Glosar

ACP : (statele din) Africa, zona Caraibilor şi Pacific

APE : Acordul de parteneriat economic

ASECNA : Agenţia pentru securitatea navigaţiei aeriene în Africa şi Madagascar (Agence pour la sécurité de la navigation aérienne en Afrique et à Madagascar)

CE : Comunitatea Europeană

CEA : Comunitatea Est-Africană

COMESA : Piaţa Comună a Africii de Est şi de Sud (Common Market for Eastern and Southern Africa)

ECOWAS : Comunitatea Economică a Statelor din Africa de Vest (în limba engleză, Economic Community of West African States, în limba franceză, Communauté économique des États de l'Afrique de l'Ouest – Cedeao)

FED : Fondul european de dezvoltare

IGAD : Autoritatea Interguvernamentală pentru Dezvoltare (Intergovernmental Authority on Development)

IOC : Comisia pentru Oceanul Indian (Indian Ocean Commission)

IRCC : Comitetul pentru coordonare interregională (Inter Regional Coordinating Committee)

RISM : Mecanismul de sprijin pentru integrare regională (Regional Integration Support Mechanism)

RISP : Programul de sprijin pentru integrare regională (Regional Integration Support Programme)

SADC : Comunitatea de Dezvoltare a Africii de Sud (Southern African Development Community)

SAI : Serviciul de Audit Intern

UEMOA : Uniunea Economică şi Monetară a Africii de Vest (în limba franceză, Union économique et monétaire ouest africaine, în limba engleză, West African Economic and Monetary Union – WAEMU)

UNIDO : Organizaţia Naţiunilor Unite pentru Dezvoltare Industrială (United Nations Industrial Development Organisation)

Sinteză

I. Integrarea regională este procesul prin care ţările învecinate cooperează cu scopul de a îmbunătăţi stabilitatea politică şi de a stimula dezvoltarea economică într-o regiune. În contextul unor pieţe mai extinse şi mai armonizate, libera circulaţie a bunurilor, a serviciilor, a capitalului şi a persoanelor permite instituirea unor economii de scară şi stimulează comerţul şi investiţiile. Prin urmare, integrarea economică regională între ţările în curs de dezvoltare reprezintă un mijloc de creştere economică şi poate contribui la reducerea sărăciei.

II. Obiectivul auditului desfăşurat de Curte a fost de a evalua în ce măsură sprijinul acordat prin FED pentru integrarea economică regională în Africa de Est şi în Africa de Vest a fost eficace. Auditul a examinat abordarea Comisiei cu privire la integrarea economică regională, gestionarea de către aceasta a sprijinului acordat şi rezultatele unui eşantion de diferite proiecte.

III. Procesul de integrare regională înregistrează progrese în ambele regiuni din perspectiva încheierii de acorduri cu privire la obiective şi politici regionale în materie de comerţ şi de transport. Cu toate acestea, implementarea unor astfel de acorduri de către autorităţile naţionale este afectată de întârzieri, iar libera circulaţie a bunurilor, a serviciilor, a capitalului şi a persoanelor nu este încă o realitate în niciuna dintre cele două regiuni.

IV. Per ansamblu, sprijinul acordat prin FED pentru integrarea economică regională a fost, până în prezent, doar parţial eficace, din cauza mai multor factori. Existenţa a numeroase organizaţii regionale ale căror mandate se suprapun şi ai căror membri au aderat la mai multe dintre ele, precum şi capacităţile insuficiente conduc la un cadru instituţional complex. Mai mult, există deficienţe în ceea ce priveşte abordarea Comisiei faţă de programele de integrare economică regională, precum şi în ceea ce priveşte gestionarea de către Comisie a acestor programe.

V. Abordarea Comisiei privind sprijinul acordat în vederea integrării economice regionale în Africa de Est şi în Africa de Vest este adecvată necesităţilor ţărilor şi ale regiunilor de a obţine o creştere economică mai mare şi de a combate astfel sărăcia. Cu toate acestea, strategiile şi intervenţiile de la nivel naţional şi regional au fost concepute şi implementate în mare parte în mod independent una faţă de alta, fără să se acorde o atenţie suficientă posibilităţii ca acestea să fie complementare, cu excepţia, într-o anumită măsură, a sectorului transporturilor.

VI. Delegaţiile Comisiei nu dispun de orientări adecvate şi nici de o capacitate suficientă pentru întocmirea, implementarea, coordonarea şi raportarea cu privire la activităţile regionale. La nivelul organizaţiilor regionale, coordonarea este de asemenea inadecvată şi nu există niciun sistem de monitorizare pentru a urmări progresele globale înregistrate de procesul de integrare economică regională în fiecare ţară în parte.

VII. Evaluarea rezultatelor care au fost obţinute sau a celor pentru care există probabilitatea să fie obţinute în cadrul diferitelor proiecte s-a dovedit dificilă din cauza unor obiective slab definite, a lipsei unei monitorizări şi a unei raportări adecvate şi a faptului că mai multe proiecte majore se află în curs de desfăşurare, iar rezultatele finale ale acestora nu se cunosc încă. Per ansamblu, este probabil ca aceste proiecte să aibă, în cel mai bun caz, rezultate doar parţial satisfăcătoare.

VIII. Principalele recomandări ale Curţii către Comisie sunt ca aceasta:

- să condiţioneze continuarea sprijinului său pentru integrarea regională de încheierea din timp a unui acord cu privire la modalitatea de obţinere a convergenţei necesare între diversele organizaţii regionale din fiecare regiune într-un termen prestabilit, precum şi de asumarea unei responsabilităţi mai mari din partea autorităţilor naţionale pentru procesul de integrare regională;

- începând cu evaluarea intermediară din 2010 a strategiilor pentru cel de al zecelea FED, să amelioreze coerenţa între strategiile regionale şi cele naţionale;

- să examineze dacă, în cadrul celui de al zecelea FED, alocarea financiară în scopul programelor regionale este prea mare;

- în ceea ce priveşte gestionarea de către delegaţii a programelor regionale, să definească responsabilităţile acestor delegaţii, să stabilească un mecanism corespunzător de coordonare între ele şi să examineze capacitatea de personal a acestora.

Introducere

Cadrul de politici

1. Principalele obiective de cooperare între Comunitatea Europeană (CE) şi statele din Africa, zona Caraibilor şi Pacific (ACP) specificate în Acordul de la Cotonou sunt reducerea şi, în final, eradicarea sărăciei, dezvoltarea durabilă şi integrarea progresivă a ţărilor ACP în economia mondială [1]. Integrarea economică regională poate fi un pas important în vederea îndeplinirii acestor obiective pentru multe ţări, în special pentru cele mai mici. Scopurile sale principale sunt de a crea sau de a îmbunătăţi stabilitatea politică şi de a stimula dezvoltarea economică în cadrul unei regiuni. Pieţele armonizate mari facilitează libera circulaţie a bunurilor, a serviciilor, a capitalului şi a persoanelor, care, la rândul ei, permite crearea unor economii de scară, stimulând comerţul şi investiţiile. Integrarea economică regională (denumită în continuare "integrarea regională" în scopul prezentului raport) contribuie la stimularea creşterii economice şi poate, prin urmare, contribui la reducerea sărăciei [2].

2. Încă dinainte de Acordul de la Cotonou, într-o comunicare din 1995 [3], Comisia şi-a manifestat sprijinul pentru integrarea regională între ţările în curs de dezvoltare prin conturarea unui cadru conceptual şi prin definirea a trei domenii principale ale sprijinului vizând cooperarea pentru dezvoltare: consolidarea capacităţilor şi consolidarea instituţională la nivel naţional şi regional, sprijinul direct pentru sectorul privat pentru a contribui la exploatarea oportunităţilor rezultate din integrarea regională şi sprijinul bugetar pentru a face faţă costurilor de tranziţie aferente liberalizării şi reformei economice.

3. În cadrul politicii sale din 2000 [4] privind dezvoltarea, CE a selectat un număr limitat de domenii prioritare pentru activităţile comunitare de cooperare în domeniul dezvoltării, inclusiv comerţul şi dezvoltarea, precum şi integrarea regională şi cooperarea regională. Politica CE actualizată din 2005, reflectată în documentul intitulat Consensul european privind dezvoltarea [5], sublinia din nou importanţa comerţului şi a integrării regionale, corelân-du-le şi selectându-le ca formând unul dintre domeniile prioritare pentru acţiunea comunitară.

4. Comisia şi-a actualizat politica privind integrarea regională, în special în relaţia cu ţările ACP, într-o comunicare din 2008 (a se vedea nota de subsol 2), în care confirma opinia sa conform căreia integrarea regională era esenţială pentru accelerarea creşterii economice şi pentru reducerea sărăciei. În comunicare se identificau, de asemenea, mai multe provocări pe termen lung în vederea obţinerii unei integrări regionale, inclusiv lipsa capacităţilor instituţionale şi a asumării răspunderii la nivel regional şi naţional, necesitatea de a pune mai bine în aplicare acordurile de integrare economică şi de a simplifica agendele privind integrarea, care se suprapun şi care nu sunt coerente, diversificarea economică insuficientă în cadrul economiilor naţionale şi interconexiunile ineficace ale infrastructurilor. Referitor la integrarea economică regională, în comunicare se propunea axarea sprijinului acordat de UE pe următoarele domenii prioritare: consolidarea instituţiilor regionale, crearea de pieţe regionale integrate, sprijinirea dezvoltării întreprinderilor şi conectarea reţelelor regionale de infrastructură.

+++++ TIFF +++++

Sursă: Curtea de Conturi Europeană.

Sprijinul acordat prin FED pentru integrarea regională

5. CE sprijină ţările ACP în eforturile acestora pentru dezvoltare în cadrul Fondurilor europene de dezvoltare prin programe naţionale stabilite pentru fiecare ţară în parte, prin programe regionale care acoperă mai multe sau totalitatea ţărilor dintr-o anumită regiune şi prin aşa-numitele programe intra-ACP, care vizează mai multe state ACP sau totalitatea acestora. Începând cu cel de al nouălea FED (2002-2007), programele regionale au devenit principalul instrument utilizat pentru a sprijini integrarea regională. O serie de organizaţii regionale, create de diverse grupuri de ţări ACP şi având mandatul de a realiza integrarea economică regională, au devenit principalii parteneri ai Comisiei în pregătirea şi implementarea acestor programe regionale. În cadrul celui de al nouălea FED, s-au rezervat iniţial 1000 de milioane de euro pentru programe regionale. Ulterior evaluărilor efectuate la finalizarea diverselor programe, suma finală angajată pentru programe regionale a fost de 904 milioane de euro, din care 70 % erau destinate intervenţiilor privind integrarea economică regională [6]. În cadrul celui de al zecelea FED, suma totală alocată pentru programe regionale a fost mărită la 1783 de milioane de euro, partea care revine integrării economice regionale ajungând la 75 %. Sumele alocate pe regiuni sunt prezentate în tabelul 1.

Tabelul 1

Alocările financiare pentru programe regionale

(milioane de euro) |

Regiune | Al optulea FED (1996-2001) | Al nouălea FED (2002-2007) | Al zecelea FED (2008-2013) |

Total | IER [1001] | Total | IER | Total | IER |

Africa de Est [1002] | 219 | 154 | 289 | 203 | 645 | 548 |

Africa de Vest | 226 | 143 | 253 | 200 | 597 | 418 |

Subtotal | 445 | 297 | 542 | 403 | 1242 | 966 |

Comunitatea de Dezvoltare a Africii de Sud (SADC) | 121 | 81 | 147 | 95 | 116 | 93 |

Africa Centrală | 91 | 60 | 64 | 29 | 165 | 97 |

Regiunea Caraibilor | 90 | 40 | 111 | 89 | 165 | 140 |

Regiunea Pacificului | 35 | – | 40 | 15 | 95 | 45 |

Total | 782 | 478 | 904 | 631 | 1783 | 1341 |

Gestionarea programelor regionale

6. Înainte de cel de al nouălea FED, programele regionale erau convenite între Comisie şi fiecare dintre ţările care aparţin regiunii în cauză, proiectele regionale furnizând deseori finanţare suplimentară mai curând pentru activităţi naţionale (de exemplu, construcţia de drumuri) decât pentru politici regionale clar definite.

7. Cu toate acestea, Acordul de la Cotonou a conferit o importanţă deosebită programelor regionale ca instrument principal de sprijinire a integrării economice regionale, stipulând ca strategiile de sprijin regional multianuale şi programele indicative să fie întocmite şi acceptate în comun de către Comisie şi organizaţia (organizaţiile) regională(e) mandatată(e) în mod corespunzător, în condiţiile următoare [7]:

- statele ACP în cauză stabilesc definiţia regiunilor geografice;

- în măsura posibilului, programele regionale ar trebui să corespundă programelor organizaţiilor regionale existente care au un mandat pentru integrarea economică;

- în caz de aderare multiplă la mai multe organizaţii regionale, programul regional ar trebui să "corespundă aderării combinate la organizaţiile regionale competente".

8. Ca urmare a prevederilor menţionate anterior, programarea regională în cadrul celui de al nouălea şi al celui de al zecelea FED a condus la o serie de strategii şi de programe indicative pentru şase regiuni diferite care acoperă totalitatea ţărilor ACP, şi anume patru în Africa, una în zona Pacificului şi una în zona Caraibilor. În cazul mai multor regiuni din Africa, există mai multe organizaţii regionale care deţin un mandat pentru integrarea economică, acoperind zone diferite, care uneori se suprapun. Aceasta a condus, de exemplu, la situaţia ca în cele două regiuni majore ale Africii, Africa de Est şi Africa de Vest, Comisia să fie nevoită să lucreze cu patru, respectiv două organizaţii regionale mandatate corespunzător pentru a elabora, semna şi implementa strategia regională şi programul indicativ pentru regiunea în cauză. Prin programul indicativ regional se furnizează o primă alocare pentru domeniile centrale de sprijin din resursele disponibile pentru regiunea şi pentru perioada în cauză. Pentru fiecare intervenţie în parte, celei mai adecvate organizaţii regionale i se atribuie rolul de ordonator de credite regional, având responsabilitatea de a pregăti şi de a implementa intervenţiile în strânsă cooperare cu Comisia.

Regiunea Africii de Est

9. Regiunea Africii de Est, în forma sa actuală, a fost creată odată cu semnarea documentului de strategie regională şi a programului indicativ regional din cadrul celui de al nouălea FED [8]. Este o regiune eterogenă şi diversă sub multe aspecte, cuprinzând ţări care variază ca dimensiune, populaţie, poziţie geografică, nivel de dezvoltare şi stabilitate politică. În cadrul celui de al nouălea FED, programul regional acoperea 21 de ţări, însă în cadrul celui de al zecelea FED acest număr a scăzut la 17, ca urmare a retragerii a patru ţări din organizaţiile regionale în cauză.

10. Regiunea este caracterizată prin prezenţa a patru organizaţii regionale, acoperind diferite subregiuni şi deţinând un mandat pentru integrarea regională. Acestea sunt cunoscute sub acronimele COMESA, CEA, IGAD şi IOC [9]. Organizaţiile în cauză se suprapun în mod semnificativ din punctul de vedere al acoperirii geografice şi al statelor membre componente, precum şi din punctul de vedere al mandatelor şi al obiectivelor politice (a se vedea anexele I şi II). COMESA şi CEA au ca obiectiv principal integrarea economică regională, CEA înfiinţând deja o uniune vamală, în timp ce COMESA se află încă în procesul de transformare a zonei sale de liber schimb într-o uniune vamală. Mandatul IGAD include de asemenea integrarea economică regională, însă este axat mai mult pe soluţionarea conflictelor şi pe aspecte legate de securitatea alimentară. IOC are un mandat care vizează mai curând cooperarea economică şi comercială decât integrarea economică regională, axându-se în principal pe cooperarea regională în ceea ce priveşte gestionarea resurselor naturale (pescuit). Cu toate acestea, IOC ia parte la programarea şi la implementarea programelor indicative din cadrul celui de al nouălea şi al celui de al zecelea FED pentru regiunea Africii de Est.

11. Faptul că ţările sunt membre ale mai multor organizaţii în acelaşi timp dă naştere la probleme semnificative, deoarece unele ţări membre aparţin de două zone comerciale diferite (COMESA şi CEA). În plus, există suprapuneri şi incompatibilităţi de aderare la Comunitatea de Dezvoltare a Africii de Sud (Southern African Development Community – SADC), organizaţia regională pentru Africa de Sud [10], care urmăreşte şi ea să stabilească o uniune vamală între ţările sale membre. Cu toate acestea, teoretic, nu este posibilă aderarea la mai multe uniuni vamale. Aceste suprapuneri la nivelul aderării şi al mandatelor conduc la un cadru instituţional complex. Aceşti factori, împreună cu gradul scăzut de coordonare între aceste organizaţii la ora actuală (a se vedea punctele 39-43), creează Comisiei probleme grave, în special în ceea ce priveşte conceperea şi implementarea de intervenţii în domeniul integrării economice regionale.

Regiunea Africii de Vest

12. Există două organizaţii regionale mandatate să opereze în această zonă, şi anume Comunitatea Economică a Statelor din Africa de Vest (ECOWAS) şi Uniunea Economică şi Monetară a Africii de Vest (UEMOA/WAEMU – West African Economic and Monetary Union). Programul regional acoperă totalitatea ţărilor membre ale acestor două organizaţii. Mauritania, singura ţară din regiune care nu este membră a niciuneia dintre aceste două organizaţii, participă de asemenea la cooperarea regională din cadrul FED sub egida ECOWAS.

13. Deşi integrarea economică în această regiune poate părea mai uşor de realizat, deoarece există mai puţine subregiuni decât în Africa de Est, ea se confruntă totuşi cu provocări majore. UEMOA dispune de avantajul unei monede comune şi al existenţei unei uniuni vamale, în timp ce ECOWAS este mult mai puţin avansată în această privinţă; ECOWAS reuneşte însă mai mulţi membri şi reprezintă astfel o structură de integrare regională mai logică pe termen lung, precum şi principalul partener pentru semnarea Acordului de parteneriat economic (APE) cu CE [11]. Cele două organizaţii au recunoscut nevoia de convergenţă între ele şi între cele două regiuni, convenind să depună eforturi în vederea îndeplinirii acestui obiectiv pe termen lung printr-o "abordare cu o geometrie variabilă şi cu ritmuri diferite" (approche à géométrie variable et à rythmes différents). Între timp, este nevoie de o foarte bună coordonare între cele două organizaţii, precum şi între acestea şi Comisia Europeană, pentru ca acest proces de integrare regională să continue cât mai eficace şi eficient posibil.

Sfera şi abordarea auditului

14. Având în vedere interesul din ce în ce mai mare pentru integrarea economică regională, precum şi sprijinul sporit care îi este acordat prin intermediul FED, Curtea a decis să desfăşoare un audit pe această temă. Auditul a fost planificat astfel încât rezultatele să poată fi luate în considerare de către Comisie în evaluarea sa intermediară cu privire la implementarea celui de al zecelea FED şi care este programată să aibă loc în 2010.

15. Obiectivul auditului a fost de a stabili în ce măsură sprijinul acordat prin Fondul european de dezvoltare (FED) pentru integrarea economică regională a fost eficace. Auditul a urmărit să răspundă la următoarele întrebări:

(a) Comisia dispune de o abordare coerentă şi pertinentă în ceea ce priveşte integrarea regională?

(b) Comisia şi-a gestionat sprijinul pentru integrarea regională în mod adecvat?

(c) Diferitele proiecte de sprijin pentru integrare regională ale Comisiei şi-au îndeplinit obiectivele?

16. În ceea ce priveşte sfera de acoperire geografică, auditul desfăşurat de Curte s-a axat pe cele mai mari două programe regionale dintre cele şase existente, şi anume cele pentru Africa de Est şi pentru Africa de Vest (a se vedea tabelul 1), care, cumulate, reprezintă cu mult peste 50 % din suma totală alocată programelor regionale.

17. Printre activităţile de audit desfăşurate s-au numărat următoarele:

(a) examinarea documentaţiei pertinente cu privire la politica de dezvoltare elaborată de CE în materie de integrare regională;

(b) examinarea documentelor de strategie regională ale Comisiei [12] cu privire la cel de al nouălea şi cel de al zecelea FED pentru cele două regiuni selectate, precum şi a documentelor de strategie naţională [13] pentru ţările vizitate;

(c) misiuni la faţa locului în ambele regiuni, efectuate în nouă ţări în total, precum şi la sediile organizaţiilor regionale în cauză [14];

(d) examinarea a 18 proiecte regionale, care includ toate proiectele finanţate prin al nouălea FED şi cele mai mari opt proiecte finanţate prin al optulea FED cu privire la integrarea regională, comerţ şi transport, beneficiind de o alocare financiară în valoare totală de aproape 450 de milioane de euro [15]. Sfera acestei examinări a fost limitată la o evaluare a gradului de îndeplinire (real sau posibil) a rezultatelor proiectelor, şi nu a impactului pe termen lung al acestora. Lista proiectelor examinate este prezentată în anexa III;

(e) examinarea evaluărilor efectuate cu privire la strategiile regionale ale Comisiei pentru Africa de Est şi Africa de Vest, cu scopul de a estima fiabilitatea concluziilor acestor evaluări şi acţiunile întreprinse sau planificate de Comisie ca urmare a acestora, precum şi examinarea unui audit intern al gestiunii financiare a unor proiecte regionale, în special în regiunea Africii de Sud [16].

Observaţii

Comisia dispune de o abordare coerentă şi pertinentă în ceea ce priveşte integrarea regională?

18. Urmărind să răspundă la această întrebare, Curtea a examinat dacă, pentru cele două regiuni în cauză, strategia Comisiei privind cooperarea regională era adaptată la priorităţile proprii regiunilor respective şi dacă venea în completarea strategiilor de cooperare ale Comisiei specifice fiecărei ţări în parte. Referitor la diferitele proiecte regionale, Curtea a examinat în ce măsură acestea au răspuns unor nevoi prioritare atât la nivel regional, cât şi la nivel naţional.

Strategia Comisiei privind cooperarea regională este pertinentă, însă complementaritatea sa cu strategiile de cooperare naţionale este insuficientă, iar nivelul de finanţare nu ia în considerare capacităţile de absorbţie

19. În documentele de strategie regională elaborate atât pentru al nouălea, cât şi pentru al zecelea FED, Comisia prezintă o analiză exactă a progreselor înregistrate în domeniul integrării regionale, precum şi a provocărilor cu care se confruntă. Această analiză a servit drept justificare pentru decizia de a concentra alocările financiare FED pentru ambele regiuni pe integrarea economică şi comerţ, sectorul transporturilor fiind fie inclus în acest domeniu, fie tratat ca un al doilea sector central. În cadrul documentelor de strategie regională aferente celui de al zecelea FED şi în comunicarea Comisiei din 2008 (a se vedea nota de subsol 2), justificarea cu privire la dublarea alocării financiare pentru programe regionale în cadrul celui de al zecelea FED, care a ajuns astfel la suma de 1783 de milioane de euro, este că aceasta reflectă "consensul dintre UE şi ţările ACP asupra importanţei integrării regionale pentru dezvoltare". Această alocare importantă va fi dificil de utilizat într-un mod eficient şi eficace de către organizaţiile regionale, având în vedere capacitatea limitată de absorbţie de care acestea au dat dovadă până în prezent (a se vedea punctele 44-49).

20. Strategiile regionale ale Comisiei sunt în concordanţă cu strategiile şi obiectivele principalelor organizaţii regionale, vizându-se intensificarea creşterii economice şi reducerea sărăciei prin ridicarea nivelului de integrare economică regională, prin sprijinirea implementării şi a consolidării zonelor de liber schimb şi a uniunilor vamale existente, precum şi prin soluţionarea dificultăţilor în materie de infrastructură care au un impact negativ asupra ofertei.

21. Comisia a utilizat o abordare adecvată, acordând organizaţiilor regionale sprijin pentru consolidarea instituţională pentru a le spori capacitatea de a elabora şi de a implementa politici regionale. Strategia Comisiei de a sprijini, în fiecare regiune, un singur program indicativ regional comun la care participă diversele organizaţii regionale ia în considerare complexitatea cadrului instituţional actual, cauzată de multitudinea şi de suprapunerea mandatelor organizaţiilor regionale (a se vedea punctele 10-13). Un alt obiectiv vizează consolidarea cooperării şi a procesului de convergenţă între aceste organizaţii. Cu toate acestea, documentele de strategie regională nu identifică nevoile prioritare privind consolidarea capacităţii instituţionale a fiecărei ţări de a participa în mod activ la formularea şi la implementarea politicilor de integrare regională.

22. Focalizarea pe sectorul transporturilor în cadrul strategiei regionale este în concordanţă cu strategia comună Africa-UE [17], conform căreia Africa şi UE vor viza creşterea interconectivităţii prin investiţii în infrastructura aferentă coridoarelor transafricane de transport rutier şi prin ameliorarea acestei infrastructuri cu scopul de a susţine dezvoltarea prin creştere economică şi comerţ. Obiectivul este de a sprijini definirea şi implementarea politicilor regionale de transport, acordându-se prioritate armonizării politicilor naţionale de transport (de exemplu, standardizarea sarcinii maxime pe osie pentru vehiculele grele destinate transportului de mărfuri) şi facilitării transportului de-a lungul coridoarelor regionale (de exemplu, posturi de frontieră construite şi administrate în comun, eliminarea controalelor ilicite).

23. Strategiile de cooperare ale Comisiei cu fiecare ţară, elaborate în cadrul celui de al nouălea şi al celui de al zecelea FED, sunt corelate cu strategiile naţionale de dezvoltare, astfel cum sunt formulate acestea în documentele de strategie pentru reducerea sărăciei ale ţărilor respective. Scopul tuturor acestor strategii naţionale este de a obţine o creştere economică mai mare, considerată o condiţie necesară pentru a putea reduce sărăcia. Cu toate acestea, în numeroase cazuri, strategiile naţionale nu ţin seama de modul în care ar trebui să interacţioneze cu programele de integrare regională sau de modul în care ar trebui să le completeze pe acestea din urmă.

24. Pentru majoritatea ţărilor examinate de Curte, strategiile de cooperare ale Comisiei s-au axat pe sprijinul bugetar. Acest sprijin este menit să contribuie la stabilitatea macroeconomică, care reprezintă o condiţie importantă pentru creşterea convergenţei politicilor macroeconomice naţionale, pentru creşterea economică şi dezvoltarea comerţului în regiunile în cauză şi, astfel, pentru integrarea regională per ansamblu.

25. Transportul este definit ca sector central în majoritatea ţărilor examinate de Curte şi are potenţialul de a contribui la integrarea regională. În cadrul programelor naţionale ale celui de al nouălea FED, deşi se menţionează în mai multe cazuri importanţa îmbunătăţirii coridoarelor regionale de transport, majoritatea programelor de transport rutier din diferitele ţări examinate de Curte se axează pe ameliorarea interconectivităţii naţionale. Strategiile de ţară din cadrul celui de al zecelea FED indică o reorientare semnificativă a accentului înspre promovarea interconectivităţii regionale cu scopul de a facilita şi de a extinde comerţul regional.

26. În strategiile de ţară din cadrul celui de al nouălea FED, atenţia care se acordă integrării regionale în alte domenii decât cel al transportului este variată şi în general insuficientă. Nu există nicio indicaţie cu privire la modul în care sprijinul Comisiei şi dialogul politic de la nivel naţional ar trebui să contribuie la procesul de integrare regională şi nu există legături explicite sau vreo complementaritate cu intervenţiile regionale, de exemplu în ceea ce priveşte necesitatea unui sprijin instituţional pentru administraţiile naţionale în vederea transpunerii şi a aplicării legislaţiei regionale sau în vederea creşterii competitivităţii în sectorul privat. Pentru majoritatea ţărilor examinate de Curte, strategiile de ţară din cadrul celui de al zecelea FED includ dispoziţii privind sprijinul pentru domenii de importanţă secundară, precum comerţul, integrarea regională sau implementarea de acorduri de parteneriat economic (APE), însă în cadrul acestor strategii nu se precizează necesităţile care trebuie abordate cu prioritate.

27. Constatările Curţii confirmă evaluările realizate la cererea Comisiei cu privire la cele două regiuni. Concluzia acestor evaluări, care au vizat al optulea şi al nouălea FED, a fost că nu exista o complementaritate suficientă, din cauza unei coordonări inadecvate, atât la nivelul dialogului politic între Comisie, organizaţiile regionale şi diferitele ţări, cât şi la nivel de program, între programele regionale şi cele naţionale.

Proiectele regionale sunt relevante, însă nu iau în considerare în mod suficient necesităţile de integrare regională la nivel naţional

28. Programele regionale pentru Africa de Est şi Africa de Vest din cadrul celui de al nouălea FED conţin fiecare proiecte ample de integrare regională [18], care abordează majoritatea problemelor din acest domeniu. Ele sunt axate în principal pe sprijinul pentru consolidarea instituţională, pe dezvoltarea reglementărilor de politică comercială, pe negocierea şi implementarea de acorduri de parteneriat economic şi pe mecanisme de compensaţie financiară a pierderii de venituri de stat ca urmare a diminuării taxelor vamale. În domeniul transportului, ele vizează cu prioritate facilitarea transportului, sprijinul pentru infrastructura din acest domeniu fiind finanţat prin programele naţionale.

29. Programul RISP în Africa de Est constă, de exemplu, în nouă "domenii de rezultate", care variază de la implementarea acordurilor privind zona de liber schimb şi uniunea vamală până la armonizarea datelor statistice şi a politicilor monetare, fiscale şi de impozitare şi la pregătirea unei strategii în domeniile transportului şi comunicaţiilor şi a unui plan de investiţii prioritare. Proiectul Integrare economică şi comerţ, care vizează Africa de Vest, cuprinde patru componente principale, şi anume crearea unei pieţe comune, stabilitatea şi convergenţa macroeconomice, consolidarea capacităţii instituţionale şi sporirea competitivităţii sectoarelor de producţie. Toate aceste activităţi sunt relevante pentru agenda organizaţiilor regionale, şi anume COMESA şi CEA în Africa de Est şi ECOWAS şi UEMOA în Africa de Vest [19], cu privire la procesul de integrare.

30. Proiectul RISM din Africa de Est reprezintă cea mai mare intervenţie financiară în această regiune, beneficiind de un angajament FED în valoare de 78 de milioane de euro. Obiectivul proiectului este de a sprijini ţările din regiune în procesul de ajustare fiscală în momentul eliminării taxelor vamale ale acestora în relaţia cu celelalte state membre ale zonei de liber schimb sau ale uniunii vamale. S-a observat o lipsă de interes din partea anumitor ţări în ceea ce priveşte acest proiect. Principalul motiv constă în faptul că proiectul, în forma în care este conceput, nu este axat pe priorităţile ţărilor în cauză. La momentul auditului, nu se efectuase nicio plată în cadrul acestui proiect.

31. Toate proiectele regionale examinate conţin o dimensiune regională clară şi cuprind activităţi desfăşurate la nivel regional. Cu toate acestea, nici Comisia, nici organizaţiile regionale şi niciuna dintre ţările în cauză nu au acordat o atenţie suficientă acţiunilor care trebuie desfăşurate la nivel naţional în urma activităţilor respective şi nici nu au sprijinit aceste acţiuni, în special în ceea ce priveşte transpunerea şi aplicarea legislaţiei şi implementarea politicilor regionale (a se vedea caseta 1).

Caseta 1

O corelare insuficientă între activităţile regionale şi cele naţionale

În Africa de Est, Programul de sprijin pentru integrare regională (RISP), lansat în iulie 2005, urmăreşte să dezvolte capacităţile organizaţiilor regionale şi ale statelor membre ale acestora în ceea ce priveşte formularea de politici, implementarea şi monitorizarea integrării regionale, comerţul multilateral şi regional şi alte domenii legate de comerţ. În cadrul "Domeniului de rezultate 5 – Îmbunătăţirea armonizării politicilor regionale la nivel naţional", obiectivul programului este să sprijine "forumurile naţionale pentru politici de dezvoltare şi comerciale" (sau orice grup de lucru similar de la nivel naţional) din statele membre, în îndeplinirea sarcinii de orientare, coordonare şi monitorizare a eforturilor de integrare regională din fiecare ţară în cauză, precum şi în ceea ce priveşte integrarea ţării respective în economia mondială. În 2008, însă, existau doar patru ţări (Burundi, Etiopia, Malawi şi Seychelles) în care forumul privind politica comercială era suficient de activ şi dispunea de o capacitate suficientă pentru a prezenta un plan de acţiune în acest domeniu. Dintre aceste ţări, Etiopia a fost singura care a beneficiat efectiv de sprijinul acordat prin acest program.

În Africa de Vest, în cadrul administraţiilor tuturor statelor membre există puncte focale ECOWAS. Acestea sunt responsabile de sprijinirea ţărilor care fac parte din ECOWAS în transpunerea deciziilor regionale, însă contribuţiile lor nu sunt luate în considerare în mod suficient în gestionarea principalului proiect de integrare regională, deoarece ele nu sunt reprezentate în Comitetul de coordonare al acestui proiect. Capacităţile acestora sunt foarte limitate şi, până în prezent, ele au funcţionat în principal ca puncte de contact şi de informare ale ECOWAS în ţările membre. În cadrul proiectului s-a recunoscut necesitatea de a consolida capacităţile punctelor focale ECOWAS, însă nu s-au alocat fonduri suficiente în acest sens. Planul de activitate al proiectului pentru 2008 prevedea 45000 de euro (3 000 de euro per punct focal) pentru elaborarea unui plan de consolidare a capacităţilor, care se afla încă în curs de pregătire la momentul auditului. Planul de activitate pentru 2009 prevede doar 98000 de euro (6 500 de euro per punct focal) pentru implementarea planului de consolidare a capacităţilor.

Comisia şi-a gestionat sprijinul pentru integrarea regională în mod adecvat?

32. Pentru a răspunde la această întrebare, Curtea a examinat în ce măsură Comisia a pus la dispoziţie orientări, mecanisme şi resurse umane corespunzătoare pentru a facilita gestionarea de către delegaţiile sale a programării, a implementării şi a monitorizării intervenţiilor regionale, în ce măsură Comisia s-a asigurat că organizaţiile regionale au instituit mecanisme corespunzătoare de coordonare şi de monitorizare şi în ce măsură proiectele regionale au fost implementate în termenele prevăzute.

Delegaţiile nu dispun de orientările şi de capacităţile necesare pentru a gestiona programele regionale

33. În timp ce documentele de strategie de ţară se întocmesc pe baza discuţiilor dintre Comisie şi fiecare ţară în parte, documentele de strategie regională privesc nu mai puţin de patru organizaţii regionale (COMESA, CEA, IGAD, IOC) în cazul regiunii Africii de Est, reprezentând 17 guverne naţionale, şi două organizaţii regionale în cazul regiunii Africii de Vest (ECOWAS, UEMOA), reprezentând 16 guverne naţionale. La rândul său, Comisia numără aproximativ acelaşi număr de delegaţii implicate în fiecare regiune. Activităţile din cadrul proiectelor regionale sunt desfăşurate în principal la nivel regional, şi anume de către una sau mai multe organizaţii regionale, însă anumite activităţi se desfăşoară şi la nivelul diferitelor ţări din regiunea în cauză. Stabilirea unei uniuni vamale, de exemplu, necesită în primul rând încheierea unui acord la nivel regional cu privire la un tarif extern comun, însă punerea în aplicare a acestui acord necesită implicarea şi instruirea tuturor serviciilor vamale din ţările participante. Având în vedere numărul mare de părţi implicate, elaborarea şi implementarea unei strategii regionale presupune un nivel ridicat de coordonare.

34. Comisia nu a stabilit proceduri sau orientări pentru elaborarea şi implementarea de strategii şi intervenţii regionale. Consecinţele lipsei unor orientări adecvate sunt următoarele:

(a) nu există claritate în ceea ce priveşte definirea sau alocarea de roluri şi responsabilităţi specifice diferitelor delegaţii dintr-o regiune, şi anume care delegaţii răspund sau nu de relaţiile cu una sau alta dintre organizaţiile regionale;

(b) nu există o singură delegaţie care să deţină răspunderea globală sau rolul de coordonare pentru un program indicativ regional;

(c) nu s-a instituit niciun cadru global de coordonare care să acopere toate delegaţiile dintr-o regiune.

35. Documentele de strategie regională şi programele indicative din cadrul celui de al zecelea FED au fost întocmite în mare parte pe baza orientărilor pentru elaborarea documentelor de strategie de ţară. S-au emis orientări specifice privind programarea regională care se refereau la conţinutul şi la formatul documentelor, însă nu şi la procesul de elaborare. Acestea nu aveau în vedere nici diferenţele semnificative, la nivel instituţional, între strategiile de ţară şi strategiile regionale. Absenţa coordonării şi a definirii responsabilităţilor reprezintă unul dintre principalele motive care stau la baza lipsei de complementaritate între programele regionale şi cele naţionale (a se vedea punctele 20-31).

36. În ceea ce priveşte implementarea proiectelor, fiecare delegaţie răspunde doar de monitorizarea şi de raportarea cu privire la activităţile desfăşurate de guvernul ţării în care se află şi, acolo unde este cazul, cu privire la activităţile efectuate de organizaţia regională cu sediul în ţara respectivă (a se vedea caseta 2). În plus, rapoartele întocmite de delegaţii vizează în principal implementarea din punct de vedere financiar a proiectelor, iar detaliile cu privire la progresele efective înregistrate de proiecte sau la problemele cu care se confruntă acestea sunt fie reduse, fie inexistente. Prin urmare, serviciile centrale ale Comisiei nu dispun în general de o imagine de ansamblu, consolidată, şi, în consecinţă, nu sunt în măsură să monitorizeze şi să coordoneze în mod adecvat proiectele regionale. Mai mult, în lipsa unei imagini de ansamblu cu privire la progresele înregistrate de proiectele regionale, serviciile Comisiei nu pot reacţiona în timp util la problemele legate de implementarea proiectelor, în măsura în care acestea apar (a se vedea punctele 40-46).

37. Delegaţiile din Burkina Faso, Nigeria, Tanzania şi Zambia combină responsabilitatea de a menţine relaţii cu organizaţiile regionale care îşi au sediul în una sau alta dintre aceste ţări cu cea de a gestiona atât părţi ale programului regional, cât şi programele naţionale. Curtea a verificat dacă acestor delegaţii "regionale" li s-a alocat personal suplimentar pentru gestionarea unui program regional. În timp ce volumul de lucru al unei delegaţii este determinat de diverşi factori [20], volumul alocării financiare care trebuie gestionată de către o delegaţie este determinant pentru situaţia personalului acesteia, în special în ceea ce priveşte aspectele operaţionale, financiare şi contractuale. Cu toate acestea, Curtea a constatat că gradul mai mare de responsabilitate al acelor delegaţii care gestionează atât activităţi regionale, cât şi activităţi naţionale, nu se reflectă în capacitatea de personal a acestora şi că impactul potenţial al dublării alocărilor regionale din cadrul celui de al zecelea FED nu a fost încă luat în considerare.

Caseta 2

Raportare şi monitorizare necorespunzătoare din partea Comisiei

Caracterul fragmentar al responsabilităţilor se poate observa în modul în care delegaţiile prezintă activităţile regionale în rapoartele lor semestriale privind gestionarea asistenţei externe, rapoarte transmise serviciilor centrale ale Comisiei. În Africa de Vest, nici delegaţia din Abuja, care se ocupă de relaţiile cu ECOWAS, nici delegaţia din Ouagadougou, care se ocupă de relaţiile cu UEMOA, nu dispun de o imagine de ansamblu completă asupra progreselor înregistrate de două proiecte regionale majore, şi anume proiectul de sprijin pentru integrare regională şi comerţ şi proiectul privind transporturile, care includ activităţi desfăşurate în toate ţările din regiune sau în multe dintre acestea. În practică, fiecare dintre aceste două delegaţii raportează serviciilor centrale ale Comisiei doar cu privire la acele activităţi de care este responsabilă organizaţia "lor" regională. Mai mult, întrucât delegaţiilor din oricare altă ţară nu le revine nicio responsabilitate oficială pentru proiectele regionale, ele nu raportează cu privire la nicio activitate care este posibil să se fi derulat în cadrul acestor proiecte în ţara respectivă [21].

O situaţie similară s-a constatat în Africa de Est, unde organizaţia regională COMESA, cu sediul în Zambia, răspunde în mod oficial de principalele proiecte de integrare regională (RISP/RISM), însă o parte din activităţile proiectelor fac parte din agenda pentru integrare elaborată de CEA, fiind implementate de aceasta din urmă, care are sediul în Tanzania, în timp ce anumite activităţi privesc, în principiu, toate ţările din regiunea Africii de Est. Nici delegaţia din Zambia, principalul punct de contact pentru COMESA, nici oricare dintre celelalte delegaţii nu dispun de o imagine de ansamblu completă cu privire la progresele înregistrate de aceste proiecte şi doar cele patru delegaţii din ţările în care sunt situate cele patru organizaţii regionale informează serviciile centrale ale Comisiei cu privire la acele activităţi de care este răspunzătoare organizaţia "lor" regională.

38. Observaţiile Curţii privind lipsa de coordonare între diferitele delegaţii din regiune confirmă constatările evaluărilor realizate la cererea Comisiei. În cadrul raportului de evaluare pentru Africa de Vest, s-a constatat referitor la Comisie că aceasta nu îşi utilizase în mod eficace reţeaua de delegaţii pentru a gestiona intervenţiile de la nivel regional şi de la nivel naţional într-un mod complementar şi coordonat. De asemenea, concluzia evaluării a fost că, în lipsa unui sistem de coordonare funcţional, separarea gestionării ajutorului între Abuja şi Ouagadougou a cauzat probleme şi a întărit impresia conform căreia regiunea ar fi de fapt formată din două subregiuni independente. În raportul de evaluare pentru Africa de Est, s-a constatat că nu s-au instituit mecanisme care să asigure un dialog politic coordonat între delegaţiile responsabile de organizaţiile regionale participante, precum şi între aceste delegaţii şi delegaţiile cu competenţe naţionale. Conform aceleiaşi evaluări, "coordonarea efectivă este în continuare insuficientă [...] întrucât nu există un sistem comun de monitorizare la nivel de organizaţie regională, iar comunicarea dintre delegaţiile cu responsabilităţi naţionale şi cele cu responsabilităţi regionale este în continuare redusă". În cursul auditului, nu s-au obţinut probe care să ateste că s-au luat măsuri corespunzătoare de către Comisie în urma constatărilor evaluării.

Coordonarea, raportarea şi monitorizarea la nivel global realizate de organizaţiile regionale nu sunt corespunzătoare

39. În ambele regiuni, organizaţiile regionale au instituit mecanisme care să sprijine coordonarea între ele şi prin care să se monitorizeze implementarea programelor. În 2003, cele patru organizaţii regionale din Africa de Est au creat Comitetul pentru coordonare interregională (Inter Regional Coordinating Committee – IRCC), al cărui secretariat este în prezent sprijinit printr-un proiect în cadrul FED (Support to Secretariat of IRCC – Sprijin pentru secretariatul IRCC). În Africa de Vest, ECOWAS şi UEMOA au creat în 2004 un secretariat tehnic comun. Şi acest organism este sprijinit printr-un proiect finanţat prin FED (RIP Monitoring Mechanism – Mecanismul de monitorizare a programului indicativ regional).

40. IRCC este considerat de toate părţile interesate ca fiind un instrument-cheie de coordonare între organizaţiile regionale şi care contribuie la asigurarea coerenţei diferitelor proiecte individuale cu strategia regională aprobată. Totuşi, IRCC nu a asigurat încă instituirea unui sistem global de monitorizare şi de evaluare pentru întregul program indicativ regional. În practică, acest comitet monitorizează implementarea proiectelor regionale din punct de vedere financiar, însă nu şi progresele realizate de aceste programe în raport cu obiective predefinite şi nici contribuţia acestora la procesul de integrare regională ca atare. În cadrul unei evaluări intermediare a proiectului privind IRCC, realizată în 2005, se recomanda, printre altele, crearea unui sistem comun de monitorizare şi de evaluare şi a unui sistem de control al calităţii propunerilor de finanţare, pentru a spori coordonarea între programele indicative naţionale şi regionale. Organizaţiile regionale şi Comisia nu au dat însă dovadă de promptitudine pentru a adapta proiectul în acest sens, deoarece aceste recomandări nu vor fi luate în considerare decât în noii termeni de referinţă pentru faza de extindere a proiectului în cadrul celui de al zecelea FED, care vor deveni operaţionali în cursul exerciţiului 2009.

41. În Africa de Vest, secretariatul tehnic comun are potenţialul de a fi un instrument important de coordonare între organizaţiile regionale şi de asigurare a coerenţei diferitelor proiecte individuale cu strategia regională aprobată. Până în prezent, secretariatul nu a reuşit să îndeplinească aceste roluri în mod eficace, din cauză că resursele umane şi autoritatea de care dispunea au fost limitate. În rapoartele de activitate elaborate pentru proiectul privind Mecanismul de monitorizare a programului indicativ regional (RIP Monitoring Mechanism) se menţionează probleme cum ar fi lipsa de personal, precum şi absenţa datelor necesare pentru monitorizare ca urmare a faptului că rapoartele privind progresele înregistrate în cadrul proiectelor nu sunt prezentate în timp util. Aceste probleme, care au fost raportate şi Comitetului director al programului indicativ regional, în care Comisia este reprezentată, indică eşecul celor două organizaţii regionale (ECOWAS şi UEMOA) şi al Comisiei de a depăşi probleme fundamentale, care erau deja cunoscute şi raportate în 2007 şi care împiedică realizarea în mod eficace a monitorizării şi a coordonării programului indicativ regional în Africa de Vest.

42. Curtea a constatat că, pentru aproape 40 % din proiectele examinate, calitatea rapoartelor întocmite de organizaţiile regionale sau de către echipele separate de gestionare a proiectelor era insuficientă şi, în unele cazuri, existau întârzieri în ceea ce priveşte aceste rapoarte. În Africa de Vest, evaluarea intermediară, care în mod normal este obligatorie pentru fiecare proiect, nu s-a realizat pentru niciunul dintre cele patru proiecte închise din cadrul celui de al optulea FED şi s-a efectuat o singură evaluare la finalizarea proiectului, în timp ce toate evaluările programate pentru cele şapte proiecte aflate în derulare au fost amânate din cauză că acestea demaraseră cu întârziere şi nu înregistraseră progrese suficiente. Există riscul ca evaluarea intermediară pentru aceste şapte proiecte fie să aibă loc prea târziu pentru a se mai putea pune în aplicare recomandările din cadrul său, fie să nu se mai realizeze deloc. În cazul în care raportarea este necorespunzătoare, este dificil, dacă nu imposibil, să se evalueze şi să se formuleze concluzii cu privire la eficacitatea proiectelor în cauză (a se vedea caseta 5).

43. Deşi cele două comitete de coordonare (IRCC şi Comitetul director al programului indicativ regional) se află sub responsabilitatea directă a organizaţiilor regionale, Comisia are o responsabilitate indirectă şi o influenţă asupra funcţionării acestor comitete, deoarece le furnizează sprijinul financiar şi tehnic prin intermediul celor două proiecte menţionate şi deoarece este reprezentată în ambele comitete. Prin urmare, Comisia era la curent cu deficienţele privind sistemele de monitorizare şi de coordonare din ambele regiuni, însă influenţa şi sprijinul său s-au dovedit până în prezent insuficiente pentru a remedia aceste probleme.

Implementarea proiectelor regionale este complexă şi lentă

44. Curtea a examinat dacă cele 18 intervenţii regionale selectate au fost implementate în termenele prevăzute şi dacă utilizarea acordurilor de contribuţie a înlesnit îmbunătăţirea implementării proiectelor regionale.

45. În cazul a 11 proiecte (8 închise şi 3 în derulare) dintre cele 18 examinate, durata acestora a trebuit să fie prelungită din cauza unei demarări cu întârziere ca urmare a unui proces de pregătire îndelungat şi/sau din cauza unei implementări lente. Printre factorii determinanţi se numără complexitatea proiectelor regionale, capacităţile instituţionale reduse ale organizaţiilor regionale şi, în unele cazuri, lipsa de asumare a responsabilităţii din partea autorităţilor naţionale şi a altor părţi interesate, ca de exemplu societatea civilă. Supraestimarea de către Comisie a capacităţilor de gestionare şi de absorbţie ale organizaţiilor regionale a condus la formularea unor obiective prea ambiţioase pentru proiecte, vizându-se o gamă prea largă de activităţi şi alocându-se bugete prea mari (a se vedea caseta 3).

Caseta 3

Proiect regional complex şi lent

Principalul sprijin pentru integrarea regională în Africa de Vest, acordat în cadrul celui de al nouălea FED, este canalizat printr-un proiect major care beneficiază de o alocare financiară de 105 milioane de euro. Acest proiect complex a fost lansat în 2007 şi este implementat sub responsabilitatea celor două organizaţii regionale, ECOWAS şi UEMOA, cu ajutorul următoarelor instrumente:

un acord de contribuţie încheiat cu fiecare dintre aceste organizaţii regionale pentru 44,8 şi, respectiv, 31,6 milioane de euro, axat în principal pe piaţa comună, pe stabilitatea macroeconomică şi pe consolidarea capacităţilor organizaţiilor regionale şi ale statelor membre;

un acord de finanţare în valoare de 28,6 milioane de euro, având ca obiectiv îmbunătăţirea competitivităţii sectorului privat şi consolidarea capacităţilor actorilor nestatali, semnat cu UEMOA în numele celor două organizaţii;

componenta privind "sectorul privat" a acestui acord de finanţare, care cuprinde trei subcomponente: 1) programul "Calitate" implementat prin intermediul unui acord de contribuţie încheiat cu UNIDO (15 milioane de euro); 2) "Armonizarea dreptului comercial" (4 milioane de euro) şi 3) "Armonizarea legislaţiei în domeniul pescuitului" (5 milioane de euro), care urmează să fie implementate de UEMOA prin devize de program şi prin operaţiuni în regie proprie, însă delegate către ordonatorii de credite naţionali din statele membre;

componenta privind "consolidarea capacităţilor actorilor nestatali" (2,6 milioane de euro), care este implementată de ECO WAS prin intermediul unor contracte de subvenţionare încheiate în urma unei cereri de propuneri.

Implementarea celor cincisprezece componente diferite a fost foarte lentă, în principal din cauza capacităţii instituţionale reduse a celor două organizaţii regionale. La începutul exerciţiului 2009, după aproape doi ani de derulare, rata de execuţie a acordurilor de contribuţie era de 4 % [22]. Plăţile efectuate de Comisie în baza acordului de finanţare, semnat în 2006, s-au ridicat la aproximativ 20 % din buget, în timp ce în ianuarie 2009, termenul până la care toate contractele trebuiau să fie semnate, o sumă de peste 5 milioane de euro (sau 17 % din bugetul aferent acordului de finanţare) nu era încă angajată, aceasta fiind, în principiu, pierdută pentru proiectul în cauză.

46. Observaţiile Curţii le coroborează pe cele ale Serviciului de Audit Intern al Comisiei prezentate în raportul acestuia privind gestiunea financiară a programelor regionale (a se vedea nota de subsol 16), care s-a axat în principal pe regiunea Africii de Sud în ceea ce priveşte ţările ACP. În raport se constata că programarea şi conceperea proiectelor regionale reprezintă un proces complex cu numeroşi actori, care, având în vedere şi capacităţile limitate ale părţilor interesate, a condus la dificultăţi operaţionale semnificative pentru organismele şi delegaţiile însărcinate cu implementarea, având drept consecinţă faze de demarare îndelungate şi întârzieri de execuţie semnificative.

47. Pentru a îmbunătăţi eficienţa şi eficacitatea proiectelor şi pentru a spori asumarea responsabilităţii din partea organizaţiilor regionale, Comisia a decis să aplice modalitatea de "gestiune în comun" pentru principalele proiecte regionale din cadrul celui de al nouălea FED. Gestiunea în comun reprezintă metoda principală de execuţie prevăzută în regulamentul financiar [23] în ceea ce priveşte cooperarea cu organizaţiile internaţionale. Principala caracteristică a acestui tip de gestiune este că organizaţiei în cauză îi este permisă utilizarea propriilor proceduri de contabilitate, de control intern, de audit şi de achiziţii publice, cu condiţia ca o evaluare ex ante a acestor patru "piloni" să confirme că procedurile respective respectă standardele internaţionale. În condiţiile unei evaluări pozitive, Comisia poate acorda sprijin financiar organizaţiei în cauză prin intermediul unui acord de contribuţie.

48. Comisia a semnat acorduri de contribuţie cu UEMOA şi ECOWAS pentru implementarea unei părţi semnificative a programului regional din cadrul celui de al nouălea FED în pofida concluziei negative a evaluării celor patru "piloni" menţionaţi anterior. Drept consecinţă, Comisia a trebuit să adauge o serie de condiţii speciale privind procedurile financiare, de achiziţii publice şi de audit extern pentru a compensa deficienţele identificate la nivelul sistemelor şi al procedurilor organizaţiilor. În loc să consolideze gradul de asumare a responsabilităţii, această soluţie provizorie a condus la o atitudine de nemulţumire din partea UEMOA, deoarece aceasta considera că respectivele condiţii erau contrare scopului pentru care se utiliza un acord de contribuţie. Nici creşterea prevăzută a eficienţei nu s-a concretizat încă, deoarece delegaţiile în cauză sunt în continuare obligate să monitorizeze îndeaproape execuţia financiară, având în vedere capacităţile reduse ale organizaţiilor în ceea ce priveşte gestiunea financiară. În practică, implementarea programelor în curs din cadrul celui de al nouălea FED în Africa de Vest a fost foarte lentă (a se vedea caseta 3), iar capacitatea de a absorbi fluxuri mai mari de ajutor rămâne limitată în viitorul apropiat. În acest context, este probabil ca dublarea fondurilor alocate cooperării regionale în cadrul celui de al zecelea FED să agraveze problemele de implementare înregistrate în această regiune.

49. În Africa de Est, o organizaţie regională (COMESA) a obţinut deocamdată o evaluare pozitivă privind capacitatea sa de gestiune financiară şi Comisia a recurs la un acord de contribuţie pentru canalizarea sprijinului său către cele două proiecte principale de integrare regională din cadrul celui de al nouălea FED (RISP/RISM). Cu toate acestea, unele dintre activităţile aferente acestor proiecte trebuie efectuate de către cealaltă organizaţie regională, CEA, deşi capacitatea instituţională a secretariatului acesteia este în continuare redusă, iar rezultatul evaluării celor patru "piloni" a fost negativ. Din nou, s-a convenit asupra unei soluţii provizorii potrivit căreia CEA are obligaţia de a gestiona fondurile din cadrul RISP conform procedurilor organizaţiei COMESA. Cu toate acestea, conform unor rapoarte de audit intern întocmite de COMESA, în realitate, CEA aplică de fapt propriile proceduri, care nu au fost încă validate de Comisie.

Diferitele proiecte de sprijin pentru integrare regională ale Comisiei şi-au îndeplinit obiectivele?

50. Curtea a examinat un eşantion de proiecte regionale pentru a evalua în ce măsură au fost îndeplinite obiectivele acestora, din punctul de vedere al rezultatelor care au fost obţinute sau care ar putea fi obţinute. În ceea ce priveşte proiectele în curs de derulare, în cadrul evaluării s-a ţinut seama de stadiul şi de ritmul de implementare al acestora. Eficacitatea a fost considerată "satisfăcătoare" pentru proiectele care au obţinut sau care ar putea obţine rezultatele urmărite, "parţial satisfăcătoare" pentru proiectele care s-au confruntat cu unele probleme şi care au obţinut sau ar putea obţine doar o parte dintre rezultatele urmărite şi "nesatisfăcătoare" pentru proiectele care s-au confruntat cu probleme semnificative şi care au obţinut sau ar putea obţine doar câteva dintre rezultatele planificate. În anexa III este prezentată lista proiectelor împreună cu calificativele corespunzătoare.

Eficacitatea proiectelor a fost dificil de evaluat, însă în majoritatea cazurilor a fost limitată

51. Obiectivele şi rezultatele preconizate ale proiectelor sunt adesea formulate în mod neclar în acordurile de finanţare, iar indicatorii aferenţi pentru măsurarea progreselor nu sunt bine definiţi. În astfel de cazuri, este dificil să se determine în mod obiectiv dacă s-au obţinut rezultatele preconizate.

52. Mai mult, pentru cinci proiecte, deja închise sau în curs de desfăşurare de o lungă perioadă, chiar dacă activităţile planificate au fost în general efectuate şi s-au obţinut realizările estimate, Curtea nu a fost în măsură să evalueze rezultatele din cauza lipsei de rapoarte adecvate privind progresele înregistrate şi/sau a lipsei rapoartelor de monitorizare şi de evaluare cerute (a se vedea caseta 4).

Caseta 4

Imposibilitatea de a evalua eficacitatea

În Africa de Est, programul de integrare regională (faza II) urmărea consolidarea procesului de elaborare a politicilor în materie de integrare regională prin creşterea capacităţii analitice şi informaţionale a secretariatului COMESA. Curtea a constatat că pentru proiectul în cauză nu se întocmise niciun raport semestrial privind progresele înregistrate, ceea ce contravine cerinţelor în acest sens, raportându-se în schimb doar în planurile anuale de lucru informaţii cu privire la activităţile efectuate în cursul anului precedent. Proiectul nu dispunea de un comitet director care să evalueze în mod periodic progresele obţinute. Cu excepţia unei evaluări intermediare, nu a avut loc nicio altă misiune de monitorizare externă şi nici nu s-a desfăşurat vreo misiune de evaluare independentă la sfârşitul proiectului, deşi acest lucru era prevăzut în acordul de finanţare. Indicatorii furnizaţi în cadrul logic al proiectului au fost consideraţi prea vagi pentru a permite o evaluare fiabilă şi detaliată a eficacităţii proiectului pentru fiecare dintre rezultatele preconizate.

53. Pentru şase proiecte, inclusiv principalele proiecte de integrare regională din ambele regiuni [24], Curtea a evaluat eficacitatea ca fiind "nesatisfăcătoare". Toate aceste cazuri se referă la proiecte din cadrul celui de al nouălea FED, care se aflau încă în curs la momentul auditului. Având în vedere caracterul extins al sferei şi al obiectivelor acestor proiecte, ritmul lent de implementare al acestora şi nivelul redus al utilizării fondurilor, pentru majoritatea acestor proiecte în curs, este puţin probabil ca rezultatele preconizate să poată fi obţinute în perioada rămasă (a se vedea caseta 5).

Caseta 5

Rezultatele proiectelor sunt nesatisfăcătoare

Curtea a constatat că Proiectul de sprijin pentru integrare regională din Africa de Est, a cărui finalizare este programată pentru mijlocul anului 2010, atinsese, până la sfârşitul lui 2008, doar trei dintre cele şapte obiective intermediare propuse în acordul de contribuţie. În special, lipsa unor rezultate relevante privind adoptarea unor politici regionale de către autorităţile naţionale pune în pericol eficacitatea globală a proiectului.

În Africa de Vest, proiectul privind transporturile (64 de milioane de euro) urmăreşte să îmbunătăţească serviciile regionale de transport, în special prin crearea unor puncte de frontieră comune de-a lungul principalelor coridoare regionale de transport. Proiectul a înregistrat întârzieri semnificative în cursul fazei sale de demarare şi, după trei ani de implementare, principala realizare a constat în finalizarea unui studiu detaliat privind modul în care aceste puncte de frontieră ar trebui să funcţioneze. Pentru a putea fi în măsură să continue procesul de concepere şi, în cele din urmă, de construcţie a punctelor de frontieră, Comisia a trebuit să furnizeze o "derogare" de la aşa-numita regulă D+3, conform căreia contractele din cadrul unui proiect trebuie semnate nu mai târziu de trei ani de la data la care a fost aprobat angajamentul financiar al proiectului. În pofida obţinerii unei prelungiri de doi ani, cele două organizaţii regionale, ECOWAS şi UEMOA, se confruntă în continuare cu sarcina dificilă de a finaliza lucrările de construcţie şi de a stabili mecanisme detaliate şi armonizate între ţările participante pentru a asigura funcţionarea eficientă a acestor puncte de frontieră.

54. Restul de şapte proiecte par să fi obţinut sau ar putea să obţină o parte din rezultatele preconizate, însă pentru proiectele închise este nevoie în continuare de sprijin şi, în majoritatea cazurilor, acesta este acordat sau programat în cadrul diverselor proiecte în curs (a se vedea caseta 6).

55. Cele două evaluări realizate la cererea Comisiei s-au axat mai mult pe relevanţa şi coerenţa strategiilor regionale ale acesteia şi pe alegerea unor sectoare centrale decât pe performanţa diferitelor proiecte. În evaluarea regională pentru Africa de Vest se menţionează că majoritatea proiectelor regionale din cadrul celui de al nouălea FED erau prea recente pentru a permite o evaluare a eficacităţii lor. În evaluare se constată însă că rezultatele preconizate şi punctele de referinţă nu sunt bine definite, ceea ce îngreunează determinarea impactului proiectelor din cadrul FED.

Caseta 6

Rezultatele proiectelor sunt parţial satisfăcătoare

În Africa de Vest, proiectul PARI (Programme d’appui à l’intégration régionale de la zone UEMOA / Support programme for regional integration in the WAEMU zone – Programul de sprijin pentru integrare regională în zona UEMOA) a avut ca obiectiv sprijinirea UEMOA şi a statelor sale membre în ceea ce priveşte îmbunătăţirea cadrului juridic şi administrativ, stabilirea unei pieţe regionale şi consolidarea cadrului macroeconomic. Deşi aceste obiective de proiect şi indicatorii aferenţi s-au formulat în termeni foarte generali, evaluarea finală a proiectului a relevat îmbunătăţiri la nivelul procesului de integrare regională. Mai exact, legislaţia elaborată de UEMOA cu privire la uniunea vamală şi la liberalizarea comerţului intracomunitar era de bună calitate şi a fost introdusă în sistemele juridice ale diverselor state membre. Cu toate acestea, libera circulaţie a bunurilor, a persoanelor, a serviciilor şi a capitalului, precum şi dreptul la liberă stabilire erau departe de a fi obţinute. În mod similar, funcţionarea mecanismului multilateral de supraveghere macroeconomică al UEMOA s-a îmbunătăţit, însă acest lucru nu a condus încă la o mai bună convergenţă a economiilor din zona UEMOA, care era obiectivul principal. Aceleaşi domenii sunt abordate din nou în cadrul proiectului în curs Integrare economică şi comerţ.

Concluzii şi recomandări

Sprijinul FED pentru integrarea economică regională în Africa de Est şi în Africa de Vest a fost, până în prezent, doar parţial eficace

56. Procesul de integrare regională înregistrează progrese în ambele regiuni din perspectiva încheierii de acorduri cu privire la obiective şi politici regionale în materie de comerţ şi de transport, cum ar fi crearea unor zone de liber schimb şi a unor uniuni vamale şi constituirea unor coridoare regionale de transport cu norme armonizate şi fără controale inutile. Prin intermediul FED s-a furnizat sprijin tehnic şi financiar considerabil pentru acest proces. Cu toate acestea, implementarea unor astfel de acorduri de către autorităţile naţionale este afectată de întârzieri, iar libera circulaţie a bunurilor, a serviciilor, a capitalului şi a persoanelor nu este încă o realitate în niciuna dintre cele două regiuni.

57. Sprijinul FED pentru integrarea economică regională a fost, până în prezent, doar parţial eficace, din cauza mai multor factori. O parte dintre aceşti factori se află în afara controlului direct al Comisiei, deşi aceasta îi poate influenţa prin intermediul sprijinului său şi al dialogului politic. În ambele regiuni există mai multe organizaţii regionale ale căror mandate se suprapun şi ai căror membri au aderat la mai multe dintre ele. Mai mult, în pofida sprijinului acordat de Comisie pentru consolidarea capacităţilor, toate organizaţiile regionale dispun încă, deşi în măsuri diferite, de o capacitate instituţională insuficientă, pentru toate aspectele ciclului unui proiect, de la programarea şi elaborarea proiectelor până la implementarea lor, la gestiunea financiară şi la întocmirea de rapoarte cu privire la acestea. În plus, ţările membre nu acordă mereu o prioritate importantă integrării regionale ca obiectiv politic, având în vedere numeroasele alte nevoi stringente identificate la nivel naţional. Alţi factori privind abordarea adoptată de Comisie şi gestionarea realizată de aceasta compromit, de asemenea, eficacitatea sprijinului FED (a se vedea punctele 58-60).

Recomandarea 1

Comisia ar trebui să condiţioneze continuarea sprijinului său pentru integrarea regională de încheierea din timp a unui acord cu privire la modalitatea de obţinere a convergenţei necesare între diversele organizaţii regionale din fiecare regiune într-un termen prestabilit, precum şi de asumarea unei responsabilităţi mai mari din partea autorităţilor naţionale pentru procesul de integrare regională.

Abordarea adoptată de Comisie pentru integrarea regională este pertinentă, însă coerenţa nu este luată în calcul în mod corespunzător, iar nivelul de finanţare nu ia în considerare capacităţile de absorbţie limitate

58. Abordarea Comisiei privind sprijinirea integrării regionale în Africa de Est şi în Africa de Vest este relevantă pentru nevoile regiunilor şi ale ţărilor de a obţine o creştere economică mai mare ca mijloc de combatere a sărăciei, un obiectiv care se regăseşte în cadrul tuturor strategiilor şi intervenţiilor Comisiei de la nivel regional şi naţional. Cu toate acestea, coerenţa nu este luată în calcul în mod corespunzător în sensul că strategiile şi intervenţiile de la cele două niveluri au fost concepute şi implementate în mare parte în mod independent una faţă de alta, neacordându-se o atenţie suficientă posibilităţii ca acestea să fie complementare, cu excepţia, într-o anumită măsură, a sectorului transporturilor. În plus, dublarea alocării financiare acordate programelor regionale în cadrul celui de al zecelea FED nu ia în considerare capacitatea limitată de absorbţie a organizaţiilor regionale (punctele 19-31).

Recomandarea 2

Comisia ar trebui, începând cu evaluarea intermediară cu privire la strategiile din cadrul celui de al zecelea FED, prevăzută pentru 2010, să amelioreze coerenţa între strategia sa regională şi strategiile sale naţionale, prin "includerea" integrării regionale în toate activităţile sale de sprijin de la nivel naţional şi prin urmărirea obţinerii unei complementarităţi mai sistematice între activităţile sale de sprijin de la cele două niveluri diferite.

Recomandarea 3

În cadrul evaluării intermediare a celui de al zecelea FED, Comisia ar trebui să examineze dacă alocarea financiară de care beneficiază programele regionale nu este prea mare.

Comisia nu îşi gestionează în mod adecvat sprijinul pentru integrarea regională

59. Gestionarea de către Comisie a programelor sale regionale s-a caracterizat printr-o lipsă de instrumente specifice de gestiune şi de coordonare pentru a trata în mod adecvat pregătirea, implementarea, coordonarea activităţilor regionale şi raportarea cu privire la acestea: rolurile şi responsabilităţile diferitelor delegaţii într-o regiune nu sunt stabilite în mod clar şi nici nu s-a instituit un mecanism de coordonare între aceste delegaţii. Gradul mai mare de responsabilitate al acelor delegaţii care gestionează atât activităţi regionale, cât şi activităţi naţionale, nu se reflectă în capacitatea de personal a acestora. La nivelul organizaţiilor regionale, coordonarea este de asemenea inadecvată şi nu există un sistem de monitorizare cu ajutorul căruia să se poată urmări progresele globale înregistrate de procesul de integrare regională în fiecare ţară în parte. În cazurile în care capacitatea instituţională a organizaţiei de implementare este redusă, utilizarea acordurilor de contribuţie nu a îmbunătăţit ritmul de implementare a proiectelor (punctele 33-49).

Recomandarea 4

În ceea ce priveşte gestionarea programelor sale regionale, Comisia ar trebui:

- să definească în mod clar responsabilităţile diferitelor delegaţii din regiunile în cauză;

- să stabilească un mecanism de coordonare corespunzător între delegaţiile dintr-o regiune;

- să revizuiască resursele alocate delegaţiilor pentru programarea şi implementarea programelor sale regionale;

- să utilizeze acorduri de contribuţie cu organizaţiile regionale doar în cazurile în care se constată că gestiunea financiară respectă standardele internaţionale.

Recomandarea 5

Comisia ar trebui să îşi intensifice eforturile de sprijinire a organizaţiilor regionale în ceea ce priveşte:

- îmbunătăţirea coordonării între ele însele, pe de o parte, şi între ele şi statele membre, pe de altă parte;

- instituirea unor sisteme de monitorizare care vor contribui la implementarea programelor şi vor furniza informaţii cuprinzătoare cu privire la progresele realizate per ansamblu de procesul de integrare regională, inclusiv progresele obţinute în fiecare ţară în parte.

Este posibil ca proiectele individuale de sprijinire a integrării regionale să obţină la nivel global rezultate nesatisfăcătoare

60. Curtea s-a confruntat cu dificultăţi şi în unele cazuri s-a aflat în imposibilitatea de a evalua eficacitatea intervenţiilor individuale, întrucât obiectivele acestora nu sunt, adeseori, bine definite şi informaţiile necesare lipsesc în nenumărate rânduri din cauza calităţii şi a frecvenţei necorespunzătoare a proceselor de raportare, de monitorizare şi de evaluare cu privire la proiecte. Majoritatea proiectelor recente aflate în derulare au o sferă extinsă şi obiective ambiţioase; cu toate acestea, implementarea lor a fost, până în prezent, lentă. Per ansamblu, pentru cele 18 proiecte regionale examinate, rezultatele obţinute sau rezultatele probabile sunt, în cel mai bun caz, doar parţial satisfăcătoare (punctele 51-54).

Recomandarea 6

Comisia ar trebui:

- să formuleze obiective de proiect precise (specifice), măsurabile, realizabile, relevante şi cu termene realiste ("SMART"– specific, measurable, achievable, relevant and subject to a realistic time-frame);

- să acorde o atenţie mai mare întocmirii de rapoarte regulate şi de bună calitate cu privire la progresele realizate, precum şi unei monitorizări şi evaluări sistematice a rezultatelor proiectelor.

Prezentul raport a fost adoptat de Curtea de Conturi la Luxemburg, în şedinţa sa din 19 noiembrie 2009.

Pentru Curtea de Conturi

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Preşedinte

[1] Acordul de parteneriat ACP-CE, semnat la 23 iunie 2000 şi revizuit la 25 iunie 2005 (denumit în continuare Acordul de la Cotonou), Partea 3, Titlul I: Strategii de dezvoltare, articolul 19.

[2] Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European, Comitetul Economic şi Social European şi Comitetul Regiunilor: Integrare regională pentru dezvoltarea ţărilor ACP. COM(2008) 604 final/2, 6.10.2008. A se vedea, de asemenea, documentul de lucru al Comisiei de însoţire a comunicării privind integrarea regională pentru dezvoltarea ţărilor ACP, SEC(2008) 2539, 1.10.2008.

[3] Comunicarea Comisiei: sprijinul acordat de Comunitatea Europeană pentru eforturile de integrare economică regională din ţările în curs de dezvoltare. COM(95) 219, 16.6.1995.

[4] Comunicarea Comisiei către Consiliu şi Parlamentul European: Politica Comunităţii Europene în domeniul dezvoltării, COM(2000) 212 final, 26.4.2000.

[5] Declaraţie comună a Consiliului şi a reprezentanţilor guvernelor statelor membre reuniţi în cadrul Consiliului, al Parlamentului European şi al Comisiei Europene: Consensul european privind dezvoltarea, 22 noiembrie 2005.

[6] În cadrul programelor indicative ale Comisiei, alocările totale sunt subdivizate în sume pentru două sau trei domenii principale de sprijin, cunoscute şi sub denumirea de "sectoare centrale". În informaţiile prezentate, partea din cadrul programelor regionale alocată integrării economice regionale s-a calculat prin însumarea sumelor alocate sectoarelor centrale denumite "integrarea regională şi comerţul" sau "integrarea economică regională" şi "transport şi comunicaţii" sau "interconectivitatea transporturilor". Pentru programele regionale din cadrul celui de al zecelea FED, "transportul" nu mai este prezentat ca un sector central separat, ci este inclus în principalul sector central denumit "integrarea economică".

[1001] Integrarea economică regională.

[1002] Denumirea oficială dată de Comisie acestei regiuni este "regiunea Africii de Est şi de Sud şi a Oceanului Indian"; în prezentul raport se va utiliza denumirea "Africa de Est".

[7] Acordul de la Cotonou, anexa IV "Proceduri de punere în aplicare şi de gestiune", capitolul 2 "Programarea şi pregătirea (regionale)".

[8] Până la al optulea FED, această regiune era acoperită de două programe indicative, unul pentru Africa de Est şi de Sud şi celălalt pentru regiunea Oceanului Indian, însă în urma aplicării principiilor prevăzute în Acordul de la Cotonou, acestea au fost înlocuite de o singură strategie şi de un singur program indicativ pentru regiunea mai extinsă.

[9] COMESA – Piaţa Comună a Africii de Est şi de Sud;CEA – Comunitatea Est-Africană;IGAD – Autoritatea Interguvernamentală pentru Dezvoltare;IOC – Comisia pentru Oceanul Indian.

[10] De exemplu, Tanzania participă la programul regional din Africa de Est ca membru al CEA. Cu toate acestea, ea nu este membru al COMESA, însă este membru al SADC.

[11] Acordurile de parteneriat economic vor reprezenta noile acorduri comerciale între (grupuri de) ţări ACP şi UE; acestea vin să înlocuiască sistemul de preferinţe comerciale nereciproce convenite în Convenţiile de la Lomé, care au precedat Acordul de la Cotonou.

[12] În cadrul Comisiei, aceste documente se numesc "document de strategie regională" şi "program indicativ regional".

[13] În cadrul Comisiei, aceste documente se numesc "document de strategie de ţară" şi "program indicativ naţional".

[14] În Africa de Est, s-au efectuat vizite în Kenya, Malawi, Rwanda, Tanzania, Zambia şi la organizaţiile regionale Piaţa Comună a Africii de Est şi de Sud (COMESA) şi Comunitatea Est-Africană (CEA). În Africa de Vest, s-au efectuat vizite în Burkina Faso, Ghana, Nigeria şi Senegal şi la organizaţiile regionale Comunitatea Economică a Statelor din Africa de Vest (ECOWAS) şi Uniunea Economică şi Monetară a Africii de Vest (UEMOA/WAEMU, West African Economic and Monetary Union). În Africa de Est, două alte organizaţii regionale (Autoritatea Interguvernamentală pentru Dezvoltare şi Comisia pentru Oceanul Indian) sunt de asemenea implicate în cooperarea regională, însă joacă un rol minor în ceea ce priveşte integrarea economică, şi nu au făcut obiectul unei vizite în cursul auditului.

[15] 12 proiecte au fost finanţate prin al nouălea FED, iar 6 au fost finanţate prin al optulea FED; la momentul auditului, niciun proiect finanţat prin al zecelea FED nu se afla în curs de implementare.

[16] Évaluation de la stratégie régionale de la Commission Européenne en Afrique de l’Ouest (Evaluarea strategiei regionale a Comisiei Europene în Africa de Vest), raport final de sinteză, mai 2008; Evaluation of the Commission’s support to the region of Eastern and Southern Africa and the Indian Ocean (Evaluarea sprijinului acordat de Comisie în regiunea Africii de Est şi de Sud şi a Oceanului Indian), raport final, decembrie 2008; Raportul de audit întocmit de Serviciul de Audit Intern, iulie 2008 (document intern al Comisiei).

[17] "Parteneriatul strategic Africa-UE: O strategie comună Africa-UE", adoptat în cadrul summitului UE-Africa de la Lisabona, decembrie 2007.

[18] În Africa de Est, acestea constau în Programul de sprijin pentru integrare regională (Regional Integration Support Programme – RISP), asociat cu Mecanismul de sprijin pentru integrare regională (Regional Integration Support Mechanism – RISM); în Africa de Vest, acestea constau în proiectul Sprijin pentru integrare regională în Africa de Vest, asociat cu proiectul Integrare economică şi comerţ (Economic Integration and Trade).

[19] Denumirile complete ale organizaţiilor regionale se regăsesc în glosar, care este prezentat după cuprins, precum şi la nota de subsol 14.

[20] De exemplu, pentru o delegaţie, sprijinul bugetar poate antrena un volum de lucru diferit faţă de cel determinat de sprijinul pentru proiecte, iar procentul sprijinului bugetar poate varia de la o ţară la alta; însă, pe lângă alocările curente din cadrul FED, delegaţiile din regiunile în cauză pot, de asemenea, să fie responsabile de un număr de proiecte finanţate prin linii bugetare orizontale din cadrul bugetului general.

[21] Excepţie face proiectul regional Appui au programme de formation de l’ASECNA (Sprijin pentru programul de formare profesională al ASECNA) de care răspund în comun delegaţiile din Senegal şi Niger.

[22] Excluzând plăţile efectuate în cadrul mecanismului de compensaţie financiară a pierderii de venituri de stat ca urmare a diminuării taxelor vamale.

[23] Articolul 16 din Regulamentul financiar din 27 martie 2003 aplicabil celui de al nouălea Fond European de Dezvoltare (JO L 83, 1.4.2003, p. 1); articolul 29 din Regulamentul (CE) nr. 215/2008 al Consiliului din 18 februarie 2008 privind regulamentul financiar aplicabil celui de al zecelea Fond European de Dezvoltare (JO L 78, 19.3.2008, p. 1).

[24] În Africa de Est, acestea sunt:

- Programul de sprijin pentru integrare regională (RISP);

- Mecanismul de sprijin pentru integrare regională (RISM).În Africa de Vest, acestea sunt:

- Integrare economică şi comerţ;

- Sprijin pentru integrare regională în Africa de Vest.

--------------------------------------------------

ANEXA I

REPREZENTARE GRAFICĂ A ACORDURILOR DE INTEGRARE ECONOMICĂ REGIONALĂ DIN AFRICA DE EST ŞI DE SUD

+++++ TIFF +++++

COMESA: Piaţa Comună a Africii de Est şi de Sud

CEA: Comunitatea Est-Africană

IGAD: Autoritatea Interguvernamentală pentru Dezvoltare

IOC: Comisia pentru Oceanul Indian

SACU: Uniunea Vamală a Africii de Sud

SADC: Comunitatea de Dezvoltare a Africii de Sud

Sursă: Regiunea Africii de Est şi de Sud şi a Oceanului Indian – Comunitatea Europeană: documentul de strategie regională şi programul indicativ regional pentru perioada 2002-2007, anexa 6.

--------------------------------------------------

ANEXA II

PRINCIPALELE ORGANIZAŢII REGIONALE DIN AFRICA DE EST ŞI DIN AFRICA DE VEST

Principalele organizaţii regionale | Tipul de comunitate economică | Domeniile de integrare şi de cooperare includ | Data intrării în vigoare | State membre | Obiectivul stabilit |

Piaţa Comună a Africii de Est şi de Sud (COMESA) | Zonă de liber schimb | Bunuri, servicii, investiţii, migraţie | 8 decembrie 1994 | Burundi, Comore, Republica Democratică Congo, Djibouti, Egipt, Eritreea, Etiopia, Kenya, Madagascar, Malawi, Mauritius, Rwanda, Seychelles, Sudan, Swaziland, Uganda, Zambia, Zimbabwe | Piaţă comună |

Comunitatea Est-Africană (EAC) | Uniune vamală | Bunuri, servicii, investiţii, migraţie | 7 iulie 2000 | Kenya, Tanzania, Uganda, Rwanda, Burundi | Uniune economică deplină |

Autoritatea Interguvernamentală pentru Dezvoltare (IGAD) | Zonă de liber schimb | Bunuri, servicii, investiţii, migraţie | 25 noiembrie 1996 | Djibouti, Eritreea, Etiopia, Kenya, Somalia, Sudan, Uganda | Uniune economică deplină |

Comisia pentru Oceanul Indian (IOC) | | Cooperarea diplomatică, economică şi comercială, protejarea resurselor naturale şi a mediului înconjurător | 1984 | Comore, Madagascar, Mauritius, Réunion (Franţa), Seychelles | A se vedea COMESA |

Comunitatea Economică a Statelor din Africa de Vest (ECOWAS) | Zonă de liber schimb | Bunuri, servicii, investiţii, migraţie | 24 iulie 1993 | Benin, Burkina Faso, Capul Verde, Côte d'Ivoire, Gambia, Ghana, Guineea, Guineea-Bissau, Liberia, Mali, Niger, Nigeria, Senegal, Sierra Leone, Togo | Uniune economică deplină |

Uniunea Economică şi Monetară a Africii de Vest (UEMOA) | Uniune vamală | Armonizarea dreptului comercial. Crearea convergenţei politicilor macroeconomice | 10 ianuarie 1994 | Benin, Burkina Faso, Côte d'Ivoire, Guineea-Bissau, Mali, Niger, Senegal, Togo | Uniune economică deplină |

--------------------------------------------------

ANEXA III

LISTA PROIECTELOR EXAMINATE

Referinţă | Titlul proiectului | Suma [1] | Calificativ |

AFRICA DE EST |

9 ACP RSA 03 | Support to Secretariat of IRCC (Sprijin pentru secretariatul IRCC) | 9,7 | parţial satisfăcător |

9 ACP RSA 08 | Trade Negotiations Facility (Mecanismul de negocieri comerciale) | 2,0 | Nu s-a putut evalua. |

9 ACP RSA 16 | Regional Information and Communication Technologies Support Programme (Programul regional de sprijin pentru tehnologiile informaţiei şi comunicaţiilor) | 21,0 | parţial satisfăcător |

9 ACP RSA 19 | Regional Integration Support Programme (Programul de sprijin pentru integrare regională) | 33,5 | nesatisfăcător |

9 ACP RSA 25/26 | Regional Integration Support Mechanism (Mecanismul de sprijin pentru integrare regională) | 78,0 | nesatisfăcător |

8 ACP ROR 01 | Regional Harmonisation of Customs and Trade Statistics Systems (Armonizarea regională a sistemelor statistice vamale şi comerciale) | 13,6 | parţial satisfăcător |

8 ACP ROR 02 | Regional Integration Programme Phase II (Programul de integrare regională - faza II) | 9,5 | Nu s-a putut evalua. |

| TOTAL AFRICA DE EST | 167,2 | |

AFRICA DE VEST |

9 ACP ROC 16 | Economic Integration and Trade (Integrare economică şi comerţ) | 76,4 | nesatisfăcător |

9 ACP ROC 15 | Support for Regional Integration in West Africa (Sprijin pentru integrarea regională în Africa de Vest) | 28,6 | nesatisfăcător |

9 ACP ROC 14 | Facilitation des Transports (Facilitarea transporturilor) | 63,8 | nesatisfăcător |

9 ACP ROC 10 | RIP Monitoring Mechanism (Mecanismul de monitorizare a programului indicativ regional) | 6,0 | nesatisfăcător |

9 ACP ROC 09 | Appui à l'intégration régionale et aux négociations de l'Accord de Partenariat Économique entre la CE et la région de l'Afrique de l'Ouest (Sprijin pentru integrarea regională şi pentru negocierile din cadrul Acordului de parteneriat dintre CE şi regiunea Africii de Vest) | 7,0 | Nu s-a putut evalua. |

9 ACP ROC 08 | Appui technique à la CEDEAO pour la facilitation des transports en Afrique de l'Ouest (Sprijin tehnic acordat CEDEAO pentru facilitarea transporturilor în Africa de Vest) | 2,0 | parţial satisfăcător |

9 ACP ROC 01 | Appui au programme de formation de l'ASECNA (Sprijin pentru programul de formare profesională al ASECNA) | 14,2 | Nu s-a putut evalua. |

8 ACP ROC 44 | ECOWAS Statistical Development Programme (Programul pentru dezvoltare statistică al ECOWAS) | 2,0 | parţial satisfăcător |

8 ACP ROC 33 | ECOWAS Capacity Building Programme for Regional Integration (Programul ECOWAS pentru consolidarea capacităţilor în vederea integrării regionale) | 1,9 | Nu s-a putut evalua. |

8 ACP ROC 31 | PARI II - Secteur privé (Sectorul privat) | 15,0 | parţial satisfăcător |

8 ACP ROC 21 | PARI II | 65,0 | parţial satisfăcător |

| TOTAL AFRICA DE VEST | 281,9 | |

TOTAL GENERAL | | 449,1 | |

[1] Acord de finanţare/contribuţie + clauze adiţionale. În milioane de euro.

--------------------------------------------------