COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 23.9.2020 COM(2020) 610 final 2020/0279(COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI privind gestionarea situațiilor legate de azil și migrație și de modificare a

Directivei 2003/109/CE a Consiliului și a Propunerii de regulament (UE) XXX/XXX [Fondul pentru azil și migrație]



(Text cu relevanță pentru SEE) {SWD(2020) 207 final}



EXPUNERE DE MOTIVE 1.CONTEXTUL PROPUNERII 1.1.Motivele și obiectivele propunerii În Orientările politice ale Comisiei, președinta Ursula von der Leyen a anunțat pregătirea unui nou Pact privind migrația și azilul, care să implice o abordare cuprinzătoare a frontierelor externe, a sistemelor de azil și de returnare, a spațiului Schengen de liberă circulație și a dimensiunii externe. Noul Pact privind migrația și azilul, prezentat împreună cu propunerea de față de nou regulament privind gestionarea situațiilor legate de azil și migrație, reprezintă un nou început în ceea ce privește migrația, bazat pe o abordare cuprinzătoare a gestionării situațiilor legate de migrație. Prezenta propunere instituie un cadru comun pentru gestionarea situațiilor legate de azil și migrație la nivelul UE, ca o contribuție esențială la abordarea cuprinzătoare, și urmărește promovarea încrederii reciproce între statele membre. Pe baza principiilor generale ale solidarității și distribuirii echitabile a răspunderii, noul pact promovează un proces integrat de elaborare de politici, reunind politici în materie de azil, migrație, returnare, protecție a frontierelor externe, combatere a traficului ilegal de migranți și relații cu țări terțe cheie, reflectând astfel o abordare guvernamentală integratoare. În pact se recunoaște faptul că o abordare cuprinzătoare înseamnă, de asemenea, o expresie mai puternică, mai durabilă și mai tangibilă a principiului solidarității și al distribuirii echitabile a răspunderii, care își găsește echilibrul într-un context mai larg, prin extinderea sferei de aplicare a acestui principiu dincolo de procedura prin care se determină ce stat membru este responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională. Aceste principii ar trebui, prin urmare, să se aplice întregului proces de gestionare a situațiilor legate de migrație, de la asigurarea accesului la protecție internațională, la combaterea migrației neregulamentare și a deplasărilor neautorizate. Provocările gestionării situațiilor legate de migrație, care variază de la asigurarea unui echilibru al eforturilor de prelucrare a cererilor de azil la asigurarea unei identificări rapide a persoanelor care au nevoie de protecție internațională sau la returnarea efectivă a persoanelor care nu au nevoie de protecție, ar trebui abordate în mod uniform la nivelul Uniunii Europene în ansamblu. În plus, presiunea asupra sistemelor de azil ale statelor membre continuă să reprezinte o povară grea pentru statele membre ale primei intrări, precum și pentru sistemele de azil ale altor state membre din cauza deplasărilor neautorizate. Actualul sistem de migrație este insuficient pentru a face față acestor realități. În special, în prezent nu există un mecanism de solidaritate eficace și nici norme clare privind responsabilitatea. Prin urmare, este necesar un cadru european care să poată gestiona interdependența dintre politicile statelor membre și deciziile acestora. Acest cadru trebuie să țină seama de realitățile în continuă schimbare ale migrației, care au presupus o complexitate sporită și o nevoie intensificată de coordonare. Prezenta propunere de nou regulament privind gestionarea situațiilor legate de azil și migrație vizează să înlocuiască actualul Regulament Dublin și să relanseze reforma sistemului european comun de azil (SECA) prin instituirea unui cadru comun care să contribuie la abordarea cuprinzătoare a gestionării situațiilor legate de migrație printr-un proces integrat de elaborare de politici în domeniul gestionării situațiilor legate de azil și migrație, incluzând ambele sale componente: internă și externă. Această nouă abordare ancorează sistemul existent într-un cadru mai larg, capabil să reflecte abordarea guvernamentală integratoare și să asigure coerența și eficacitatea acțiunilor și a măsurilor luate de Uniune și de statele sale membre. Această abordare include, de asemenea, un mecanism de solidaritate nou, mai cuprinzător, pentru a asigura funcționarea normală a sistemului de migrație, precum și criterii raționalizate și mecanisme mai eficiente de determinare a statului membru responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională. Prezenta propunere prevede un nou mecanism de solidaritate, flexibil și reactiv, care să permită adaptarea la diferitele situații prezentate de diferitele provocări legate de migrație cu care se confruntă statele membre, prin stabilirea mai multor măsuri de solidaritate din care statele membre să poată alege pentru a-și oferi contribuția. În cadrul acestei noi abordări privind solidaritatea se oferă sprijin continuu și divers statelor membre aflate sub presiune sau care sunt expuse riscurilor de presiune și se prevede un proces specific de abordare a specificităților pe care le presupun debarcările în urma operațiunilor de căutare și salvare (SAR). În plus, statele membre vor putea să ofere contribuții voluntare în orice moment. Comisia va asigura o coordonare continuă a acestor măsuri. Propunerea de față include, de asemenea, dispoziții de consolidare a returnării migranților aflați în situație neregulamentară. În acest scop, propunerea introduce un mecanism de facilitare a cooperării cu țările terțe în materie de returnare și readmisie care completează mecanismul instituit prin articolul 25a din Regulamentul (UE) nr. 810/2019 privind Codul de vize. Acest nou mecanism îi conferă Comisiei competența de a prezenta Consiliului un raport în care să identifice măsuri eficace de stimulare și îmbunătățire a cooperării cu țările terțe pentru a facilita returnarea și readmisia, precum și a cooperării între statele membre, cu același obiectiv, luând în considerare în mod corespunzător interesele generale și relațiile cu țările terțe în cauză. Comisia se va baza pe informațiile furnizate de Serviciul European de Acțiune Externă și de delegațiile UE. Ulterior, Comisia și Consiliul vor lua în considerare orice măsuri suplimentare adecvate care urmează să fie puse în aplicare în acest sens, în limitele competențelor lor respective. Acest mecanism și noul coordonator al UE în materie de returnare, cu sprijinul unei rețele de reprezentanți la nivel înalt, anunțate în noul Pact privind migrația și azilul, vor contribui la o abordare strategică și coordonată comună în materie de returnare și readmisie între statele membre, Comisie și agențiile Uniunii. Totodată, printre măsurile luate în spirit de solidaritate se numără și noile posibilități pe care le vor avea statele membre să își ofere reciproc asistență pentru efectuarea returnărilor, sub forma preluării sarcinii de returnare. În cadrul acestei noi forme de solidaritate, statele membre ar urma să se angajeze să returneze migranții aflați în situație neregulamentară în numele unui alt stat membru, efectuând toate activitățile necesare în acest scop direct de pe teritoriul statului membru beneficiar (de exemplu, consiliere în materie de returnare, purtarea unui dialog strategic cu țările terțe, sprijin pentru returnarea voluntară asistată și reintegrare). Astfel de activități se adaugă celor efectuate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă (EBCGA) în virtutea mandatului său și includ, în special, măsuri pe care agenția nu le poate pune în aplicare (de exemplu, oferirea de sprijin diplomatic statului membru beneficiar în relațiile cu țările terțe). Cu toate acestea, în cazul în care returnarea nu va fi încheiată în termen de 8 luni, migranții aflați în situație neregulamentară ar urma să fie mutați pe teritoriul statului membru care preia sarcina de returnare în vederea continuării eforturilor de executare a deciziilor de returnare. Noua abordare a gestionării situațiilor legate de migrație include, de asemenea, îmbunătățirea normelor privind responsabilitatea examinării unei cereri de protecție internațională, astfel încât să se contribuie la reducerea în mod proporțional și rezonabil a deplasărilor neautorizate. Prezenta propunere stabilește totodată un cadru de guvernanță bazat pe strategiile naționale ale statelor membre, care va contribui la realizarea unei strategii europene privind gestionarea situațiilor legate de azil și migrație. Aceasta din urmă va stabili abordarea strategică pentru gestionarea situațiilor legate de azil și migrație la nivel european și pentru punerea în aplicare a politicilor în materie de azil, migrație și returnare, în conformitate cu abordarea cuprinzătoare. Reforma sistemului european comun de azil (SECA) Pactul se bazează pe propunerile Comisiei din 2016 și 2018 de reformare a SECA și introduce elemente suplimentare astfel încât să se asigure echilibrul necesar pentru un cadru comun care să reunească toate aspectele politicii în domeniul azilului și al migrației. Reforma privind azilul propusă în 2016 cuprindea șapte propuneri legislative: Regulamentul Dublin reformat, Regulamentul privind Eurodac reformat, Regulamentul de instituire a Agenției Uniunii Europene pentru Azil, Regulamentul privind procedura de azil, Regulamentul privind condițiile pentru protecția internațională, Directiva reformată privind condițiile de primire și Regulamentul privind cadrul de relocare al Uniunii. În septembrie 2018, Comisia a prezentat, de asemenea, Propunerea modificată de regulament de instituire a Agenției UE pentru Azil. Deși în ceea ce privește o serie dintre aceste propuneri s-au înregistrat progrese semnificative și au fost încheiate acorduri politice provizorii între colegiuitori cu privire la Propunerea de regulament privind condițiile pentru protecția internațională, Propunerea de directivă privind condițiile de primire, Propunerea de regulament privind cadrul de relocare al Uniunii, Propunerea de regulament privind Eurodac și prima Propunere de instituire a Agenției UE pentru Azil, în ceea ce privește Propunerea de regulament Dublin și Propunerea de regulament privind procedura de azil s-au înregistrat progrese mai limitate, în principal din cauza divergențelor de opinie din cadrul Consiliului. De asemenea, nu s-a acordat suficientă susținere pentru a se ajunge la un acord cu privire la unele dintre propunerile de reformă în materie de azil înainte de se ajunge la un acord privind întreaga reformă. Împreună cu această propunere, Comisia prezintă Propunerea de modificare a propunerii din 2016 de regulament privind procedura de azil și Propunerea de regulament de introducere a unei proceduri de screening al resortisanților țărilor terțe și al apatrizilor la frontierele externe, creând astfel o conexiune coerentă între toate etapele procedurii de migrație, inclusiv o nouă fază, premergătoare intrării pe teritoriu, și o returnare mai rapidă a resortisanților țărilor terțe care nu au dreptul de a rămâne în Uniune. În plus, Comisia prezintă o propunere de modificare a propunerii din 2016 de reformare a Regulamentului privind Eurodac, pentru a institui o legătură clară și coerentă între persoane specifice și procedurile la care sunt supuse, astfel încât să se ofere o asistență mai adecvată în ceea ce privește controlul migrației neregulamentare și detectarea deplasărilor neautorizate și să se sprijine punerea în aplicare a mecanismului de solidaritate nou creat. În cele din urmă, Comisia prezintă, de asemenea, o propunere de regulament privind gestionarea situațiilor de criză în care prevede instrumentele necesare pentru a face față situațiilor de criză și cazurilor de forță majoră. Acest instrument are ca scop abordarea situațiilor excepționale de aflux masiv de resortisanți ai țărilor terțe sau de apatrizi care sosesc în condiții neregulamentare pe teritoriul unui stat membru sau a riscului iminent de confruntare cu astfel de sosiri, de o asemenea amploare și natură încât fac nefuncțional sistemul de azil, de primire sau de returnare al statului membru și care riscă să aibă consecințe grave asupra funcționării sistemului european comun de azil și a sistemului Uniunii de gestionare a situațiilor legate de migrație. De asemenea, instrumentul prevede norme derogatorii în situații de forță majoră. 1.2.Obiectivele propunerii

Este necesară o abordare cuprinzătoare a gestionării situațiilor legate de migrație pentru a consolida încrederea reciprocă între statele membre, a asigura coerența acțiunilor UE privind azilul, gestionarea migrației, protecția frontierelor externe și relațiile cu țările terțe relevante, recunoscând în același timp că eficacitatea abordării globale depinde de toate componentele care sunt abordate în comun și într-un mod integrat. Aceasta ține seama și de hotărârile recente ale Curții de Justiție în cauzele conexate C-715/17, C-718/17 și C-719/17, în care Curtea a constatat că „sarcinile [...] trebuie în principiu să fie repartizate între toate celelalte state membre, în conformitate cu principiul solidarității și al distribuirii echitabile a răspunderii între statele membre, din moment ce, în conformitate cu articolul 80 TFUE, acest principiu reglementează politica Uniunii în materie de azil”. Sistemul propus de Comisie în 2016 prevedea că, atunci când un stat membru era desemnat, pe baza ierarhiei criteriilor de stabilire a responsabilității, ca responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională, acest stat membru ar fi urmat să rămână responsabil cu examinarea oricăror alte cereri sau declarații făcute de același solicitant. Sistemul a fost completat cu un mecanism de repartizare corectiv, obligatoriu și automat, care, pe baza unei chei de referință, se declanșa atunci când un stat membru se confrunta cu o presiune disproporționată, asigurându-se un sistem clar și obligatoriu de distribuire a răspunderii între statele membre. Parlamentul European și-a adoptat mandatul de negociere la 16 noiembrie 2017, în care a fost inclusă o propunere de înlocuire a criteriului primei intrări și a criteriului implicit al primei cereri cu un sistem de alocare, potrivit căruia solicitantul ar fi urmat să poată alege statul în care să fie alocat din cele patru state membre cu cele mai puține cereri. În ceea ce privește Consiliul, statele membre nu au reușit să ajungă la un acord cu privire la o abordare comună și negocierile au stagnat. Pentru a depăși impasul actual și pentru a oferi un cadru mai larg și solid pentru politicile în materie de migrație și azil, Comisia intenționează să retragă propunerea din 2016. Prezenta propunere abrogă și înlocuiește Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid (Regulamentul Dublin III). În detaliu, prezenta propunere vizează: ·să stabilească un cadru comun care să contribuie la o abordare cuprinzătoare a gestionării situațiilor legate de azil și migrație, bazată pe principiul unui proces integrat de elaborare a politicilor și pe principiul solidarității și al distribuirii echitabile a răspunderii; ·să asigure distribuirea răspunderii prin intermediul unui mecanism de solidaritate nou creat, prin instituirea unui sistem de asigurare a solidarității care să funcționeze continuu în condiții normale și să sprijine prin măsuri eficace de gestionare a situațiilor legate de migrație în practică (transfer sau preluarea sarcinii de returnare și alte contribuții menite să consolideze capacitatea statelor membre în domeniile azilului, primirii și returnării, precum și în ceea ce privește dimensiunea externă) acele statele membre care se confruntă cu o presiune exercitată de migrație. Această abordare include, de asemenea, un proces specific de aplicare a solidarității în cazul sosirilor în urma operațiunilor de căutare și salvare; ·să consolideze capacitatea sistemului de a determina în mod eficient și eficace un singur stat membru responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională. În special, abordarea ar limita clauzele de încetare a responsabilității, precum și posibilitățile de transferare a responsabilității de la un stat membru la altul din cauza acțiunilor solicitantului și ar scurta în mod semnificativ termenele de trimitere a cererilor și de primire a răspunsurilor, ceea ce va asigura faptul că se va determina mai rapid statul membru responsabil și, prin urmare, că solicitanții vor avea acces mai rapid la procedura de acordare a protecției internaționale; ·să descurajeze abuzurile și să prevină deplasările neautorizate ale solicitanților pe teritoriul UE, în special prin includerea unor obligații clare ca solicitanții să depună cererea în statul membru al primei intrări sau, în cazul unei șederi legale, în acest stat membru, și să rămână în statul membru desemnat ca responsabil. Acest lucru necesită, de asemenea, stabilirea unor consecințe materiale proporționale în cazurile de nerespectare a acestor obligații. 1.3.Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat Sistemul de determinare a statului membru responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională este piatra de temelie a sistemului european comun de azil. Acesta este pe deplin interconectat cu instrumentele juridice și de politică în materie de azil, în special cu procedura de azil, cu standardele privind eligibilitatea persoanelor pentru a beneficia de protecție internațională și de condițiile de primire și cu relocarea. Prezenta propunere este, de asemenea, în concordanță cu normele privind controlul la frontierele externe, astfel cum sunt prevăzute în Codul frontierelor Schengen, și contribuie la realizarea obiectivului de gestionare eficace a frontierelor externe, ca un corolar necesar al liberei circulații a persoanelor în cadrul Uniunii. Prin extinderea domeniului de aplicare al măsurilor de abordare a provocărilor legate de migrație, propunerea reduce și mai mult necesitatea de a reintroduce controale la frontierele interne. În plus, se asigură coerența cu gestionarea europeană integrată eficace a frontierelor, la nivelul Uniunii și la nivel național, astfel cum este definită în Regulamentul privind poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european. Gestionarea europeană integrată a frontierelor este un corolar necesar al liberei circulații a persoanelor în cadrul Uniunii și o componentă fundamentală a unui spațiu de libertate, securitate și justiție. Este, de asemenea, un element central al prezentei propuneri și contribuie la punerea în aplicare a principiului politicilor integrate de îmbunătățire a abordării cuprinzătoare a gestionării situațiilor legate de migrație, prevăzute în prezenta propunere. Prezenta propunere este pe deplin coerentă cu Comunicarea privind noul Pact privind migrația și azilul și cu inițiativele incluse în foaia de parcurs care însoțește această comunicare, inclusiv cu Propunerea de modificare specifică a Regulamentului privind procedura de azil și cu Propunerea de regulament de introducere a unei proceduri de screening, prin intermediul căreia se asigură faptul că migranții fac obiectul unei proceduri de screening privind identitatea, sănătatea și securitatea și sunt direcționați fie către o procedură de returnare, fie către o procedură de azil, inclusiv, dacă este cazul, către o procedură de azil sau de returnare aplicabilă la frontieră, prevăzută în Propunerea de modificare a Regulamentului privind procedura de azil. Este în concordanță și cu Propunerea de modificare a propunerii din 2016 de reformare a Regulamentului privind Eurodac. Prezenta propunere este, de asemenea, pe deplin coerentă cu Planul de acțiune în vederea pregătirii pentru situații de criză legate de migrație și a gestionării acestora, care oferă un cadru operațional pentru monitorizarea și anticiparea fluxurilor de migrație și a situației în materie de migrație, pentru consolidarea rezilienței, precum și pentru organizarea unui răspuns coordonat la o criză a migrației. În special, propunerea utilizează pe deplin rapoartele și activitățile rețelei instituite în cadrul planului de acțiune. Propunerea întărește și mai mult cadrul juridic și politica UE în materie de returnare prin consolidarea capacității Uniunii de a acționa în cooperare cu țările terțe prin intermediul unui mecanism care îi conferă Comisiei competența de a avea în vedere și de a propune măsuri de îmbunătățire a unei astfel de cooperări, în plus față de măsurile deja prevăzute în Codul de vize. Coerența este asigurată și cu acordurile politice provizorii la care s-a ajuns deja cu privire la Regulamentul privind condițiile pentru protecția internațională, Directiva reformată privind condițiile de primire, Regulamentul privind cadrul de relocare al Uniunii și Regulamentul privind Agenția Uniunii Europene pentru Azil, acorduri pe care Comisia le sprijină pe deplin. Întrucât obiectivele care stau la baza acestor propuneri rămân valabile în prezent, ar trebui să se ajungă la un acord cu privire la aceste propuneri cât mai curând posibil. Cu toate acestea, având în vedere că nu s-a ajuns la un acord cu privire la Propunerea de regulament Dublin, publicată la 4 mai 2016, și întrucât prezenta propunere include un nou mecanism structurat de solidaritate și ține seama, totodată, de alte modificări propuse în 2016, care vizează în principal eficientizarea procedurilor care duc la efectuarea unui transfer în temeiul Regulamentului Dublin, cum ar fi notificările de reprimire și limitarea transferării responsabilității, este necesar ca propunerea inițială să fie retrasă. În septembrie 2015, Comisia a propus, de asemenea, un mecanism de transfer în caz de criză, pentru a crea o soluție structurală de gestionare a situațiilor de criză, cum ar fi cele din Grecia și Italia, care au dus la cele două decizii de transfer adoptate de Consiliu în septembrie 2015. Întrucât Propunerea de regulament privind gestionarea situațiilor legate de azil și migrație include dispoziții care abordează realitățile fluxurilor de migrație prin transfer și prin preluarea sarcinii de returnare în perioade de presiune exercitată de migrație, și întrucât Propunerea de regulament privind abordarea situațiilor de criză și de forță majoră în domeniul migrației și azilului prevede, de asemenea, norme specifice privind transferul și preluarea sarcinii de returnare în vederea abordării din punct de vedere structural a situațiilor de criză, Comisia intenționează să retragă Propunerea din septembrie 2015 de instituire a unui mecanism de transfer în caz de criză și să abroge Directiva privind protecția temporară. 1.4.Coerența cu alte politici ale Uniunii Prezenta propunere este coerentă cu abordarea cuprinzătoare, pe termen lung, a gestionării situațiilor legate de migrație prevăzută în noul Pact privind migrația și azilul, implicând plasarea politicii în materie de migrație în centrul relațiilor cu țările terțe partenere, integrarea gestionării frontierelor externe în politica mai amplă a UE privind gestionarea situațiilor legate de migrație, crearea de proceduri fără sincope, echitabile și eficiente de azil și returnare, precum și consolidarea spațiului Schengen de liberă circulație bazat pe încrederea dintre statele membre. O parte esențială a acestei abordări este promovarea de căi legale de a veni în UE pentru a atrage talente pentru piața forței de muncă din UE, oferirea de protecție celor care au nevoie de aceasta prin relocare și alte căi complementare de protecție și elaborarea de politici specifice care să contribuie la integrarea resortisanților țărilor terțe în societățile europene.

Prin instituirea unui cadru de gestionare a situațiilor legate de migrație pe baza unei abordări globale a întregii rute și a încheierii de parteneriate cu țări terțe, prezentul regulament contribuie la îndeplinirea obiectivelor UE privind o politică externă ambițioasă și cuprinzătoare bazată pe parteneriatele cu țările terțe. Acest lucru asigură, de asemenea, coerența cu obiectivele umanitare ale Uniunii, exprimate prin sprijinul acordat refugiaților în țările terțe. Prezenta propunere este în concordanță cu propunerea de introducere a unei proceduri de screening și contribuie, în special, la asigurarea unor garanții solide în materie de respectare a drepturilor fundamentale, prin intermediul mecanismului de monitorizare prevăzut. În Propunerea de regulament de instituire a obligației de screening la frontierele externe în cazul resortisanților țărilor terțe care, în principiu, nu îndeplinesc condițiile de intrare, se propune un nou mecanism de monitorizare pentru a se asigura respectarea drepturilor fundamentale în cursul procedurii de screening și investigarea în mod corespunzător a eventualelor acuzații de încălcare a drepturilor fundamentale. Această monitorizare face parte din dispozițiile privind guvernanța ale propunerii de regulament, care prevede că statele membre ar trebui să integreze rezultatele mecanismului lor național de monitorizare din Regulamentul privind procedura de screening în strategiile lor naționale prevăzute în prezenta propunere de regulament. În plus, raportul anual privind gestionarea situațiilor legate de migrație va include, de asemenea, rezultatele raportării privind monitorizarea și va propune îmbunătățiri acolo unde va fi cazul. Pentru a sprijini măsurile de solidaritate axate pe transfer și mutările ulterioare, pe lângă mutările care fac obiectul procedurilor pentru determinarea statului membru responsabil, prezenta propunere prevede plata unor sume forfetare către statele membre și este în deplină concordanță cu bugetul UE pentru a stimula luarea unor astfel de măsuri și aplicarea eficientă a regulamentului. Prezenta propunere consolidează și mai mult politicile din domeniul securității. Prin intermediul unor norme specifice stabilite în prezentul regulament, responsabilitatea examinării unei cereri de protecție internațională va fi stabilită rapid în cazul în care persoana prezintă un risc pentru securitatea națională și ordinea publică și va împiedica orice mutare ulterioară a acestor persoane în alte state membre. Prin urmare, propunerea consolidează, de asemenea, obiectivul de securitate prevăzut în Propunerea de regulament de stabilire a unei proceduri de screening, în temeiul căreia un astfel de control de securitate va fi obligatoriu. 2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE 2.1.Temeiul juridic Prezenta propunere abrogă și înlocuiește Regulamentul (UE) nr. 604/2013 și extinde domeniul de aplicare al acestuia pentru a include un cadru comun care să contribuie la abordarea cuprinzătoare a gestionării situațiilor legate de migrație, pe lângă introducerea unei abordări mai largi privind solidaritatea, și ar trebui, prin urmare, să fie adoptat având temeiul juridic adecvat, și anume articolul 78 alineatul (2) litera (e) și articolul 79 alineatul (2) litera (c) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), în conformitate cu procedura legislativă ordinară. 2.2.Geometrie variabilă Dispozițiile Regulamentului (UE) nr. 604/2013 sunt obligatorii pentru Irlanda, ca urmare a notificării intenției acestui stat de a participa la adoptarea și la aplicarea regulamentului respectiv, pe baza Protocolului privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la spațiul de libertate, securitate și justiție anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și la TFUE. În conformitate cu protocolul menționat anterior, Irlanda poate decide să ia parte la adoptarea prezentei propuneri. Regatul Unit și Irlanda au la dispoziție această opțiune și după adoptarea propunerii. În temeiul Protocolului privind poziția Danemarcei, anexat la TUE și la TFUE, Danemarca nu participă la adoptarea de către Consiliu a măsurilor în temeiul titlului V din TFUE (cu excepția „măsurilor prin care se stabilesc țările terțe ai căror resortisanți trebuie să posede o viză la trecerea frontierelor externe ale statelor membre și [a] măsurilor privind instituirea unui model tip de viză”). Totuși, întrucât Danemarca aplică actualul Regulament Dublin pe baza unui acord internațional pe care l-a încheiat cu CE în 2006, în conformitate cu articolul 3 din acordul menționat, aceasta trebuie să adreseze o notificare Comisiei cu privire la decizia sa de a pune în aplicare sau nu părțile III, V și VII din regulamentul modificat. 2.3.Impactul propunerii asupra statelor terțe asociate la sistemul Dublin În paralel cu asocierea mai multor state terțe la acquis-ul Schengen, Uniunea a încheiat mai multe acorduri de asociere a acestor țări și la acquis-ul Dublin/Eurodac: – acordul de asociere a Islandei și Norvegiei, încheiat în 2001; – acordul de asociere a Elveției, încheiat la 28 februarie 2008; – protocolul de asociere a Liechtensteinului, încheiat la 7 martie 2011. Pentru crearea de drepturi și obligații între Danemarca – țară care, după cum s-a explicat mai sus, a fost asociată la acquis-ul Dublin/Eurodac printr-un acord internațional – și țările asociate menționate mai sus, au fost încheiate alte două instrumente între Uniune și țările asociate. În conformitate cu cele trei acorduri menționate anterior, țările asociate acceptă acquis-ul Dublin/Eurodac și dezvoltarea acestuia fără excepții. Acestea nu participă la adoptarea actelor care modifică sau dezvoltă acquis-ul Dublin (prin urmare, nici la prezenta propunere), însă trebuie să adreseze Comisiei, într-un anumit termen, o notificare cu privire la decizia de a accepta sau nu conținutul actului respectiv, odată ce acesta este aprobat de Parlamentul European și de Consiliu. În cazul în care Norvegia, Islanda, Elveția sau Liechtenstein nu acceptă un act de modificare sau de dezvoltare a acquis-ului Dublin/Eurodac, acordurile respective vor înceta, cu excepția cazului în care Comitetul mixt/comun instituit prin acordurile respective decide altfel, în unanimitate. Regulamentul propus are un domeniu de aplicare mai larg, care depășește obiectul acordurilor menționate anterior, stabilind o abordare cuprinzătoare bazată pe un cadru comun pentru gestionarea situațiilor legate de migrație, dar menținând dispozițiile de bază referitoare la stabilirea responsabilității pentru examinarea unei cereri de protecție internațională, care rămân o parte esențială a regulamentului. Pentru a se asigura că se mențin acordurile cu Danemarca și cu țările asociate prin care se reglementează participarea acestora la sistemul Dublin, Danemarca, Norvegia, Islanda, Elveția și Liechtenstein vor fi obligate, în cazul în care vor accepta acest act, să respecte doar părțile III, V și VII din prezentul regulament.

2.4.Subsidiaritatea Titlul V din TFUE privind spațiul de libertate, securitate și justiție conferă Uniunii Europene anumite competențe în domeniile menționate. Aceste competențe trebuie exercitate în conformitate cu articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, respectiv numai dacă și în măsura în care obiectivele acțiunii preconizate nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, dar, din cauza dimensiunilor sau efectelor acțiunii preconizate, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii Europene. Prezenta propunere simplifică normele actuale prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 604/2013 și vizează să asigure aplicarea corectă a acestor norme care vor limita deplasările neautorizate ale resortisanților țărilor terțe dintr-un stat membru în altul, aspecte transfrontaliere prin natura lor. Aceste norme sunt completate de un mecanism de solidaritate, nou-introdus, care instituie un sistem de abordare a situațiilor în care statele membre se confruntă cu o presiune exercitată de migrație. Această abordare prevede, de asemenea, includerea unor măsuri de solidaritate care să se aplice în cazul sosirilor în urma operațiunilor de căutare și salvare, cu scopul de a oferi sprijin statelor membre care se confruntă cu provocări legate de aceste sosiri. Realizarea acestor obiective necesită acțiuni la nivelul UE deoarece ele sunt transfrontaliere prin natura lor. Este clar că acțiunile întreprinse individual de către statele membre nu pot răspunde în mod satisfăcător la necesitatea unei abordări comune a UE pentru a răspunde unei probleme comune. 2.5.Proporționalitatea În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este definit la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective. În ceea ce privește abordarea cuprinzătoare bazată pe un cadru comun, prezentul regulament stabilește principiile-cheie ale unei astfel de abordări care are ca fundament o structură de monitorizare și de guvernanță necesară pentru a asigura punerea în aplicare a acestuia. Prin punerea în practică a principiului unui proces integrat de elaborare a politicilor și a principiului solidarității și distribuirii echitabile a răspunderii, statele membre au un interes comun să asigure aplicarea coerentă a gestionării situațiilor legate de migrație la nivelul UE. Dispozițiile respective nu depășesc ceea ce este necesar pentru a se atinge obiectivul de a soluționa situația în mod eficace. În ceea ce privește raționalizarea normelor de determinare a statului membru responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională, modificările propuse se limitează la ceea ce este necesar pentru a permite o funcționare eficace a sistemului, atât în legătură cu accelerarea accesului solicitanților la procedura de acordare a protecției internaționale, cât și cu capacitatea administrațiilor statelor membre de a pune în aplicare sistemul. În ceea ce privește introducerea unui nou mecanism de solidaritate, Regulamentul (UE) nr. 604/2013 nu prevede, în forma sa actuală, instrumente de abordare a situațiilor în care statele membre se confruntă cu o presiune exercitată de migrație. În plus, actualul regulament nu abordează situația specifică a sosirilor în urma operațiunilor de căutare și salvare. Dispozițiile privind solidaritatea incluse în propunere vizează soluționarea acestei deficiențe. Dispozițiile respective nu depășesc ceea ce este necesar pentru a se atinge obiectivul de a soluționa situația în mod eficace. 2.6.Alegerea instrumentului Având în vedere că mecanismul Dublin existent a fost instituit prin intermediul unui regulament, se utilizează același instrument juridic pentru a pune în aplicare o abordare cuprinzătoare, bazată pe un cadru comun de gestionare eficace a situațiilor legate de migrație, raționalizând mecanismul Dublin și completându-l cu un mecanism de solidaritate. 3.REZULTATE ALE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR PĂRȚILOR INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI Colectarea cunoștințelor privind punerea în practică și aplicarea legislației existente 3.1.Elaborarea de politici pe baza unor date concrete Comisia a efectuat o analiză a situației, iar rezultatele sale sunt detaliate în documentul de lucru al serviciilor sale care însoțește noul Pact privind migrația și azilul și propunerile sale legislative și nelegislative. În analiză se marchează evoluțiile recente din domeniul gestionării situațiilor legate de migrație și se subliniază că faptul că relansarea reformei sistemului de determinare a statului membru responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională și noua modalitate de repartizare a sarcinilor sunt elemente-cheie pentru un nou început. În analiză se subliniază că, deși numărul sosirilor neregulamentare în Uniune a scăzut foarte mult, cu 92 % față de momentul de vârf al crizei din 2015, există încă o serie de provocări structurale care pun presiune pe sistemele de azil, de primire și de returnare ale statelor membre. Printre acestea se numără o proporție din ce în ce mai mare de solicitanți de protecție internațională care nu au un veritabil drept de a pretinde această protecție în UE și ale căror cereri vor fi probabil respinse, ceea ce duce la o creștere a sarcinii administrative și la întârzieri în acordarea de protecție celor care au cu adevărat nevoie, precum și la un fenomen persistent de deplasare ulterioară a migranților în interiorul UE. În plus, trebuie recunoscute și provocările cu care se confruntă autoritățile statelor membre în ceea ce privește garantarea siguranței solicitanților și a personalului în contextul crizei provocate de pandemia de COVID-19. Deși numărul de sosiri neregulamentare a scăzut în timp, ponderea migranților care au sosit din țări cu rate de recunoaștere mai mici de 20 % a crescut de la 13 % în 2015 la 55 % în 2018. În același timp, s-a înregistrat, de asemenea, o proporție tot mai mare de cazuri complexe, pentru soluționarea cărora este necesar un volum mai mare de resurse, întrucât sosirea resortisanților țărilor terțe cu nevoi clare de protecție internațională în perioada 2015­2016 a fost înlocuită parțial de persoane care sosesc din țări cu rate de recunoaștere mai divergente. În plus, în pofida scăderii numărului de sosiri neregulamentare în întreaga UE, numărul cererilor de protecție internațională a continuat să crească, fiind de patru ori mai mare față de numărul de sosiri. Această tendință indică faptul că solicitanții nu solicită protecție în primul stat membru de sosire, că există cereri multiple de protecție internațională în cadrul UE și că este necesară o reformă a actualului sistem Dublin. În cele din urmă, se mențin provocările generate de debarcările care au loc în urma operațiunilor de căutare și salvare. În 2019, jumătate din totalul sosirilor neregulamentare pe mare au reprezentat debarcări în urma unor operațiuni de căutare și salvare, fapt care pus o presiune deosebită asupra anumitor state membre doar din cauza amplasării lor geografice. Analiza detaliază în continuare faptul că resortisanții țărilor terțe ale căror cereri de protecție internațională sunt respinse – în număr de aproximativ 370 000 de persoane/an la nivelul UE – trebuie să fie direcționați către procedura de returnare. Conform statisticilor de care dispune Comisia, acest număr reprezintă aproximativ 80 % din numărul total al deciziilor de returnare emise în fiecare an. Procentul tot mai mare de solicitanți de protecție internațională care au puține șanse să beneficieze de o astfel de protecție în UE determină o sarcină sporită legată nu numai de prelucrarea cererilor, ci și de returnarea migranților în situație neregulamentară care nu au depus niciodată cereri de protecție internațională sau ale căror cereri au fost respinse, inclusiv ca vădit nefondate sau inadmisibile. Automat este afectată și rapiditatea acordării statutului celor care au o nevoie reală de protecție internațională. Analiza evidențiază existența unor deficiențe structurale și a unor lacune importante legate de elaborarea și de punerea în aplicare a politicii europene de azil și migrație. Sistemele de azil și de returnare ale statelor membre rămân în mare măsură nearmonizate, ceea ce generează diferențe în ceea ce privește standardele de protecție și ineficiență în derularea procedurilor, încurajând deplasările neautorizate ale migranților în Europa pentru a căuta condiții de primire și perspective de ședere mai bune, cu efecte nedorite asupra spațiului Schengen. Gestionarea situațiilor legate de migrație poate fi privită din perspectiva diferitelor domenii de politică, fiecare cu propriul centru de atenție și cu actorii proprii. Fiecare domeniu de politică urmărește să abordeze provocări individuale, fără a ține cont de efectele acestui tip de abordare asupra cadrului general al gestionării situațiilor legate de migrație și de modul cum se înscrie în cadrul cuprinzător care este necesar pentru a beneficia de un sistem bine gestionat. Per ansamblu, din documentul de analiză reiese că procesului de elaborare a politicilor îi lipsește caracterul integrator, care să reunească diferitele politici într-un ansamblu coerent. Documentul de analiză evidențiază și faptul că lipsa unui sistem sustenabil care să funcționeze pentru toate statele membre are consecințe asupra posibilității de a asigura o reactivitate imediată și reală la factorii externi. Mai precis, nu există niciun mecanism structurat de solidaritate în actualul sistem Dublin sau în SECA în general, chiar dacă presiunea asupra fiecărui stat membru poate varia foarte mult și înregistra modificări bruște și imprevizibile.

În plus, lipsa unei abordări coerente a UE în ceea ce privește legătura dintre încetarea șederii legale ca urmare a unei decizii negative privind azilul și începerea procedurilor de returnare, inclusiv solicitarea readmisiei în țările terțe, scade eficacitatea întregului sistem de gestionare a situațiilor legate de migrație. Mai mult, datele nu sunt suficiente sau nu sunt fiabile și nici sursele de date nu sunt suficient exploatate pentru a oferi o imagine completă. Statele membre au furnizat puține date cantitative în ianuarie 2020 cu privire la volumul de deplasări neautorizate observate pe teritoriul lor; în locul acestor date, nouăsprezece state membre au indicat numărul de cereri de protecție internațională primite și, în unele cazuri, numărul de cereri de transfer către/din acea țară în temeiul Regulamentului Dublin. Aceste provocări pot fi abordate numai dacă sistemul european de azil și migrație devine mai eficace, mai cuprinzător și mai durabil, dacă gestionarea situațiilor legate de migrație va fi considerată de către UE ca un ansamblu de politici interdependente, bazate pe strategii și norme integrate, în care eficacitatea și deficiențele fiecărei părți afectează întregul sistem. În plus, analiza indică necesitatea ca solidaritatea să fie un concept cu o sferă mai largă, care ar trebui să aibă o aplicabilitate obligatorie pentru a putea răspunde în mod previzibil și eficace la realitățile în schimbare, cu o pondere tot mai mare a fluxurilor de migrație mixtă către Uniune și pentru a asigura o distribuire echitabilă a răspunderii, în concordanță cu tratatul. Sprijinul oferit de un stat membru altui stat membru este necesar nu numai sub forma transferului solicitanților care nu se află în procedura la frontieră, ci și, în anumite cazuri, sub forma transferului altor grupuri, cum ar fi solicitanții care se află în procedura la frontieră sau beneficiarii de protecție internațională. În plus, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a beneficia de măsurile luate în spiritul solidarității în domeniul returnării pentru a putea gestiona mai bine ponderea tot mai mare a fluxurilor de migrație mixtă. Dovezile arată, de asemenea, că solidaritatea dintre statele membre sub formă de contribuții pentru consolidarea capacităților și a altor domenii de sprijin s-a dovedit eficace în sprijinirea statelor membre care se confruntă cu o presiune exercitată de migrație. Experiența acumulată cu sistemele de solidaritate anterioare și actuale denotă că solidaritatea ar trebui să fie disponibilă și în mod constant, în contextul debarcărilor care au loc în urma operațiunilor de căutare și salvare. În documentul de analiză se subliniază, de asemenea, că presiunea exercitată de migrație este generată de diverși factori și că ar trebui evaluată în funcție de o serie de criterii care depășesc sfera azilului, având legătură cu situația statelor membre în materie de migrație și cu cea a UE în ansamblul său (evaluare calitativă globală). În plus, în anumite cazuri, s-a dovedit eficace sprijinul pentru buna funcționare a sistemelor de azil, de primire și de returnare, precum și pentru gestionarea frontierelor. Sprijinul reciproc al statelor membre și cel oferit la nivelul UE pentru îmbunătățirea și consolidarea relațiilor cu anumite țări terțe, în special în ceea ce privește readmisia, ar putea, de asemenea, să constituie o asistență reală pentru unele state membre în anumite cazuri. În cele din urmă, în documentul de analiză se evidențiază necesitatea unor norme simplificate și mai eficiente în ceea ce privește procedura de determinare a statului membru responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională. Provocările legate de normele actualului sistem Dublin privind responsabilitatea sunt abordate printr-o serie de măsuri în noua propunere. Unele dintre acestea au fost deja propuse în 2016, iar altele se bazează pe actualele norme Dublin. Responsabilitățile statelor membre în materie de migrație trebuie, de asemenea, să fie ajustate pentru a ține seama de noua situație și să fie distribuite în mod echitabil, având în vedere cadrul mai larg de gestionare a situațiilor legate de migrație. Sunt necesare norme comune de gestionare a fluxurilor de migrație mixtă, fie la sosire, fie atunci când resortisanții țărilor terțe care au evitat verificările la frontierele externe sunt reținuți în interiorul teritoriului, pentru stabilirea identității, precum și pentru efectuarea de controale medicale și de securitate, pe baza practicilor care au fost deja dezvoltate în cadrul abordării-hotspot. Agențiile UE și finanțarea din partea UE ar trebui să le ofere statelor membre sprijin amplu, suplimentar, atât în ceea ce privește contribuțiile de solidaritate pe care acestea vor trebui să le asigure, cât și în ceea ce privește diferitele responsabilități legate de fluxurile de migrație pe care acestea trebuie să le îndeplinească. 3.2.Evaluări ex post/verificări ale adecvării legislației existente Pentru a-și asuma angajamentul anunțat în Agenda europeană privind migrația, Comisia a comandat în 2016 studii externe privind evaluarea sistemului Dublin. Evaluarea a avut drept obiect eficacitatea, eficiența, relevanța, coerența și valoarea adăugată europeană a Regulamentului Dublin III. A fost examinată măsura în care regulamentul a răspuns obiectivelor sale, necesităților mai generale ale politicii UE și necesităților părților interesate. Evaluarea a inclus un studiu aprofundat privind aplicarea în practică a Regulamentului Dublin III în statele membre. Principalele constatări sunt rezumate în continuare și sunt prezentate în detaliu în documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește noul pact și propunerile aferente acestuia. În plus, în februarie 2020, Parlamentul European a solicitat Consiliului European pentru Refugiați și Exilați (ECRE) să efectueze un studiu referitor la Regulamentul Dublin privind cererile de protecție internațională. Relevanța Regulamentului Dublin III Sistemul de determinare a statului membru responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională este o piatră de temelie a acquis-ului UE în materie de azil, iar obiectivele acestuia rămân valabile. Atât timp cât în cadrul Uniunii există sisteme naționale de azil separate, este esențial să se dispună de un instrument la nivelul UE pentru instituirea criteriilor și a unui mecanism de determinare a statului membru responsabil. În caz contrar, statele membre ar trebui să se bazeze pe acorduri ad-hoc, la fel ca înaintea instituirii sistemului Dublin, ceea ce ar face ca stabilirea responsabilității între statele membre să fie extrem de dificilă. Evaluarea a concluzionat că niciun instrument național sau bilateral nu ar putea asigura același efect global, determinând riscul ca cererile de protecție pentru care mai multe state ar putea fi responsabile să nu fie tratate. Au fost exprimate puncte de vedere diferite cu privire la impactul efectiv al regulamentului, care ar trebui să asigure un acces rapid la procedura de azil pentru solicitanți și să determine o strategie pe termen lung care să descurajeze depunerea de cereri multiple. Astfel s-ar asigura eficiența sistemului de azil prin prevenirea abuzurilor și s-ar reduce costurile totale. Studiul recent al Parlamentului European confirmă, de asemenea, necesitatea unui sistem în care un stat membru să fie responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională pe baza unor criterii comune și a cerințelor în materie de probe, în pofida deficiențelor sale actuale. Punerea în aplicare a regulamentului Cea mai importantă problemă evidențiată în studiul extern comandat de Comisie, confirmată și de statele membre și de părțile interesate în cadrul consultărilor desfășurate de la adoptarea propunerii de către Comisie în 2016, a fost lipsa punerii în aplicare coerente și corecte în statele membre. În plus, s-a concluzionat că modul în care a fost conceput Regulamentul Dublin III prezintă o serie de deficiențe care au îngreunat îndeplinirea principalelor sale obiective. Ierarhia criteriilor prevăzută în Regulamentul Dublin III nu ține seama de realitățile cu care se confruntă sistemele de migrație ale statelor membre și nici nu vizează o echilibrare a eforturilor. Metoda de repartizare a responsabilității întârzie accesul la procedura de azil. În sistemul actual, solicitanții pot aștepta până la 10 luni (în cazul cererilor de „reprimire”) sau 11 luni (în cazul cererilor de „preluare”) înainte de începerea procedurii de examinare a cererii de protecție internațională. Această situație compromite obiectivul sistemului de a asigura accesul rapid al solicitanților la procedura de azil. În plus, cererile multiple de protecție internațională rămân o problemă comună în UE. În 2019, 32 % dintre solicitanți depuseseră deja cereri anterioare în alte state membre. Acest lucru sugerează că regulamentul a avut un efect redus sau nu a avut niciun efect în ceea ce privește realizarea obiectivului de a­i împiedica pe solicitanți să depună cereri multiple și de a reduce astfel deplasările neautorizate. De asemenea, este clar că Regulamentul Dublin III nu a fost conceput pentru a face față situațiilor de presiune exercitată de migrație sau pentru a repartiza în mod echitabil răspunderea între statele membre. Regulamentul nu ține seama nici de situațiile în care trebuie gestionate fluxuri de migrație mixtă și nici de presiunea rezultată pe care aceste fluxuri o exercită asupra sistemelor de migrație ale statelor membre. 3.3.Consultări cu părțile interesate Profilul politic al migrației din ultimii ani și negocierile privind propunerile din 2016 au condus deja la o dezbatere amplă și detaliată cu privire la aspectele vizate de prezentul regulament. În plus, Comisia a consultat Parlamentul European, statele membre și părțile interesate în mai multe rânduri privind noul Pact privind migrația și azilul. S-a acordat o atenție deosebită angajamentului față de Parlamentul European, care a exprimat în repetate rânduri importanța unei abordări holistice pentru o politică durabilă în materie de azil și migrație. Necesitatea unei abordări holistice a migrației a fost, de asemenea, sprijinită în documentele de poziție prezentate de mai multe grupuri politice din cadrul Parlamentului European și s-a făcut un apel general pentru o finalizare rapidă a procedurilor de adoptare a propunerilor privind migrația și azilul. Parlamentul European s-a exprimat în sensul că abordarea holistică a migrației ar trebui să țină seama de dimensiunea externă a UE, de capacitatea de a trata cauzele profunde ale migrației și a dezvolta noi parteneriate cu țările terțe, de un mecanism stabil de căutare și salvare, precum și de sprijinirea relocărilor, a căilor legale de migrație și a măsurilor de integrare.

Parlamentul European a solicitat, de asemenea, instituirea unui sistem de solidaritate obligatorie, care să includă transferul, și a subliniat necesitatea unor soluții pe termen lung și a unei solidarități puternice cu privire la măsurile luate în materie de azil. Acest lucru a devenit evident, de asemenea, în contextul pandemiei de COVID-19, pentru a evita crizele umanitare. Înainte de lansarea noului Pact privind migrația și azilul, Comisia a purtat discuții permanente cu toate statele membre, care au continuat pe toată durata pregătirii pactului. Statele membre au înțeles că este necesar să se facă progrese pentru remedierea deficiențelor din sistemul actual, să se creeze un nou sistem de distribuire echitabilă a răspunderii la care toate statele membre să fie obligate să contribuie, să se protejeze solid frontierele, să se acorde importanța cuvenită dimensiunii externe a migrației și să se îmbunătățească procesul de returnare. Intenția Comisiei de a găsi noi forme de solidaritate, de exemplu prin intermediul preluării sarcinii de returnare, a fost în general salutată în faza de consultare. În paralel, președințiile română, finlandeză, croată și germană au organizat schimburi atât strategice, cât și tehnice privind viitorul diverselor aspecte ale politicii în materie de migrație, în cadrul cărora s-a pus accentul și mai mult pe aceste aspecte. În cadrul mai multor foruri ale Consiliului organizate în timpul președinției finlandeze, inclusiv cu ocazia conferinței Tampere 2.0 de la Helsinki din 24-25 octombrie 2019 și a Forumului Salzburg de la Viena din 6-7 noiembrie 2019, statele membre au salutat intenția Comisiei Europene de a relansa reforma Dublin pentru a găsi noi forme de solidaritate, la care toate statele membre să poată aduce contribuții semnificative. Statele membre au subliniat faptul că măsurile de solidaritate ar trebui să fie însoțite de măsuri de responsabilitate. În plus, statele au subliniat nevoia urgentă de a combate deplasările neautorizate în interiorul UE, precum și de a executa deciziile de returnare a persoanelor care nu au nevoie de protecție internațională. Comisia a ținut cont, de asemenea, de numeroasele recomandări ale autorităților naționale și locale, ale organizațiilor neguvernamentale și internaționale, cum ar fi UNHCR, OIM, precum și ale grupurilor de reflecție și ale mediului academic, cu privire la modul în care se preconizează un nou început și cum ar trebui abordate provocările actuale legate de migrație în conformitate cu standardele în materie de drepturi ale omului. În opinia acestora, un nou început al reformei ar trebui să presupună revizuirea anumitor norme pentru determinarea responsabilității și instituirea unui mecanism de solidaritate obligatorie, inclusiv pentru persoanele debarcate în urma unei operațiuni SAR. Organizațiile neguvernamentale pledează, de asemenea, pentru ca la nivelul statelor membre să existe o înțelegere comună a noțiunii de responsabilitate și au solicitat ca Regulamentul Dublin revizuit să includă un mecanism de transfer cu caracter permanent. De asemenea, Comisia a luat în considerare punctele de vedere ale părților interesate cu privire la necesitatea de a elabora o abordare cuprinzătoare a gestionării situațiilor legate de migrație printr-o gândire holistică a migrației și a azilului. Părțile interesate consultate și-au exprimat punctele de vedere cu privire la modul de elaborare a unui nou principiu al solidarității și al distribuirii echitabile a răspunderii și au salutat, în general, intenția Comisiei de a relansa reforma Regulamentului Dublin pentru a găsi noi forme de solidaritate. În mai multe ocazii, Ylva Johansson, comisarul responsabil cu afacerile interne, a organizat, de asemenea, consultări specifice cu organizațiile societății civile, cu organizațiile neguvernamentale locale relevante din statele membre, precum și cu partenerii sociali și economici. În cadrul acestui proces de consultare, recomandările specifice s-au axat pe o abordare comună a standardelor specifice copiilor în urma Comunicării din 2017 privind copiii migranți și pe necesitatea de a construi un sistem care să fie echitabil și să asigure protecția drepturilor fundamentale. De asemenea, Comisia a luat în considerare contribuțiile și studiile Rețelei europene de migrație, care au fost lansate din proprie inițiativă și care, în ultimii ani, au condus la mai multe studii specializate și întrebări ad-hoc. 3.4.Drepturile fundamentale Prezenta propunere este pe deplin compatibilă cu drepturile fundamentale și principiile generale ale dreptului UE și ale dreptului internațional, pe care le respectă. În special, mai buna informare a solicitanților de azil cu privire la aplicarea prezentului regulament, precum și cu privire la drepturile și obligațiile care le revin le va permite acestora, pe de o parte, să își apere mai bine drepturile și, pe de altă parte, va contribui la reducerea numărului de deplasări neautorizate, întrucât solicitanții de azil vor fi mai dispuși să se conformeze sistemului. Eficacitatea dreptului la o cale de atac va fi sporită prin faptul că se precizează domeniul de aplicare al căilor de atac și se stabilește obiectivul ca instanțele să ia decizii într-un anumit termen, armonizat. Cererile prin care solicită aplicarea efectului suspensiv trebuie să fie soluționate într-un termen armonizat. Dreptul la libertate și liberă circulație va fi consolidat prin reducerea termenelor în care o persoană poate fi deținută în cazurile excepționale prevăzute în regulament și numai dacă acest lucru respectă principiile necesității și proporționalității. Respectarea vieții private si de familie va fi consolidată, în special prin extinderea domeniului de aplicare al regulamentului pentru a include frații sau surorile, precum și familiile constituite în țările de tranzit. Drepturile minorilor neînsoțiți au fost, de asemenea, consolidate printr-o mai bună definire a aplicării principiului interesului superior al copilului și prin crearea unui mecanism de evaluare a interesului superior al copilului în toate circumstanțele care implică mutarea unui minor. Termenul pentru trimiterea cererii de preluare este, de asemenea, adaptat pentru a ține seama de complexitatea cazurilor privind regăsirea și reunificarea familiei. Normele referitoare la probe au fost raționalizate pentru a se asigura determinarea rapidă a responsabilității și pentru a se consolida dreptul la unitatea familiei. De asemenea, transferului minorilor neînsoțiți va trebui să i se acorde întotdeauna prioritate, iar statele membre vor primi un stimulent financiar mai mare sub forma unei contribuții. Pentru a preveni deplasările neautorizate, propunerea limitează dreptul de a beneficia de condițiile materiale de primire la statul membru în care solicitantul trebuie să fie prezent, cu excepția obligației tuturor statelor membre de a asigura un nivel de trai în conformitate cu dreptul Uniunii, inclusiv cu Carta UE, și cu obligațiile internaționale. 4.IMPLICAȚII BUGETARE Resursele financiare totale necesare pentru a sprijini punerea în aplicare a prezentei propuneri se ridică la 1 113,5 milioane EUR prevăzute pentru perioada 2021-2027. Această sumă ar urma să acopere costurile operaționale, inclusiv costurile aferente mutării, sub formă de sume forfetare, pentru mutările efectuate în legătură cu transferul în temeiul prezentei propuneri de regulament și pentru mutările efectuate în contextul dispozițiilor privind solidaritatea referitoare la transferul solicitanților de protecție internațională, al beneficiarilor de protecție internațională și al resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală. Sunt prevăzute stimulente financiare mai mari pentru transferul minorilor neînsoțiți. Necesitățile financiare sunt compatibile cu cadrul financiar multianual actual și implică, de asemenea, utilizarea unor instrumente speciale, astfel cum sunt definite în Regulamentul (UE, Euratom) nr. 1311/2013 al Consiliului. 5.EXPLICAȚIE DETALIATĂ A DISPOZIȚIILOR SPECIFICE ALE PROPUNERII Prezentul regulament stabilește un cadru comun cu scopul de a recunoaște faptul că provocarea reprezentată de sosirile neregulamentare ale migranților în Uniune nu ar trebui să fie asumată separat de fiecare stat membru, ci de Uniune în ansamblul său. Regulamentul contribuie la abordarea cuprinzătoare prin promovarea unui proces integrat de elaborare a politicilor în domeniul său de aplicare.

Propunerea menține legătura dintre responsabilitatea în materie de azil și respectarea de către statele membre a obligațiilor care le revin în ceea ce privește protejarea frontierelor externe, ținând seama de obligațiile în temeiul dreptului internațional de a efectua operațiuni de căutare și salvare, sub rezerva excepțiilor menite să protejeze viața de familie și interesul superior al copilului. Criteriile actuale pentru determinarea responsabilității sunt, în esență, menținute, dar se propun anumite modificări specifice, în special pentru a consolida unitatea familiei prin extinderea definiției membrului de familie, prin clarificarea responsabilității unui stat membru în urma derulării de operațiuni de căutare și salvare și prin introducerea unui nou criteriu referitor la deținerea de diplome de studii. Principalele modificări aduse vizează, pe de o parte, să îmbunătățească eficiența sistemului, în special prin consolidarea responsabilității unui anumit stat membru pentru examinarea unei cereri de protecție internațională, odată ce responsabilitatea respectivă a fost stabilită. Pe de altă parte, modificările contribuie la limitarea deplasărilor neautorizate, în special prin eliminarea normelor privind încetarea sau transferarea responsabilității între statele membre. Sistemul este completat cu o nouă abordare privind solidaritatea, bazată pe un cadru care permite evaluarea în timp real a situației în statele membre și în UE. În plus, se prevăd norme procedurale pentru a facilita transferul și preluarea sarcinii de returnare ca mijloace de exprimare a solidarității. 5.1.Stabilirea unui cadru comun bazat pe abordarea cuprinzătoare a gestionării situațiilor legate de migrație Pentru a pune în aplicare cadrul comun, propunerea stabilește o serie de principii care ar trebui să ghideze punerea în practică a gestionării situațiilor legate de migrație, inclusiv necesitatea unui proces integrat de elaborare a politicilor și respectarea principiului solidarității și al distribuirii echitabile a răspunderii. Se stabilește o structură de guvernanță, în cadrul căreia statele membre vor avea strategii naționale de punere în aplicare a acestui cadru, inclusiv cu privire la planificarea pentru situații neprevăzute, în scopul de a preveni acumularea de presiuni ale migrației și, de asemenea, cu privire la monitorizarea drepturilor fundamentale. Aceste strategii vor contribui la elaborarea unei noi strategii europene privind punerea în aplicare a diferitelor elemente care fac parte din abordarea cuprinzătoare și vor stabili abordarea strategică a gestionării situațiilor legate de migrație la nivelul Uniunii, permițând o perspectivă îndreptată spre viitor asupra riscurilor și a oportunităților existente în ceea ce privește gestionarea situațiilor legate de migrație și a celor mai bune modalități de a le aborda. Comisia va publica anual un raport privind gestionarea situațiilor legate de migrație în care va include o proiecție pe termen scurt a evoluției acestor situații. Astfel se va putea reacționa prompt la tendințele în materie de migrație aflate în evoluție și se vor putea oferi răspunsuri la rezultatele obținute în cadrul monitorizării. Acest cadru va fi completat de un sistem de monitorizare periodică a situației migrației prin intermediul raportării situaționale efectuate de Comisie. Aceste eforturi vor fi sprijinite prin activitățile desfășurate în cadrul Planului de acțiune în vederea pregătirii pentru situații de criză legate de migrație și a gestionării acestora, în special prin activitățile de monitorizare și de raportare prevăzute în planul de acțiune. 5.2.Mecanismele de solidaritate ·Măsurile de solidaritate pe care statele membre vor fi obligate să le asigure în situațiile de presiune exercitată de migrație Se instituie un nou mecanism, prin intermediul căruia se pot lua măsuri de solidaritate pentru a se face față presiunii exercitate de migrație. Mecanismul de solidaritate este flexibil din etapa de proiectare, astfel încât să poată fi aplicat în situații cu diferite fluxuri și realități în materie de migrație. Contribuțiile pe care statele membre vor fi obligate să le ofere în spiritul solidarității constau fie în transferuri, fie în preluarea sarcinii de returnare. Există, de asemenea, posibilitatea de a contribui la măsurile care au ca scop consolidarea capacității statelor membre în materie de azil, primire și returnare, precum și în ceea ce privește dimensiunea externă. Statele membre vor avea obligația de a contribui cu o cotă calculată pe baza unei chei de repartizare de 50 % din PIB și 50 % din populație. Cota statului membru beneficiar va fi inclusă în cheia de repartizare, astfel încât să se asigure că toate statele membre pun în aplicare principiul distribuirii echitabile a răspunderii. Transferurile În domeniul de aplicare propus al transferurilor intră solicitanții de protecție internațională care nu fac obiectul procedurii aplicabile la frontieră în temeiul Regulamentului (UE) XXX/XXX [Regulamentul privind procedura de azil]. Orice legătură semnificativă între persoana care urmează să fie transferată și statul membru de transfer constituie un element procedural. În cazurile de presiune exercitată de migrație, transferul va include și beneficiarii de protecție internațională pentru o perioadă de până la trei ani de la data la care acestor persoane li s-a acordat protecție internațională. Preluarea sarcinii de returnare Regulamentul propus include posibilitatea ca statele membre să aleagă să își ofere contribuția de solidaritate sub forma preluării sarcinii de returnare. Acest tip de contribuție presupune că un stat membru se angajează să sprijine alt stat membru care se află sub presiune exercitată de migrație prin efectuarea activităților necesare pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală pe teritoriul statului membru beneficiar al unei măsuri de solidaritate obligatorie, în strânsă coordonare. În acest scop, statul membru care preia sarcina de returnare ar urma, de exemplu, să ofere consiliere privind returnarea și reintegrarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală, să sprijine returnarea voluntară și reintegrarea migranților în situație neregulamentară pe baza programului și resurselor proprii, să conducă sau să sprijine dialogul politic cu țările terțe pentru facilitarea readmisiei migranților în situație neregulamentară care sunt prezenți în statul membru beneficiar și să asigure eliberarea unui document de călătorie valabil. Dacă aceste eforturi nu sunt încununate de succes în termen de 8 luni, statul membru care preia sarcina de returnare ar urma să mute persoanele în cauză și să continue să depună eforturi pentru a le returna în conformitate cu Directiva 2008/115/CE privind returnarea. Activitățile care fac obiectul preluării sarcinii de returnare se adaugă celor desfășurate de Agenția Europeană pentru Poliția de Frontieră și Garda de Coastă și includ, în special, activități pe care agenția nu le poate pune în aplicare în virtutea mandatului său (de exemplu, oferirea de sprijin diplomatic statului membru beneficiar în relațiile cu țări terțe). În cazul în care statele membre indică faptul că vor prelua sarcina de returnare, acestea trebuie să indice și cetățeniile aferente țărilor terțe pentru care doresc să ofere sprijin în materie de returnare: scopul este de a se asigura că se preia sarcina de returnare a resortisanților țărilor terțe pentru care statele membre în cauză pot aduce o valoare adăugată. ·Măsuri de solidaritate aplicate debarcărilor care au loc în urma operațiunilor de căutare și salvare În raportul anual privind gestionarea situațiilor legate de migrație se vor stabili proiecțiile pe termen scurt ce se anticipează în ceea ce privește toate rutele de debarcare în urma unor astfel de operațiuni și răspunsul în spiritul solidarității care ar fi necesar pentru a contribui la nevoile statelor membre de debarcare atât în ceea ce privește transferul solicitanților care nu se află în procedura la frontieră, cât și în ceea ce privește nevoile în materie de capacitate ale statelor membre în cauză. În raport se va indica, de asemenea, ponderea măsurilor de solidaritate necesare pentru fiecare stat membru și se va preciza numărul total de resortisanți ai țărilor terțe care vor face obiectul măsurilor de solidaritate. Celelalte state membre vor indica ulterior ce tip de măsură de solidaritate intenționează să adopte: fie transferul solicitanților, fie măsuri în domeniile consolidării capacităților sau dimensiunii externe. În cazul în care contribuțiile statelor membre sunt suficiente, Comisia va adopta un act de punere în aplicare, prin care se va stabili o rezervă de solidaritate cu scopul de a oferi sprijin pentru provocările cu care se confruntă statul membru de debarcare. În cazul în care indicațiile oferite de statele membre nu corespund nevoilor identificate în raportul privind gestionarea situațiilor legate de migrație, Comisia va adopta un act de punere în aplicare în care va stabili acțiunile fiecărui stat membru în funcție de cheia de repartizare pentru transfer. În cazul în care statele membre indică faptul că intenționează să ia măsuri în domeniile capacității sau dimensiunii externe, Comisia va stabili măsurile în actul de punere în aplicare. Cu toate acestea, dacă indicațiile oferite de statele membre care doresc să ia măsuri în domeniile capacității sau dimensiunii externe reprezintă peste 30 % din numărul necesar de persoane care urmează să fie transferate, Comisia se va asigura că statele membre vor trebui să contribuie la transferuri cu jumătate din cota care le revine. În astfel de cazuri, statele membre pot alege, de asemenea, să contribuie prin intermediul preluării sarcinii de returnare. Pe tot parcursul anului, cu ocazia debarcărilor, Comisia va utiliza rezerva și va pregăti liste pentru a distribui persoanele din fiecare debarcare sau grup de debarcări care urmează să fie transferate către statele membre contribuitoare. În cazul în care rezervele de solidaritate riscă să fie insuficiente din cauza numărului în creștere de debarcări, Comisia va modifica actul de punere în aplicare, stabilind un număr suplimentar de măsuri preconizate de transfer pentru statul membru sau statele membre beneficiare, care ar trebui să fie plafonate la 50 % din cuantumul prevăzut în actele de punere în aplicare. În plus, în cazul în care un stat membru de debarcare riscă să fie supus unei presiuni exercitate de migrație, rezerva sa de solidaritate poate fi utilizată pentru transferarea rapidă de persoane până la adoptarea actului de punere în aplicare prevăzut pentru situațiile de presiune. Rezervele altor state membre de debarcare pot, la rândul lor, să fie utilizate în acest scop, atât timp cât utilizarea lor nu pune în pericol funcționarea rezervelor respective. În cazul în care în raportul privind gestionarea situațiilor legate de migrație se identifică faptul că statele membre se confruntă cu provocări deosebite din cauza prezenței pe teritoriul lor a unor resortisanți ai țărilor terțe care sunt solicitanți de protecție internațională vulnerabili, indiferent de modul în care au trecut frontierele externe, rezerva de solidaritate poate fi utilizată și în scopul transferării rapide a acestor persoane.

Solidaritatea obligatorie în situațiile de presiune exercitată de migrație Evaluarea presiunii exercitate de migrație și răspunsul oferit în spiritul solidarității În cazul în care un stat membru a informat Comisia cu privire la faptul că se consideră a fi supus unei presiuni exercitate de migrație, inclusiv că este expus riscului de a fi supus unei astfel de presiuni ca urmare a unui număr mare de sosiri, chiar și în cazul în care aceste sosiri au loc în urma operațiunilor de căutare și salvare, Comisia va efectua o evaluare a situației, ținând seama de circumstanțele speciale din statul membru respectiv, pe baza unor criterii și a informațiilor disponibile, printre care se numără și informațiile colectate în cadrul Planului de acțiune în vederea pregătirii pentru situații de criză legate de migrație și a gestionării acestora. În cazul în care evaluarea indică faptul că un stat membru este supus unei presiuni exercitate de migrație, aceasta va identifica nevoile generale ale statului membru și va indica măsurile adecvate necesare pentru a remedia situația și toate celelalte state membre vor contribui prin măsuri de transfer sau de preluare a sarcinii de returnare sau printr-o combinație de astfel de măsuri. În cazul în care un stat membru este el însuși un stat membru beneficiar, acesta nu are obligația de a face contribuții de solidaritate. Statele membre vor indica tipul de contribuție pe care o vor furniza în cadrul planurilor de răspuns în spiritul solidarității, ce vor fi trimise Comisiei. În plus, în cazul în care raportul privind presiunea exercitată de migrație indică necesitatea de a lua alte măsuri în spiritul solidarității pentru consolidarea capacității sale în materie de azil, primire sau returnare sau de a lua măsuri în domeniul dimensiunii externe menite să abordeze fluxurile de migrație, statele membre contribuitoare pot indica astfel de măsuri în planurile lor de răspuns în spiritul solidarității în locul transferurilor sau al preluării sarcinii de returnare. Astfel de măsuri ar putea lua diferite forme, de la asistență la crearea unei capacități de primire consolidate, inclusiv a unor infrastructuri sau a altor sisteme, la îmbunătățirea condițiilor de primire a solicitanților de azil. Printre aceste măsuri s-ar putea număra, de asemenea, finanțarea destinată gestionării situației în materie de azil și migrație dintr-o țară terță care generează fluxuri de migrație specifice către un stat membru. În materie de returnare, astfel de măsuri ar putea include, de exemplu, asistența financiară sau de altă natură axată pe infrastructuri și spații care ar putea fi necesare pentru îmbunătățirea executării deciziilor de returnare sau furnizarea de materiale sau mijloace de transport pentru operațiunile de returnare. În cazul în care Comisia consideră că aceste contribuții sunt proporționale cu cota statului membru și în concordanță cu obiectivele stabilite în Fondul pentru azil și migrație, le va include în actul de punere în aplicare. Cu toate acestea, dacă indicațiile oferite de statele membre care doresc să ia măsuri în domeniile capacității sau dimensiunii externe reprezintă peste 30 % din numărul necesar de persoane care urmează să fie transferate sau să facă obiectul preluării sarcinii de returnare, Comisia se va asigura că statele membre vor trebui să contribuie la aceste măsuri cu jumătate din cota care le revine. Un stat membru poate solicita, de asemenea, o deducere cu 10 % a cotei sale în cazul în care poate demonstra că, în ultimii 5 ani, a fost responsabil cu mai mult de dublul mediei UE a cererilor de protecție internațională pe cap de locuitor. Deducerea va fi ulterior distribuită proporțional între celelalte state membre. Actele de punere în aplicare ale Comisiei privind măsurile de solidaritate În termen de două săptămâni de la prezentarea planurilor de răspuns în spiritul solidarității, Comisia va adopta un act de punere în aplicare prin care va stabili măsurile de solidaritate care urmează să fie luate de statele membre în beneficiul statului membru supus presiunii exercitate de migrație. Actul de punere în aplicare va stabili numărul total de persoane care urmează să fie transferate și/sau să facă obiectul preluării sarcinii de returnare, ținând seama de capacitatea și de nevoile statului membru beneficiar în domeniul azilului și returnării, identificate în evaluare, și va preciza cota fiecărui stat membru pe baza unei chei de repartizare, ajustate în conformitate cu cererile statelor membre care au demonstrat că îndeplinesc condițiile pentru a beneficia de o deducere. De asemenea, actul de punere în aplicare va preciza măsurile din domeniile consolidării capacităților, sprijinului operațional sau dimensiunii externe care trebuie luate de un stat membru contribuitor în locul transferurilor sau al preluării sarcinii de returnare. Actul de punere în aplicare se adoptă în temeiul articolului 8 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011, în conformitate cu care, din motive imperioase de urgență justificate în mod corespunzător – în acest caz din cauza presiunii exercitate de migrație într-un stat membru beneficiar – Comisia este împuternicită să adopte acte de punere în aplicare imediat aplicabile, care rămân în vigoare pentru o perioadă de maximum 1 an. ·Dispoziții generale privind solidaritatea Forumul de solidaritate În situațiile de presiune exercitată de migrație, în cazul în care contribuțiile indicate de statele membre în planurile de răspuns în spiritul solidarității nu acoperă nevoile identificate în evaluarea presiunii exercitate de migrație, Comisia convoacă Forumul de solidaritate, care va oferi statelor membre posibilitatea de a-și ajusta categoria contribuțiilor incluse în aceste planuri. În cazul în care contribuțiile de solidaritate preconizate nu sunt suficiente pentru a asigura funcționarea eficientă a sprijinului în spiritul solidarității pentru debarcările care au loc în urma operațiunilor SAR, Comisia va convoca Forumul de solidaritate înainte de a adopta actul de punere în aplicare adițional prevăzut la articolul respectiv. Alte forme de solidaritate Un stat membru poate, în orice moment, să solicite sprijin sub formă de solidaritate voluntară din partea altor state membre. Orice stat membru poate aduce contribuții voluntare în beneficiul respectivului stat membru, inclusiv prin intermediul transferării solicitanților de protecție internațională care fac obiectul procedurii la frontieră în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. XXX/XXX [Regulamentul privind procedura de azil] sau a resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală. În plus, statele membre pot să contribuie, în mod voluntar, la consolidarea capacității statelor membre în materie de azil, primire și returnare, precum și în ceea ce privește dimensiunea externă. Statele membre care au contribuit sau intenționează să contribuie cu măsuri de solidaritate informează Comisia prin prezentarea unui plan de sprijin în spiritul solidarității anexat la prezenta propunere. În cazul în care contribuțiile voluntare corespund măsurilor stabilite într-un act de punere în aplicare privind presiunea exercitată de migrație, nivelul contribuțiilor statelor membre va fi dedus din cota indicată în actul de punere în aplicare. Procedura de transfer Regulamentul propus stabilește procedurile care trebuie urmate înainte și după transfer, precum și obligațiile aflate în sarcina atât a statului membru beneficiar, cât și a statului membru de transfer. Printre obligațiile statului membru beneficiar se numără identificarea și înregistrarea persoanelor vizate în scopul transferului și asigurarea faptului că persoana vizată nu prezintă niciun pericol pentru securitatea națională sau ordinea publică. În cazul în care statul membru beneficiar concluzionează că persoana vizată prezintă un astfel de risc în materie de securitate, transferul nu trebuie să mai aibă loc. În cazul în care persoana care urmează să fie transferată este un solicitant, statul membru beneficiar trebuie să evalueze în primul rând, înainte de a aplica procedura de transfer, dacă nu poate fi determinat el însuși ca stat membru responsabil în temeiul criteriilor legate de reîntregirea familiei sau de ședere/viză, în cazul în care persoana vizată ar avea o legătură puternică cu statul membru beneficiar și nu ar trebui să fie transferată în alt stat. Printre obligațiile statului membru de transfer de numără obligația de a transfera o persoană care nu reprezintă un pericol pentru securitatea națională sau ordinea publică și, în cazul în care persoana în cauză este un solicitant, de a desfășura procedura de determinare a statului membru responsabil atunci când aceasta nu a fost efectuată în statul membru beneficiar. În cazul în care persoana beneficiază de protecție internațională, statul membru de transfer trebuie să îi acorde în mod automat statutul acordat de statul membru beneficiar, pentru a se asigura că beneficiarul își păstrează statutul și drepturile aferente chiar dacă este transferat în alt stat membru. Procedura prin care se preia sarcina de returnare Un stat membru care se angajează să preia sarcina de returnare trebuie să se implice și să se coordoneze îndeaproape cu statul membru beneficiar pentru a stabili măsurile de sprijin specifice necesare pentru a efectua returnarea de pe teritoriul statului membru beneficiar a resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală identificați în mod individual. Pe baza rezultatelor coordonării dintre statele membre în cauză, statul membru care preia sarcina de returnare ar urma să ia măsurile necesare pentru a facilita și a încheia cu succes procedurile de returnare, de exemplu prin acordarea de sprijin pentru returnarea voluntară asistată și pentru reintegrare, prin conducerea sau sprijinirea dialogului politic cu anumite țări terțe, prin asigurarea identificării și eliberării de documente de călătorie valabile sau prin organizarea unor modalități practice pentru derularea operațiunilor de returnare, cum ar fi zboruri charter sau programate. În această etapă, statul membru beneficiar rămâne însă responsabil cu efectuarea procedurilor de returnare (de exemplu, emiterea deciziei de returnare, soluționarea căilor de atac) a persoanelor vizate și trebuie să aplice Directiva privind returnarea.

Statele membre care preiau sarcina de returnare ar urma să pună în aplicare măsurile de sprijin într-un termen prestabilit, de 8 luni. Acest termen ar urma să înceapă să curgă de la data adoptării de către Comisie a unui act de punere în aplicare privind solidaritatea în situații de presiune exercitată de migrație. În cazul în care resortisanții țărilor terțe cărora li se preia sarcina de returnare nu fac încă obiectul unei decizii de returnare în momentul adoptării actului de punere în aplicare, termenul ar urma să înceapă să curgă începând cu data la care se emit deciziile de returnare, iar în cazul resortisanților țărilor terțe cărora li s-a respins cererea de azil și care, prin urmare, au primit decizii de returnare, începând de la data la care aceste persoane nu mai au dreptul de a rămâne și nu sunt autorizate să rămână. În cazul în care, în pofida eforturilor comune depuse de statele membre în cauză, returnările nu au fost efectuate cu succes, la expirarea termenului de 8 luni, resortisanții țărilor terțe ar urma să fie mutați pe teritoriul statului membru care preia sarcina de returnare. În acest scop, procedura descrisă în secțiunea anterioară se aplică mutatis mutandis. ·Sprijin financiar Propunerea prevede stimulente financiare pentru transfer. Se va acorda o contribuție financiară de 10 000 EUR pentru fiecare persoană transferată (inclusiv în urma preluării sarcinii de returnare, dacă returnarea nu s-a încheiat cu succes). Contribuția financiară va fi de 12 000 EUR în cazul în care persoana transferată este un minor neînsoțit. În plus, se va acorda o contribuție financiară de 500 EUR pentru a acoperi costurile de mutare aferente transferului și procedurilor prevăzute în prezentul regulament. ·Modificarea altor instrumente legislative Propunerea include o modificare a Regulamentului (UE) XXX/XXX [Fondul pentru azil și migrație] prin care se introduc dispozițiile financiare care stau la baza prezentei propuneri de regulament. Propunerea include, de asemenea, o modificare a Directivei 2003/109/CE (Directiva privind șederea pe termen lung). Pentru cei care au nevoie de protecție, perspectiva obținerii statutului de rezident pe termen lung într-o perioadă mai scurtă de timp va reprezenta o contribuție importantă la facilitarea integrării depline și rapide a beneficiarilor de protecție internațională în statul membru de reședință. Beneficiarii de protecție internațională ar trebui să poată obține statutul de rezident pe termen lung în statul membru care le-a acordat protecție internațională după trei ani de ședere legală și continuă în statul membru respectiv. În ceea ce privește celelalte condiții de obținere a acestui statut, se va asigura faptul că beneficiarii de protecție internațională vor fi supuși acelorași condiții ca și ceilalți resortisanți ai țărilor terțe. 5.3.Raționalizarea procedurii de determinare a responsabilității și îmbunătățirea eficienței acestei proceduri În scopul de a se asigura că procedura de determinare a statului responsabil cu examinarea unei cereri de protecție internațională se derulează într-un mod armonios și durabil, îndeplinindu-se obiectivul de a oferi un acces rapid la procedura de examinare și la protecție pentru cei care au nevoie de aceasta, și că sunt descurajate deplasările neautorizate, se propun diverse îmbunătățiri ale sistemului, în special: ·Obligația solicitanților de a depune cererea fie în statul membru al primei intrări neregulamentare, fie, în caz de ședere legală într-un stat membru, în statul membru respectiv, conform propunerii din 2016. Solicitantul trebuie ulterior să fie prezent în acest stat membru pe parcursul procedurii de determinare și în statul membru desemnat responsabil în urma acestei proceduri. Scopul este de a asigura o gestionare ordonată a fluxurilor, de a facilita determinarea statului membru responsabil și, prin urmare, de a avea acces mai rapid la procedura de acordare a protecției internaționale, precum și de a preveni deplasările neautorizate. Prin această modificare se clarifică faptul că un solicitant nu are nici dreptul de a alege statul membru în care să depună cererea, nici statul membru responsabil cu examinarea cererii. În cazurile de nerespectare a acestei obligații, solicitantul va beneficia de condițiile materiale de primire numai acolo unde acesta trebuie să fie prezent. ·Persoanele cărora li se acordă protecție imediată în temeiul Regulamentului (UE) XXX/XXX [Regulamentul privind abordarea situațiilor de criză și de forță majoră în domeniul azilului și migrației] sunt incluse în definiția solicitantului pentru a se asigura că, deși cererile lor sunt în curs de soluționare (suspendate), statul membru care le-a acordat statutul de protecție nu este scutit de obligația de a determina statul membru responsabil cu examinarea cererii și de respectarea criteriilor și a mecanismelor prevăzute în prezentul regulament. În cazul în care se stabilește că un alt stat membru este responsabil, protecția imediată ar trebui să înceteze în momentul efectuării mutării. Dacă persoanele în cauză se mută în alte state membre și solicită acolo protecție internațională, statul membru responsabil ar urma să fie obligat, de asemenea, să le preia în conformitate cu procedurile stabilite în prezentul regulament. ·Conform propunerii din 2016, înainte de aplicarea criteriilor de determinare a statului membru responsabil, regulamentul introduce obligația ca statele membre să se asigure, înainte de efectuarea mutării, că o persoană nu reprezintă un pericol pentru securitatea națională sau ordinea publică a unui stat membru. Această obligație se aplică oricărei persoane care face obiectul procedurilor prevăzute în regulament, chiar dacă persoana nu a fost supusă procedurii de screening sau, din orice alt motiv, controlului de securitate. Statul membru în care a fost înregistrată pentru prima dată cererea este cel care trebuie să evalueze dacă există motive rezonabile pentru ca solicitantul să fie considerat un pericol pentru securitatea națională sau ordinea publică a unui stat membru înainte de aplicarea criteriilor de stabilire a responsabilității. În cazul în care evaluarea arată că solicitantul prezintă un risc în materie de securitate, statul membru respectiv devine statul membru responsabil. În situația în care se constată, după ce responsabilitatea a fost deja determinată, că persoana în cauză prezintă un risc în materie de securitate, mutarea poate fi efectuată cu condiția respectării dispoziției specifice referitoare la schimbul de informații legate de securitate. ·Cerința privind cooperarea solicitanților este consolidată pentru a se asigura că autoritățile dispun de toate informațiile necesare pentru a determina statul membru responsabil și a stabili dacă solicitantul îndeplinește condițiile pentru a obține protecție internațională, precum și pentru a se preveni eludarea normelor, în special sustragerea. Regulamentul stabilește obligații proporționale ale solicitanților privind furnizarea în timp util a tuturor elementelor și informațiilor relevante pentru determinarea statului membru responsabil, precum și privind cooperarea cu autoritățile competente ale statelor membre. Este, de asemenea, menționat în mod explicit faptul că solicitanții au obligația de a fi prezenți și de a rămâne la dispoziția autorităților statului membru relevant, precum și de a respecta decizia de mutare. Neîndeplinirea obligațiilor legale stabilite în regulament va avea consecințe procedurale proporționale pentru solicitant, precum neacceptarea informațiilor care au fost prezentate în mod nejustificat cu întârziere. ·Regulamentul extinde informațiile care trebuie furnizate solicitanților. Interviul individual are rolul de a facilita procesul de determinare a statului membru responsabil, contribuind la colectarea tuturor informațiilor necesare. Acest lucru nu ar trebui să întârzie însă procedura atunci când solicitantul s-a sustras sau când au fost deja furnizate suficiente informații. ·Regula potrivit căreia criteriile sunt stabilite pe baza situației din momentul în care cererea a fost înregistrată pentru prima dată într-un stat membru se aplică tuturor criteriilor, inclusiv celor privind membrii de familie și minorii. Un termen-limită clar pentru furnizarea informațiilor relevante va permite o evaluare rapidă și o decizie rapidă. ·Regulamentul menține – în două moduri – definiția extinsă a membrilor de familie propusă în 2016: prin includerea (1) fratelui/surorii (fraților/surorilor) solicitantului și (2) a relațiilor de familie care s-au format după plecarea din țara de origine, dar înainte de sosirea pe teritoriul statului membru. Frații și surorile sunt o categorie vizată, dar importantă, în cazul căreia posibilitatea de a demonstra și a verifica relația de familie este relativ simplă și, prin urmare, potențialul de abuzuri este scăzut. Extinderea domeniului de aplicare pentru a include familiile constituite în tipul tranzitului reflectă caracteristicile recente ale migrației, cum ar fi petrecerea unor perioade lungi în afara țării de origine înainte de a ajunge în UE, inclusiv în tabere de refugiați. Aceste extinderi specifice ale definiției familiei urmăresc să asigure o legătură semnificativă între persoana vizată și statul membru responsabil, luând în considerare, de asemenea, implicațiile mai ample pentru familiile în cauză; ar trebui, prin urmare, să se reducă și riscul de deplasări neautorizate sau de sustragere de la procedură a persoanelor vizate de normele extinse. ·Normele privind dovezile necesare pentru stabilirea responsabilității sunt mai flexibile, în special pentru a facilita reîntregirea familiei în mod eficient. Normele clarifică faptul că nu ar trebui să fie necesare dovezi formale, cum ar fi documente în original și teste ADN, în cazurile în care dovezile circumstanțiale sunt coerente, verificabile și suficient de detaliate pentru a se stabili responsabilitatea. ·Sunt propuse o serie de modificări pentru a raționaliza și consolida criteriile de stabilire a responsabilității prevăzute la articolele 19, 21 și 22. Pentru a consolida stabilitatea sistemului, la articolul 19, criteriile de responsabilitate privind vizele și documentele de ședere au fost clarificate, iar aplicarea acestora a fost extinsă la 3 ani. De asemenea, la articolul 21 privind intrarea neregulamentară, termenul după care încetează responsabilitatea, de 12 luni de la intrarea neregulamentară, a fost extins la 3 ani, iar clauza referitoare la șederea ilegală a fost eliminată, întrucât această dispoziție s-a dovedit a fi complicat de aplicat în practică, din cauza dificultății de a furniza dovezile necesare. În ceea ce privește criteriul privind intrarea fără obligația de a deține viză, excepția legată de intrările ulterioare într-un stat membru pentru care nu există obligația de a deține viză este, de asemenea, eliminată, în conformitate cu principiul conform căruia statul membru al primei intrări ar trebui, ca regulă, să fie responsabil, pentru a preveni deplasările secundare neautorizate după intrare. ·În plus, se adaugă un nou criteriu legat de deținerea unei diplome emise sau a unei calificări certificate de o instituție de învățământ stabilită într-un stat membru, pentru a se asigura faptul că cererea solicitantului poate fi examinată de un stat membru în care acesta are legături semnificative. Această diplomă sau calificare ar trebui să reprezinte, cel puțin, o formă de învățământ secundar echivalentă cu nivelul 2 din Clasificarea Internațională Standard a Educației, urmată într-o instituție de învățământ sau într-o instituție de învățământ superior definită în Directiva (UE) 2016/801 a Parlamentului European și a Consiliului, în conformitate cu legislația sau practicile administrative naționale ale statelor membre. ·Regulamentul prevede termene mai scurte pentru diferitele etape ale procedurii, astfel încât să se accelereze procedura de determinare și să se asigure un acces mai rapid al solicitanților la procedura de azil. Este vorba de termenele pentru trimiterea unei cereri de preluare și răspunsul la o asemenea cerere, cu excepția minorilor neînsoțiți, efectuarea unei notificări de reprimire și luarea unei decizii de mutare.

·Expirarea termenelor va conduce doar în anumite cazuri la transferarea responsabilității de la un stat membru la altul. Aceste schimbări par să fi încurajat eludarea normelor și obstrucționarea procedurii. S-au eliminat deci normele care conduc la transferarea responsabilității în cazul în care termenul pentru trimiterea unei notificări de reprimire a expirat, precum și normele care duc la încetarea sau la transferarea responsabilității din cauza comportamentului solicitantului. În cazul în care solicitantul se sustrage dintr-un stat membru pentru a nu fi mutat în statul membru responsabil, statul membru care efectuează mutarea va fi în măsură să utilizeze perioada rămasă din termenul de 6 luni pentru efectuarea mutării din momentul în care solicitantul este din nou la dispoziția autorităților. ·Conform propunerii din 2016, cererile de reprimire au fost transformate în simple notificări de reprimire, având în vedere că statul membru responsabil va fi cunoscut în urma rezultatului pozitiv transmis de Eurodac. Statului membru notificat i se va acorda acum posibilitatea de a se opune rapid notificării pe motiv că se aplică normele limitate de transferare și de încetare a responsabilității, și anume atunci când un alt stat membru nu a mutat persoana în statul membru responsabil în timp util, a aplicat clauza discreționară sau persoana în cauză a părăsit teritoriul statelor membre în conformitate cu o decizie de returnare. Acesta va fi un instrument important pentru combaterea deplasărilor neautorizate, având în vedere preponderența actuală a cererilor de reprimire față de cererile de preluare. ·A fost adăugată obligația ca statul membru responsabil să reprimească un beneficiar de protecție internațională sau o persoană relocată care a făcut o cerere sau se află în mod neregulamentar în alt stat membru. Această obligație va oferi statelor membre instrumentul juridic necesar pentru a asigura efectuarea mutărilor în vederea reprimirii, ceea ce este important pentru a limita deplasările neautorizate. ·Normele privind căile de atac au fost adaptate pentru a accelera în mod considerabil și a armoniza procedura de apel. În plus față de clarificarea dreptului pe care îl au solicitanții de a cere ca, pe durata soluționării apelului sau a revizuirii, decizia de mutare să aibă efect suspensiv, propunerea stabilește un termen scurt, specific, în care instanțele judecătorești să se pronunțe asupra acestor cereri. ·Procedura de conciliere ca mecanism de soluționare a litigiilor, care nu a fost utilizată în mod oficial de când a fost prevăzută (într-o formă ușor diferită) în Convenția de la Dublin din 1990, se modifică pentru a deveni mai operațională și pentru a se facilita utilizarea acesteia. ·Obiectivele actualului mecanism de alertă timpurie și de pregătire vor fi preluate de noua Agenție a Uniunii Europene pentru Azil, astfel cum se prevede în special în capitolul 5 privind monitorizarea și evaluarea și în capitolul 6 privind asistența operativă și tehnică din propunerea privind Agenția Uniunii Europene pentru Azil. Eliminarea acestui mecanism propus în 2016 a fost, prin urmare, menținută în prezentul regulament. ·O rețea a unităților responsabile va fi instituită și facilitată de Agenția Uniunii Europene pentru Azil pentru a consolida cooperarea practică și schimbul de informații cu privire la toate aspectele legate de punerea în aplicare a prezentului regulament, inclusiv elaborarea de instrumente practice și orientări. ·În ceea ce privește minorii neînsoțiți, propunerea clarifică faptul că statul membru în care minorul a prezentat prima cerere de protecție internațională va fi cel responsabil, cu excepția cazului în care se demonstrează că acest lucru nu este în interesul superior al minorului. Această normă va permite o determinare rapidă a statului membru responsabil și, prin urmare, un acces rapid la procedură pentru acest grup vulnerabil de solicitanți, având de asemenea în vedere termenele mai scurte propuse. ·Oferirea de garanții pentru minorii neînsoțiți este adaptată astfel încât evaluarea interesului superior să devină mai operațională. Astfel, înainte de mutarea unui minor neînsoțit în alt stat membru, statul membru care efectuează mutarea se asigură că acel stat membru va lua măsurile necesare, fără întârziere, în conformitate cu Regulamentul privind procedura de azil și cu Directiva privind condițiile de primire. De asemenea, se prevede că orice decizie de a muta un minor neînsoțit trebuie să fie precedată de o evaluare a interesului superior al acestuia, care trebuie realizată rapid de către personal calificat. 2020/0279 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI privind gestionarea situațiilor legate de azil și migrație și de modificare a

Directivei 2003/109/CE a Consiliului și a Propunerii de regulament (UE) XXX/XXX [Fondul pentru azil și migrație]



(Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 78 alineatul (2) litera (e) și articolul 79 alineatul (2) literele (a), (b) și (c), având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ parlamentelor naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European, având în vedere avizul Comitetului Regiunilor,

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1)Uniunea, constituind un spațiu de libertate, securitate și justiție, ar trebui să asigure absența controalelor asupra persoanelor la frontierele interne și să dezvolte o politică comună în domeniul azilului, al imigrării și al gestionării frontierelor externe ale Uniunii care să se întemeieze pe solidaritate între statele membre și să fie echitabilă față de resortisanții țărilor terțe. (2)În acest scop, este necesară o abordare cuprinzătoare, cu obiectivul de a consolida încrederea reciprocă între statele membre; abordarea ar trebui să reunească politica de gestionare a situațiilor legate de azil și migrație și relațiile cu țările terțe relevante, recunoscând că un astfel de demers este eficace numai dacă toate componentele sunt abordate în comun și în mod integrat. (3)Prezentul regulament ar trebui să contribuie la această abordare cuprinzătoare prin stabilirea unui cadru comun pentru acțiunile Uniunii și ale statelor membre în dome