RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 339/29

Avizul Comitetului Economic şi Social European privind Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic şi Social European şi Comitetul Regiunilor privind Strategia Uniunii Europene pentru regiunea Mării Baltice

COM(2009) 248 final

(2010/C 339/07)

Raportor: dl SMYTH

La 10 iunie 2009, în conformitate cu articolul 262 din Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, Comisia Europeană a hotărât să consulte Comitetul Economic şi Social European cu privire la

Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic şi Social European şi Comitetul Regiunilor privind Strategia Uniunii Europene pentru regiunea Mării Baltice

COM(2009) 248 final.

Secţiunea pentru uniunea economică şi monetară şi coeziune economică şi socială, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, şi-a adoptat avizul la 8 ianuarie 2010.

În cea de-a 459-a sesiune plenară, care a avut loc la 20 şi 21 ianuarie 2010 (şedinţa din 20 ianuarie 2010), Comitetul Economic şi Social European a adoptat prezentul aviz cu 198 de voturi pentru, 1 vot împotrivă şi 4 abţineri.

1. Concluzii

1.1 CESE sprijină obiectivele cuprinse în cei patru piloni ai Strategiei pentru Marea Baltică, de a transforma această regiune într-o regiune prosperă, o regiune sigură şi protejată, o regiune cu un mediu durabil şi o regiune accesibilă şi atractivă.

1.2 CESE recunoaşte procesul amplu de consultări, care a precedat finalizarea strategiei, precum şi rolul jucat de partenerii sociali şi părţile interesate în acest proces. CESE îşi reafirmă solicitarea de a înfiinţa un forum al societăţii civile din regiunea Mării Baltice, care ar contribui la implicarea societăţii civile în evoluţia strategiei.

1.3 Strategia are scopuri şi obiective lăudabile în abordarea unui set de probleme structurale complexe din regiunea Mării Baltice, dar, în acelaşi timp, se confruntă şi cu o serie de provocări pe care trebuie să le depăşească pentru a-şi dovedi eficienţa. Aceste provocări sunt legate de valoarea adăugată potenţială, structura de guvernanţă, coeziunea UE şi eficienţa externă a strategiei.

1.4 Structura de guvernanţă a Strategiei pentru Marea Baltică face, de asemenea, obiectul unor observaţii critice. Strategia se află în competenţa a 21 de direcţii generale, precum şi a 8 state membre plus Rusia. Dacă mai adăugăm şi cei 4 piloni, cele 15 domenii prioritare şi numeroasele acţiuni orizontale, rezultă, în centrul strategiei, nişte structuri complexe de guvernanţă, care ar putea să o facă inaplicabilă. CESE consideră că ar trebui depuse mai multe eforturi în vederea simplificării structurilor de guvernanţă şi administraţie ale strategiei.

1.5 Prezentul aviz reiterează propunerea de înfiinţare, în cadrul CESE, a unui observator ad hoc sau a unui grup de studiu pentru regiunea Mării Baltice, astfel încât întregul CESE să poată participa efectiv la inevitabila dezvoltare şi evoluţie a strategiei.

1.6 Una dintre provocările principale ale strategiei o reprezintă dimensiunea externă, în special datorită rolului esenţial jucat de Rusia în regiunea Mării Baltice. Rolul Rusiei în punerea în aplicare strategiei trebuie stabilit prin decizii adoptate în cadrul Dimensiunii nordice. Există o anumită nesiguranţă cu privire la măsura în care aceste decizii sunt suficiente pentru a asigura participarea efectivă a Rusiei la acţiunile din cadrul strategiei.

1.7 CESE susţine punctul de vedere conform căruia strategia nu este numai un document: mai presus de orice, strategia este un proces. Acest lucru înseamnă că strategia este pusă în aplicare în timp. Aceasta a reuşit deja să determine toate statele membre şi părţile interesate, ca şi instituţiile UE, să cadă de acord asupra unei liste restrânse de acţiuni şi proiecte de bază şi asupra necesităţii punerii acestora în aplicare. CESE speră că entuziasmul dovedit în pregătirea strategiei se va menţine şi va contribui la o punere în aplicare eficientă şi la timp, care să poată fi revizuită pe parcurs.

2. Contextul strategiei

2.1 Originea Strategiei pentru Marea Baltică este bine cunoscută. Este recunoscut de multă vreme faptul că regiunea Mării Baltice a suferit din cauza unei serii de grave deficienţe în domeniile mediului, al dezvoltării economice şi al infrastructurii, deficienţe care sunt corelate şi interdependente. În noiembrie 2006, Parlamentul European a adoptat o rezoluţie pentru elaborarea unei Strategii pentru Marea Baltică. Această strategie pentru aşa-numita macroregiune a Mării Baltice a fost adoptată de către Comisie la 10 iunie 2009 şi a fost prezentată Consiliului European la 19 iunie 2009. Aceasta a reprezentat o prioritate majoră a Preşedinţiei suedeze şi a fost adoptată de către Consiliul Afaceri Generale la 26 octombrie 2009, la Luxemburg.

2.2 Această strategie cuprinzătoare marchează un nou început în politica pentru cooperare teritorială a Uniunii Europene. În opinia Comisiei, strategia reprezintă prima abordare cu adevărat integrată care urmează a fi adoptată pentru statele membre care se confruntă cu aceleaşi provocări. În prezent, există treisprezece domenii de cooperare transnaţională, care, în ansamblul lor, acoperă toate teritoriile UE (în plus, mai există aproximativ cincizeci de sisteme de cooperare transfrontalieră). Strategia pentru Marea Baltică încorporează conceptul relativ nou de cooperare macroregională, şi anume coordonarea şi folosirea mai eficientă a resurselor financiare şi a principalelor iniţiative de cooperare din regiunea baltică. Din punctul de vedere al acoperirii geografice, strategia cuprinde state membre UE (Suedia, Danemarca, Germania, Finlanda, Polonia, Estonia, Letonia şi Lituania), alături de Norvegia şi Rusia.

2.3 Obiectivul prezentului aviz este de a evalua strategia propusă pentru Marea Baltică şi planul de acţiune al acesteia din punctul de vedere al societăţii civile organizate. Documentul se bazează pe analiza prezentată în următoarele avize CESE, adoptate recent: „Regiunea Mării Baltice: rolul societăţii civile organizate în îmbunătăţirea cooperării regionale şi în identificarea unei strategii regionale” (1) şi „Cooperarea macroregională: extinderea Strategiei pentru Marea Baltică la alte macroregiuni din Europa” (2). Procesul care a condus la elaborarea strategiei este fără precedent. Comisia consideră că, în cazul în care Strategia pentru Marea Baltică se dovedeşte valabilă şi realizabilă în această regiune, se poate aplica o abordare similară şi altor macroregiuni, cum ar fi regiunea Dunării, cea a Alpilor şi cea mediteraneeană.

3. Strategia pe scurt

3.1 Comisia a efectuat o serie amplă de consultări pe parcursul anului 2008. Aceste conferinţe cu caracter consultativ au avut loc în diferite zone ale macroregiunii, culminând cu reuniunea de la Rostock din februarie 2009. Tematica acestora s-a bazat pe cei patru piloni constitutivi ai Strategiei pentru Marea Baltică, pentru transformarea regiunii Mării Baltice:

— într-o regiune cu un mediu durabil;

— într-o regiune prosperă;

— într-o regiune accesibilă şi atractivă;

— într-o regiune sigură şi protejată.

3.2 Strategia este însoţită de un plan de acţiune care cuprinde 15 domenii prioritare grupate în jurul celor patru piloni. Fiecare domeniu prioritar este coordonat de cel puţin un stat membru din regiunea Mării Baltice, urmând ca acesta să colaboreze cu toate părţile interesate relevante în vederea punerii în aplicare.

3.3 Strategia pentru Marea Baltică şi măsurile propuse vor fi finanţate din resursele existente, în primul rând, fondurile structurale ale UE (55 de miliarde de euro în perioada 2007-2013), prin contribuţia financiară a fiecărui stat din regiunea Mării Baltice, din resurse financiare private, precum şi prin contribuţii din partea instituţiilor financiare, cum ar fi BEI, BNI şi BERD.

3.4 Pot fi observate diferenţe semnificative între rezoluţia Parlamentului European şi comunicarea Comisiei (3) (4). Comisia adoptă perspectiva europeană internă a Consiliului, în timp ce rezoluţia Parlamentului se referă la „Strategia pentru Marea Baltică în cadrul Dimensiunii nordice”. Rezoluţia Parlamentului solicită Comisiei să prezinte o propunere de strategie „pentru a consolida pilonul intern al Dimensiunii nordice” (5). Parlamentul leagă, în mod evident, Strategia pentru Marea Baltică de cadrul Dimensiunii nordice, în timp ce Consiliul şi Comisia fac distincţie între strategie şi aspectele externe ale cooperării.

3.5 Există puncte de vedere diferite în ceea ce priveşte structura de guvernanţă potrivită. Strategia Comisiei se axează pe coordonarea iniţiativelor existente, pe procesul continuu de monitorizare a progreselor şi pe menţinerea elanului planului de acţiune. Abordarea Comisiei constă în menţinerea la nivelul minim a mecanismelor instituţionale implicate, fără o finanţare suplimentară a Strategiei pentru Marea Baltică. Parlamentul propune organizarea unui summit anual privind Marea Baltică înaintea Consiliului European de vară, precum şi extinderea organizaţiilor regionale din interiorul şi din afara sistemului UE, inclusiv prin propunerea unei linii bugetare proprii pentru strategie. CESE şi-a exprimat deja sprijinul pentru un buget separat pentru strategie. Se pare că Parlamentul doreşte o evoluţie politică mai ambiţioasă decât cea avută în vedere de Comisie. Parcă pentru a evidenţia caracterul evolutiv al strategiei, la 22 octombrie 2009, Parlamentul a adoptat o modificare de buget de 20 de milioane de euro pentru anul 2010 pentru câteva proiecte-pilot din cadrul strategiei şi pentru coordonarea acesteia.

3.6 Dincolo de aceste diferenţe de abordare, strategia în sine s-a născut în urma unei serii de consultări cuprinzătoare cu părţile interesate din macroregiune. Strategia este inovatoare, întrucât va acţiona la nivelul unei structuri de guvernanţă transnaţionale, depăşind astfel sfera de aplicare a politicilor regionale tradiţionale ale UE. Această nouă structură de guvernanţă se situează între nivelul naţional şi cel supranaţional, comunitar.

3.7 Conceptul de „strategie pentru Marea Baltică” este descris de Comisie ca fiind „un proces în evoluţie”. Definirea aspectelor specifice ale regiunii Mării Baltice va fi în mod necesar imprecisă, deoarece situaţia geografică se schimbă în funcţie de problema abordată. Modul de abordare a elaborării Strategiei pentru Marea Baltică este de a începe cu definirea problemelor şi dificultăţilor, urmând ca acestea să configureze, la rândul lor, geografia macroregiunii. Din punct de vedere obiectiv, cei patru piloni ai strategiei şi planul de acţiune care decurge din aceştia reprezintă un efort semnificativ de a crea un cadru de dezvoltare mai bine coordonat pentru o regiune atât de diversificată precum cea a regiunii Mării Baltice, încercând astfel să se promoveze coeziunea teritorială. Tabelul 1, de mai jos, stabileşte domeniile prioritare ale planului de acţiune, în cadrul fiecărui pilon al strategiei.

3.8 Din viziunea Comisiei reiese că este necesară o abordare integrată pentru a se asigura dezvoltarea durabilă în această regiune. Problemele abordate în cadrul strategiei sunt complexe şi corelate, în timp ce sistemele de cooperare existente nu au fost coordonate eficient.

4. Provocări şi întrebări-cheie

4.1 Punerea în aplicare cu succes a Strategiei pentru Marea Baltică reprezintă o miză majoră. Comisia a declarat în repetate rânduri că strategia ar putea deveni un model pentru alte macroregiuni ale UE. Strategia şi-a fixat scopuri şi obiective lăudabile în abordarea unui set de probleme structurale atât de complexe din zona Mării Baltice, dar, în acelaşi timp, se confruntă şi cu o serie de provocări pe care trebuie să le depăşească pentru a-şi dovedi eficienţa. Aceste provocări sunt legate de valoarea adăugată potenţială, structura de guvernanţă, coeziunea UE şi eficienţa externă a strategiei.

4.2 În ceea ce priveşte valoarea adăugată, există riscul ca, pentru a satisface majoritatea părţilor interesate din zona baltică, strategia să cuprindă un set de acţiuni foarte ambiţioase; aceasta s-ar putea să se dovedească a fi imposibil de pus în aplicare. Există argumente în favoarea încercării de a menţine strategia cât mai simplă şi a concentrării eforturilor pe o serie restrânsă, dar strategică, de obiective. HELCOM a făcut progrese extraordinare în cadrul planului său de acţiune pentru Marea Baltică în ceea ce priveşte resursele de peşte şi mediul în general. În pofida acestor îmbunătăţiri, Strategia pentru Marea Baltică ar trebui să continue să genereze rezultate pozitive pentru pescării şi pentru mediu la scară largă.

4.3 Structura de guvernanţă pentru Strategia pentru Marea Baltică face, de asemenea, obiectul unor observaţii critice. Tabelul 1 ilustrează un paradox, şi anume faptul că acele state membre care au cea mai mare nevoie de strategie sunt cel mai puţin implicate în punerea în aplicare a acesteia. În plus, Comisia s-a străduit să obţină un echilibru între un set complex de acţiuni, un număr de direcţii generale şi o serie de state membre. Din experienţa de până în prezent, punerea în aplicare a Cartei de la Leipzig privind oraşele europene durabile a fost relativ anevoioasă, iar Strategia pentru Marea Baltică pare a fi şi mai complexă (6).

4.4 Succesul oricărei politici UE, precum Strategia pentru Marea Baltică, se va măsura în termeni de rezultate practice, care trebuie să fie vizibile şi tangibile pentru cetăţeni. Strategia reprezintă o provocare şi pentru sintagma „coeziune comunitară”. După cum s-a mai precizat, Comisia a „mărit miza” în domeniul cooperării macroregionale. Cu toate că gravitatea provocărilor în ceea ce priveşte mediul, infrastructura şi nu numai, cu care se confruntă zona baltică, este extrem de cunoscută locuitorilor statelor membre care aparţin acesteia, a explica restului Uniunii situaţia gravă din zona Mării Baltice rămâne o provocare majoră. Pentru aceasta este absolută nevoie de ajutorul societăţii civile organizate. CESE a prezentat deja o propunere de înfiinţare a unui forum al societăţii civile din regiunea Mării Baltice şi şi-a semnalat disponibilitatea pentru a începe lucrările pregătitoare ale unui astfel de forum. În plus, Comitetul a propus înfiinţarea în cadrul CESE a unui observator ad hoc sau a unui grup de studiu pentru regiunea Mării Baltice, astfel încât întregul CESE să poată participa efectiv la evoluţia strategiei.

4.5 Una dintre provocările principale ale strategiei o reprezintă dimensiunea externă; în special datorită rolului esenţial jucat de Rusia, aceasta reprezintă o parte interesată esenţială în zona Mării Baltice (MB). Rusia şi-a exprimat până în prezent interesul pentru strategie, deoarece ar beneficia de pe urma punerii în aplicare cu succes a acesteia. În prezent, rolul Rusiei în cadrul strategiei trebuie stabilit în cadrul deciziilor Dimensiunii nordice, iar acestea vor fi probabil în concordanţă cu strategia. Este demn de remarcat faptul că trei din cei patru piloni ai strategiei – protecţia mediului, atractivitatea şi accesibilitatea şi siguranţa şi securitatea – au în esenţă un caracter transnaţional şi, astfel, ar fi cazul să se introducă în cadrul strategiei anumite mecanisme care să facă legătura între interacţiunile interne şi cele externe, în special la nivel operaţional. În plus, dimensiunea externă a strategiei ar putea avea poate o arie de aplicabilitate mai largă, de exemplu, prin cooptarea Republicii Belarus, care are un impact asupra protecţiei mediului şi asupra atractivităţii şi accesibilităţii regiunii Mării Baltice.

4.6 S-a exprimat opinia că ar fi mai uşor să se asigure implicarea Rusiei în procesul de punere în aplicare a strategiei, prin intermediul cooperării bilaterale directe cu UE pe baza unui „parteneriat între egali” cu UE (7). Dacă această viziune este corectă, este legitim să ne întrebăm dacă Dimensiunea nordică, aşa cum se sugerează în prezent, reprezintă mecanismul corespunzător pentru a asigura implicarea Rusiei în strategie.

5. Analiza strategiei

5.1 În strategie există o serie de puncte controversate, care trebuie examinate îndeaproape. Planul de acţiune conţine propuneri specifice pentru corectarea deficienţelor din cadrul reţelelor energetice şi conectivităţii în regiunea Mării Baltice. S-a exprimat îngrijorarea că acestea nu ar fi suficiente, având în vedere necesitatea urgentă de a se realiza o integrare mai profundă a reţelelor. Strategia nu ar trebui numai să încerce să integreze şi să conecteze pieţele energetice naţionale din regiunea Mării Baltice, în prezent separate, ci şi să tindă spre o solidaritate în domeniul energiei la nivelul întregii UE. Uniunea are nevoie de energia din Rusia şi, de aceea, trebuie să construiască infrastructura necesară pentru a aduce gaz, petrol şi electricitate în Europa. Acest lucru este necesar pentru a garanta stabilitatea aprovizionării cu energie a Europei. Este necesară, de asemenea, o cooperare mai intensă în ceea ce priveşte energia din partea statelor terţe. Strategia nu se ocupă de proiectul Nordstream. Deşi acesta este o omisiune evidentă, Comisia evidenţiază faptul că proiectul Nordstream reprezintă o chestiune controversată şi că Strategia pentru regiunea Mării Baltice a avut nevoie de unanimitate pentru a fi adoptată.

5.2 Planul de acţiune formulează propuneri de îmbunătăţire a legăturilor interne şi externe în transportul maritim, rutier şi feroviar. Infrastructura rutieră necesită o atenţie specială, deoarece ea fie prezintă deficienţe serioase, fie lipseşte cu desăvârşire. Ceea ce a reprezentat periferia Uniunii Sovietice ar putea astfel deveni o parte mult mai integrată a nucleului Europei. Regiunea Mării Baltice necesită de urgenţă o reţea completă de infrastructură rutieră, pe măsura ei. Actualele coridoare TEN trebuie revizuite şi adaptate la noua realitate a unei coeziuni sporite în cadrul Uniunii (de exemplu, coridoarele feroviare şi rutiere care fac legătura între Helsinki şi Viena/Slovenia).

5.3 Nu se menţionează importanţa strategică a râurilor mari din macroregiunea Mării Baltice; această deficienţă ar trebui remediată. În acest context, este interesant de amintit că, în prezent, este în curs de elaborare o Strategie pentru regiunea Dunării. Consultările privind Strategia pentru Marea Baltică au fost vaste şi detaliate, dar au fost organizate pe baze ad hoc. În cazul Strategiei pentru regiunea Dunării, CESE ar trebui să încerce să se implice într-un mod mai organizat. Comisia a sugerat că va exista posibilitatea unui asemenea angajament între februarie 2010 şi vara aceluiaşi an. CESE a propus deja, în avizele REX/262 şi ECO/251, înfiinţarea unui forum al societăţii civile din regiunea Mării Baltice, iar această propunere ar trebui să capete un caracter mai practic. Ea se bucură de sprijinul multor deputaţi europeni, iar Parlamentul European pregăteşte în prezent un aviz privind Strategia pentru regiunea Mării Baltice.

5.4 Complexitatea provocărilor pe care le implică Strategia pentru regiunea Mării Baltice a fost deja recunoscută. Se pare că unitatea din cadrul Comisiei responsabilă pentru punerea în aplicare şi monitorizarea strategiei ar putea avea probleme cu finanţarea în perioada care urmează. Atât CESE, cât şi Parlamentul European sprijină consolidarea unităţii. Există pericolul ca unitatea să se preocupe prea mult de provocarea administrativă de a cheltui cei 20 de milioane de euro alocaţi de Parlament pentru partenerii din afara UE (linia bugetară 4). CESE subliniază faptul că atât Comisia Europeană, cât şi statele membre responsabile pentru acţiunile indicate în plan trebuie să dispună de capacităţi administrative adecvate pentru a-şi îndeplini obligaţiile.

5.5 S-a exprimat o anumită îngrijorare cu privire la importanţa relativă care se acordă problemei pescuitului şi a pescăriilor. Este adevărat că se fac multe, în special de către HELCOM, iar primele rezultate sunt promiţătoare. Este esenţial să se păstreze această linie ascendentă a progresului, fiind nevoie, în special, de eforturi deosebite pentru stimularea consumului responsabil.

5.6 Există şi preocupări în ceea ce priveşte accentul pus pe ştiinţă, tehnologie, cercetare şi inovare în cadrul strategiei. CESE nu este pe deplin convins că împărţirea aşa-numitului triunghi al cunoaşterii (educaţie, cercetare, inovare) între doi piloni diferiţi ai strategiei şi între trei state membre responsabile cu coordonarea acestora reprezintă soluţia ideală. CESE subliniază faptul că strategia ar trebui să intensifice interacţiunea şi legăturile dintre diferitele elemente ale triunghiului cunoaşterii.

5.7 În ceea ce priveşte acţiunea prioritară nr. 6 – eliminarea obstacolelor din calea pieţei interne în regiunea Mării Baltice – CESE sprijină pe deplin această parte a strategiei. Ar trebui acordată o atenţie specială IMM-urilor, care predomină în economiile din regiunea Mării Baltice. CESE sprijină, de asemenea, evoluţia Agendei pentru munca decentă. Ar trebui încurajat un dialog social mai puternic în jurul regiunii Mării Baltice, pentru a se profita de câteva din efectele pozitive ce se vor resimţi ca urmare a colaborării din cadrul strategiei, în special sub aspectele integrării şi cooperării extinse în domeniul energiei.

5.8 Declinul structural actual din domeniul construcţiei de nave şi al sectoarelor adiacente, cu impactul negativ pe care îl are asupra coeziunii economice şi sociale, reprezintă un motiv special de îngrijorare. Comitetul crede cu tărie că Strategia pentru Marea Baltică ar trebui extinsă, astfel încât să abordeze şi această problemă specifică.

Bruxelles, 20 ianuarie 2010 Preşedintele Comitetului Economic şi Social European Mario SEPI

(1) JO C 277, 17.11.2009, p. 42.

(2) JO C 318, 23.12.2009, p. 6.

(3) Parlamentul European (2006): „Resolution on a Baltic Sea Strategy for the Northern Dimension” (Rezoluţia privind Strategia pentru Marea Baltică pentru Dimensiunea nordică), Strasbourg, 16 noiembrie 2006, A6-0367/2006.

(4) Strategia pentru Marea Baltică şi planul de acţiune pot fi găsite la adresa:

http://ec.europa.eu/regional_policy/cooperation/baltic/documents_en.htm

(5) Dimensiunea nordică reprezintă un acord prin care UE, Rusia, Norvegia şi Islanda pot pune în aplicare anumite politici în domenii de cooperare convenite.

(6) Cartă semnată la 24 mai 2007, sub Preşedinţia germană a Consiliului, în timpul unei întruniri informale a miniştrilor UE responsabili pentru dezvoltarea urbană şi coeziunea teritorială. Această cartă interguvernamentală face două recomandări majore, şi anume aplicarea mai intensă a unei politici de dezvoltare urbană integrată şi acordarea unei atenţii speciale cartierelor mai sărace.

(7) A se vedea, de exemplu, Commitment of the Social Partners and other civil society organisations: What role can civil society and local actors play? (Angajamentul partenerilor sociali şi al altor organizaţii ale societăţii civile: care ar putea fi rolul societăţii civile şi al actorilor locali?), prezentarea dlui Uno Aldegren, membru al Comitetului Regiunilor, în cadrul conferinţei „Regiunea Mării Baltice: cel mai bun loc pentru muncă şi afaceri”, organizată de CESE şi de Reprezentanţa Comisiei Europene în Finlanda, la Helsinki, la 22 şi 23 octombrie 2009.