Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Organizației Maritime Internaționale (OMI) în ceea ce privește adoptarea anumitor coduri și a modificărilor aferente aduse unor convenții /* COM/2013/0208 final - 2013/0111 (NLE) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Prezenta propunere a Comisiei vizează stabilirea poziției Uniunii în cadrul diferitor organisme ale OMI în legătură cu următoarele: (a) adoptarea unui Cod de aplicare a instrumentelor OMI (denumit în continuare „Codul III”); (b) adoptarea unui Cod OMI pentru organizațiile recunoscute (denumit în continuare „Codul RO”); (c) adoptarea unor modificări ale anumitor convenții internaționale; precum și (d) acceptarea modificărilor respective în conformitate cu dispozițiile corespunzătoare din convențiile în cauză. 1.1. Codul III Proiectul de Cod III are obiectivul de a consolida siguranța maritimă și protecția mediului marin la nivel mondial și de a sprijini statele cu privire la punerea în aplicare a următoarelor instrumente: · Convenția internațională din 1974 pentru ocrotirea vieții omenești pe mare, cu modificările ulterioare (SOLAS 1974), și Protocolul din 1988 la aceasta; · Convenția internațională din 1973 pentru prevenirea poluării de către nave, astfel cum a fost modificată de Protocoalele din 1978 și din 1997 referitoare la aceasta, cu modificările ulterioare (MARPOL 73/78); · Convenția din 1972 privind Regulamentul internațional pentru prevenirea abordajelor pe mare, cu modificările ulterioare (COLREG 1972); · Convenția internațională din 1966 privind liniile de încărcare (LL 1966) și Protocolul din 1988 la aceasta; · Convenția internațională din 1978 privind standardele de pregătire a navigatorilor, brevetare/atestare și efectuare a serviciului de cart, cu modificările ulterioare (STCW); precum și · Convenția internațională din 1969 privind măsurarea tonajului navelor (TONNAGE 1969). Codul conține atât dispoziții obligatorii, cât și recomandări referitoare la aspecte considerate necesare pentru ca o parte contractantă să confere un efect deplin dispozițiilor instrumentelor internaționale aplicabile la care este parte contractantă. Domeniile acoperite sunt următoarele: · în ceea ce privește statele de pavilion, statele costiere și statele porturilor: dispoziții generale privind strategia de implementare, domeniul de aplicare, acțiunile inițiale, comunicarea informațiilor, păstrarea evidențelor și ameliorarea calității; · în ceea ce privește statele de pavilion: punerea în aplicare, delegarea autorității, asigurarea respectării, inspectorii statului de pavilion, investigațiile realizate de statul de pavilion, evaluarea și revizuirea; · în ceea ce privește statele costiere: punerea în aplicare, asigurarea respectării, evaluarea și revizuirea; · în ceea ce privește statele porturilor: punerea în aplicare, asigurarea respectării, evaluarea și revizuirea. 1.2. Codul RO Proiectul de Cod RO are obiectivul de a oferi statelor de pavilion un standard pentru evaluarea și autorizarea organizațiilor recunoscute și mecanisme pentru supravegherea coerentă, eficientă și eficace a organizațiilor recunoscute, precum și de a clarifica responsabilitățile organizațiilor autorizate ca organizații recunoscute și sfera de aplicare a autorizației respective. Instrumentele vizate sunt următoarele: · Convenția internațională din 1974 pentru ocrotirea vieții omenești pe mare, cu modificările ulterioare (SOLAS 1974); · Protocolul din 1978 referitor la Convenția internațională din 1973 pentru prevenirea poluării de către nave; · Protocolul din 1988 la Convenția internațională din 1966 privind liniile de încărcare. Codul se aplică tuturor organizațiilor avute în vedere în scopul recunoașterii sau recunoscute de către un stat de pavilion pentru a efectua, în numele acestora, activități de certificare statutară și servicii statutare în temeiul instrumentelor OMI obligatorii și al legislației naționale, precum și tuturor statelor de pavilion care intenționează să acorde această recunoaștere. Codul conține dispoziții obligatorii privind delegarea autorității și comunicarea informațiilor, și stabilește: · cerințele obligatorii pe care trebuie să le îndeplinească o organizație pentru a fi recunoscută de un stat de pavilion; · cerințele obligatorii pe care trebuie să le îndeplinească o organizație recunoscută atunci când efectuează activități de certificare și servicii statutare în numele statului de pavilion care a autorizat-o; · cerințele obligatorii cărora trebuie să se conformeze statele de pavilion atunci când autorizează o organizație recunoscută; · orientări pentru supravegherea organizațiilor recunoscute de către statul de pavilion. 1.3. Adoptarea codurilor 1.3.1. Adoptarea Codului III Codul III a fost aprobat de Comitetul pentru protecția mediului marin al OMI în cadrul celei de a 64-a sesiuni (MEPC 64, octombrie 2012) și de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni (MSC 91, noiembrie 2012) și ar trebui adoptat în cadrul celei de a 28-a Adunări a OMI, în decembrie 2013. 1.3.2. Adoptarea Codului RO Codul RO a fost aprobat de Comitetul pentru protecția mediului marin al OMI în cadrul celei de a 64-a sesiuni (octombrie 2012) și de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni (noiembrie 2012) și ar trebui adoptat de către comitetele respective în mai și în iunie 2013, în cadrul celei de a 65-a și respectiv al celei de a 92-a sesiuni. 1.4. Modificarea convențiilor internaționale relevante 1.4.1. Adoptarea modificărilor privind Codul III Comitetul pentru protecția mediului marin al OMI a aprobat, în cadrul celei de a 64-a sesiuni, modificări ale Protocoalelor din 1978 și din 1997 referitoare la Convenția MARPOL, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului III, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion. Comitetul ar trebui să adopte modificările respective în cadrul celei de a 66-a sesiuni, în 2014. Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI a aprobat, în cadrul celei de a 91-a sesiuni, modificări ale Convenției SOLAS și ale Protocolului din 1988 referitor la Convenția privind liniile de încărcare, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului III, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion. În cadrul celei de a 92-a sesiuni a sale, care urmează să aibă loc în iunie 2013, comitetul ar trebui să aprobe modificările Convenției STCW, în același scop. Comitetul ar trebui să adopte modificările menționate în prezentul paragraf în cadrul celei de a 93-a sesiuni, în 2014. Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI a aprobat, în cadrul celei de a 91-a sesiuni, modificări aduse Convenției privind liniile de încărcare, Convenției COLREG și Convenției privind tonajul, în scopul de a conferi caracter obligatoriu codului menționat anterior, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion, care urmează să fie examinate în vederea adoptării în cadrul celei de a 28-a Adunări. 1.4.2. Adoptarea modificărilor privind Codul RO Comitetul pentru protecția mediului marin al OMI a aprobat, în cadrul celei de a 64-a sesiuni, modificări ale Protocolului din 1978 referitor la Convenția MARPOL, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului RO. Comitetul ar trebui să adopte aceste modificări în cadrul celei de a 65‑a sesiuni, care urmează să aibă loc în mai 2013. Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI a aprobat, în cadrul celei de a 91-a sesiuni, modificări ale Convenției SOLAS și ale Protocolului din 1988 referitor la Convenția privind liniile de încărcare, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului RO. Comitetul ar trebui să adopte modificările respective în cadrul celei de a 92-a sesiuni. 1.4.3. Acceptarea și intrarea în vigoare. Rezerve. După aprobarea și adoptarea de către comitetul OMI competent sau de către Adunarea OMI, după caz, modificările aduse convențiilor menționate anterior vor fi transmise părților contractante, pentru ca acestea să-și exprime consimțământul de a fi legate de modificările respective, fie în mod tacit, fie în mod expres, în conformitate cu dispozițiile relevante ale fiecărei convenții. Niciuna dintre convențiile menționate anterior nu conține clauze care să excludă formularea de rezerve în privința modificărilor. 1.4.4. Tabel recapitulativ Un tabel recapitulativ al celor descrise în subsecțiunea precedentă este prezentat în cele ce urmează pentru a facilita consultarea: Codul sau convenția || Aprobare || Adoptare prevăzută || Tip de acceptare || Perioadă de difuzare || Acceptare prevăzută || Intrarea în vigoare prevăzută a modificărilor Codul III || MEPC[1]64, octombrie 2012 MSC[2]91, noiembrie 2012 || A 28-a Adunare a OMI, decembrie 2013 || -/- || -/- || -/- || -/- Convenția din 1966 privind liniile de încărcare (Codul III) || MSC91, noiembrie 2012 || A 28-a Adunare a OMI, decembrie 2013 || Unanimă și tacită, sau || 3 ani || 1/1/2017 || 1/1/2018[3] majoritate de două treimi și explicită || Pe baza atingerii unui număr suficient de acceptări explicite || || La 12 luni de la obținerea unui număr suficient de acceptări explicite Convenția din 1969 privind tonajul (Codul III) || MSC91, noiembrie 2012 || A 28-a Adunare a OMI, decembrie 2013 || Unanimă și tacită, sau || 2 ani || 1/1/2016 || 1/1/2017[4] majoritate de două treimi și explicită || Pe baza atingerii unui număr suficient de acceptări explicite || || La 12 luni de la obținerea unui număr suficient de acceptări explicite Regulamentul privind abordajele (Codul III) || MSC91, noiembrie 2012 || A 28-a Adunare a OMI, decembrie 2013 || Majoritate de două treimi Tacită || 18 luni || 1/7/2015 || 1/1/2016 Codul RO || MEPC64, octombrie 2012 MSC91, noiembrie 2012 || MEPC65, mai 2013 MSC92, iunie 2013 || -/- || -/- || -/- || -/- Protocolul MARPOL din '78 (Codul RO) || MEPC64, octombrie 2012 || MEPC65, mai 2013 || Majoritate de două treimi Tacită || ≥ 10 luni || 1/4/2014 || 1/10/2014 Convenția SOLAS și Protocolul din '88 privind liniile de încărcare (Codul RO) || MSC91, noiembrie 2012 || MSC92, iunie 2013 || Majoritate de două treimi Tacită || ≥ 1 an || 1/7/2014 || 1/1/2015 Protocoalele MARPOL din '78/'97 (Codul III) || MEPC64, octombrie 2012 || MEPC66, martie 2014 || Majoritate de două treimi Tacită || ≥ 10 luni || 1/2/2015[5] || 1/8/2015[6] Convenția SOLAS și Protocolul din '88 privind liniile de încărcare (Codul III) || MSC91, noiembrie 2012 || MSC93, mai 2014 || Majoritate de două treimi Tacită || ≥ 1 an || 1/7/2015 || 1/1/2016 Convenția STCW și partea A din Codul STCW (Codul III) || MSC92, iunie 2013 || MSC93, mai 2014 || Majoritate de două treimi Tacită || ≥ 1 an || 1/7/2015 || 1/1/2016 1.5. Legislația UE relevantă 1.5.1. Directiva 2009/15/CE Directiva 2009/15/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind normele și standardele comune pentru organizațiile cu rol de inspecție și control al navelor, precum și pentru activitățile în domeniu ale administrațiilor maritime[7] (denumită în continuare „directiva”) a abrogat și a înlocuit parțial Directiva 94/57/CE a Consiliului din 22 noiembrie 1994 privind normele și standardele comune pentru organizațiile cu rol de inspecție și control al navelor, precum și pentru activitățile în domeniu ale administrațiilor maritime[8]. Directiva reglementează relația dintre statele membre și organizațiile recunoscute pe care le autorizează să îndeplinească atribuții statutare în numele lor. 1.5.2. Regulamentul (CE) nr. 391/2009 Regulamentul (CE) nr. 391/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele și standardele comune pentru organizațiile cu rol de inspecție și control al navelor[9] (denumit în continuare „regulamentul”) a modificat și a înlocuit sistemul instituit anterior de Directiva 94/57/CE a Consiliului pentru recunoașterea și evaluarea societăților de clasificare. Regulamentul stabilește o serie de criterii și de obligații pe care o organizație trebuie să le îndeplinească pentru a obține și a-și menține recunoașterea la nivelul UE. Aceste cerințe se referă atât la activitățile statutare, cât și la cele de clasificare și sunt prevăzute[10] la articolul 8 alineatul (4) și la articolele 9, 10 și 11, precum și în anexa I la regulament. Cerințele prevăzute în regulament au obiectivul specific de a îmbunătăți siguranța tuturor navelor înscrise în registrul organizațiilor recunoscute și de a preveni poluarea cauzată de aceste nave[11]. Aceste cerințe sunt formulate în termeni generali și nu fac distincții în funcție de pavilion. De asemenea, regulamentul reglementează acordarea și retragerea recunoașterii la nivelul UE, prevede evaluarea periodică a organizațiilor recunoscute de către Comisie și stabilește un sistem de sancțiuni în caz de neconformitate. 1.5.3. Directiva 2009/21/CE Directiva 2009/21/CE privind respectarea obligațiilor statelor de pavilion[12], care face parte din al treilea pachet privind siguranța maritimă, stabilește o serie de obligații ale statelor membre în calitate de state de pavilion. Acestea includ, în special, obligația statelor membre de a lua măsurile necesare pentru realizarea unui audit al OMI asupra administrației lor cel puțin o dată la șapte ani. Dispoziția respectivă expiră însă „cel târziu la 17 iunie 2017 sau la o dată anterioară, astfel cum a fost stabilit de Comisie în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 10 alineatul (2), în cazul în care a intrat în vigoare un sistem OMI obligatoriu de audit al statelor membre”. 1.5.4. Directiva 2008/106/CE Directiva 2008/106/CE privind nivelul minim de formare a navigatorilor[13] stabilește, printre altele, un nivel minim de formare a navigatorilor din Uniune, pe baza standardelor privind formarea cuprinse în Convenția STCW și a Orientărilor STCW aferente, precum și perioade minime de odihnă pentru personalul care efectuează cartul, conform convenției menționate. Directiva 2008/106/CE stabilește, de asemenea, o serie de obligații specifice pentru statele membre în calitate de stat de pavilion și de stat al portului, cum ar fi: a) proceduri și criterii comune pentru recunoașterea de către statele membre a certificatelor eliberate de țări terțe, pe baza cerințelor privind formarea și certificarea cuprinse în Convenția STCW; b) criterii privind inspectarea institutelor maritime, a programelor și a cursurilor de formare; c) dispoziții privind inspectarea navelor de către autoritățile portuare și controlul statului portului; d) dispoziții privind măsurile luate de statele membre pentru asigurarea conformității, inclusiv prevenirea practicilor frauduloase și un sistem de sancțiuni. 1.6. Competența UE Având în vedere legislația UE relevantă menționată mai sus, Comisia consideră că adoptarea proiectelor de Cod III și de Cod RO, precum și a modificărilor convențiilor menționate în secțiunile 1.1 și 1.2 de mai sus intră în competența exclusivă a UE, pe care Uniunea a dobândit-o în temeiul articolului 3 alineatul (2) din TFUE, în măsura în care adoptarea instrumentelor internaționale în cauză ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora. În această privință: 1. Proiectul de Cod III este destinat să înlocuiască Rezoluția A.973(24), care conține codul existent de aplicare a instrumentelor obligatorii ale OMI și care, la rândul său, a înlocuit Rezoluția A.847(20) a Adunării, pe care statele membre sunt obligate să o aplice în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2009/15/CE. 2. Conținutul Codului RO este reglementat în mod exhaustiv de directiva menționată anterior și de Regulamentul (CE) nr. 391/2009, fie direct, fie prin trimitere la o serie de rezoluții ale OMI. 3. În conformitate articolul 7 alineatul (2) primul paragraf din Directiva 2009/15/CE: „După adoptarea de noi instrumente sau protocoale la convențiile internaționale menționate la articolul 2 litera (d), Consiliul, hotărând la propunerea Comisiei, stabilește luând în considerare procedurile parlamentare ale statelor membre și procedurile relevante din cadrul OMI, procedura detaliată de ratificare a acestor noi instrumente sau protocoale, asigurând, în același timp, aplicarea lor unitară și simultană în statele membre.” 4. Termenul „convenții internaționale” este definit, atât în Directiva 2009/15/CE [articolul 2 litera (d)], cât și în Regulamentul (CE) nr. 391/2009 [articolul (2) litera (b)] astfel încât să includă Convențiile SOLAS, MARPOL și Convenția privind liniile de încărcare, împreună cu protocoalele și modificările aduse acestora, precum și codurile cu aplicare obligatorie aferente, în versiunea lor actualizată. 5. Obligațiile care revin statelor membre în calitate de stat de pavilion și de stat al portului în temeiul Convenției STCW sunt reglementate în mod exhaustiv de Directiva 2008/106/CE. Conform unei jurisprudențe bine consolidate, deși Uniunea nu este membru al OMI, statele membre nu sunt autorizate să își asume obligații care ar putea afecta normele UE promulgate pentru atingerea obiectivelor tratatelor decât dacă ele sunt autorizate să facă acest lucru printr‑o decizie a Consiliului, la propunerea Comisiei. Prin urmare, necesitatea autorizării se extinde la orice astfel de obligație, indiferent de obiectul instrumentelor internaționale în cauză. 1.7. Domenii de conflict între proiectele de coduri OMI și legislația UE Comisia consideră că codurile sunt compatibile cu legislația UE, cu excepția următoarelor domenii: 1.7.1. Proiectul de Cod III 1.7.1.1. Certificate de clasă și certificate statutare Secțiunea 16, partea 2 a codului prevede o listă minimă a resurselor și a proceselor pe care statele de pavilion trebuie să le instituie pentru a administra un program de siguranță și de protecție a mediului. În conformitate cu punctul 1 din secțiunea respectivă, această listă trebuie să includă „instrucțiuni administrative pentru punerea în aplicare a normelor și a reglementărilor internaționale aplicabile, precum și pentru elaborarea și difuzarea oricăror reglementări interpretative naționale care pot fi necesare, inclusiv a certificatelor emise de o societate de clasificare care este recunoscută de statul de pavilion în conformitate cu dispozițiile Regulamentului SOLAS XI-1/1, certificate cerute de statul de pavilion pentru a demonstra conformitatea cu cerințele structurale, mecanice, electrice și/sau cu alte cerințe ale unei convenții internaționale la care este parte statul de pavilion sau cu o cerință prevăzută de reglementările naționale ale statului de pavilion”. Regulamentul (CE) nr. 391/2009 și Directiva 2009/15/CE definesc două tipuri de certificate care pot fi emise de societățile de clasificare - „certificatele statutare”, care sunt certificatele emise de către sau în numele unui stat de pavilion în conformitate cu convențiile internaționale, și „certificatele de clasă”, care sunt documentele emise de către o organizație recunoscută și prin care se atestă că nava poate fi utilizată într-un anumit scop sau pentru un anumit serviciu în conformitate cu normele și procedurile stabilite și făcute publice de către respectiva organizație recunoscută. Spre deosebire de dispozițiile menționate anterior, secțiunea 16 din proiectul de Cod III pare să se refere la toate certificatele emise de societățile de clasificare ca fiind certificate cerute de statul de pavilion și, care, în consecință, trebuie să respecte instrucțiunile administrative prevăzute de statul respectiv. Acest punct trebuie interpretat ca referindu-se și la sarcinile considerate în UE drept activități și certificate de clasă și, în special, la cele necesare ca dovadă a conformității cu SOLAS cap. II-I, partea A-1, Reg. 3-1[14], care continuă să fie acte ale organizațiilor recunoscute și, prin urmare, nu pot beneficia de protecția garantată pentru actele unui stat. Prin urmare, există riscul ca cerințele cuprinse în regulamentul menționat anterior privind sarcinile de clasificare și certificatele de clasă sau ca măsurile luate pentru a asigura punerea în aplicare a cerințelor respective să fie contestate în mod nejustificat de către state terțe sau de către organizații recunoscute, pe baza unor instrucțiuni administrative diferite emise de statele respective. 1.7.1.2. Autorizarea organizațiilor recunoscute În conformitate cu partea introductivă a secțiunii 18, partea 2 din proiectul de Cod III, „În ceea ce privește exclusiv navele care au dreptul de a arbora pavilionul său, un stat de pavilion care autorizează o organizație recunoscută să acționeze în numele pentru controale, inspecții și audituri, emiterea de certificate și documente, marcarea navelor și alte activități statutare necesare în temeiul convențiilor Organizației sau în temeiul legislației sale naționale trebuie să reglementeze autorizația sau autorizațiile respective în conformitate cu cerințele aplicabile ale instrumentelor internaționale obligatorii [...]”. Conform Regulamentului (CE) nr. 391/2009, recunoașterea este acordată la nivelul UE, iar societatea de clasificare recunoscută, în urma acestei recunoașteri, poate îndeplini în UE atât sarcini statutare, cât și de clasificare. În plus, recunoașterea este acordată pentru activitatea societății de clasificare la nivel mondial. Lista criteriilor și a obligațiilor minime prevăzută în regulament (dintre care multe sunt de natură structurală) se referă la întreaga activitate a organizației, indiferent de pavilion. Limitarea menționată anterior stabilită de proiectul de Cod III în ceea ce privește capacitatea statului de pavilion de a reglementa activitatea organizației numai în ceea ce privește navele care arborează propriul pavilion poate fi considerată a fi în conflict cu setul de criterii aplicat la nivelul UE ca o condiție sine qua non pentru acordarea și menținerea recunoașterii. Trebuie însă remarcat că recunoașterea este acordată de Comisie, în timp ce statele membre pot autoriza numai organizațiile recunoscute la nivelul UE. 1.7.1.3. Cerințe specifice Secțiunea 18 din proiectul de Cod III pare să furnizeze o listă exhaustivă a domeniilor în care statele pot interveni în activitatea unei organizații recunoscute pentru a asigura conformitatea cu anumite standarde. Chiar dacă aceste cerințe sunt formulate în sens larg, ele nu includ toate criteriile și obligațiile minime care sunt prevăzute în regulament, precum criteriul B.5 (proprietate intelectuală) sau obligațiile privind armonizarea regulilor de clasificare și recunoașterea reciprocă în temeiul articolului 10 alineatul (1) din regulament, sau care decurg din obligațiile statelor membre stabilite în Directiva 2009/15/CE, cum ar fi răspunderea financiară, astfel cum se prevede la articolul 5 alineatul (2) litera (b). Cu toate acestea, din natura codului și din domeniul său de aplicare astfel cum este menționat în secțiunea 6 („Codul urmărește să abordeze acele aspecte necesare pentru ca un guvern sau o parte contractantă să poată conferi un efect deplin dispozițiilor instrumentelor internaționale aplicabile la care este guvern sau parte contractantă…”) reiese că, în afara cazurilor în care există o interdicție formulată explicit, dispozițiile sale trebuie să înțelese ca stabilind standarde minime pe care fiecare stat poate să le dezvolte și să le îmbunătățească, aceasta fiind intenția declarată în considerentul 4 din Regulamentul 391/2009. 1.7.1.4. Aplicarea regulilor de clasificare În conformitate cu secțiunea 19, partea 2 din proiectul de Cod III, „Niciun stat de pavilion nu poate împuternici organizațiile sale recunoscute să aplice altor nave decât celor care au dreptul de a arbora pavilionul său nicio cerință legată de regulile, cerințele și procedurile lor de clasificare sau de îndeplinirea altor procese de certificare statutară care depășesc cerințele prevăzute de convenții și de instrumentele obligatorii ale Organizației.” Prin urmare, statul de pavilion nu poate impune societăților de clasificare pe care le autorizează cerințe care depășesc cerințele convențiilor și ale instrumentelor obligatorii ale OMI, cu excepția cazului navelor care arborează pavilionul statului respectiv. Per a contrario, orice stat de pavilion poate impune astfel de cerințe care sunt în conformitate cu convențiile OMI sau cu alte instrumente obligatorii ale OMI, inclusiv Codurile III și RO. După cum reiese din subsecțiunea anterioară, o serie de cerințe prevăzute de regulamentul și de directiva menționate anterior nu sunt acoperite de această dispoziție. În plus, în cursul procesului de elaborare a codurilor s-a constatat că mai multe state consideră că unele dintre aceste cerințe le afectează suveranitatea. Această percepție este însă nefondată, din următoarele motive: · Societățile de clasificare își mențin libertatea de a își stabili propriile reguli și proceduri pe care le consideră adecvate, cu condiția ca acestea să se conformeze standardelor bazate pe obiective care au fost prevăzute de OMI. Societățile respective sunt singurele responsabile pentru adoptarea regulilor și procedurilor menționate. · Prin urmare, controalele de clasificare realizate și certificatele de clasificare emise pentru a stabili și ulterior a atesta conformitatea cu regulile și procedurile menționate sunt activități cu o natură strict privată și, prin urmare, nu sunt nici acte ale unui stat, nici realizate în numele vreunui stat. · Caracterul privat al sarcinilor de clasificare și al certificării clasificării constituie un aspect care nu este afectat de includerea lor în definiția „certificării și serviciilor statutare”. Acest caracter privat nu este afectat nici de faptul că SOLAS cap. II-I, partea A-1, Reg. 3-1 impune ca părțile contractante să se asigure că navele care arborează pavilionul lor respectă cerințele structurale, mecanice și electrice ale unei societăți de clasificare care este recunoscută de administrație: după cum reiese chiar din formularea acestei dispoziții, aceste cerințe rămân cerințe ale societății de clasificare, și nu ale statului care recunoaște societatea. · Fiecare societate de clasificare este liberă să decidă dacă dorește sau nu să încheie acorduri de autorizare cu statul de pavilion și, prin urmare, să accepte sau să refuze condițiile stabilite de statul respectiv, ca o condiție a recunoașterii, în ceea ce privește regulile și procedurile de clasificare menționate. · Prin urmare, este de datoria fiecărei organizații recunoscute să se asigure că obligațiile asumate în raport cu diferite state de pavilion sunt compatibile între ele. Deși este perfect posibil să apară incompatibilități între condițiile de recunoaștere prevăzute de diferite state în ceea ce privește sarcinile de clasificare și acordarea certificatelor de clasificare, acest lucru nu implică în niciun caz un conflict de drepturi suverane și nu are nicio altă consecință decât imposibilitatea ca o organizație să dețină în mod simultan recunoașterea din partea tuturor acestor state sau a unei părți dintre acestea. Experiența unor catastrofe maritime precum accidentele suferite de „Erika” și „Prestige”, două nave care arborau pavilionul unor țări (la momentul respectiv) terțe, dar care fuseseră clasificate de organizații recunoscute la nivelul UE, a evidențiat în ce măsură siguranța maritimă și protecția mediului în Europa depind de buna funcționare a societăților de clasificare recunoscute la nivelul UE, atât în domeniul statutar, cât și în domeniul clasificării, indiferent de pavilion. Uniunea nu poate ignora această necesitate, deoarece, în caz contrar, s‑ar crea o situație contradictorie: organizațiile cu dreptul de a certifica siguranța navelor din UE și care, prin urmare, beneficiază de accesul liber la o piață cu o calitate și o dimensiune considerabile, ar putea aplica standarde mai scăzute atunci când certifică nave care arborează pavilionul unor state terțe și care ar putea constitui o amenințare pentru interese legitime și vitale ale Uniunii, precum siguranța și protecția mediului. Acesta este motivul pentru care Regulamentul 391/2009, astfel cum reiese în mod clar din articolele 1 și 4 ale acestuia, interpretate în coroborare cu considerentul 13, impun conformitatea cu criterii și obligații corespunzătoare cu un caracter sistemic, atât în ceea ce privește sarcinile de clasificare, cât și cele statutare, fără a face distincții în funcție de pavilionul navei, ca o condiție sine qua non pentru ca o organizație să fie recunoscută la nivelul UE și să-și mențină această recunoaștere. 1.7.2. Proiectul de Cod RO 1.7.2.1. Certificate de clasă și certificate statutare În conformitate cu secțiunea 1.3 a părții II din codul RO, „certificarea și serviciile statutare” înseamnă „certificatele eliberate și serviciile furnizate în virtutea legislației, a normelor și a reglementărilor stabilite de guvernul unui stat suveran. Acestea includ examinarea planurilor, controalele și/sau auditurile care determină sau care susțin eliberarea unui certificat de către sau în numele unui stat de pavilion, pentru a atesta conformitatea cu cerințele unei convenții internaționale sau ale legislației naționale. Sunt incluse certificatele emise de o organizație recunoscută de statul de pavilion în conformitate cu prevederile Regulamentului SOLAS XI-1/1, care pot cuprinde conformitatea demonstrată cu cerințele structurale, mecanice și electrice prevăzute de Codul RO, conform acordului de recunoaștere încheiat cu statul de pavilion”. Având în vedere definiția „certificatului statutar” și a „certificatului de clasă” conform legislației UE, considerațiile formulate în cadrul subsecțiunilor 1.7.1.1 - 1.7.1.4 de mai sus în ceea ce privește proiectul de Cod III se aplică, de asemenea, proiectului de Cod RO. 1.7.2.2. Cooperarea între organizațiile recunoscute Punctele 3.9.3.1 și 3.9.3.2 din partea II a proiectului de Cod RO prevăd un mecanism de cooperare între organizațiile recunoscute, dar în conformitate cu cadrul stabilit de statul de pavilion. Cooperarea între organizațiile recunoscute este reglementată de articolul 10 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 391/2009 și se referă la sarcinile și certificatele de clasă, fără a face distincții în funcție de pavilion. Spre deosebire de aceste dispoziții incluse în legislația UE, punctele 3.9.3.1 și 3.9.3.2 din partea II a proiectului de Cod RO par să creeze unele limitări în ceea ce privește cooperarea dintre organizațiile recunoscute, și anume punerea în aplicare a codului de către statele membre ar presupune că (a) recunoașterea reciprocă ar fi posibilă numai în cazul în care există un cadru în acest scop în fiecare stat membru, pentru navele care arborează pavilionul statului membru respectiv și că (b) efectele acestui cadru s-ar limita la flota care arborează pavilionul fiecărui stat membru. Regulamentul 391/2009 este direct aplicabil în toate statele membre și, prin urmare, îndeplinește condiția (a). Cu toate acestea, pentru motivele descrise în secțiunile 1.7.1.3 și 1.7.1.4, cadrul de cooperare creat prin Regulamentul 391/2009 nu se limitează la flota care arborează pavilionul fiecărui stat membru și prin urmare nu îndeplinește condiția (b), fiind astfel în conflict cu punctele 3.9.3.1 și 3.9.3.2 din partea II a proiectului de Cod RO. 1.7.2.3. Aplicarea regulilor de clasificare Întrucât dispozițiile de la punctul 3.9.3.3 din partea II a proiectului de Cod RO sunt identice cu cele cuprinse în secțiunea 19, partea 2 a proiectului de Cod III, considerațiile formulate în subsecțiunea 1.7.1.4 sunt, de asemenea, aplicabile acestor dispoziții. 1.7.2.4. Autorizarea organizațiilor recunoscute În conformitate cu punctul 8.1.1 din partea II a proiectul de Cod RO „[...] un stat de pavilion poate autoriza o organizație recunoscută să acționeze în numele său în ceea ce privește certificarea și serviciile statutare și stabilirea tonajelor numai pentru navele care au dreptul să arboreze pavilionul său, conform cerințelor acestor convenții. Aceste autorizații nu implică realizarea de către organizațiile recunoscute a unor acțiuni care să afecteze drepturile altui stat de pavilion.” Această dispoziție ar trebui analizată în corelație cu definiția „certificării și serviciilor statutare”, pentru a se stabili dacă extinderea cerințelor statelor de pavilion pentru a include certificatele de clasă și lista minimă a criteriilor care trebuie îndeplinite de o organizație pentru a fi recunoscută la nivelul UE ar putea aduce atingere competențelor altor state de pavilion. În această privință, considerațiile prezentate în secțiunile 1.7.1.3 și 1.7.1.4 se aplică și prezentei secțiuni. 1.8. Audit OMI Modificările prevăzute ale convențiilor internaționale discutate instituie, de asemenea, un sistem obligatoriu de audit OMI, definit după cum urmează: „sistem de audit al statelor membre ale OMI instituit de Organizație, având în vedere orientările elaborate de Organizație, care are obiectivul de a asigura aplicarea coerentă și eficace a instrumentelor Organizației și de a ajuta statele să-și amelioreze capacitatea și performanțele globale în această privință.” Conform modificărilor aduse, statele membre vor face obiectul acestor audituri la intervale periodice. Conform definiției, auditul are în vedere respectarea instrumentelor OMI și se bazează pe un program global elaborat de secretarul general al Organizației, luând în considerare orientările existente. Prin urmare, în principiu, un audit OMI obligatoriu va evalua, de asemenea, conformitatea cu convențiile internaționale astfel cum sunt definite în Regulamentul (CE) nr. 391/2009 și în Directiva 2009/15/CE, inclusiv conformitatea cu Codul III și Codul RO. În această privință, este necesar să se examineze dacă ar putea apărea o situație de incompatibilitate între obligațiile internaționale ale statelor membre și cele care le revin în temeiul legislației UE. Analiza din secțiunile 1.7.1 și 1.7.2 arată că există o serie de domenii în care proiectele de Cod III și de Cod RO intră în contradicție cu legislația UE aplicabilă și, prin urmare, este necesar să se garanteze că obligațiile care revin statelor membre în temeiul convențiilor internaționale relevante privind siguranța maritimă, și în raport cu care ele vor fi auditate de OMI, sunt compatibile cu obligațiile care le revin la nivelul UE. 1.9. Directiva 2008/106/CE Fără a aduce atingere considerațiilor formulate în secțiunile 1.6 - 1.8, nu au fost identificate domenii de conflict între proiectele de coduri și Directiva 2008/106/CE. 1.10. Concluzie Având în vedere cele de mai sus, statele membre pot consimți să fie legate de Codul III și Codul RO numai dacă sunt introduse garanțiile necesare astfel încât: (a) eficacitatea deplină a Regulamentului 391/2009 și a Directivei 2009/15/CE, precum și capacitatea Uniunii de a continua să dezvolte acquis-ul în acest domeniu; și (b) capacitatea Comisiei de a acorda recunoaștere numai organizațiilor care îndeplinesc criteriile și obligațiile prevăzute în Regulamentul 391/2009 și de a retrage recunoașterea organizațiilor care nu îndeplinesc aceste criterii și obligații să fie pe deplin menținute. Comisia consideră că, pentru a proteja realizarea obiectivelor directivei și regulamentului menționate anterior, statele membre ar trebui să formuleze o rezervă explicită în legătură cu obligațiile care le revin în temeiul legislației UE atunci când își dau consimțământul de a fi legate de Coduri și de a supune administrațiile lor maritime unui sistem OMI obligatoriu de audit al statelor membre. În ceea ce privește aspectele discutate în secțiunea 1.7.1.3, ar fi suficient ca statele membre să indice clar, atunci când își dau consimțământul de a fi legate de coduri, că interpretează dispozițiile în cauză într-un mod specific – de exemplu, ca asigurând doar o listă de cerințe minime care nu împiedică statele de pavilion să impună organizațiilor recunoscute respectarea altor cerințe. În cele din urmă, obligația statelor membre de a face obiectul unui audit al OMI, astfel cum se prevede la articolul 7 din Directiva 2009/21/CE, ar trebui interpretată ținând cont și de obligațiile care le revin la nivel internațional și la nivelul UE. Prin urmare, orice audit al OMI ar trebui să verifice numai conformitatea cu acele dispoziții ale convențiilor internaționale pe care statele membre le-au acceptat. 2013/0111 (NLE) Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind poziția care urmează să fie adoptată, în numele Uniunii Europene, în cadrul Organizației Maritime Internaționale (OMI) în ceea ce privește adoptarea anumitor coduri și a modificărilor aferente aduse unor convenții CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 100 alineatul (2), coroborat cu articolul 218 alineatul (9), având în vedere propunerea Comisiei Europene, întrucât: (1) Codul de aplicare a instrumentelor OMI (Codul III) a fost aprobat de Comitetul pentru protecția mediului marin al OMI în cadrul celei de a 64-a sesiuni (MEPC 64, octombrie 2012) și de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni (MSC 91, noiembrie 2012), iar cea de a 28-a Adunare a OMI ar trebui să îl adopte în decembrie 2013. (2) Codul OMI privind organizațiile recunoscute (Codul RO) a fost aprobat de MEPC 64 și de MSC 91 ale OMI și ar trebui adoptat de comitetele respective în mai și în iunie 2013, în cadrul celei de a 65-a și respectiv al celei de a 92-a sesiuni. (3) MSC 91 a OMI a aprobat modificări aduse Convenției internaționale din 1966 privind liniile de încărcare (denumită în continuare „Convenția privind liniile de încărcare”), Regulamentului internațional din 1972 pentru prevenirea abordajelor pe mare și Convenției internaționale din 1969 privind măsurarea tonajului, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului III, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion, care urmează să fie examinate în vederea adoptării în cadrul celei de a 28-a Adunări a OMI. (4) MEPC 64 a OMI a aprobat modificări aduse Protocoalelor din 1978 și din 1997 referitoare la Convenția internațională din 1973 pentru prevenirea poluării de către nave (denumită în continuare „Convenția MARPOL”), în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului III, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion. Comitetul ar trebui să adopte modificările respective în cadrul celei de a 66-a sesiuni, în 2014. (5) MSC 91 a OMI a aprobat modificări aduse Convenției internaționale din 1974 pentru ocrotirea vieții omenești pe mare (denumită în continuare „Convenția SOLAS”) și Protocolului din 1988 la aceasta, precum și Protocolului din 1988 referitor la Convenția internațională din 1966 privind liniile de încărcare, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului III, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion. În cadrul celei de a 92-a sesiuni, care urmează să aibă loc în iunie 2013, comitetul ar trebui să aprobe modificările aduse Convenției internaționale din 1978 privind standardele de pregătire a navigatorilor, brevetare/atestare și efectuare a serviciului de cart (denumită în continuare „Convenția STCW), în același scop. Comitetul ar trebui să adopte modificările menționate în prezentul considerent în cadrul celei de a 93-a sesiuni, în 2014. (6) MEPC 64 a OMI a aprobat modificări aduse Protocolului din 1978 referitor la Convenția MARPOL, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului RO. Comitetul ar trebui să adopte modificările respective în cadrul celei de a 65-a sesiuni. (7) MSC 91 a OMI a aprobat modificări aduse Convenției SOLAS și Protocolului din 1988 referitor la Convenția privind liniile de încărcare, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului RO. Comitetul ar trebui să adopte modificările respective în cadrul celei de a 92-a sesiuni. (8) După adoptare, modificările aduse convențiilor menționate anterior vor fi transmise de către secretarul general al OMI părților contractante, pentru ca acestea să-și dea consimțământul de a fi legate de modificările respective, fie în mod tacit, fie în mod expres, în conformitate cu dispozițiile relevante ale fiecărei convenții. (9) Niciuna dintre convențiile menționate mai sus nu conține clauze care să excludă formularea de rezerve în privința modificărilor. (10) Proiectul de Cod III este destinat să înlocuiască Rezoluția A.973(24), care conține codul existent de aplicare a instrumentelor obligatorii ale OMI și care, la rândul său, a înlocuit Rezoluția A.847(20) a Adunării, pe care statele membre sunt obligate să o aplice în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2009/15/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind normele și standardele comune pentru organizațiile cu rol de inspecție și control al navelor, precum și pentru activitățile în domeniu ale administrațiilor maritime[15]. (11) Conținutul Codului RO este reglementat în mod exhaustiv de directiva menționată anterior și de Regulamentul (CE) nr. 391/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind normele și standardele comune pentru organizațiile cu rol de inspecție și control al navelor[16], fie în mod direct, fie prin trimitere la o serie de rezoluții ale OMI. (12) De asemenea, în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) primul paragraf din Directiva 2009/15/CE, după adoptarea de noi instrumente sau protocoale la convențiile internaționale menționate la articolul 2 litera (d), Consiliul, hotărând la propunerea Comisiei, stabilește, luând în considerare procedurile parlamentare ale statelor membre și procedurile relevante din cadrul OMI, procedura detaliată de ratificare a acestor noi instrumente sau protocoale, asigurând, în același timp, aplicarea lor unitară și simultană în statele membre. Termenul „convenții internaționale” este definit, atât în Directiva 2009/15/CE, cât și în Regulamentul (CE) nr. 391/2009, astfel încât să includă Convențiile SOLAS, MARPOL și Convenția privind liniile de încărcare, împreună cu protocoalele și modificările aduse acestora, precum și codurile asociate cu aplicare obligatorie, în versiunea lor actualizată. (13) Obligațiile care revin statelor de pavilion în temeiul Convenției STCW sunt reglementate de Directiva 2008/106/CE privind nivelul minim de formare a navigatorilor[17], astfel cum a fost modificată prin Directiva 2012/35/UE[18]. (14) Este necesar să se asigure consecvența cu legislația Uniunii a obligațiilor statelor membre care decurg din aplicarea Codului III și a Codului RO în temeiul convențiilor menționate în considerentele de mai sus, precum și în temeiul altor convenții prin care codurile menționate devin obligatorii pentru părțile contractante. (15) Directiva 2009/21/CE privind respectarea obligațiilor statelor de pavilion[19] stabilește o serie de obligații pentru statele membre în calitate de state de pavilion. Acestea includ, în special, obligația statelor membre de a lua măsurile necesare pentru realizarea unui audit al OMI asupra administrației lor cel puțin o dată la șapte ani. Dispoziția respectivă expiră însă cel târziu la 17 iunie 2017 sau la o dată anterioară, astfel cum a fost stabilit de Comisie, în cazul în care a intrat în vigoare un sistem OMI obligatoriu de audit al statelor membre. (16) Din motivele amintite mai sus, adoptarea Codului III și a Codului RO, precum și a modificărilor corespunzătoare ale convențiilor menționate anterior, intră în competența exclusivă a UE, pe care Uniunea a dobândit-o în temeiul articolului 3 alineatul (2) din TFUE, în măsura în care adoptarea instrumentelor internaționale în cauză ar putea aduce atingere normelor comune sau ar putea modifica domeniul de aplicare al acestora. (17) O serie de dispoziții din proiectul de Cod III sunt în conflict cu instrumentele menționate mai sus ale legislației UE, în special în ceea ce privește: a) extinderea codului pentru a include instrucțiunile administrative ale statului de pavilion în ceea ce privește sarcinile și certificatele de clasificare, care implică riscul ca cerințele cuprinse în Regulamentul (CE) 391/2009 cu privire la aceste sarcini și certificate, sau măsurile luate pentru a asigura punerea în aplicare a cerințelor respective, să fie contestate în mod nejustificat; b) limitarea capacității statului de pavilion de a reglementa activitatea organizațiilor recunoscute la navele care arborează pavilionul său, în contrast cu criteriile și obligațiile stabilite în regulamentul respectiv, care se referă la toate activitățile organizațiilor recunoscute, indiferent de pavilion; c) interdicția ca statul de pavilion să împuternicească organizațiile sale recunoscute să aplice altor nave decât celor care au dreptul de a arbora pavilionul său cerințe de clasificare sau statutare care depășesc cerințele prevăzute de convenții și de instrumentele obligatorii ale OMI, în contrast cu criteriile și obligațiile specifice menționate anterior. (18) O serie de dispoziții din proiectul de Cod RO sunt în conflict cu instrumentele menționate mai sus ale dreptului UE, în special în ceea ce privește: a) definiția „certificării și serviciilor statutare”, care includ serviciile și sarcinile de certificare despre care în Regulamentul (CE) 391/2009 și în Directiva 2009/15/CE se consideră că fac parte din activitățile de clasificare ale organizațiilor recunoscute și, prin urmare, că au un caracter privat; b) limitarea cerințelor de cooperare între organizațiile recunoscute numai la cadrul stabilit de către statul de pavilion, în contrast cu obligațiile prevăzute la articolul 10 din Regulamentul (CE) 391/2009; c) aplicarea regulilor de clasificare, astfel cum se descrie mai sus. În plus, interdicția prevăzută de proiectul de Cod RO în legătură cu impunerea asupra organizațiilor recunoscute a oricăror cerințe care ar putea afecta drepturile altui stat de pavilion poate, dacă este interpretată în coroborare cu definiția certificării și serviciilor statutare cuprinsă în codul respectiv, să determine o interpretare abuzivă a codului și, prin urmare, să dea naștere unor restricții nejustificate ale punerii în aplicare a cerințelor prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 391/2009 în ceea ce privește activitățile de clasificare ale organizațiilor recunoscute. (19) Nici domeniile, enumerate în proiectul de Cod III, în care părțile contractante pot interveni în activitatea organizațiilor recunoscute, nici cerințele introduse de proiectul de Cod RO pentru organizațiile recunoscute nu acoperă toate criteriile și obligațiile minime prevăzute în Regulamentul 391/2009 sau care decurg din obligațiile ce revin statelor membre în conformitate cu Directiva 2009/15/CE; cu toate acestea, prevederile amintite trebuie înțelese, cu excepția existenței unei interdicții formulate explicit, ca stabilind standarde minime, pe care părțile contractante pot să le dezvolte și să îmbunătățească. (20) Este necesar ca nicio dispoziție din proiectul de Cod III sau din proiectul de Cod RO să nu introducă restricții asupra capacității Uniunii de a stabili, în conformitate cu tratatele și cu dreptul internațional, condiții corespunzătoare pentru acordarea recunoașterii organizațiilor care doresc să fie autorizate de statele membre să efectueze în numele lor activități de control și certificare a navelor, în vederea realizării obiectivelor Uniunii și, în special, a îmbunătățirii siguranței maritime și a protecției mediului. (21) Cu excepția domeniilor de conflict potențial cu legislația Uniunii care au fost descrise mai sus, cele două proiecte de coduri trebuie considerate, în ansamblu, o evoluție pozitivă, în măsura în care acestea vor institui standarde înalte la nivel mondial pentru activitățile statelor de pavilion și ale organizațiilor recunoscute deopotrivă; din aceste motive, elaborarea unui Cod RO al OMI a fost preconizată în mod explicit în considerentul 4 din Regulamentul 391/2009. Prin urmare, este necesar ca Uniunea să susțină adoptarea celor două coduri ca instrumentele obligatorii ale OMI. (22) Uniunea nu este nici membru al OMI, nici parte contractantă la convențiile menționate mai sus. Prin urmare, este necesar ca statele membre să fie autorizate de Consiliu să își dea consimțământul de a fi legate, în interesul Uniunii, de modificările aduse convențiilor menționate, conferindu-se astfel caracter obligatoriu Codului III și Codului RO, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion, ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articolul 1 1. Poziția Uniunii în cadrul celei de a 28-a Adunări a OMI este de a-și da acordul în ceea ce privește proiectul de Cod de aplicare a instrumentelor OMI, astfel cum a fost aprobat de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni, cuprins în anexa 16 la documentul MSC 91/22 al OMI. 2. Poziția Uniunii în cadrul celei de a 28-a Adunări a OMI este de a-și da acordul în legătură cu următoarele: (a) modificările aduse Convenției internaționale din 1966 privind liniile de încărcare, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului de aplicare a instrumentelor OMI, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion, astfel cum au fost aprobate de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni, cuprinse în anexa 10 la documentul MSC 91/22 al OMI; (b) modificările aduse Convenției internaționale din 1969 privind măsurarea tonajului, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului de aplicare a instrumentelor OMI, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion, astfel cum au fost aprobate de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni, cuprinse în anexa 12 la documentul MSC 91/22 al OMI; (c) modificările aduse Regulamentului internațional din 1972 pentru prevenirea abordajelor pe mare, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului de aplicare a instrumentelor OMI, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion, astfel cum au fost aprobate de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni, cuprinse în anexa 11 la documentul MSC 91/22 al OMI. Articolul 2 1. Poziția Uniunii în cadrul celei de a 65-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin al OMI este de a-și da acordul în legătură cu proiectul de Cod privind organizațiile recunoscute al OMI, astfel cum a fost aprobat de comitetul respectiv în cadrul celei de a 64-a sesiuni, precum și de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni, cuprins anexa 19 la documentul MSC 91/22 al OMI. 2. Poziția Uniunii în cadrul celei de a 65-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin al OMI este de a-și da acordul în legătură cu adoptarea modificărilor aduse Protocolului din 1978 referitor la Convenția internațională din 1973 pentru prevenirea poluării de către nave, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului privind organizațiile recunoscute al OMI, astfel cum au fost aprobate de Comitetul privind protecția mediului marin al OMI în cadrul celei de a 64-a sesiuni, cuprinse în anexa 23 la documentul MEPC 64/23 al OMI. 3. Poziția Uniunii în cadrul celei de a 66-a sesiuni a Comitetului pentru protecția mediului marin al OMI este de a-și da acordul în legătură cu adoptarea modificărilor aduse Protocoalelor din 1978 și din 1997 referitoare la Convenția internațională din 1973 pentru prevenirea poluării de către nave, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului de aplicare a instrumentelor OMI, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion, astfel cum au fost aprobate de Comitetul privind protecția mediului marin al OMI în cadrul celei de a 64-a sesiuni, cuprinse în anexa 20 la documentul MEPC 64/23 al OMI. Articolul 3 1. Poziția Uniunii în cadrul celei de a 92-a sesiuni a Comitetului pentru siguranța maritimă al OMI este de a-și da acordul în legătură cu proiectul de Cod privind organizațiile recunoscute al OMI, astfel cum a fost aprobat de comitetul respectiv în cadrul celei de a 91-a sesiuni și de Comitetul privind protecția mediului marin al OMI în cadrul celei de a 64-a sesiuni, cuprins anexa 19 la documentul MSC 91/22 al OMI. 2. Poziția Uniunii în cadrul celei de-a 92-a sesiuni a Comitetului pentru siguranța maritimă al OMI este de a-și da acordul în legătură cu următoarele: (a) modificările aduse Convenției internaționale din 1974 pentru ocrotirea vieții omenești pe mare, cu modificările ulterioare (SOLAS 1974), în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului privind organizațiile recunoscute al OMI, astfel cum au fost aprobate de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni, cuprinse în anexa 20 la documentul MSC 91/22 al OMI; (b) modificările aduse Protocolului din 1988 la Convenția internațională din 1966 privind liniile de încărcare, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului privind organizațiile recunoscute al OMI, astfel cum au fost aprobate de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni, cuprinse în anexa 21 la documentul MSC 91/22 al OMI. 3. Poziția Uniunii în cadrul celei de-a 93-a sesiuni a Comitetului pentru siguranța maritimă al OMI este de a-și da acordul în legătură cu următoarele: (a) modificările aduse Convenției internaționale din 1974 pentru ocrotirea vieții omenești pe mare, cu modificările ulterioare (SOLAS 1974), în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului de aplicare a instrumentelor OMI, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion, astfel cum au fost aprobate de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni, cuprinse în anexa 17 la documentul MSC 91/22 al OMI; (b) modificările aduse Protocolului din 1988 la Convenția internațională din 1966 privind liniile de încărcare, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului de aplicare a instrumentelor OMI, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion, astfel cum au fost aprobate de Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI în cadrul celei de a 91-a sesiuni, cuprinse în anexa 18 la documentul MSC 91/22 al OMI. 4. Poziția Uniunii în cadrul celei de a 92-a și a 93-a sesiuni ale Comitetului pentru siguranța maritimă al OMI este de a-și da acordul în legătură cu aprobarea și adoptarea ulterioară a modificărilor corespunzătoare aduse Convenției din 1978 privind standardele de pregătire a navigatorilor, brevetare/atestare și efectuare a serviciului de cart, în scopul de a conferi caracter obligatoriu Codului privind aplicarea instrumentelor OMI, precum și unui sistem asociat de audit al statelor de pavilion. Articolul 4 1. Poziția Uniunii, astfel cum este prevăzută la articolele 1 - 3, este exprimată de statele membre, care sunt membre ale OMI, hotărând în comun în interesul Uniunii, cu rezerva care figurează în anexa la prezenta decizie. 2. Modificările formale și minore aduse poziției Uniunii, astfel cum este prevăzută la articolele 1 - 3, pot fi convenite fără a fi necesară modificarea poziției respective. Articolul 5 Statele membre sunt autorizate să-și dea consimțământul de a fi legate, în interesul Uniunii și cu rezerva care figurează în anexa la prezenta decizie, de modificările menționate la articolul 1 alineatul (2), articolul 2 alineatul (2), articolul 2 alineatul (3) și articolul 3 alineatul (2) - articolul 3 alineatul (4). Articolul 6 Prezenta decizie se adresează statelor membre. Adoptată la Bruxelles, Pentru Consiliu Președintele ANEXĂ Rezervă formulată de [a se insera denumirea statului membru contractant] În ceea ce privește [a se insera numele codului relevant], [a se insera numele statului membru contractant] dorește să precizeze că niciun element din codul menționat nu se interpretează astfel încât să restrângă sau să limiteze în vreun fel îndeplinirea obligațiilor care îi revin în temeiul legislației UE. În special, [a se insera numele statului membru contractant] intenționează să continue să se conformeze legislației relevante a Uniunii privind normele și standardele comune pentru organizațiile de inspecție și control al navelor, în special în legătură cu: - definiția „certificatelor statutare” și a „certificatelor de clasă”; - domeniul de aplicare al obligațiilor și criteriilor stabilite pentru organizațiile recunoscute; - sarcinile care revin Comisiei Europene în legătură cu recunoașterea și evaluarea organizațiilor recunoscute și, dacă este cazul, impunerea de măsuri corective sau sancțiuni în ceea ce le privește. De asemenea, [a se insera numele statului membru contractant] consideră că [a se insera numele codului relevant] conține un set de cerințe minime pe care statele pot să le dezvolte și să le îmbunătățească în mod adecvat, pentru ameliorarea siguranței maritime și pentru protecția mediului. Orice audit al OMI ar trebui să verifice numai conformitatea cu dispozițiile din convențiile internaționale pe care [a se insera numele statului membru contractant] le-a acceptat, inclusiv în conformitate cu condițiile din prezenta rezervă. [1] Comitetul pentru protecția mediului marin al OMI. [2] Comitetul pentru siguranța maritimă al OMI. [3] Sau la 12 luni de la atingerea unui număr suficient de acceptări explicite. [4] Sau la 12 luni de la atingerea unui număr suficient de acceptări explicite. [5] Termenul de acceptare ar putea fi prelungit până la 1/7/2015, în vederea armonizării cu modificările concomitente aduse Convenției SOLAS, Convenției privind liniile de încărcare și Convenției STCW. [6] Data de intrare în vigoare ar putea fi amânată până la 1/1/2016, în vederea armonizării cu modificările concomitente aduse Convenției SOLAS, Convenției privind liniile de încărcare și Convenției STCW. [7] JO L 131, 28.5.2009, p. 47. [8] JO L 319, 12.12.1994, p. 20. [9] JO L 131, 28.5.2009, p. 11. [10] Articolul 3 alineatul (1). [11] Considerentul 13. [12] JO L 131, 28.5.2009, p. 132. [13] JO L 323, 3.12.2008, p. 33; astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2012/35/UE. [14] A se vedea secțiunea 1.7.1.4 de mai jos. [15] JO L 131, 28.5.2009, p. 47. [16] JO L 131, 28.5.2009, p. 11. [17] JO L 323, 3.12.2008, p. 33. [18] JO L 343, 14.12.2012, p. 78. [19] JO L 131, 28.5.2009, p. 132.