alte țări ale UE[50]. În plus, țările cele mai dezvoltate în ceea ce privește comerțul electronic transfrontalier avansează mult mai rapid decât țările mai puțin dezvoltate, creând un decalaj și mai mare. · Rata scăzută de utilizare a comerțului electronic transfrontalier de către populație este strâns legată de numărul limitat de întreprinderi care efectuează vânzări transfrontaliere pe cale electronică. În 2010, numai 6% dintre întreprinderile angajate în comerțul electronic au efectuat vânzări electronice către alte țări ale UE, inclusiv în țările cu cea mai mare proporție de firme implicate în comerțul electronic. UE nu a obținut încă beneficii importante din comerțul electronic[51]. Acest lucru duce la o pierdere totală potențială de 26 de miliarde EUR în fiecare an în materie de schimburi comerciale transfrontaliere. În consecință, o integrare sporită a comerțului electronic în UE ar putea genera câștiguri semnificative în materie de bunăstare pentru consumatorii europeni datorită prețurilor mai mici și unei oferte mai bogate în mediul online. · Deși consumatorii apreciază comoditatea de a cumpăra oricând și oriunde prin intermediul canalului de vânzări efectuate prin comerț electronic, de a avea acces la informații și la o selecție mai largă de produse, nu toți utilizatorii care profită de internet pentru a se informa cu privire la bunurile sau serviciile disponibile, cumpără în cele din urmă produsele online. Printre motive se numără lipsa de încredere sau de informații, preocupările legate de confidențialitatea datelor și/sau de securitate și preocupările privind obținerea de despăgubiri în cazul în care lucrurile nu se derulează conform așteptărilor[52]. Comisia a adoptat o serie de inițiative pentru a găsi soluții la aceste preocupări. De exemplu, noua Directivă privind drepturile consumatorilor (DDC)[53], care se va aplica de la 13 iunie 2014 cel târziu, va consolida drepturile consumatorilor atunci când fac cumpărături pe internet, încurajând astfel comerțul electronic legitim. Propunerea de legislație ADR-ODR[54] vizează să garanteze că sunt într-adevăr instituite instrumente alternative de calitate de soluționare a litigiilor și că acestea funcționează în practică și că este creată o platformă online la nivelul UE pentru reclamații privind comerțul electronic transfrontalier. O propunere de regulament privind o legislație europeană comună în materie de vânzări[55] a fost prezentată cu scopul de a oferi comercianților posibilitatea de a-și vinde produsele cetățenilor din alte state membre, pe baza unui set unic de norme de drept al contractelor, care se întemeiază pe un nivel ridicat de protecție a consumatorilor. · Un alt obstacol esențial în calea comerțului electronic transfrontalier este livrarea. Acesta este un element-cheie pentru consolidarea încrederii între vânzători și cumpărători. Pentru a depăși acest obstacol, Cartea verde privind o piață integrată de livrare a coletelor va lansa o consultare amplă, care va fi urmată de o serie de acțiuni cu scopul de a sprijini dezvoltarea comerțului electronic în UE. · În aceste vremuri de austeritate, e-guvernarea are potențialul de a îmbunătăți substanțial modul în care sunt furnizate serviciile publice și de a genera economii publice considerabile, precum și de a reduce costurile pentru întreprinderi. O tranziție totală la achizițiile publice electronice în cadrul UE ar putea conduce la obținerea de economii în materie de cheltuieli publice de până la 100 de miliarde EUR[56]. Achizițiile publice electronice pot, de asemenea, majora proporția de achiziții publice transfrontaliere. Cu toate acestea, utilizarea procedurilor electronice la achizițiile publice rămâne limitată la un nivel situat între 5% și 10%[57]. Unele statele membre au făcut totuși progrese semnificative în direcția utilizării excluzive a achizițiilor publice electronice, cum ar fi PT (metodă obligatorie pentru majoritatea procedurilor) și LT (75% în 2011). Dimpotrivă, posibilitatea de a depune electronic ofertele nu este implementată în prezent în BG și SI. În general, în ceea ce privește e-guvernarea, AT, DK, EE, SE sunt foarte avansate, în timp ce alte țări au rămas în urmă în acest domeniu, și anume SI, BG, RO, IT, PL și HU. · Competențele TIC sunt o condiție prealabilă necesară pentru ca întreprinderile și cetățenii să poată valorifica pe deplin oportunitățile de creștere economică și de ocupare a forței de muncă oferite de economia digitală. UE se confruntă cu o penurie de specialiști în domeniul TIC[58]: se estimează că, până în anul 2015, vor fi până la 700 000 de posturi vacante neocupate de specialiști TIC în UE. În pofida recesiunii economice, cererea de specialiști TIC crește cu 3% pe an. În plus, competențele TIC sunt necesare în toate sectoarele economiei și au devenit o condiție prealabilă pentru obținerea de performanțe economice și pentru capacitatea de inserție profesională. Această provocare a fost bine abordată în SE, DK, LV, LU și FI. Priorități de politică · Statele membre ar trebui să se concentreze asupra următoarelor priorități-cheie: o să își intensifice eforturile în vederea introducerii rețelelor fixe și pe suport radio în bandă largă și în vederea ameliorării calității acestora. Această investiție necesită introducerea unor stimulente corespunzătoare, atât în ceea ce privește eficiența reglementărilor, cât și, acolo unde este necesar, în ceea ce privește sprijinul public specific (de exemplu prin fondurile structurale și MCE, în următorul CFM), lăsând spectrul de frecvențe radio la dispoziția rețelelor pe suport radio în bandă largă la o lărgime de bandă de 1200 MHz și eliberând efectiv licențe pentru benzile de frecvențe deja armonizate, inclusiv pentru banda de 800 MHz. o să asigure aplicarea corectă a Directivei privind comerțul electronic. Aplicarea unor norme armonizate în aspecte precum transparența, cerințele de informare și contractele electronice va contribui la restabilirea certitudinii juridice pentru întreprinderi și consumatori. o să asigure o transpunere corectă și la timp în legislația națională (până la 13 decembrie 2013) și o implementare ulterioară a Directivei privind drepturile consumatorilor[59] pentru a spori protecția consumatorilor și a întări astfel încrederea în canalul de vânzări prin comerț electronic. o să crească disponibilitatea serviciilor publice online ușor de utilizat, inclusiv prin interconectare transfrontalieră și infrastructuri (în special cu sprijinul Mecanismului „Conectarea Europei”[60]), făcând achizițiile publice electronice interoperabile și obligatorii și consolidând introducerea serviciului e-sănătate pentru a avea sisteme de sănătate publică mai eficiente. o să investească în formare în domeniul TIC, în special cu ajutorul FSE, și să adopte un cadru de competențe TIC pentru a asigura calificări suficiente în rândul forței de muncă pentru practici comerciale moderne. Anexă: [1] Comunicarea Comisiei Europene „O guvernanță mai bună pentru piața unică”, COM(2012)259 final. [2] Aceste sectoare au fost, de asemenea, identificate ca fiind printre cele mai problematice pentru consumatori și având cel mai mare impact asupra bugetului gospodăriilor, în recenta Agendă a consumatorului european. [3] Măsurată ca depreciere a cursului de schimb real efectiv, cu costul unitar salarial în producție ca deflator. A se vedea: http://ec.europa.eu/economy_finance/db_indicators/competitiveness/data_section_en.htm [4] Deoarece nici competitivitatea prețurilor, nici cererea externă nu îi explică bine evoluția comercială, competitivitatea nelegată pe prețuri este cel mai greu de măsurat. [5] Exporturile permit finanțarea importurilor, iar contribuția importurilor la exporturi este considerabilă, mai ales în contextul rolului tot mai important pe care îl au lanțurile internaționale de producție. [6] Integrarea și competitivitatea par să se susțină reciproc, creând cercuri virtuoase, de exemplu prin presiuni concurențiale mai mari și acces la materii prime mai bune și mai ieftine. [7] Există într-adevăr o corelare pozitivă ridicată (0,8) între comerțul din UE și comerțul din afara UE (măsurată ca modificare medie anuală a PIB și exprimată în puncte procentuale) al statelor membre. [8] Cu toate acestea, vandabilitatea serviciilor este în creștere datorită dezvoltării accelerate a tehnologiilor informației și comunicațiilor (TIC). [9] Eurostat - statistici referitoare la filialele străine (Foreign AffiliaTes Statistics - FATS). Datele sunt în prezent disponibile până în 2009. [10] Al 8-lea Tablou de bord al piețelor de consum, 2012, Comisia, DG SANCO. Această evaluare este susținută de gradul ridicat de corelare negativă dintre nivelurile medii din UE de evaluare a performanței pieței de către consumatori și dispersia acestui indicator în cadrul pieței interne. Dispersia este un substitut pentru integrare, din moment ce piețele mai integrate ar trebui să prezinte niveluri similare de evaluare de către consumatori. Nivelul mediu și dispersia (varianța) sunt calculate pentru mai multe sectoare de bunuri și servicii (respectiv, din mai multe state membre). Corelarea negativă între dispersii și nivelurile medii este apoi observată în aceste sectoare. [11] A se vedea, de exemplu, OCDE, Economic Survey of the EU, 2012. [12] Eurobarometru special 363, http://ec.europa.eu/public_opinion/archives/ebs/ebs_363_en.pdf [13] Comisia Europeană (DG EMPL), „Ocuparea forței de muncă și a situația socială în Europa 2011”, decembrie 2011. http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=738&langId=en&pubId=6176&type=2&furtherPubs=no [14] Comunicarea Comisiei Europene „O guvernanță mai bună pentru piața unică”, COM(2012)259 final. [15] Sectorul serviciilor financiare nu este analizat în prezentul raport. Cu toate acestea, o parte a legislației relevante selectate din acest sector și incluse în comunicarea din iunie este luată în considerare în anexă. [16] Metodologia și criteriile pentru definirea domeniilor-cheie sunt prezentate în anexa la Comunicarea Comisiei „O mai bună guvernanță pentru piața unică”, COM (2012) 259 final. [17] Primul raport referitor la aplicarea Regulamentului privind recunoașterea reciprocă, http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/economic_paper/2012/ecp456_en.htm [18] Deficitul de transpunere (raportul dintre numărul de directive privind piața internă care nu au fost încă notificate Comisiei și numărul total de directive care ar fi trebuit să fie notificate până la termenul limită, esprima ca procentaj) a scăzut de la 1,2% în noiembrie 2011 la 0,9% în mai 2012; deficitul de conformitate (numărul de directive transpuse în cazul cărora Comisia a deschis o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor pentru neconformitate) a scăzut de la 0,8% în noiembrie 2011 la 0,7% în mai 2012 (sursa: tabloul de bord al pieței interne nr. 25, septembrie 2012 http://ec.europa.eu/internal_market/score/docs/score25_en.pdf). [19] Bilanț anual de guvernanță 2011 „Asigurarea funcționării pieței unice”, februarie 2012, http://ec.europa.eu/internal_market/score/docs/relateddocs/single_market_governance_report_2011_en.pdf [20] Comunicarea Comisiei Europene intitulată: „Actul privind piața unică. Douăsprezece pârghii pentru stimularea creșterii și întărirea încrederii. Împreună pentru o nouă creștere", COM(2011) 206 final. [21] http://ec.europa.eu/economy_finance/publications/economic_paper/2012/ecp456_en.htm [22] Țările care reapar cel mai frecvent în grupurile celor mai bune țări în funcție de sector, acoperite de analiză sunt: Slovacia, UK, DK, IE, FI și ES. [23] Calculat ca procent de 1,8% din PIB care se adaugă la efectul diminuării deja obținute a obstacolelor, estimat la 0,8% din PIB. [24] Comunicarea Comisiei Europene privind implementarea Directivei privind serviciile „Parteneriat pentru o nouă creștere a serviciilor 2012-2015”, COM (2010) 261 final. [25] Aceste obligații fără echivoc sunt enumerate în Comunicarea Comisiei Europene privind implementarea Directivei privind serviciile. „Parteneriat pentru o nouă creștere a serviciilor 2012-2015”, COM(2012) 261 final. [26] „Activități rezervate” constituie activități economice rezervate deținătorilor unor calificări profesionale specifice, care beneficiază de drepturi exclusive de a exercita aceste activități și de a oferi servicii conexe. [27] http://ec.europa.eu/internal_market/publicprocurement/docs/indicators2010_en.pdf [28] Studiu privind „Achizițiile publice transfrontaliere peste pragurile stabilite la nivelul UE" http://ec.europa.eu/internal_market/publicprocurement/docs/modernising_rules/cross-border-procurement_en.pdf [29] Este nevoie în medie de 91 de zile pentru ca tranzacțiile între întreprinderi (B2B) să fi plătite în regiunea sudică, față de o medie de 31 de zile în nord. [30] Directiva 2011/7/UE din 16 februarie 2011 privind combaterea întârzierii în efectuarea plăților în tranzacțiile comerciale. [31] Al 8-lea tablou de bord al piețelor de consum, 2012, Comisie, DG SANCO. [32] Aceasta include implementarea adecvată a Directivei din 2008 privind creditele de consum și viitoarea inițiativă legislativă privind transparența și comparabilitatea comisioanelor de cont bancar, migrarea conturilor bancare și accesul la un cont de plăți de bază. [33] Aici sectorul este aproximat ca NACE Rev. 1 „E: furnizarea de energie electrică, gaze și apă”. [34] La 15 noiembrie 2012, Comisia Europeană a prezentat o comunicare care evaluează situația în care se află piața internă a energiei intitulată „Pentru o bună funcționare a pieței interne a energiei”, COM (2012)663. [35]Al 8-lea tablou de bord al piețelor de consum, 2012, Comisie, DG SANCO. [36] Comunicarea Comisiei Europene „Pentru o bună funcționare a pieței interne a energiei”, COM(2012)663. [37] IHH (indicele Herfindahl-Hirschman) este o măsură general acceptată de concentrare a pieței. El se calculează prin însumarea pătratelor cotelor de piață individuale ale tuturor întreprinderilor care concurează pe piață (piața este cu atât mai concentrată cu cât indicele este mai mare). Concentrare moderată: 750–1800; concentrare mare: 1800–5000; concentrare foarte mare: peste 5000. Pentru mai multe informații, a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei „Piețele energiei în Uniunea Europeană în 2011”, SWD (2012) 368, partea 2. [38] „Funcționarea piețelor cu amănuntul ale energiei electrice destinate consumatorilor în Uniunea Europeană”, Studiu realizat în numele Comisiei Europene, DG SANCO, 2010. [39] Cuplarea piețelor optimizează capacitatea de interconectare și garantează circulația electricității din zonele cu prețuri scăzute către zonele cu prețuri ridicate prin crearea automată a unei legături între cerere și ofertă din ambele părți ale unei frontiere. [40] Directivele 2009/72/CE și 2009/73/CE. [41] Propunere de regulament privind orientări pentru infrastructuri energetice transeuropene, COM/2011/658, și propunere de regulament de instituire a mecanismului Conectarea Europei, care acoperă infrastructura de energie, transporturi și telecomunicații (2014-2020), COM/2011/665. [42] Comunicarea Comisiei Europene intitulată „Foaie de parcurs către o Europă eficientă din punct de vedere al utilizării resurselor”, COM(2011)571 final. [43] Al 8-lea tablou de bord al piețelor de consum, 2012, Comisie, DG SANCO. Aceste constatări sunt confirmate, de asemenea, de indicele de performanță pentru serviciile de logistică al Băncii Mondiale. [44] Banca Mondială - Indicele de performanță a serviciilor logistice, Connecting to Compete (2012). [45] Transportul de bunuri și de călători între două puncte din aceeași țară cu un vehicul înmatriculat în altă țară. [46] Czernich, N., Falck, O., Kretschmer, T., și Woessman, L. (2009) „Infrastructura de bandă largă și creșterea economică” (documentul de lucru nr. 2861 al CESinfo. Estimarea are la bază un grup de țări care fac parte din OCDE în perioada 1996-2007. [47] Deși Germania are o acoperire rurală scăzută cu rețele fixe în bandă largă, ea are cea mai mare acoperire rurală cu rețele mobile de generația a patra (tehnologia LTE), situată la 41% în decembrie 2011. În plus, obligațiile legate de acordarea de licențe din spectrul LTE vizează acoperirea a 90% din populația care locuiește în „zonele albe” (adică zonele în care viteza de descărcare a serviciilor în bandă largă este mai mică de 1Mbps). [48] Internetul mobil în bandă largă este mai popular în țările nordice, unde rata de penetrare este de peste 80%. Patru state membre (RO, BG, HU, SE) au o rată de penetrare a internetului mobil în bandă largă mai mică de 20%. [49]https://www.bcgperspectives.com/content/articles/media_entertainment_strategic_planning_4_2_trillion_opportunity_internet_economy_g20/ [50] Rezultatele preliminare ale unor sondaje foarte recente indică o îmbunătățire semnificativă în acest domeniu în ultima perioadă. [51] Civic Consulting (2011) [52] Eurobarometru (299/2011). [53] Directiva 2011/83/UE din 25 octombrie 2011 privind drepturile consumatorilor, de modificare a Directivei 93/13/CEE a Consiliului și a Directivei 1999/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 85/577/CEE a Consiliului și a Directivei 97/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului. [54] Propunere de directivă privind soluționarea alternativă a litigiilor în materie de consum, COM(2011)793 final din 29 noiembrie 2011; propunere de regulament privind soluționarea online a litigiilor în materie de consum, COM(2011)794 final din 29 noiembrie 2011. [55] Propunere de regulament privind Legislația europeană comună în materie de vânzare, COM(2011) 635 final. [56] Comunicarea Comisiei Europene intitulată: „O strategie pentru achizițiile publice electronice” COM(2012) 179 final. [57] Comunicarea Comisiei Europene intitulată: „O strategie pentru achizițiile publice electronice” COM(2012) 179 final. [58] Raport destinat Comisiei Europene intitulat „Anticiparea evoluției cererii și ofertei de competențe TIC în Europa (2010-2015)”, Empirica and IDC Europe, decembrie 2009. [59] Comunicarea Comisiei Europene intitulată „O agendă a consumatorului european - stimularea încrederii și a creșterii economice”, COM(2012) 225 final. [60] Propunere de regulament de instituire a mecanismului Conectarea Europei, COM(2011)665 final.