RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 318/22

Avizul Comitetului Economic și Social European privind diversitatea formelor de întreprindere (aviz din proprie inițiativă)

2009/C 318/05

Raportor: dl CABRA DE LUNA

Coraportor: dna ZVOLSKÁ

La 10 iulie 2008, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Comitetul Economic și Social European a hotărât să elaboreze un aviz din proprie inițiativă cu privire la

„Diversitatea formelor de întreprindere”

(aviz din proprie inițiativă). Secțiunea pentru piața unică, producție și consum, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 9 septembrie 2009. Raportor: dl CABRA DE LUNA. Coraportor: dna ZVOLSKÁ.

În cea de-a 456-a sesiune plenară, care a avut loc la 30 septembrie și 1 octombrie 2009 (ședința din 1 octombrie), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 113 voturi pentru, și 4 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 Obiectivul prezentului aviz este de a descrie diversitatea formelor de întreprindere întâlnite în Uniunea Europeană (UE). Protejarea și menținerea acestei diversități sunt foarte importante pentru realizarea pieței unice și pentru menținerea modelului social european, precum și pentru atingerea obiectivelor Strategiei de la Lisabona în materie de ocupare a forței de muncă, de competitivitate și de coeziune socială.

1.2 Prezentul aviz este axat asupra necesității de a dispune atât de un cadru juridic de reglementare a întreprinderilor, cât și de o politică a concurenței care să promoveze diversitatea și pluralitatea formelor de întreprindere - unul dintre principalele atuuri ale UE - într-un mod coerent, astfel încât să se creeze condiții de concurență echitabile între diferitele forme de întreprindere, ținându-se seama de caracteristicile fiecărei forme.

1.3 Pluralismul și diversitatea multiplelor forme de întreprindere sunt recunoscute în tratat și confirmate de realitate, prin diferitele statute juridice care au fost aprobate sau sunt în curs de examinare.

1.4 Această diversitate contribuie la bunăstarea UE și are o importanță vitală pentru Europa, a cărei deviză este „Uniți în diversitate”. Toate formele de întreprindere reflectă un aspect al istoriei europene și fiecare din ele este purtătoare a memoriei și a culturii noastre colective – a „culturilor noastre”. Această diversitate merită să fie menținută.

1.5 De asemenea, această diversitate constituie o bază indispensabilă pentru realizarea obiectivelor de la Lisabona în materie de creștere economică, ocupare a forței de muncă, dezvoltare durabilă și coeziune socială, pe baza menținerii și dezvoltării competitivității întreprinderilor.

1.6 Legislația în domeniul concurenței nu trebuie să aibă ca obiectiv uniformitatea, ci să ofere un cadru juridic echitabil aplicabil diferitelor forme de întreprindere, care trebuie să se poată dezvolta, menținându-și totodată propriile obiective și moduri de funcționare.

1.7 CESE solicită Comisiei să inițieze lucrările pentru aprobarea unor statute europene separate pentru asociații și pentru societățile mutuale. Comitetul salută inițierea lucrărilor cu privire la statutul european al fundațiilor și speră că acestea se vor încheia curând cu adoptarea statutului fundației europene. CESE salută simplificarea Regulamentului societății cooperative europene (SCE), a cărui complexitate încetinește în prezent dezvoltarea acestui tip de societăți.

1.8 De asemenea, serviciile și rețelele care furnizează asistență și informații, consultanță juridică, asistență pe teme de marketing și alte servicii ar trebui să acopere toate formele de întreprindere.

1.9 CESE solicită Comisiei să respecte identitatea cooperativelor în domeniul contabilității, astfel încât capitalul social al acționarilor acestora să fie considerat capital propriu al cooperativelor și nu datorie, atât timp cât membrii nu devin creditori prin părăsirea cooperativelor.

1.10 Statisticile economice privind cooperativele, societățile mutuale, asociațiile, fundațiile și celelalte întreprinderi de acest tip sunt foarte limitate și eterogene, ceea ce complică analiza datelor statistice și evaluarea contribuției acestor întreprinderi la principalele obiective macroeconomice.

1.10.1 Din acest motiv, CESE solicită Comisiei și statelor membre să promoveze crearea de registre statistice ale întreprinderilor menționate anterior, în special întocmirea conturilor-satelit ale acestora, conform criteriilor armonizate ale Sistemului European de Conturi din 1995 (SEC), detaliate în Manualul pentru întocmirea conturilor-satelit ale întreprinderilor din economia socială: cooperative și societăți mutuale (1) și în Raportul CESE privind economia socială în Uniunea Europeană (2).

1.11 CESE îndeamnă Comisia să încurajeze statele membre să studieze posibilitatea de a acorda întreprinderilor măsuri compensatorii pe baza utilității lor sociale confirmate sau a contribuției dovedite la dezvoltarea regională (3).

1.12 CESE invită Comisia Europeană ca, pe lângă înființarea unui observator al diversității formelor de întreprindere, ca element esențial pentru competitivitatea europeană, să dezvolte instrumentele de bază necesare deja existente, al căror rol să fie acela de a garanta că întreprinderile nu sunt discriminate în niciuna dintre politicile care le afectează și de a asigura coordonarea cu diferitele departamente ale Comisiei pe această temă.

1.13 În sfârșit, CESE solicită ca în cazurile în care își demonstrează caracterul reprezentativ, toate organizațiile care reprezintă cel mai bine diversele forme de întreprindere să fie implicate în dialogul social.

2. Diversitatea formelor de întreprindere și piața internă în Uniunea Europeană

2.1 Diversele forme de întreprindere care există în Uniunea Europeană sunt o consecință a evoluției noastre istorice complexe și variate. Fiecare dintre aceste forme reprezintă un răspuns la o situație istorică, socială și economică specifică, adesea diferită în fiecare stat european. În afară de aceasta, întreprinderile trebuie să evolueze și să se adapteze constant la schimbările care afectează societățile și tendințele de piață, mergând până la modificarea propriilor forme juridice. De aceea pluralismul și diversitatea multiplelor forme de întreprindere sunt aspecte de valoare ale patrimoniului Uniunii Europene și au un rol fundamental în realizarea obiectivelor Strategiei de la Lisabona pentru creștere economică, ocuparea forței de muncă, dezvoltare durabilă și coeziune socială, pe baza menținerii și dezvoltării competitivității întreprinderilor. Protejarea și menținerea acestei diversități au o importanță deosebită pentru a garanta existența unor piețe concurențiale, eficiența economică și competitivitatea agenților economici, menținându-se, totodată, coeziunea socială în Uniunea Europeană.

2.2 Acest fapt este recunoscut de instituțiile europene prin dispozițiile de la articolele 48, 81 și 82 din tratat, precum și prin Tratatul de la Lisabona (4), care, la articolul 3 alineatul (3), sprijină ca obiectiv al Uniunii o economie socială de piață, bazată pe echilibrul dintre regulile pieței și protecția socială a persoanelor, în calitatea lor de lucrători și de cetățeni.

2.3 Diversitatea formelor de întreprindere se poate defini în funcție de diferite criterii, cum ar fi dimensiunea, structura juridică, formele de acces la finanțare, obiectivele, drepturile financiare și politice atribuite capitalului (distribuția profiturilor și dividendelor, drepturile de vot) sau componența capitalului, public sau privat, numirea directorilor, importanța pentru economia (europeană, națională și locală), locurile de muncă, riscul de faliment etc. Toate acestea creează o matrice de diversitate care este prezentată în formă simplificată în următorul tabel:

DIVERSITATEA FORMELOR DE ÎNTREPRINDERE ÎN UNIUNEA EUROPEANĂ

DIMENSIUNETIP Multinațională Mare Mică și mijlocie Sector public X X X Cotat X X X Necotat X X Familial X X Parteneriat X X X Cooperativă X X (5) X (5) Societate mutuală X (5) X (5) Fundație X (5) X (5) Asociație X (5) X (5) Alte forme nonprofit care pot fi întâlnite în statele membre X (5) X (5)

Conform jurisprudenței Curții de Justiție a Comunităților Europene (6), fundațiile, asociațiile și alte organizații nonprofit pot fi considerate „operatori economici” în măsura în care desfășoară „activități economice” în sensul articolelor 43 și 49 din Tratatul CE; prin urmare, au fost incluse în această clasificare.

2.4 Chiar dacă obiectivul comun al tuturor tipurilor de întreprindere este a crea valoare și a maximiza rezultatele, parametrii sau conceptele pentru măsurarea valorii și a rezultatelor pot diferi în funcție de tipul de întreprindere și de obiectivele urmărite de aceia care o controlează sau beneficiază de pe urma activității acesteia. În unele cazuri, maximizarea rezultatelor constă în realizarea celui mai bun profit în raport cu capitalul investit de membrii acționari; în altele, crearea de valoare adăugată și maximizarea rezultatelor înseamnă maximizarea calității serviciilor oferite membrilor sau publicului larg (de exemplu, într-o cooperativă educațională, în care membrii proprietari sunt familiile, într-o societate mutuală de asigurări sau în obligațiile de serviciu public).

2.4.1 De asemenea, este posibil ca unele întreprinderi mari să nu aibă membri acționari și să își aloce profiturile financiare pentru reinvestiții sau obiective sociale de interes public, așa cum se întâmplă în cazul caselor de economii din unele state europene (7).

2.4.2 De altfel, în multe microîntreprinderi și IMM-uri cu o bază locală, generarea de valoare este exprimată nu numai în obiective de profit financiar, ci și în finalitatea socială, cum ar fi condițiile de muncă sau autoadministrarea etc.

2.5 În continuare sunt descrise în mod mai detaliat diferitele forme de întreprindere, clasificate mai întâi în funcție de dimensiune și apoi în funcție de tipul de proprietate.

2.6 Întreprinderile multinaționale și întreprinderile mari, care sunt de obicei cotate la bursa de valori datorită dimensiunii lor, se consolidează în domeniul productivității și competitivității sistemelor economice, iar când obțin rezultate pozitive, pot menține și un grad ridicat de ocupare a forței de muncă (8).

2.7 Din ce în ce mai mult, avantajele concurențiale ale întreprinderilor sunt bazate pe strategii competitive, în care cercetarea, dezvoltarea și inovația tehnologică (CDI) ocupă o poziție centrală. Întreprinderile multinaționale și întreprinderile mari joacă un rol de frunte în activitățile de CDI desfășurate de sectorul economic privat al UE, deși este posibil ca numărul de întreprinderi multinaționale sau de întreprinderi mari în principalele sectoare ale economiei globale să fie insuficient. În plus, dincolo de faptul că întreprinderile mari și întreprinderile multinaționale sunt importante pentru economie și pentru ocuparea forței de muncă, trebuie reamintit că fiecare este adesea centrul unor rețele mari, globale, compuse fie din IMM-uri strâns legate unele de altele (o societate mare într-o rețea), fie din întreprinderi independente (rețele de producție modulară). Tocmai statele europene cu cea mai mare proporție de întreprinderi multinaționale și întreprinderi mari cunosc cea mai timpurie încetinire a scăderii producției și a locurilor de muncă declanșată de situația economică actuală.

2.8 Deoarece aceste întreprinderi au externalizat în ultimele decenii multe etape din procesul lor de producție și din infrastructurile lor de servicii către IMM-uri, nivelurile de producție și de ocupare a forței de muncă ale acestora din urmă depind, printre mulți alți factori, de cererea din partea întreprinderilor multinaționale și a întreprinderilor mari, ceea ce constituie o cale de poziționare a Europei pe piața globală. Deși 30 % din cele mai mari 40 de întreprinderi industriale din lume aparțineau UE (9), valoarea lor de piață atinge numai 24 % din total, iar în unele sectoare tehnologice de vârf, cum ar fi acelea bazate pe tehnologia informației și a comunicării, partea care revine UE se limitează la o singură societate mare.

2.9 IMM-urile, rețelele de IMM-uri, microîntreprinderile și lucrătorii independenți au promovat evoluții tehnologice substanțiale în ultimele decenii și constituie baza economiei europene: 99 % dintre întreprinderile UE sunt IMM-uri și asigură 66 % din locurile de muncă (10). Deși în general nu sunt cotate la bursă, ele pot utiliza cotațiile de la bursa de valori pentru a-și mări capitalul sau pentru a crește capitalul de risc.

2.9.1 În general, IMM-urile trebuie să beneficieze de sprijin, care nu poate fi oferit exclusiv prin intermediul Small Business Act (11). IMM-urile reprezintă adesea un mod de a menține locurile de muncă, deoarece grupurile de interes care inițiază și controlează aceste întreprinderi sunt persoane cu legături puternice cu teritoriul în care în care își desfășoară activitatea și care au făcut dovada unei mari capacități de creare și menținere a locurilor de muncă. IMM-urile „sunt incubatoare naturale ale culturii antreprenoriale”, baze de instruire permanentă pentru directori și șefi de întreprindere.

2.10 În funcție de tipul de proprietate, întreprinderile de interes general pot fi publice, cu capital mixt sau pot avea forma juridică de întreprindere privată. Din punct de vedere geografic, pot avea caracter multinațional, național sau local, deși majoritatea întreprinderilor operează la nivel local sau regional. Activitățile acestor întreprinderi sunt axate pe prestarea unor servicii de interes general, precum transportul public, energia, apa, gestionarea deșeurilor, comunicațiile, serviciile sociale, asistența medicală, educația etc. Totuși, nu este exclus ca aceste întreprinderi să participe și la activități comerciale, cu condiția să respecte dispozițiile Directivei 93/84/CEE privind transparența (12). În timp ce urmăresc interesul general, aceste întreprinderi își reinvestesc profiturile în activitățile regionale și locale, contribuind astfel în mare măsură la coeziunea socială, economică și regională. În calitatea lor de furnizori de servicii esențiale, întreprinderile prestatoare de servicii de interes general au un rol fundamental în stimularea economiei în general, investind în sectoare-cheie cu efect de pârghie asupra restului economiei (energie electrică, telecomunicații și infrastructura aferentă acestora, transport etc.).

2.11 Proprietarii întreprinderilor cotate la bursă sunt acționarii înregistrați ai acestora. Acționarii cumpără și vând acțiunile pe piețele bursiere publice.

2.12 Întreprinderile necotate pot fi mari sau mici, dar acțiunile lor (sau cotele de participare sau alte valori), prin definiție, nu sunt cotate la bursa de valori. Cu toate acestea, în multe cazuri, întreprinderile necotate aspiră la cotare, în special dacă este vorba de capital de risc sau de participarea unor investitori privați. Chiar și IMM-urile private pot utiliza cotarea la bursă atunci când își măresc capitalul pentru a finanța extinderea afacerii.

2.13 Întreprinderile familiale constituie un instrument puternic pentru difuzarea culturii antreprenoriale și rămân cel mai bun mijloc de intrare în lumea afacerilor pentru milioane de cetățeni, nu numai în cazul IMM-urilor, unde constituie majoritatea, ci și în cazul întreprinderilor familiale mari care, în țări importante precum Germania, Regatul Unit, Italia sau Franța, totalizează între 12 % și 30 % din totalul întreprinderilor mari (13). Întreprinderile familiale, indiferent dacă sunt mari sau mici, sunt definite de exercitarea controlului permanent al întreprinderii de către un grup familial, chiar dacă este vorba de o societate pe acțiuni. În aceste cazuri, este posibil să nu existe nicio ambiție de cotare la bursă.

2.14 Societățile de persoane sunt întreprinderi comerciale tipice pentru lumea anglo-saxonă, deși sunt întâlnite și în alte state membre UE, frecvent înființate de profesioniști. Întreprinderile de tip societăți de persoane constituie un instrument eficient pentru profesioniști (avocați, contabili și alții) pentru a participa la lumea afacerilor din domeniul serviciilor profesioniste. Acest tip de întreprindere este deținut de parteneri, a căror legătură principală, în afară de capitalul pe care îl aduc, este propria lor muncă. Atunci când partenerii se pensionează sau părăsesc parteneriatul, ei își transferă partea deținută celorlalți asociați.

2.15 În sfârșit, pentru a completa această examinare a listei variate de tipuri de întreprindere din UE, o gamă foarte diversă de întreprinderi private, cu caracteristici similare de organizare și de cooperare, desfășoară activități în vederea unui obiectiv de natură socială, scopul principal fiind satisfacerea necesităților persoanelor, mai degrabă decât furnizarea de profituri pentru investitorii de capital (14). Printre aceste întreprinderi se numără în special cooperative, societăți mutuale, asociații și fundații (15). În general, documentele Comisiei, ale Parlamentului și ale CESE regrupează acest set de întreprinderi sub titlul de „întreprinderi din economia socială”(IES) (16). Deși acest termen nu este utilizat în toate statele UE, iar alții utilizează expresiile „al treilea sector” (17), „al treilea sistem”, „economie solidară” sau altele, toți acești termeni descriu întreprinderi care „împărtășesc aceleași caracteristici pe întreg teritoriul Europei” (18).

3. Dimensiunea socială

3.1 Deși întreprinderile multinaționale, întreprinderile mari și IMM-urile nu au un obiectiv social explicit, operarea lor pe piețe aduce o contribuție decisivă la competitivitate și la ocuparea forței de muncă și are la bază o dimensiune socială. Această dimensiune generală socială și teritorială este foarte evidentă în cazul IMM-urilor și al microîntreprinderilor cu o bază locală, puternic legate de teritoriu.

3.2 De asemenea, cooperativele, societățile mutuale, asociațiile și fundațiile sunt actori foarte importanți în UE, cu o activitate economică considerabilă în trei din cele cinci sectoare instituționale în care Sistemul european de conturi (SEC din 1995) grupează toate centrele de decizii economice din cadrul fiecărei economii naționale (19). Economia socială totalizează 10 % din întreprinderile europene per ansamblu, cu alte cuvinte, două milioane de întreprinderi (20) și 7 % (21) din numărul total al salariaților. Cooperativele reunesc 143 de milioane de membri, asociațiile mutuale - 120 de milioane, iar asociațiile - 50 % din populația UE (22).

3.2.1 Indiferent dacă sunt mari sau mici, aceste întreprinderi sunt situate în zone și/sau sfere sociale cu probleme și provocări care amenință piața internă și coeziunea socială; aceste întreprinderi internalizează costurile sociale și generează externalități pozitive.

3.2.2 Dată fiind înrădăcinarea lor în comunitățile locale și având în vedere că obiectivul lor prioritar este acela de a satisface necesitățile oamenilor, aceste întreprinderi nu se relocalizează, combătând astfel în mod eficient depopularea zonelor rurale și contribuind la dezvoltarea regiunilor și a orașelor defavorizate (23).

3.3 Întreprinderile prestatoare de servicii de interes general reprezintă un pilon important al dimensiunii sociale europene. Acestea joacă un rol specific ca parte integrantă a modelului social european, deoarece, prin activitățile lor de prestare de servicii, respectă și promovează principii precum înalta calitate, securitatea și prețurile accesibile, tratamentul egal, accesul universal și drepturile utilizatorilor. În consecință, aceste întreprinderi au un efect direct și indirect asupra ocupării forței de muncă, dat fiind că o infrastructură de calitate atrage investițiile private. Întreprinderile de interes general constituie o parte esențială a economiei, oferind între 25 și 40 % din locurile de muncă și contribuind cu mai mult de 30 % la PIB.

3.4 Întreprinderile sociale (cooperativele sociale și alte întreprinderi similare, sub diferite forme juridice) își desfășoară activitatea în domeniul prestării de servicii precum asistența medicală, protecția mediului, serviciile sociale și educația. Ele includ frecvent în procesele de producție resurse importante, sub formă de muncă altruistă, acționând astfel ca instrumente eficiente ale politicilor publice de bunăstare socială. Pe lângă aceasta, o mare parte dintre întreprinderile sociale sunt „întreprinderi sociale de integrare profesională” (WISE- Work Integration Social Enterprises), ale căror obiective sunt acelea de a crea locuri de muncă și de a integra persoanele care sunt dezavantajate pe piața muncii.

3.5 O întreprindere socială nu este întotdeauna o categorie juridică, ci include întreprinderi de interes social și economic din sectoare foarte diverse. Acestea nu sunt ușor de clasificat. Aspectul esențial ar trebui să fie identificarea modalităților de sprijinire a acestor întreprinzători prin asigurarea unor condiții care să le permită să își dezvolte capacitatea de inovație, o competență cu atât mai valoroasă în perioadele de criză (24). Comisia UE ar trebui să ia serios în considerare elaborarea unei politici pentru întreprinderile sociale (25).

3.6 În cazurile în care demonstrează că au un caracter reprezentativ, cele mai reprezentative organizații ale diverselor forme de întreprindere ar trebui să fie implicate în dialogul social.

3.6.1 Unele dintre sectoarele anterior menționate au participat deja la negocierile din sector, de exemplu Asociația Europeană a Cooperativelor și Societăților de Asigurare Mutuală (AMICE), în sectorul asigurărilor, anumiți membri ai Cooperativelor Europene (26), precum Asociația Europeană a Băncilor Cooperatiste (EACB) și Grupul European al Caselor de Economii (ESBG), în sectorul bancar (27).

4. Cadrul juridic și de reglementare a varietății formelor de întreprindere

4.1 Introducere: diversitatea formelor de întreprindere și piața internă

4.1.1 Structura și dezvoltarea pieței interne nu pot subordona scopurile mijloacelor. De aceea, ar trebui stabilit un cadru juridic și de reglementare adaptat caracteristicilor diferiților operatori economici de pe piață, astfel încât să se garanteze o concurență echitabilă între toate diferitele forme de întreprindere, luând în considerare caracteristicile fiecărei forme. În prezent, acest cadru este în general conceput pentru societățile cotate la bursă și de dimensiuni mari, iar aplicarea sa la toate tipurile de întreprinderi creează obstacole pentru întreprinderile mai mici. Acest cadru ar trebui să încurajeze un comportament eficient din partea operatorilor, ceea ce va contribui la sporirea echității sistemului. Acest cadru va fi aplicat prin intermediul dreptului societăților comerciale, a dreptului contabil, a dreptului concurenței și a dreptului fiscal, a armonizării statistice și a politicii privind întreprinderile.

4.2 Dreptul societăților

4.2.1 Societățile private europene și cooperativele europene au propriile lor statute juridice, însă celelalte tipuri de întreprindere se confruntă cu diverse bariere pe piața internă datorită inexistenței unor statute juridice europene. IMM-urile europene au nevoie de o legislație europeană flexibilă pentru a-și putea desfășura mai ușor activitatea dincolo de granițele naționale. De asemenea, cooperativele reclamă simplificarea Regulamentului societății cooperative europene (SCE), a cărui complexitate le încetinește dezvoltarea.

4.2.2 Lipsa de acoperire legislativă împiedică fundațiile active la nivel european să lucreze pe picior de egalitate cu alte întreprinderi cu statut juridic diferit. De aceea, CESE salută rezultatele studiului de fezabilitate privind statutul fundației europene și invită Comisia să încheie evaluarea de impact la începutul lui 2010 prin prezentarea unei propuneri de regulament care să le permită fundațiilor de nivel european să-și desfășoare activitatea într-un mediu concurențial echitabil pe piața internă (28).

4.2.3 Din motive similare, CESE solicită Comisiei să înceapă, de asemenea, lucrările în vederea aprobării statutelor europene pentru asociațiile europene și pentru societățile mutuale europene.

4.3 Dreptul contabil

4.3.1 Normele de contabilitate ar trebui să fie adaptate la diferitele forme de întreprindere. Obstacolele pe care introducerea noului sistem contabil internațional (IAS) le creează pentru întreprinderile cotate la bursă constituie un alt exemplu de limitări legate de dreptul contabilității. Conturile europene nu pot fi armonizate cu prețul eliminării caracteristicilor esențiale ale vreunuia dintre diferitele tipuri de întreprindere existente în Uniunea Europeană.

4.3.2 În cazul specific al cooperativelor, devine manifestă dificultatea de a defini un concept de „capitaluri proprii ale acționarilor” cu aplicare generală și nediscriminatorie, ceea ce ar putea avea efecte negative și distrugătoare asupra diversității întreprinderilor. CESE solicită Comisiei să respecte identitatea cooperativelor în domeniul contabilității și să considere cota de capital a membrilor ca pe un capital propriu al membrilor, și nu ca pe o datorie, atâta timp cât membrii nu devin creditori prin părăsirea cooperativelor (29).

4.3.3 Comitetul este de acord cu recomandarea Grupului Larosiere (30) care afirmă că normele de contabilitate nu ar trebui să defavorizeze anumite modele de întreprinderi, să promoveze comportamentul prociclic sau să descurajeze investițiile pe termen lung și stabilitatea întreprinderilor.

4.4 Dreptul concurenței

4.4.1 Orice formă juridică de întreprindere ar trebui să își poată desfășura activitatea, păstrându-și totodată propriul modus operandi. Așadar, legislația din domeniul concurenței nu se poate baza pe un model unic și uniform de întreprindere și trebuie să evite comportamentul discriminatoriu, apreciind bunele practici la nivel național. Scopul nu trebuie să fie acordarea de privilegii, ci promovarea unei legislații echitabile în domeniul concurenței. De aceea, CESE, în conformitate cu avizele anterioare (31), propune ca normele din domeniul concurenței și cele cu caracter fiscal să permită reglementarea în mod compensatoriu a acelor costuri marginale ale întreprinderilor care nu sunt legate de ineficiența proceselor de producție, ci de internalizarea costurilor sociale.

4.4.2 Anumite instrumente de politică a concurenței nu sunt neutre față de diferitele tipuri de întreprindere, așa cum CESE a arătat deja: „sectorul economiei sociale necesită soluții adaptate în ceea ce privește normele de impozitare, achizițiile publice și concurența” (32). Spre exemplu, sprijinul public pentru investiții private în CDI, în vederea sporirii competitivității sistemului de producție, favorizează în special întreprinderile mari, care sunt cele care desfășoară de obicei aceste activități. De asemenea, dat fiind că întreprinderile mari au o mai mare libertate de alegere la amplasarea echipamentelor lor de fabricație, ele pot profita mai bine de investițiile publice în infrastructura destinată sectorul de producție. Acest fapt generează uneori dezavantaje pentru întreprinderile mici, care au puține posibilități reale de a alege între diferitele opțiuni de amplasare a activităților lor.

4.4.3 De asemenea, dreptul concurenței ar trebui să ia în considerare cazul singular al întreprinderilor sociale, care produc și distribuie bunuri și servicii necomerciale pentru persoanele marginalizate sau persoanele cu risc de excluziune socială și mobilizează substanțiale resurse altruiste în procesele lor de producție.

4.5 Dreptul fiscal

4.5.1 De multe ori, în anumite state membre, unele întreprinderi se confruntă cu situații de concurență neloială din motive care nu sunt legate de procesele de producție în sine, ci decurg din deficiențele pieței în materie de alocare a resurselor (33), cu alte cuvinte, situații în care piața însăși este ineficientă și atribuirea resurselor este neoptimizată. CESE sprijină Directiva privind cotele reduse de TVA pentru serviciile prestate la nivel local, care se referă în special la IMM-uri, și își reafirmă susținerea pentru principiul formulat de către Comisie, conform căruia avantajele fiscale acordate unei anumite forme de întreprindere trebuie să fie proporționale cu constrângerile juridice sau cu valoarea socială adăugată specifice formei respective (34). În consecință, CESE solicită Comisiei să încurajeze statele membre să studieze posibilitatea de a acorda întreprinderilor măsuri compensatorii pe baza utilității lor publice confirmate sau a contribuției dovedite la dezvoltarea regională (35). În special, ar trebui căutate soluții pentru rezolvarea problemei cu care se confruntă organizațiile nonprofit în fața imposibilității de recuperare a TVA-ului plătit la achiziționarea de bunuri și servicii necesare pentru desfășurarea activităților lor de interes general, în acele state în care această situație reprezintă o problemă. De asemenea, trebuie menționate și regimurile fiscale aplicabile ONG-urilor care desfășoară activități economice fără legătură cu obiectivele de interes general.

4.5.2 În prezent, IMM-urile au puține oportunități reale de a investi în CDI, care reprezintă un element important pentru a eficientiza producția și pentru ca afacerea să rămână competitivă. Acest fapt creează un dezavantaj concurențial care ar trebui să fie echilibrat prin beneficii fiscale, recompensând IMM-urile care investesc în acest domeniu. Recomandările includ o gamă largă de măsuri compensatorii, în funcție de statul membru, printre care se pot menționa deducerile fiscale speciale pentru investiții multiple în cercetare și dezvoltare, restituirile în caz de nerealizare de profituri și reducerea contribuțiilor la asigurările sociale. Dat fiind rolul strategic pe care îl joacă IMM-urile în economia comunitară, CESE recomandă ca fiecare stat membru să utilizeze combinația optimă de măsuri compensatorii care să faciliteze supraviețuirea și dezvoltarea IMM-urilor în economia sa. Impactul cel mai puternic al acestor programe rezidă în capacitatea lor de a sprijini dezvoltarea IMM-urilor specializate în cercetare și dezvoltare în primii ani ai existenței acestora.

4.6 Armonizarea statisticilor

4.6.1 Datele statistice centralizate pentru diferitele tipuri de întreprindere sunt elaborate în statele membre și la scară comunitară, conform criteriilor aprobate de Sistemul european de conturi naționale și regionale (SEC 95). Totuși, statisticile economice cu privire la cooperative, societăți mutuale, asociații, fundații și alte întreprinderi similare sunt foarte limitate și sunt elaborate conform unor criterii eterogene, făcând dificilă analiza datelor și evaluarea contribuției acestor întreprinderi la principalele obiective macroeconomice. În consecință, Comisia a comandat un Manual (36) care va face posibilă pregătirea rapoartelor statistice naționale ale acestor întreprinderi, bazat pe criterii omogene în termeni de contabilitate națională. CESE solicită utilizarea acestor instrumente analitice noi pentru elaborarea de statistici armonizate cu privire la tipurile de întreprindere menționate anterior în toate statele Uniunii Europene și pentru punerea în aplicare a unor politici mai eficace în această privință. De asemenea, se recomandă stabilirea metodologiei care să permită promovarea unui observator european al microîntreprinderilor.

Bruxelles, 1 octombrie 2009. Președintele Comitetul Economic și Social European Mario SEPI

(1) Manual pentru întocmirea conturilor-satelit în economia socială: cooperative și societăți mutuale. CIRIEC, în numele Comisiei Europene, 2006.

(2) CIRIEC, „Economia socială în Uniunea Europeană”. CESE, Bruxelles, 2008. www.cese.europa.eu, număr ISBN 928-92-830-08-59-0.

(3) JO C 234 din 22.9.2005.

(4) Versiunea consolidată a Tratatului privind Uniunea Europeană, după adoptarea Tratatului de la Lisabona. JO C 115, 9.5.2008.

(5) În unele state membre, precum și în Parlamentul European, Comisia Europeană și CESE, aceste tipuri de întreprindere sunt cunoscute sub numele de „întreprinderi de economie socială” (IES). Aceasta este o categorie sociologică, nu un termen juridic.

(6) A se vedea, de exemplu, cauzele conexate C-180/98 – C-184/98 (PAVLOV) și cauza C-352/85 (Bond van ADVERTEERDERS).

(7) În ultimii 50 de ani, literatura economică a subliniat diversitatea funcțiilor-obiectiv în funcție de tipul de societate – cf. B.Ward (1958), E.D. Domar (1967), J. Vanek (1970), J. Meade (1972) și J.L. Monzón (1989), autori citați în Manualul pentru întocmirea conturilor-satelit în economia socială (nota de subsol 1).

(8) În unele cazuri, societățile mari pot să nu aibă acționari sau să nu distribuie profituri în niciun fel, ca în cazul caselor de economii din unele state europene. De asemenea, există societăți mari, societăți cooperative care emit acțiuni și care nu sunt cotate la bursa de valori sau societăți mutuale care operează cu capital propriu și cu rezerve, mai degrabă decât cu capital achiziționat de către membri.

(9) www.forbes.com, The Global 2000, 4/2/2008. (A se vedea comentariul 11).

(10) JO C 120, 20.5.2005, p. 10 (pct. 2.1); JO C 112, 30.4.2004, p. 105 (p. 1.7); Small Business Act în JO C 182, 4.8.2009, p. 30.

(11) COM(2008) 394 final: „Gândiți mai întâi la scară mică”:Prioritate pentru IMM-uri – Un „Small Business Act” pentru Europa.

(12) Directiva 93/84/CEE din 30 septembrie 1993 de modificare a Directivei 80/723/CEE privind transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice (JO L 254, 10.12.1993, p. 16).

(13) A. Colli, P. Fernández și M. Rose, (2003): „Determinanții naționali ai dezvoltării societății familiale? Societăți familiale în Marea Britanie, Spania și Italia în secolele XIX și XX”, Enterprise & Society, 4, pp. 28-64.

(14) Economia Socială (nota de subsol 2).

(15) Raportul Parlamentului European privind economia socială (2008/2250 (INI)).

(16) Comisia se referă la sectorul „economie socială” în numeroase documente, de ex. COM(2004)18 final, privind promovarea societăților cooperative în Europa (pct. 4.3).

(17) Spre exemplu, Regatul Unit dispune de așa–numitul birou al celui de-al treilea sector (Office of the Third Sector - OTS) care se referă la „grupuri voluntare și comunitare, întreprinderi sociale, caritative, cooperative și mutuale”, cu alte cuvinte, la același set de întreprinderi care este numit „întreprinderi din economia socială” în acest document. Office of the Third Sector este o organizație guvernamentală care face parte din Cabinet (www.cabinetoffice.gov.uk).

(18) Raport (2008/2250) (INI)

(19) SEC din 1995 grupează toate organizațiile care au un comportament economic similar (ESA 95,2.18) în 5 sectoare mari (ESA 95, Tabelul 2.2): a) Corporații nefinanciare (S.11); b) Corporații financiare (S.12); c) Guvern general (S.13); d) Gospodării (S.14) și e) Instituții nonprofit care deservesc gospodăriile (S.15). De asemenea, SEC din 1995 clasifică diferitele unități de producție în industrii, fiecare cuprinzând acelea angajate în același tip de activitate sau într-un tip de activitate similar (SEC 95,2.108), și le clasifică în 5 niveluri diferite de regrupare cuprinzând 60, 31, 17, 6 și 3 industrii. (SEC 95, Anexa IV).

(20) Raport (2008/2250) (INI)

(21) IES-urile asigură în mod direct locuri de muncă cu normă întreagă pentru 11 milioane de europeni și pot fi întâlnite în fiecare tip de activitate economică, fie în sectoare foarte competitive, cum ar fi finanțele sau agricultura, fie în sectoare inovative, cum ar fi serviciile pentru persoane sau energia din surse regenerabile.

(22) CESE (2008), Economia socială (nota de subsol 2)

(23) COM(2004) 18 final, punctul 4.3 (Promovarea cooperativelor în Europa).

(24) „Este timpul ca întreprinderea socială să își realizeze potențialul”: Trimble, Robert, în revista The Bridge, p. 17. www.ipt.org.uk.

(25) Avizul CESE „Obiective de antreprenoriat și agenda de la Lisabona”, JO C 44, 16.02.2008, p. 84.

(26) Ar trebui notat că unele organizații, cum ar fi cooperativele europene, realizează studii pe tema reprezentativității lor, pentru a putea participa la consultările privind dialogul social.

(27) Avizele CESE JO C 182, 04.08.2009, p. 71 și JO C 228, 22.9.2009, p. 149–154.

(28) Studiul de fezabilitate al Comisiei privind statutul de fundație europeană estimează costul acestor bariere pentru activitățile transfrontaliere ale fundațiilor europene la o valoare între 90 și 100 de milioane de euro pe an.

(29) Așa cum prevede documentația recentă în domeniul contabilității: CIRIEC-Spania, Revista de economie publică, socială și cooperativă nr. 58, august 2007 (www.ciriec.es), „Clasificación del capital social de la sociedad cooperativa: una visión crítica”, [„Clasificarea capitalului social al societăților cooperative: o viziune critică”] B. Fernández-Feijóo și M. J. Cabaleiro.

(30) Raportul Grupului de lucru la nivel înalt pentru supravegherea financiară în UE, februarie 2009 http://ec.europa.eu/internal_market/finances/docs/de_larosiere_report_en.pdf recomandarea 4, p. 21)

(31) JO C 234, 22.09.2005 și COM(2004) 18 final.

(32) JO C 117, 26.4.2000, p. 52 (punctul 8.3.1). De asemenea, JO C117 din 26.04.2000, p. 57. Comisia Europeană face o distincție între „ajutoarele de stat” și „măsurile generale”, incluzând între acestea din urmă „stimulentele fiscale pentru investiții în probleme de mediu, cercetare și dezvoltare sau formare, care aduc beneficii numai societăților care desfășoară astfel de investiții, fără ca acestea să constituie în mod necesar ajutor de stat” (nota Comisiei privind aplicarea regulilor privind ajutorul de stat pentru impozitarea afacerilor, JO C 384/5, punctul 14, din 10.12.1998). În Uniunea Europeană, firmele mari sunt cele mai active în cercetare și dezvoltare, spre exemplu în Spania 27,6 % din societățile mari investesc în cercetare și dezvoltare, în timp ce numai 5,7 % din societățile cu mai puțin de 250 de angajați au investit în cercetare și dezvoltare, conform datelor din 2007 www.ine.es

(33) Comunicarea Comisiei COM (2008) 394 final.

(34) COM (2004) 18 final.

(35) JO C234, 22.09.2005, avizul CESE privind COM(2004) 18 final, punctul 4.2.3.

(36) Manual (nota de subsol 1)