Rezoluție privind „Propunerile CESE pentru reconstrucție și redresare după criza provocată de pandemia de COVID-19: «UE trebuie să fie ghidată de voința de a fi o comunitate cu destin comun»”, bazată pe lucrările subcomitetului „Redresare și reconstrucție după COVID-19”

(2020/C 311/01)

Raportori: Petr ZAHRADNÍK (Gr. I) Stefano PALMIERI (Gr. II) Jan DIRX (Gr. III)

În sesiunea sa plenară din 10 și 11 iunie 2020 (ședința din 11 iunie), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezenta rezoluție cu 221 de voturi pentru și 6 abțineri.

1. Introducere

1.1. CESE salută călduros și sprijină propunerile Comisiei Europene cu privire la Instrumentul de redresare al UE („Next Generation EU”) și la bugetul general al UE pentru 2021-2027. În această declarație prezentăm obiectivele care ar trebui să fie realizate prin propunerile de redresare și reconstrucție după criza cauzată de coronavirus. Următoarele patru puncte sunt esențiale pentru noi:

1.2. CESE are convingerea că redresarea în urma efectelor crizei cauzate de coronavirus va reuși doar dacă este însoțită de restructurarea societății noastre: trebuie să ne concentrăm pe reconstrucție și pe redresare în același timp. Nu putem să ne mulțumim cu restabilirea situației anterioare, trebuie să o restructurăm și să o îmbunătățim. Pentru CESE, restructurarea și îmbunătățirea vor trebui să se bazeze pe principiile care stau la baza întregii noastre activități: protejarea drepturilor omului și a drepturilor sociale, a valorilor democratice și a statului de drept, fructificarea întregului potențial al pieței unice, realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă (ODD), crearea unei economii circulare și realizarea neutralității climatice în UE până cel târziu în 2050. Trebuie, de asemenea, să asigurăm buna guvernanță și responsabilitatea democratică. Este, de asemenea, imperativ să se înțeleagă de ce anumite grupuri sociale au fost mai vulnerabile în timpul crizei, atât în ceea ce privește protecția insuficientă împotriva contaminării și pierderea mijloacelor de subzistență, cât și eforturile de limitare a acestei vulnerabilități.

1.3. Procesul semestrului european va căpăta un rol tot mai important în monitorizarea și evaluarea măsurilor instituite în cadrul Instrumentului de redresare al UE („Next Generation EU”). În acest context, CESE consideră că partenerilor economici și sociali și organizațiilor societății civile ar trebui să li se acorde un rol important în acest proces.

1.4. În acest nou proces de redresare și de reconstrucție, CESE speră că viitoarea conferință privind viitorul Europei va fi o ocazie de a consolida și a aprofunda structura instituțională a UE și o veritabilă reînnoire a proiectului UE, capabil să facă față provocărilor din următoarele decenii.

1.5. Investițiile realizate în cadrul măsurilor de stimulare economică pe termen scurt ar trebui să fie neutre sau să accelereze transformarea structurală a economiei europene, urmărind o poluare zero, refacerea biodiversității și obținerea neutralității climatice până în 2050.

1.6. Participarea tuturor cetățenilor – prin organizațiile partenerilor sociali și ale societății civile – va face posibil procesul de reformare a economiei și a societății. Prin urmare, statele membre și UE trebuie să se asigure că, în acest proces complex, nimeni nu este uitat.

1.7. Cel mai important, una dintre principalele lecții ale crizei cauzate de coronavirus este că sistemele de sănătate din aproape toate țările europene trebuie consolidate prin crearea unei „Uniuni Europene a sănătății”.

2. Criza COVID-19: un șoc extern simetric pentru UE, cu efecte diferite la nivelul statelor sale membre

2.1. Criza COVID-19 și efectele acesteia asupra UE

2.1.1. Deși evaluarea impactului complet al pandemiei COVID-19 ar fi prematură la momentul elaborării prezentei rezoluții, este clar deja că ea este cel mai grav șoc economic cu care s-au confruntat economiile europene după Al Doilea Război Mondial. Drumul redresării probabil că va fi unul de durată și plin de piedici. Previziunile FMI și ale Comisiei Europene confirmă că această criză a afectat toate statele membre ale UE, cu grade diferite de intensitate ( 1 ) ; este o criză ce ne pune la încercare nu doar modelele comportamentale, ci și modelele de producție, de consum și de ocupare a forței de muncă.

2.1.2. Este o criză gravă, deoarece a prins UE într-un moment de slăbiciune economică și politică majoră. În unele țări, efectele negative ale crizei economice și financiare anterioare (2008-2010) se resimt încă în unele țări, economiile lor rămânând destul de sensibile, fragile și vulnerabile la șocuri. De asemenea, unele grupuri sociale, chiar și în statele membre mai bogate, nu și-au revenit încă de pe urma ultimei crize economice. Este cazul persoanelor cu handicap ( 2 ) , de exemplu. În plus, criza a avut loc într-un moment crucial pentru UE, în timpul unei faze de tranziție către o economie digitală, sensibilă la sustenabilitatea economică, socială și ecologică.

2.1.3. Este vorba de o criză cu un impact destabilizator din punct de vedere economic și social, iar prioritatea numărul unu este ca toate activitățile și politicile să ne permită ca viața, sistemul economic, social și ecologic și organizațiile noastre să revină la o „nouă normalitate”.

2.1.4. Criza va fi un test de rezistență serios pentru Uniunea Europeană în ansamblu, pentru sistemul nostru economic și pentru modelele noastre sociale, pentru valorile noastre și pentru democrația noastră.

2.2. Efectele economice

2.2.1. Spre deosebire de criza anterioară, de această dată am fost aruncați într-un blocaj total imediat al unui mare număr de activități, care a dus la un declin puternic al producției, o creștere rapidă a șomajului și o scădere a nivelului de trai (scăderea veniturilor reale, nesiguranța locurilor de muncă, restricții de mobilitate), la reducerea drastică a comerțului exterior, atât în interiorul UE, cât și cu țări terțe și la deteriorarea puternică a indicatorilor finanțelor publice.

2.2.2. Pe baza analizei privind impactul crizei COVID-19 asupra creșterii economice, care prevede o reducere a creșterii PIB-ului de aproximativ 8 % ( 3 ) , șomajul la nivel global ar urma să crească cu 24,7 milioane, marja de incertitudine fiind cuprinsă între 13 milioane și 36 de milioane de locuri de muncă ( 4 ) . Se așteaptă ca rata șomajului să crească în UE de la 6,7 % (2019) la 9,0 % (în 2020) ( 5 ) . De asemenea, această criză reprezintă provocări semnificative și pentru: (i) sistemul de întreprinderi mici și mijlocii, coloana vertebrală a sistemului de producție european; (ii) competitivitatea sistemului de întreprinderi europene mari; (iii) însăși supraviețuirea unor sectoare economice precum sectorul hotelier, turismul, transportul și cultura.

2.2.3. Estimările pentru 2021 ( 6 ) sunt mult mai optimiste și prevăd o redresare condiționată, care, însă, va depinde de următorii parametri: măsurile restrictive ar trebui să fie deja ridicate, pandemia să rămână sub control, iar măsurile monetare, fiscale și de reglementare fără precedent adoptate de statele membre și de UE să se dovedească eficiente și să atenueze impactul economic și social imediat al crizei și daunele pe termen lung generate la nivelul relațiilor economice și sociale și al lanțurilor valorice globale.

2.2.4. Din punctul de vedere al UE, piața unică a fost practic paralizată. În plus, pachetele de criză ale statelor membre au avut ca rezultat apariția unui risc de condiții de concurență inechitabile, situație care trebuie soluționată urgent. Incertitudinile privind investițiile viitoare s-au acutizat, iar indicatorii principali, precum indicele directorilor de achiziții (IDA) sau încrederea mediului de afaceri și a consumatorilor au atins niveluri minime istorice.

2.2.5. Prin urmare, cel mai profund impact economic și social va fi înregistrat, cel mai probabil, în cursul celui de-al doilea trimestru al acestui an, în funcție de gradul de intensitate resimțit în diferite sectoare. În a doua jumătate a anului 2020 ne putem aștepta la un oarecare grad de redresare economică, deși tipul de redresare ar putea să difere de la o țară la alta.

2.2.6. Și mai grav, însă, este că șocul ne-a bulversat și schimbat modelele și obiceiurile stilului de viață obișnuit. Ca parte a procesului de redresare și repornire, este necesară concentrarea eforturilor nu numai pe revenirea la performanțe economice, ci (probabil mai urgent și mai important) pe a da speranță și șansa de a ne adapta viața la „noua normalitate”, inclusiv cu respectarea în totalitate a principiilor dezvoltării durabile.

2.3. Efectele sociale

2.3.1. COVID-19 va avea un impact grav asupra rezultatelor de pe piața muncii. Dincolo de preocupările imediate privind sănătatea lucrătorilor și a familiilor lor, virusul și șocurile economice rezultate vor avea impact asupra pieței muncii în trei moduri esențiale: 1) numărul de locuri de muncă (reflectat atât sub formă de șomaj, cât și sub forma unui grad scăzut de ocupare); 2) calitatea muncii și 3) efectele asupra unor grupuri specifice, mai vulnerabile la efectele negative asupra pieței muncii. Unele categorii de lucrători sunt mai afectate, deoarece nu dispun de plase de siguranță socială: tinerii cu locuri de muncă precare, lucrătorii în vârstă și cei cu handicap, femeile (deoarece dețin ponderea în sectoarele afectate mai sever sau pentru că rămân acasă pentru a avea grijă de membrii familiei), lucrătorii independenți sau cei de pe platforme online, lucrătorii cu salarii mici, lucrătorii migranți și persoanele cunoscute ca „lucrători invizibili”, adică cei care fac muncă nedeclarată. De asemenea, este probabil ca sărăcia persoanelor încadrate în muncă să crească semnificativ ( 7 )

2.3.2. Protejarea locurilor de muncă și a veniturilor pentru toți lucrătorii este o prioritate și trebuie să concepem politicile de astăzi având în minte o perspectivă pe termen lung. UE are nevoie de o strategie solidă de redresare și reconstrucție socială la nivelul UE și la nivel național, cu implicarea activă a partenerilor sociali, pentru a revigora economia, a proteja drepturile lucrătorilor și a asigura bunăstarea tuturor. Sunt necesare reforme instituționale și politice mai profunde, pentru a consolida redresarea și a forma reziliență, prin sisteme robuste și universale de protecție socială care pot acționa ca stabilizatori economici și sociali automați în situații de criză. Aceasta va contribui și la restabilirea încrederii în instituții și guverne.

2.3.3. Dialogul social bipartit și tripartit dintre guverne, organizațiile lucrătorilor și organizațiile patronale reprezintă un instrument esențial de dezvoltare și punere în aplicare a unor soluții durabile, de la nivelul comunității și până la nivel global. Pentru aceasta este nevoie de parteneri social puternici, independenți și democratici.

2.3.4. Trebuie acționat cu atenție deosebită pentru a garanta că recuperarea după această criză nu va avea două viteze, așa cum s-a întâmplat după criza trecută. Trebuie să se acorde sprijin tuturor grupurilor, ca să se poată redresa concertat, fără ca grupurile sociale mai vulnerabile să fie nevoite să aștepte îndelung pentru a percepe în aceeași măsură îmbunătățiri în ocuparea forței de muncă și standarde de viață ca restul populației. Acest lucru este valabil în special pentru tineri, persoane cu handicap, persoane aparținând minorităților etnice și pentru migranți și refugiați.

2.3.5. Grupurilor neintegrate pe piețele forței de muncă, care se confruntau deja cu sărăcia, trebuie să li se acorde atenție deosebită, luându-se măsuri în acest sens, inclusiv noilor grupuri afectate de sărăcie, care se așteaptă să crească. Aceste grupuri riscă să fie marginalizate în continuare și afectate și de numeroase probleme sociale și de sănătate.

2.3.6. Organizațiile societății civile (OSC) sunt ele însele victime ale inegalităților și ale deficiențelor sistemului. Capacitatea lor actuală și viitoare de a-și satisface nevoile este amenințată de resurse adesea limitate și fluctuante. Aceste aspecte trebuie rezolvate prin asigurarea unor mecanisme de finanțare pentru organizațiile societății civile.

3. O evaluare a răspunsului UE la criza COVID-19

3.1. Măsurile de urgență

3.1.1. În prezent, în Europa (și, comparabil, în întreaga lume), pandemia de coronavirus ne influențează toți parametrii de viață, inclusiv activitatea economică, organizarea și sistemele. Setul de instrumente economice și de politici economice este orientat în întregime către soluționarea crizei și contribuția substanțială la stoparea acesteia. Cu toate acestea, chiar și în această perioadă critică, este de dorit să se garanteze: — că sursele financiare mobilizate sunt utilizate eficient și că sunt orientate în mod corespunzător, în funcție de necesități; — că toate entitățile eligibile (persoane fizice, firme și întreprinderi, organizații non-profit, prestatori de servicii publice etc.) afectate de pandemie beneficiază de despăgubiri echitabile; — că economia va fi pregătită să repornească în momentul în care pandemia se termină și că va ține totodată seama de învățămintele trase din actuala pandemie cu privire la problemele sociale care trebuie abordate urgent.

3.1.2. Deși piața și economia nu pot evalua sau pune diagnostic în mod analog unui medic aflat în fața unui caz medical necunoscut, ar fi practic imposibil ca problema pandemiei să fie rezolvată fără a acorda atenția necesară costurilor economice și financiare și efectelor aferente generate.

3.1.3. Deocamdată, atât statele membre, cât și instituțiile UE vizate au adoptat o serie de măsuri de urgență, de prevenire, de stabilizare și de compensare ca reacție la criză. Aceste măsuri se pot împărți în mai multe categorii, în funcție de tipologie: măsuri monetare și de stabilizare, măsuri fiscale, măsuri pe bază de garanții și credite și măsuri de reglementare și procedurale. Măsurile se concentrează pe toate domeniile vieții, deși sunt orientate în principal pe chestiuni economice și de afaceri și pe cele sociale (a se vedea anexa I).

3.1.4. Măsurile reprezintă o combinație cuprinzătoare de politici economice, inclusiv o reacție de politică monetară, în principal printr-un nou val de facilități cantitative, completat de noul sistem de achiziționare de valori mobiliare pentru a sprijini lichiditatea pieței financiare, sub responsabilitatea BCE, alături de o funcție de stabilizare macroeconomică asigurată de MES, un set de măsuri fiscale, începând cu adoptarea temporară a unor norme flexibile în domeniul fiscal și al ajutoarelor de stat, prin intermediul unor injecții fiscale masive în sprijinul companiilor și al persoanelor afectate de pandemie, amânarea obligațiilor de rambursare și realocarea masivă a fluxurilor bugetare ale UE. Foarte important este și pachetul de măsuri de reglementare și procedurale de diferite tipuri.

3.1.5. Se estimează că volumul surselor financiare asociate cu măsurile de sprijinire a societății europene este de aproape 3 000 miliarde EUR (16 % din PIB-ul UE în 2019). Deocamdată, la nivelul UE și al cel mai multor state membre s-a pus în aplicare o combinație de măsuri de politică economică. În cadrul Planului economic inițial al UE de răspuns la coronavirus, doar 165 de miliarde EUR sunt legate direct de surse de finanțare obișnuite ale UE, sub formă de subvenții și instrumente financiare; celelalte măsuri inițiate de UE cuprind măsuri de sprijinire a lichidității, de implementare a unor reguli mai flexibile sau de inițiere a unor instrumente financiare bazate pe garanții; toate celelalte măsuri directe, cu baze fiscale, au constat din măsuri pe care le-au întreprins sau sunt în curs de a le întreprinde statele membre. Ulterior, numărul de măsuri pregătite de UE a crescut.

3.1.6. Foarte de curând, pachetul Comisiei Europene privind finanțările viitoare din partea UE, inclusiv o propunere privind un instrument temporar de redresare de urgență în Europa (numit „Next Generation EU”) și ajustarea substanțială a propunerii inițiale privind cadrul financiar multianual (CFM) 2021-2027 al UE reprezintă, practic, o revoluție în acest domeniu.

3.1.7. În sfârșit, pachetul cuprinzător anunțat chiar la sfârșitul lunii mai reprezintă o contribuție substanțială din partea Comisiei Europene la rezolvarea situației actuale. Pachetul presupune un instrument nou și orientat corespunzător, concentrat exclusiv pe ieșirea din criza COVID-19, pe relansare și redresare. Acesta încearcă să se concentreze pe nevoile reale, pentru a menține piața unică omogenă și operațională. Modelul de finanțare pare să fie destul de rezonabil, reprezentând o inovație și, în același timp, o măsură de solidaritate față de statele membre. Funcționarea în viitor a Instrumentului de redresare al UE („Next Generation EU”) trebuie să fie complementară noului CFM, în care trebuie să se reflecte suficient și alte priorități ale UE care nu au neapărat legătură cu pandemia (de exemplu Pactul verde european, îmbunătățirea pieței unice și a condițiilor de concurență în UE, Pilonul european al drepturilor sociale, ajustarea treptată la principiile dezvoltării durabile, precum și tratatele și convențiile internaționale semnate și ratificate de UE și de statele sale membre).

3.2. Analiză și concluzie privind caracterul adecvat/caracterul suficient (sau insuficient) al măsurilor

3.2.1. După cum s-a menționat anterior, problema este atât de complexă, încât soluția potrivită este posibilă doar cu o combinație de politici bine coordonate și cu competențe clare din partea diverșilor actori, cu o orientare corespunzătoare și un calendar adecvat de acțiune. În setul de măsuri adoptate găsim câteva abordări noi și inovatoare, care se pot folosi și pentru perioada următoare.

3.2.2. Este pentru prima dată, de la ultima criză și de la consecințele acesteia, când MES (instituit recent) are ocazia să stabilizeze mediul macroeconomic al zonei euro. De asemenea, reacția în domeniul politicii monetare a fost deosebit de relevantă pentru ca sectorul financiar să poată să rămână funcțional și eficient, păstrând un nivel adecvat de lichiditate. Foarte importante sunt și măsurile care introduc reguli mai flexibile în privința ajutoarelor de stat, precum și în privința disciplinei fiscale, care fac posibilă menținerea în circulație a resurselor financiare atunci când ne confruntăm cu o accelerare a riscului unei cereri agregate reduse. Era esențial să fie indemnizate cât mai rapid toate entitățile afectate de criză – persoane fizice, întreprinderi, dar și organizații non-profit – prin amânarea obligațiilor lor și acordarea unor compensații pentru daunele suferite în perioada cu restricții de deplasare.

3.2.3. La fel, măsurile de urgență au fost și ele foarte potrivite. Realitatea din teren a arătat că, într-o perioadă de riscuri vitale, statele membre preferă în continuare să acționeze singure. Unele măsuri coordonate privind livrarea de bunuri și echipamente medicale esențiale ar fi fost necesare nu doar din motive practice, ci și pentru a da un sens valorilor pieței unice a UE. De asemenea, ele reprezintă inspirația pentru introducerea măsurilor care formează strategiile de ieșire din criză și de ridicare a restricțiilor, care trebuie să fie coordonate cu grijă. Această situație de urgență mai deschide și o marjă imensă de manevră pentru instrumente pe bază de garanții și de credite, de această dată conduse în principal prin instrumentele BEI. Aceasta reflectă necesitatea de a angrena mai mult capital privat, în cadrul regulilor de alocare privind interesul general. Atunci când nevoia reală depășește atât de mult resursele limitate ale finanțelor publice, aceasta este singura soluție, care poate fi dezvoltată în continuare în perioada „noii normalități”.

3.2.4. La fel ca în cazul crizei de acum zece ani, perioada actuală a scos la lumină și limitările serioase ale capacității bugetului UE de a reacționa la șocuri neprevăzute, mai ales atunci când șocurile au loc la sfârșitul cadrului financiar în curs. Nivelul de flexibilitate a bugetului UE scoate la lumină în mod repetat unul din punctele slabe importante ale arhitecturii financiare a UE. În cazul în care este nevoie să se mobilizeze resurse financiare uriașe, va trebui creat un nou instrument (așa cum este „Next Generation EU”); altfel, va trebui să se recurgă la statele membre pentru a face acest lucru. Această situație arată clar nevoia de a perfecționa în continuare sistemul financiar al UE, mai ales în cazul unor șocuri neprevăzute; modelul actual oferă o bază financiară comună a UE care este insuficientă pentru a susține stabilitatea macroeconomică a UE și a zonei euro.

3.3. Evaluarea competențelor instituțiilor UE de a asigura astfel de măsuri

3.3.1. Din perspectiva descrierii și analizei de mai sus, apreciem foarte mult reacția relevantă și oportună a BCE și a Eurogrupului de a activa MES. Astfel, reacția Comisiei Europene, privind mai ales adoptarea unor reguli mai flexibile și a unor măsuri de urgență pentru susținerea lanțurilor de livrare a bunurilor și echipamentelor cruciale pentru reacția la izbucnirea și răspândirea pandemiei a fost și ea extrem de justă. După un timp, Comisia a început să preia un rol de conducere, introducând și punând în practică pachetul cuprinzător în luna mai, inclusiv propunerea ajustată privind noul CFM și instrumentul „New Generation EU”. Desigur, este important să se obțină sprijinul statelor membre pentru a se ajunge la un consens cu privire la pachet și pentru a-l pune în aplicare cât mai curând cu putință. Cea mai importantă lecție care trebuie învățată rămâne faptul că UE, ca întreg, este în continuare destul de vulnerabilă în cazul unor șocuri exogene la scară largă și, în ciuda ameliorării continue, într-un fel, nu este dotată corespunzător pentru a le aborda. Exemplul cel mai ilustrativ în acest sens este gradul extrem de limitat de flexibilitate și măsura foarte redusă în care bugetul UE a fost pregătit să reacționeze.

3.3.2. În plus, abia după un anumit timp, instituțiile UE și statele membre au început să adopte măsuri pentru a proteja integritatea, omogenitatea și eficiența pieței unice, care este cea mai importantă realizare economică a procesului de integrare europeană.

3.4. Scenarii și provocări pentru viitor

3.4.1. Cel mai probabil scenariu pentru viitor constă în atingerea nivelului inferior al ciclului economic în al doilea trimestru al anului 2020, cu semne treptate de refacere în al doilea semestru. Dacă nu mai există un al doilea val al epidemiei și dacă strategiile de ieșire și redresare vor fi adecvate și eficiente, este de așteptat ca redresarea să continue și în 2021, ajungând la nivelurile dinainte de COVID-19 în 2022 în ceea ce privește producția economică și în 2023 în ceea ce privește activitatea de investiții. Acest scenariu ar putea fi considerat realist, deși ușor optimist. Cu toate acestea, deoarece incertitudinea se menține la un nivel foarte ridicat, UE ar trebui să fie pregătită și pentru evoluții mai puțin pozitive, care ar putea să includă și reintroducerea măsurilor de restricții, precum și alte măsuri de urgență, o angrenare mai intensă în atenuarea consecințelor și compensări mai bine orientate pentru firmele și persoanele care au nevoie de ajutor.

3.4.2. Situația actuală nu este doar o fază a dezvoltării economice ciclice, ci și un moment important și decisiv în termeni de schimbări structurale și de reformare a sistemelor și organizării economice și sociale în Europa. Scopul acestei perioade nu este doar repornirea practică a economiei (readucând economia la nivelurile dinainte de COVID-19), ci și – lucru poate mai important – conceperea și punerea în practică a unor schimbări cantitative și calitative majore. Scopul este de a furniza o evaluare generală a modelului nostru socioeconomic și de mediu și de a identifica elementele care îl promovează și cele care îl infirmă. Reconstrucția radicală trebuie să se reflecte nu doar în politici noi sau ajustate, ci și în noi competențe, care să implice toți actorii (în relații între statele membre și instituțiile UE, precum și intern, între instituțiile UE în sine) conform principiului subsidiarității. Este momentul să analizăm și de ce actualele noastre structuri economice și sociale permit ca atât de multe persoane să fie expuse riscului unor astfel de șocuri. Actuala pandemie a scos la iveală anumite vulnerabilități ale celor al căror statut profesional precar nu le-a permis protecția socială și să poată beneficia de ajutor de șomaj într-un moment dificil și ale celor izolați de comunitățile lor și de rețelele de sprijin existente în cadrul lor.

3.4.3. Printre principalele domenii ale procesului de redresare și reconstrucție se numără: — deblocarea întregului potențial al pieței unice, pentru a o menține integrată, funcțională și eficientă și pentru a restabili competitivitatea; — completarea pieței unice cu o agendă socială ambițioasă, în special cu punerea deplină în aplicare a Pilonului european al drepturilor sociale, pentru a asigura o convergență socială în sens ascendent; — realizarea în continuare a schimbărilor structurale necesare și a activităților de investiții aferente, în principal în ceea ce privește inovațiile digitale, inteligente și sociale și tranziția ecologică; — îmbunătățirea în continuare a competitivității UE; — crearea condițiilor pentru consolidarea autosuficienței UE și a rezilienței sala în abordarea efectelor cu impact global; — crearea condițiilor pentru a păstra controlul asupra activelor și industriilor strategice ale UE; — sprijinirea accesului tuturor la piața muncii pentru a crea o forță de muncă favorabilă incluziunii și rezilientă; — investiții pentru integrarea anumitor comunități marginalizate, pentru asigura o participare socială și economică deplină; — îmbunătățirea substanțială a lanțurilor de distribuție din UE în cazuri de risc și urgențe.

4. După criza COVID-19: o oportunitate și o nevoie de schimbare în Uniunea Europeană

4.1. „Lebăda neagră”

4.1.1. Mulți observatori asociază criza COVID-19 cu definiția principiului „lebedei negre”, inventat de matematicianul libanez Nassim Nicholas Taleb: „un eveniment rar și imprevizibil, deoarece nu se înscrie în sfera așteptărilor umane normale, dar este atât de perturbator, pentru că are capacitatea de a tulbura vieți, de a modifica percepții și de a schimba pentru totdeauna comunitățile afectate de acel fenomen” ( 8 ) . Dar în confruntarea cu urgența adusă de COVID-19, oare chiar ne confruntăm cu o lebădă neagră? Este oare vorba de un eveniment atât de neprevăzut? Sau poate că ne-am vulnerabilizat sistemele sanitare, producția strategică și structurile sociale printr-o serie de alegeri greșite? Modul obișnuit de a face lucrurile nu mai poate reprezenta o opțiune politică pentru abordarea efectelor crizei. Europa are posibilitatea și oportunitatea să construiască o lume nouă, iar UE trebuie să joace un rol major în această construcție.

4.1.2. Așadar, este nevoie de o altă combinație de reacții de politici și de o altă temporizare a lor pentru a ne redresa din această criză. Dacă este gestionată cum trebuie, putem să trecem prin asta împreună, să salvăm vieți și să salvăm bunăstarea societății, să ne transformăm modelele socioeconomice în modele și mai concentrate pe oameni și pe natură și să încurajăm un parteneriat global pentru dezvoltare durabilă.

4.1.3. Așadar, acum trebuie să ne concentrăm pe ceea ce este esențial pentru toată lumea: sprijinirea întreprinderilor pentru a ieși din criză, astfel încât să poată oferi locuri de muncă decente, condiții bune de trai și de muncă, acces egal la asistență medicală, hrană curată, apă, aer și articole de consum, un mediu natural prosper, un climat sigur pentru generația următoare, o societate tot mai incluzivă și accesibilă tuturor și democrații puternice și funcționale, care vor continua să ne protejeze în vremuri de nevoie. Pentru a realiza acest lucru, trebuie să fim ambițioși și trebuie să luăm deciziile potrivite la momentul potrivit: un „plan de reconstrucție și redresare a UE”.

4.1.4. Comisia Europeană trebuie să acționeze concret pentru a opri guvernele să declare „stare de alertă”, situație care erodează drepturile omului și statul de drept. Guvernele nu trebuie să abuzeze de criza cauzată de coronavirus și să lanseze măsuri care merg mai departe de ceea ce este absolut necesar pentru a reacționa la criză – de exemplu, măsuri care încalcă viața privată, procesele legislative cuvenite, puterile și rolurile sistemului judiciar sau drepturile cetățenilor și ale societății civile. Orice măsuri întreprinse trebuie să fie proporționate și menite să asigure siguranța publică. În special, trebuie protejată libertatea de exprimare a celor care semnalează problemele pe care le ridică situația actuală.

4.2. Îndrumările pentru un plan de redresare și reconstrucție în UE

4.2.1. CESE are convingerea că redresarea în urma efectelor crizei cauzate de coronavirus va reuși doar dacă este însoțită de restructurarea societății noastre: trebuie să ne concentrăm pe reconstrucție și pe redresare în același timp. Nu putem să ne mulțumim cu restabilirea situației anterioare, trebuie să o restructurăm și să o îmbunătățim. Pentru CESE, restructurarea și ameliorarea vor trebui să se bazeze pe principiile care reprezintă fundamentul întregii noastre activități: realizarea unei piețe interne pe deplin funcționale, protejarea drepturilor omului, a valorilor democratice și a statului de drept, realizarea ODD, crearea unei economii circulare și realizarea neutralității climatice în UE până cel târziu în 2050. Trebuie, de asemenea, să asigurăm buna guvernanță și responsabilitatea democratică.

4.2.2. Oricât de bune și de cuprinzătoare ar fi măsurile care urmează să fie luate, ele sunt eficiente și pot conta pe sprijin numai dacă sunt aplicate pe teren și ajung la persoanele cărora le sunt destinate. Prin urmare, este esențial să se depună eforturi mari pentru a asigura implementarea efectivă, atât de către instituțiile UE, cât și de către statele membre.

4.2.3. Ceea ce este esențial este că trebuie să învățăm dintr-un eșec social cum este cel reprezentat de înregistrarea unui număr disproporționat de morți în timpul acestei pandemii. Aici ne referim la instituțiile pentru persoane cu handicap și pentru vârstnici. Aceste structuri au devenit focare de infecție și de decese în timpul crizei. Acest lucru trebuie să reprezinte un semnal de alarmă că nu pot fi investiți niciodată bani ai UE în acest tip de structuri care nu doar refuză dreptul la libertatea de a alege cum să trăiești, ci sunt și inadecvate structural să-i protejeze pe oameni în situații de forță majoră.

4.2.4. Din păcate, criza cauzată de coronavirus a arătat clar că este esențial să se aprofundeze în întreaga UE activitățile pedagogice de promovare a unei culturi civice a drepturilor omului și a coexistenței democratice, pe baza principiilor și valorilor stipulate de articolul 2 din TFUE. Ne reiterăm atașamentul profund și permanent față de valorile fundamentale ale drepturilor omului, ale democrației și ale statului de drept, așa cum sunt ele exprimate în tratatele fondatoare ale UE.

4.2.5. Solidaritatea este cuvântul-cheie în abordarea crizei. Solidaritate cu cei care asigură îngrijirea în spitale și în aziluri. Solidaritate cu lucrătorii care rămân fără salarii și cu angajatorii care, la rândul lor, renunță la salarii și la prime pentru a-și salva afacerile. Solidaritatea guvernelor cu sectoarele economic, dar și cultural și cu alte sectoare din societate care nu pot acționa fără ajutor. Și mai presus de toate, solidaritate între țări, mai ales în cadrul UE, pentru că între țările din UE există o conexiune economică atât de strânsă, încât numai o abordare comună și solidară în fața impactului crizei va fi eficientă.

4.2.6. Un plan de investiții ecologice la scară foarte mare va asigura impulsul economic necesar și va consolida rezistența la șocurile viitoare. Realizarea dezideratelor unui mandat atât de ambițios și transformator poate avea loc numai în anumite condiții, care trebuie recunoscute în mod explicit. Ca urmare, ambițiile economice și de mediu din planul UE de redresare în urma crizei cauzate de coronavirus vor trebui să meargă mână în mână, ducând la o situație reciproc avantajoasă. Pentru aceasta, este nevoie de selecția riguroasă a programelor de investiții, de orientarea pe sectoare cu un potențial ridicat de a stimula economia, de crearea de locuri de muncă și de transformare ecologică (stimulentul ecologic).

4.2.7. În acest scop, un stimulent ecologic european ar trebui formulat în așa fel, încât să atingă două obiective majore. În primul rând, să stimuleze economia și să creeze locuri de muncă, protejându-le totodată pe cele amenințate, iar în al doilea rând, să sprijine economia europeană să evolueze către un viitor ecologic și rezilient. Așa cum spunea vicepreședintele Frans Timmermans într-un tweet: „Redresarea pe care o propunem va realiza societatea de care are nevoie această generație și generațiile următoare: curată, prosperă, rezilientă. Societatea în care nimeni nu este uitat.”

4.2.8. Reciprocitatea trebuie să devină o cerință. Atunci când sunt folosite resurse publice pentru ca sectorul privat să-și deschidă o perspectivă de viitor, societatea așteaptă în mod legitim ca sectorul privat să creeze valoare în beneficiul societății. Să ne gândim la acorduri privind plata impozitelor, la a fi buni angajatori din punct de vedere social, la a se abține de la dividende și prime, la obligația de a depune eforturi pentru a reduce emisiile de CO 2 , la respectarea legislației în materie de mediu și la crearea unor politici mai sustenabile de mobilitate corporativă.

4.2.9. Modelul economic actual își are măsura de referință (simbolul) în PIB, un parametru care nu a putut niciodată să calculeze ce anume contează cu adevărat pentru oameni. Regândirea prezentului pe coordonatele unui nou model de dezvoltare economică și socială pentru UE înseamnă, în viziunea CESE, integrarea acestui indicator economic major alături de un altul, la fel de important: acela al bunăstării comunității.

4.2.10. CESE consideră că un plan de reconstrucție și redresare trebuie să-i aibă în centrul său pe oameni și viitorul planetei noastre. Pe termen scurt, menținerea unui număr cât mai mare de locuri de muncă este esențială în această privință. Dar este esențial și să avem în vedere un orizont mai îndepărtat. Acest orizont înseamnă o economie care rezistă la proba viitorului, care îndeplinește nevoile societății, nu contribuie la schimbări climatice, folosește resursele în mod inteligent și completează capacitatea europeană de a obține venituri cu un mediu de viață sănătos și cu relații de muncă bune. Trebuie să ne îndreptăm către acest punct, către un viitor sustenabil. O economie adecvată exigențelor viitorului trebuie și să fie cât mai accesibilă tuturor lucrătorilor și să permită fiecăruia să contribuie la viața comunităților lor și a societății în ansamblu. Trebuie să tragem învățăminte din noile forme de flexibilitate pe care angajatorii le-au adoptat în timpul crizei pentru a ține seama de nevoile persoanelor celor mai îndepărtate de piața muncii (persoane cu handicap, șomerii pe termen lung, vârstnici), facilitând astfel participarea lor la o economie nouă și mai ecologică. Să ne îndreptăm spre această țintă, un viitor durabil.

4.2.11. UE și statele sale membre trebuie să se asigure că noile întreprinderi ale economiei ecologice, în special cele nou înființate și IMM-urile, au acces la capitalul de care au nevoie pentru a continua să dezvolte soluții pentru viitor.

4.2.12. Partenerii sociali trebuie angrenați în dezvoltarea și îmbunătățirea unor măsuri de sprijin care să compenseze lipsa activității economice în multe sectoare, pentru a proteja toate tipurile de lucrători, precum și micile afaceri. Sunt necesare ajutoare de șomaj adecvate și sustenabile și alte forme de asistență, inclusiv standarde europene minime privind rata de înlocuire netă, durata drepturilor la alocații de șomaj și acoperirea. În sectoarele în care este fezabil, se pot introduce scheme de lucru cu program scurt, în consultare cu partenerii sociali. În unele state membre, lucrătorilor care sunt în carantină li se pot plăti concedii medicale. Simplificarea accesului la telelucru, în consultare cu partenerii sociali, este o altă posibilitate de a ușura situația întreprinderilor, a angajaților și a lucrătorilor independenți. În plus, guvernele ar putea oferi asistență financiară și sprijin tehnic IMM-urilor, pentru a le ajuta să dezvolte rapid capacități de telemuncă.

4.2.13. Participarea tuturor cetățenilor – prin organizațiile partenerilor sociali și ale societății civile – va face posibil procesul de reformare a economiei și a societății. Așadar, statele membre și UE trebuie să se asigure că, în acest proces complex, nimeni nu este neglijat, în special lucrătorii cu locurile de muncă cele mai precare, persoanele aflate aproape de vârsta pensionării, persoanele cu handicap, femeile cu locuri de muncă plătite cu salarii mici și tinerii, în special cei care aparțin minorităților vizibile, cei care provin din medii de migranți și cei care aparțin mai multor grupuri de acest tip.

5. Planul de redresare

CESE lansează un apel pentru o redresare ecologică, o redresare socială solidă și o redresare economică solidă, susținând că un plan atât de ambițios și de transformator poate deveni realitate dacă se bazează pe șase principii: solidaritate, competitivitate, durabilitate, protejarea locurilor de muncă, protejarea veniturilor și participare. Cu cât sunt mai intense măsurile de redresare și cu cât sunt mai adaptate la situația fiecărui stat membru și a populației sale, cu atât mai credibilă va fi Europa și cu atât se va dovedi mai capabilă să depășească provocările fără precedent cu care ne confruntăm în această criză.

5.1. Piața unică

5.1.1. Strategia privind piața unică se află în centrul proiectului european, permițând persoanelor, serviciilor, bunurilor și capitalului să circule mai liber și oferind oportunități întreprinderilor, consumatorilor și lucrătorilor europeni. Sunt necesare măsuri pentru a debloca pe deplin potențialul său, înlăturând toate obstacolele. În plus, în siajul crizei și al altor aspecte ce țin de un mediu în schimbare, cum ar fi digitalizarea, piața unică trebuie să se adapteze pe deplin la noile idei și modele de afaceri. Prin urmare, scopul este de a restabili, a revitaliza și a reconstrui piața unică, ca instrument de redresare. Printre acțiunile pe termen scurt se numără deschiderea imediată a frontierelor. În plus, avem nevoie de două tipuri de măsuri pe termen scurt:

Aplanarea tensiunilor. În acest sens, condițiile de concurență inechitabile care iau naștere acum sunt un motiv de mare îngrijorare. Pachetele de stimulente ale statelor membre sunt extrem de variate și, deși urmăreau – pe bună dreptate – să absoarbă, în parte, șocul pe partea de cerere, au dus la apariția unor condiții de concurență inechitabile între statele membre. De asemenea, sprijinul oferit sub formă de ajutoare de stat trebuie abordat și analizat din punct de vedere sectorial, pentru a vedea în ce mod aceste acțiuni, pe termen scurt și pe termen lung, vor denatura concurența și vor perturba condiții de concurență echitabile.

Relansarea economiei și a productivității. Avem nevoie de productivitate în economia reală (aceasta înseamnă locuri de muncă, putere de cumpărare și produse și servicii de bază). Această productivitate poate să capete forme diferite și să fie asigurată prin diverse modele de afaceri, însă trebuie să acționăm în acest domeniu dacă vrem să evităm ca decalajele create de inegalitate să crească și mai mult. Această relansare înseamnă pachete de sprijin, dar și un mediu favorabil pentru IMM-uri și pentru industrie. IMM-urile, după cum știm, reprezintă coloana vertebrală a economiei europene și au nevoie de un sprijin specific, însă fără o povară suplimentară și fără birocrație în plus. Redresarea pentru IMM-uri va fi posibilă numai dacă este pus la dispoziție sprijin financiar de la nivel UE și de la nivel național. În acest context, subvențiile, împrumuturile, asigurarea lichidităților, stimulente fiscale, condiții favorabile pentru păstrarea și angajarea de lucrători, o revizuire a legislației privind falimentul și alte modalități de sprijin vor fi esențiale. În ceea ce privește legislația în domeniul falimentului, UE ar trebui să ia măsuri legislative și să permită firmelor mici care au intrat în faliment din cauza COVID-19 să poată demara din nou rapid. Aceste acțiuni trebuie să fie limitate în timp.

5.2. Strategia industrială

5.2.1. O politică industrială europeană bine coordonată, care să țină seama atât de provocările actuale ale crizei COVID-19, cât și de situațiile post-COVID-19 și de aspectele privind digitalizarea și sustenabilitatea. Ea trebuie susținută de investiții masive în structuri economice și de întreprindere durabile și de încheierea unor contracte de muncă standard pe durată nedeterminată și de calitate. Realizarea potențialului de inovare al întreprinderilor mici și mijlocii și trecerea la o economie circulară favorabilă incluziunii și neutră din punctul de vedere al impactului asupra climei ar putea asigura securitatea pe termen lung a resurselor, dar și provizii pe termen scurt, importante pentru a face față provocărilor viitoare.

5.2.2. Trebuie identificate și sprijinite industriile și sectoarele cheie, de la resurse umane la cercetare, ajungând astfel la o politică industrială europeană care protejează aceste sectoare strategice de piață și asigură securitatea aprovizionării cu elemente-cheie precum ventilatoare, măști și alte produse necesare într-o situație de pandemie. Aceasta trebuie să însemne susținerea corporațiilor care își mută capacitățile de producție în Europa, permițând UE să redobândească controlul asupra producției și asigurând autonomia pe piața globală, întotdeauna respectând principiile unei tranziții ecologice echitabile. Aceste corporații și întreprinderi trebuie să fie sustenabile, cu o puternică implicare a lucrătorilor și să participe la Pactul verde, reprezentând cadrul pentru planurile de redresare și reconstrucție.

5.2.3. Viziunea de întreprindere ca serviciu înseamnă cultivarea acelora care contribuie cel mai mult la prosperitatea comună, la sănătate, asistență socială, educație, renovare, cultură, meșteșuguri și creativitate și care profită de pe urma unui mediu de afaceri echitabil, competitiv și durabil. Urgența socială și cea ecologică merg mână în mână, desigur, însă, acum mai mult ca niciodată, imperativul ecologic va trebui să transpară în toate acțiunile și politicile noastre ca răspuns la distrugerea (eco)sistemului nostru. În acest sens, de exemplu, sprijinul financiar acordat unor companii din sectoarele poluante trebuie să fie stabilit pe baza unei tranziții reale către un mod de producție ecologic și social.

5.2.4. Europa trebuie să finanțeze activități care îndeplinesc două criterii: repatrierea producției strategice, pentru ca Europa să devină independentă, mai ales cu privire la protecția și reacția la nivel sanitar, și să creeze locuri de muncă de calitate, și orientarea pe investiții durabile, responsabile social și ecologice. Întreprinderile mici și mijlocii (IMM-urile), la fel ca întreprinderile mari și ca întreprinderile sociale, ar putea să joace un rol esențial în restructurarea sistemului de producție european.

5.3. Pactul ecologic

5.3.1. În procesul de susținere a tranziției către o economie europeană mai sustenabilă și mai rezistentă, stimulentul ecologic trebuie să asigure o redresare care să permită incluziunea și să nu neglijeze niciun cetățean al Europei.

5.3.2. În conformitate cu principiul „nu cauza prejudicii”, investițiile realizate în cadrul măsurilor de stimulare economică pe termen scurt ar trebui să fie neutre sau să accelereze transformarea structurală a economiei europene către o poluare zero, refacerea biodiversității și obținerea neutralității climatice până în 2050. În acest scop, stimulentele ecologice ar trebui să vizeze în special măsuri cu un impact pozitiv asupra creșterii eficienței resurselor, care promovează respectul pentru capitalul nostru natural și vizează reducerea pe termen mediu și lung a emisiilor de gaze cu efect de seră, în conformitate cu principiile neutralității climatice.

5.3.3. În mod esențial, stimulentul ecologic ar trebui să fie orientat și să asigure sprijin economic și stimulente sectoarelor cu efect pozitiv maxim asupra cererii agregate. Având ca obiectiv producția economică maximă, stimulentul ecologic ar trebui să fie orientat pe sectoare care asigură un potențial semnificativ pentru crearea de locuri de muncă, cu condiția să fie disponibile aptitudinile adecvate. În acest mod, trebuie să se țină seama de impactul asimetric al crizei cauzate de coronavirus, care afectează în mod disproporționat economiile statelor membre din sudul UE.

5.3.4. Prin Pactul ecologic european, Uniunea Europeană a pornit o tranziție către o economie sustenabilă. Ca urmare, este logic să se combine măsurile de sprijin economic cu măsuri de stimulare în continuare a acelei tranziții. Fondurile publice trebuie utilizate astfel încât să aibă efecte sociale și ecologice pozitive. În ceea ce privește ocuparea forței de muncă, acest lucru nu înseamnă neapărat că trebuie păstrate sau salvate aceleași locuri de muncă sau aceleași activități economice. Dacă o întreprindere sau un sector nu are perspective rezonabile într-o economie sustenabilă, pachetul de ajutor poate fi folosit mai bine pentru o schimbare în cadrul sectoarelor sau o tranziție de la un sector la altul.

5.3.5. Pactul verde necesită întreprinderi viitoare reziliente, dedicate reușitei. Corporațiile europene care au operațiuni transfrontaliere sunt actori sociali relevanți și importanți. Ele ar trebui să se conducă în activitatea lor pe baza conceptului politic de „tranziție echitabilă”. O „societate durabilă”, în care se ține seama de părerea lucrătorilor este un actor politic esențial, drepturile obligatorii inalienabile de informare și consultare și participarea în consiliile de administrație fiind garantate, iar politica macroeconomică se corelează cu acordurile colective. Posibilitatea ca angajații, sindicatele și consiliile de întreprindere să se implice activ în implementarea planului privind politica firmei, pe baza conceptului de „companie durabilă pentru o tranziție echitabilă”, asigură perspective pentru locuri și condiții de muncă decente, medii sănătoase și regiuni în care merită să trăiești.

5.3.6. Trebuie făcute pachete de sprijin în etape, deoarece nimeni nu poate să prevadă în ce fel se va dezvolta economia după criza cauzată de coronavirus. De aceea, susținem că măsurile de sprijin trebuie implementate în faze, astfel încât să se poată opera ajustări pe baza progresului și evaluării unui sector, în parte pe baza măsurii în care se realizează un impact pozitiv asupra climei și naturii.

5.3.7. Pactul verde va trebui să mențină modelul agricol european, bazat pe calitate și pe sustenabilitate. Planul de redresare va trebui să promoveze: — sisteme alimentare mai durabile, atât la nivel de producție, cât și la nivel de consum, în concordanță cu intențiile Comisiei privind strategia „De la fermă la consumator” pentru aprovizionare sustenabilă cu alimente; — suveranitatea alimentară a UE, într-un spirit de solidaritate între diversele forme de agricultură europeană și cu integrarea aspectelor economice, sociale și de mediu; — propunerea ambițioasă a noii strategii a UE privind biodiversitatea, care trebuie să fie o componentă esențială a tuturor eforturilor de reconstrucție. O strategie ambițioasă ar trimite un semnal puternic și coerent pentru acțiune în domeniul mediului, al climei, al sănătății publice și acțiune socială. Aceasta ar induce beneficii atât pentru PAC, cât și pentru sistemul alimentar european și astfel, ar putea să le facă în continuare mai sustenabile.

5.4. Prioritățile de investiții

5.4.1. Investițiile durabile în comunități, spații publice accesibile, asistență medicală, educație incluzivă, servicii sociale, locuințe și infrastructură fără emisii de carbon, în protejarea și refacerea biodiversității și în descentralizarea producției de energie vor fi esențiale pentru a asigura o economie a bunăstării. Un astfel de domeniu care ar trebui prioritizat este renovarea energetică a clădirilor. Acest val de renovare ar trebui să fie și o ocazie de a construi totodată un parc imobiliar adecvat cerințelor viitorului, îmbunătățind accesul la ele al unei populații tot mai în vârstă și al unui număr tot mai mare de persoane cu handicap.

5.4.2. 2 din Europa. Este o muncă uriașă, deoarece 75 % din clădirile rezidențiale și comerciale au fost construite înainte să existe reguli ale UE privind consumul de energie. Renovarea locuințelor persoanelor sărace din punct de vedere energetic din UE ar duce la o scădere semnificativă a cheltuielilor în domeniul sănătății publice, studiile anterioare sugerând că, în medie, costul sărăciei energetice într-un sistem modern de sănătate este probabil să fie de trei ori mai mare decât costul măsurilor de reabilitare a locuințelor Sectorul construcțiilor este important: renovarea a milioane de locuințe pentru ca acestea să fie eficiente din punct de vedere energetic și durabile ar relansa acest sector și ne-ar aduce cu un pas mai aproape de realizarea neutralității climatice. Construcțiile utilizează multă forță de muncă, iar consumul de energie la nivelul clădirilor (iluminat, încălzire) generează o treime din emisiile de COdin Europa. Este o muncă uriașă, deoarece 75 % din clădirile rezidențiale și comerciale au fost construite înainte să existe reguli ale UE privind consumul de energie. Renovarea locuințelor persoanelor sărace din punct de vedere energetic din UE ar duce la o scădere semnificativă a cheltuielilor în domeniul sănătății publice, studiile anterioare sugerând că, în medie, costul sărăciei energetice într-un sistem modern de sănătate este probabil să fie de trei ori mai mare decât costul măsurilor de reabilitare a locuințelor ( 9 )

5.4.3. În condițiile îmbătrânirii parcului locativ și a patrimoniului arhitectural și de infrastructură, CESE atrage atenția că este important să se aloce un volum adecvat de investiții menite să asigure (în zonele cu risc seismic) și să restructureze patrimoniul edilitar și artistic (zone metropolitane, orașe, sate) și activele infrastructurii de transport (porturi, poduri, autostrăzi etc.).

5.4.4. Extinderea utilizării formelor de energie regenerabilă și cu emisii scăzute de carbon necesită nu numai instalarea unor centrale adecvate, ci și modernizarea întregii rețele electrice și a opțiunilor de stocare a energiei din Europa.

5.4.5. Planul de redresare reprezintă o oportunitate de a investi în transportul public atât de necesar și de a asigura un transfer modal real, reducând poluarea aerului și contribuind la acțiunile de combatere a schimbărilor climatice. Aceasta înseamnă mai multe tramvaie, mai multe autobuze regulate și cu emisii zero și un transport intermodal real în orașele noastre, precum și un plan de acțiune al UE și sprijin financiar la scară largă pentru modernizarea, extinderea și întreținerea căilor ferate, investiții în trenuri de zi și de noapte, conexiuni feroviare transfrontaliere și alte inovații în transportul feroviar. Ar trebui să existe o coordonare la nivelul UE pentru a asigura înlocuirea zborurilor pe distanțe scurte cu alternative sustenabile. Pentru a elibera drumurile noastre de trafic, o parte mai mare din transportul de mărfuri trebuie să se desfășoare pe calea ferată, pe căi navigabile interioare și pe mare (de exemplu transport maritim sustenabil pe distanțe scurte).

5.4.6. Punerea bazelor unei industrii a mobilității cu zero emisii în Europa, care să poată să răspundă cererii din ce în ce mai mari de alternative la motoarele cu combustie și de infrastructură de reîncărcare pentru automobile, furgonete, autobuze și camioane, dar și stimularea ofertei pentru sectorul feroviar. Aceasta include și o rețea extinsă de stații electrice de încărcare în toată Europa și dezvoltarea de baterii durabile și mai eficiente. Aceste acțiuni vor fi însoțite de programe de reconversie profesională, care vor asigura noi oportunități profesionale pentru lucrătorii care pleacă din sectorul transporturilor pe bază de combustibili fosili.

5.4.7. După cum s-a văzut deja în mai multe orașe, faza de restricții de carantină pune la încercare modul tradițional de a utiliza spațiul și mobilitatea urbană și încurajează experimentarea. Perioada de redresare poate să aibă beneficii și de pe urma dezvoltării ciclismului, care poate să susțină distanțarea fizică, să reducă aglomerația în transportul public și să ofere mai mult spațiu și acces mai ușor la magazinele locale. Investițiile pentru îmbunătățirea infrastructurii pentru biciclete pot să aducă un impact rapid în orașe și între orașe și pot stimula ecosistemul ciclismului.

5.4.8. Transformarea economiei într-una circulară este esențială pentru reușita Pactului verde. De aceea, de exemplu, industria oțelului și a cimentului (consumatori majori de energie) și industria chimică trebuie organizate diferit.

5.4.9. Având în centru tranziția către o economie circulară, pachetul de redresare poate să accelereze semnificativ dezvoltarea infrastructurii necesare și să promoveze inovare care să creeze materiale alternative și tehnologii noi. În primul rând, pentru a evita risipa, UE ar trebui să sprijine inițiativele de înființare a unor întreprinderi noi și sociale de reparare și reutilizare, sprijinind formarea (sau recalificarea) corespunzătoare pentru cei care își pierd locurile de muncă din cauza încetinirii economiei. Aceste acțiuni s-ar putea concentra în special pe „domeniile de tranziție echitabilă”, permițând trecerea de la regiuini miniere la regiuni de „minerit urban”.

5.4.10. În al doilea rând, colectarea selectivă a deșeurilor municipale este o condiție esențială pentru a extrage, în mod viabil, valoare din deșeuri prin reciclare. Ca urmare, UE ar trebui să sprijine autoritățile locale să reducă deficitul investițional în domeniul colectării deșeurilor municipale, în infrastructuri de selectare și reciclare a deșeurilor, în următorii cinci ani.

5.4.11. Criza cauzată de coronavirus arată că revoluția digitală reprezintă o parte importantă pentru a mări rezistența societăților noastre în fața situațiilor de criză. Investirea în digitalizarea serviciilor esențiale și mărirea capacității guvernelor, a legiuitorilor și a instituțiilor publice de a își furniza serviciile în vremuri de criză este de o importanță majoră. În același timp, trebuie să ne dăm seama că tehnologiile digitale sunt un instrument, nu un obiectiv în sine. Trebuie să ne asumăm proprietatea publică asupra cadrului care înconjoară tehnologiile digitale și să îl ghidăm către standarde înalte de durabilitate, inclusiv garanții democratice și tehnologice solide, însoțite de măsuri de sprijinire a costurilor și a cunoștințelor, astfel încât nimeni să nu fie neglijat. Acest lucru înseamnă, în conformitate cu Actul european privind accesibilitatea, că este necesar ca revoluția digitală să asigure accesibilitatea celor peste 100 de milioane de persoane cu handicap din UE.

5.4.12. Strategia „De la fermă la consumator” ar trebui să ofere o direcție clară pentru sistemul de hrană al UE după actuala criză din domeniul sănătății și să încurajeze măsuri pentru construirea unor lanțuri de aprovizionare mai sustenabile, mai flexibile și mai echitabile. Sunt necesare măsuri pe termen scurt pentru a aborda deficitul sezonier de forță de muncă și a împiedica perturbarea lanțurilor de aprovizionare. Pe termen mai lung, Strategia „De la fermă la consumator” și politica agricolă comună trebuie să crească rezistența și sustenabilitatea sistemului nostru alimentar, reconstruind modele de agricultură mai diversificate, promovând centre localizate de distribuție a alimentelor și lanțuri de aprovizionare mai scurte și mărind accesul la piețe al micilor fermieri, al pescarilor care practică pescuitul cu impact redus și al producătorilor din domeniul acvaculturii.

5.4.13. Investirea în programe de recalificare în sectoarele care probabil nu vor rezista în viitor (de exemplu din cauză că se bazează masiv pe combustibili fosili). Aceasta înseamnă că aceste sectoare trebuie să caute opțiuni pentru a reduce consumul de combustibili fosili și să devină mai ecologice. Susținem o politică de investiții cu ținte precise, care să asigure transferul lin al locurilor de muncă pierdute către sectoare care se confruntă cu deficit de forță de muncă, respectiv sectoarele sociale și cele ecologice.

5.4.14. Statele membre trebuie să investească mai mult în servicii publice, deoarece, după cum a demonstrat această criză, serviciile publice au un rol esențial în a salva vieți omenești și în a aborda problemele generate de pandemie. Ca urmare, liderii europeni ar trebui să țină seama de așa-numita „regulă de aur” atunci când aplică regulile fiscale ale UE și scutesc investițiile publice de la calcularea deficitului și să ia în calcul sustenabilitatea nivelului existent al datoriilor. UE ar trebui să evalueze în profunzime liberalizarea serviciilor publice strategice, pe baza normelor în materie de concurență, iar accesul la servicii publice ar trebui, de asemenea, să fie îmbunătățit

5.5. Măsurile sociale

5.5.1. Implementarea Pilonului european al drepturilor sociale (PEDS) la nivel european și în toate statele membre este un pas important în inițierea proactivă a unui proces de convergență socială. PEDS este instrumentul prin care se poate crea un tablou social nou și actualizat.

5.5.2. Trebuie să punem locurile de muncă în centrul strategiei UE și să subliniem importanța cunoștințelor și a valorificării lor constante prin sistemul de învățământ, de formare și de învățare pe toată durata vieții, aspect care permite forței de muncă europene să se adapteze la schimbările din sistemul de producție în urma tranziției digitale și ecologice.

5.5.3. Redefinirea muncii este de o importanță crucială în faza de redresare de după criza COVID-19. În sectorul privat și public de sănătate și asistență, urmărirea creșterii productivității a fost în detrimentul calității serviciilor și a subminat experiența profesională, cu efecte dramatice în timpul crizei de sănătate în cele mai multe dintre țările Uniunii Europene. Trecerea la activități bazate pe servicii ar duce la o economie cu o utilizare intensivă a forței de muncă, ceea ce ar contrabalansa natura precară a locurilor de muncă din aceste sectoare, susținând niveluri mai ridicate de ocupare a forței de muncă și creând din nou locuri de muncă în economia reală. Ca urmare, este esențial să existe politici pentru sprijinirea muncii de calitate în sectoarele care utilizează intensiv forța de muncă și care asigură servicii de înaltă calitate.

5.5.4. CESE salută programul de lucru actualizat pe 2020 al Comisiei Europene ( 10 ) ca un compromis pentru a păstra dimensiunea socială în strategia de redresare. Există mai multe inițiative legislative și nelegislative care nu suferă amânare sau întârziere, dat fiind că sunt pilonii agendei sociale. Printre acestea se numără: transpunerea directivelor adoptate conform programului deja convenit (Directiva privind echilibrul între viața profesională și cea privată, Directiva privind detașarea lucrătorilor, Directiva privind condiții de muncă transparente și previzibile). De asemenea, Comisia a confirmat toate inițiativele care ar impulsiona o redresare echitabilă și sustenabilă din punct de vedere social, inclusiv cele privind transparența salarială, salariile minime, impozitarea echitabilă, ocuparea forței de muncă tinere, sistemul european de reasigurare de șomaj, agenda pentru competențe și educația digitală, munca prin sisteme de platforme și regulile UE privind guvernanța economică. Ceea ce lipsește din programul de lucru este actualizarea criteriilor de sănătate și protecția muncii prin măsuri eficiente de prevenție la locul de muncă.

5.5.5. O redresare socială solidă înseamnă și un acces mai bun la organizațiile sindicale și o protecție mai bună. Trebuie să sprijinim negocierile colective și democrația la locul de muncă. UE și statele membre trebuie să sprijine partenerii sociali să majoreze semnificativ procentul de contracte colective de muncă.

5.5.6. Ar trebui abordat și rolul egalității de gen. Încetinirea economiei, cauzată de actuala epidemie de COVID-19, are implicații considerabile pentru egalitatea între sexe, atât în timpul perioadei de izolare, cât și în perioada ulterioară de redresare. În comparație cu recesiunile „obișnuite”, care afectează ocuparea forței de muncă mai sever în rândul bărbaților decât în rândul femeilor, scăderea ocupării forței de muncă ca urmare a măsurilor de distanțare fizică are un impact substanțial asupra sectoarelor în care o pondere ridicată o au femeile. În plus, închiderea școlilor și a centrelor de zi a dus la creșterea masivă a nevoilor de îngrijire a copiilor, cu un impact deosebit de important asupra lucrătoarelor care sunt mame. Este probabil ca efectele crizei asupra lucrătoarelor care sunt mame să persiste, dată fiind valoarea experienței lor pe piața muncii.

5.6. Sistemele de sănătate

5.6.1. Cel mai important, una din principalele lecții pe care le aduce criza cauzată de coronavirus este că sistemele de sănătate din aproape toate țările europene trebuie consolidate, insistând în primul rând pe prevenție. Impactul crizei cauzate de coronavirus pune o presiune enormă asupra sistemelor de sănătate din Europa; unele țări sunt afectate mai puternic decât altele, ele fiind dotate diferit în ceea ce privește personalul (medici și asistenți medicali), profesioniștii cu înaltă calificare, dispozitivele medicale și capacitatea spitalelor. Deși responsabilitatea pentru asistența medicală este o responsabilitate națională, răspândirea virusului nu ține seama de frontiere. Acesta afectează întreaga Europă, atât în interiorul granițelor, cât și dincolo de acestea, iar consecințele sanitare, sociale și economice impun reacții comune la nivel european.

5.6.2. Criza cauzată de coronavirus a arătat măsura în care Uniunea Europeană depinde de importurile de produse medicale din țări non-UE. Investițiile în protejarea sănătății, asistență medicală și servicii de asistență pe termen lung, în asistență medicală de prevenție și în politici de sănătate și protecția muncii – într-o abordare bazată pe cicluri de viață – sunt necesare și trebuie să fie sprijinite de instituțiile UE.

5.6.3. Criza cauzată de coronavirus a scos la lumină puterea enormă a multinaționalelor din domeniul farmaceutic. Pentru a crește independența de industria farmaceutică, este necesar să fie creat și un fond european de cercetare de dimensiuni mari, pentru dezvoltarea de noi medicamente și vaccinuri. Instituțiile UE ar trebui să aibă autoritatea necesară pentru a coordona aprovizionarea, distribuția și prețurile echipamentelor medicale și de protecție esențiale în interiorul pieței unice.

5.7. Relații internaționale

5.7.1. Uniunea Europeană se bazează pe valori europene comune, în niciun caz negociabile ( 11 ) : respectarea demnității umane și a drepturilor omului, a libertății, a democrației, a egalității și a statului de drept. Aceste valori nu pot fi uitate atunci când UE și statele sale membre se confruntă cu o situație de urgență și cu provocări economice și sociale. Răspunsul la criza actuală trebuie să fie rapid și justifică anumite măsuri temporare excepționale, dar acestea nu pot contraveni statului de drept și nu pot pun în pericol democrația, separarea puterilor în stat și drepturile fundamentale ale cetățenilor europeni. CESE insistă asupra că toate măsurile de politică adoptate în acest sens trebuie să fie aliniate pe deplin cu valorile noastre comune, prevăzute la articolul 2 din TUE.

5.7.2. Criza cauzată de coronavirus a arătat că nu există garanții pe care să le poată oferi comerțul liber internațional în ceea ce privește securitatea aprovizionării, chiar și cu stocurile existente de alimente, produse medicale și industriale. La aceasta trebuie să adăugăm lipsa de transparență și de trasabilitate.

5.7.3. Unele corporații europene care au dezvoltat capacități industriale pe teritoriul unor țări terțe ar trebui încurajate să mute aceste capacități în UE. Mutarea activităților din industrie, agricultură și servicii ar trebui să permită o mai mare autonomie față de piețele internaționale, recâștigarea controlului asupra metodelor de producție și inițierea unei tranziții sociale și ecologice a activităților. În aceste situații, aceste corporații ar putea primi sprijin financiar de la guvernele statelor membre, fără a se aplica reglementările privind ajutoarele de stat.

5.7.4. De asemenea, criza a arătat că există riscuri majore asociate cu dependența UE de China pentru o mare parte din producție, în special în domeniul medical (de exemplu, echipamente de protecție). Pentru a consolida sistemele de sănătate în aproape toate țările europene, este foarte important să se reducă această dependență de produsele esențiale. Acest lucru se poate face prin extinderea producției în UE (lanț de producție și livrare european) și prin dezvoltarea de capacități de producție în cooperare cu alte țări, de exemplu din Africa (lanț de producție și livrare UE-Africa). Valoarea adăugată a acestui demers este că și țările mai puțin dezvoltate vor putea dezvolta activități economice noi și își vor putea consolida sisteme de asistență medicală.

5.7.5. Lumea de după pandemie ar trebui să creeze un nou sistem de relații internaționale, o economie globală și solidaritatea, cu angajamentul de a partaja bogățiile lumii și de a salva vieți, dar și de a proteja sănătatea și realizările științifice, intelectuale și industriale. UE ar trebui să joace un rol de frunte în acest nou sistem de relații internaționale bazat pe solidaritate și cooperare pentru dezvoltare. În plus, UE ar trebui să-și mențină și, eventual, să-și intensifice eforturile de cooperare pentru dezvoltare.

5.7.6. Asigurarea unui context concurențial echitabil în economia globală poate pune capăt, pe de o parte, exploatării lucrătorilor și, pe de altă parte, beneficiilor exorbitante necuvenite ale corporațiilor. Încorporarea standardelor OIM și a celor de dezvoltare durabilă în regulile OMC și ale altor agenții conexe ale ONU ar putea contribui substanțial la construirea unei noi ordini economice echitabile și a unei globalizări echitabile și inteligente. Regulile ar trebui adaptate în consecință și utilizate mai consecvent în viitor pentru a canaliza toate resursele și personalul disponibil pentru a oferi ajutor acolo unde este nevoie cel mai mult.

5.7.7. Orice încălcare a drepturilor fundamentale trebuie să fie justificată obiectiv și trebuie incluse „clauze de caducitate”. Este esențial să ne asigurăm că normalitatea este restaurată cu toate principiile democratice de bază și în cel mai scurt timp, în toată lumea. Ciuntirea drepturilor omului precum dreptul de întrunire, libertatea presei, dreptul la viață privată și altele nu trebuie niciodată să devină „noua normalitate”.

5.7.8. Este necesar să se relanseze rolul geopolitic strategic al UE în promovarea proceselor globale de pace și a oportunităților de dezvoltare economică în vecinătatea UE: Balcanii de Vest, țările din zona mediteraneeană și din Parteneriatul estic și din alte zone afectate de conflicte.

5.7.8.1. În acest sens, zona mediteraneeană și Balcanii de Vest trebuie să redevină zone cu oportunități de dezvoltare, așa cum a fost în trecut, când se aflau în centrul schimbului de persoane, de bunuri și de idei. Din acest motiv, zona mediteraneeană și Balcanii de Vest trebuie să fie în centrul unei politici strategice europene de integrare și interconectare în transporturi și în schimburile comerciale și culturale și să se bucure de o strategie macroregionale specifică și adecvată. Pentru a susține acest context, trebuie să se dea un nou impuls strategiilor macroregionale din zona mediteraneeană și strategiei urbane europene.

5.8. Migrația și perioada post-COVID-19

5.8.1. Odată cu apariția pandemiei de COVID-19, cu uriașa tragedie pe care aceasta a adus-o în sistemele naționale de sănătate și cu prăbușirea economiei în toate țările, chestiunea migrației a părut să piardă din atenție și să treacă în plan secundar, opinia publică tratând-o cu o oarecare indiferență. Solicitanții de azil nu pot fi abandonați din cauza crizei actuale. Drepturile fundamentale de protecție reprezintă nucleul valorilor europene și nu pot fi abandonate atunci când sunt incomode. Este necesar să fie restabilite următoarele măsuri: — reluarea procedurilor pentru obținerea permiselor de ședere și pentru recunoașterea dreptului la azil în aproape toate țările europene; — rezolvarea situației sanitare pe care o creează supraaglomerările din centrele de primire a migranților; — abordarea problemei nesiguranței locurilor de muncă (care a dus deja la o reducere, dacă nu la o suspendare totală a transferurilor de fonduri, care adesea erau singura sursă de subzistență pentru familiile migranților, rămase în țările lor de origine); — reglementarea situației migranților care lucrează în domeniul îngrijirii personale sau în sectorul agricol; — dezvoltarea unui sistem european comun de azil (SECA) care să fie obligatoriu, sigur și eficient, pentru ca toate țările UE să își asume imediat responsabilități comune; — elaborarea și dezvoltarea unor căi realiste, legale, sigure și fezabile pentru migrația forței de muncă înspre UE; — stabilirea unui dialog eficient și permanent cu țările de origine ale migranților, pentru a dezvolta structuri și cadre de comunicare; — intensificarea sprijinului economic și tehnic pentru Agenția Frontex; — garantarea pe termen scurt a angajamentului pentru evaluarea transferării tuturor resurselor în cadrul financiar multianual 2021-2027 al UE.

6. Planul de reconstrucție

6.1. Toate măsurile prezentate mai sus vor necesita formularea unui nou sistem de guvernanță economică, cu politici industriale, concurențiale, sociale, ecologice și comerciale strategice.

6.2. Promovarea reformării sistemului de guvernanță economică al Uniunii Europene, revizuirea Pactului de stabilitate și de creștere pentru a asigura în același timp stabilitate și creștere economică.

6.3. Pe baza instrumentului de redresare al Uniunii Europene („Next Generation EU”), va fi necesară creșterea treptată a resurselor proprii ale UE, prin introducerea unor surse de venit adecvate și relevante, alegând – de exemplu – dintre schema UE de comercializare a certificatelor de emisii, o bază fiscală consolidată comună a societăților (CCCTB), o taxă digitală, taxa pe tranzacțiile financiare, taxa pe CO 2 sau seniorajul.

6.4. UE trebuie să activeze urgent un mecanism de coordonare capabil să neutralizeze planificarea fiscală agresivă și să combată fenomenul de evaziune fiscală în cele 27 de state membre, fenomen care a generat pierderi anuale medii de venituri fiscale de 46 de miliarde EUR în perioada 2001-2016 pentru statele membre ale UE (0,46 % din PIB) ( 12 ) . În același timp, UE trebuie să activeze o strategie puternică de combatere a spălării banilor, fenomen care riscă să otrăvească sistemul de producție al UE și să genereze perturbări în piața unică prin denaturarea contextului concurențial echitabil.

6.5. Este important să se păstreze modelul european de drepturi, standarde și politici de protecție a consumatorilor. Acestea sunt lucrurile care dau unicitatea Uniunii Europene. De exemplu, în domeniul digitalizării, codul etic al UE privind inteligența artificială face distincție între abordarea UE bazată pe controlul uman („human-in-command”) și cea a altor regiuni ale lumii. Această abordare, bazată pe drepturi și libertăți fundamentale, face parte din modelul UE și trebuie protejată, în ciuda climatului concurențial mai dificil care apare acum.

6.6. Trebuie fructificate pe deplin modelele economice noi, mai durabile, ce se formează acum (economia circulară, economia bazată pe partajare, economia socială etc.). Acestea reprezintă și o caracteristică a modelului societal al UE și asigură crearea de valoare dublă – economică și socială, fiind în același timp instrumente pentru realizarea Pactului verde european și a obiectivelor de dezvoltare durabilă. Aceste modele economice oferă o oportunitate de a ajuta economia să se redreseze și, în același timp, de a aborda chestiunile societale. În acest context, planul de acțiune al UE pentru economia circulară va fi esențial, precum și planul de acțiune promis al UE privind economia socială (prevăzut pentru primăvara anului 2021). Ar trebui puse la dispoziția tuturor acele exemple care pot fi surse de inspirație, cum ar fi Alianța europeană a clusterelor.

6.7. Digitalizarea reprezintă atât o oportunitate, cât și un risc pentru redresare. Domeniul inovării poate plasa UE în avangardă, ca de exemplu în domeniul tehnologiei blockchain, unde UE deține atuuri. Blockchain ca tehnologie (nu bitcoin) este purtătoare de valori democratice și oferă transparență și structuri de guvernanță mai bune. Cu toate acestea, trebuie gestionate riscurile inerente digitalizării, precum creșterea șomajului, marginalizarea digitală și excluziunea socială. Trebuie găsite și moduri de a fructifica oportunitățile și, totodată, de a contrabalansa riscurile. Acesta este un context în care UE caută să-și păstreze competitivitatea la nivel global.

6.8. Este vorba de o oportunitate de promovare a inovării sociale ca model de redresare prin creare, proiectare și producție în comun. Într-un peisaj social complex, cu provocări societale masive, singura cale este de a mobiliza toate resursele din societate, lucrând în mod intersectorial și pluridisciplinar, pentru a identifica soluții. Societatea civilă organizată este un catalizator pentru inovarea socială, mișcare ce a contribuit la proiectarea sistemelor de protecție socială care au dus la noi politici, structuri, produse, servicii și metode de lucru. Acum mai mult ca oricând este nevoie de participarea societății civile, dar inovarea socială are loc cu adevărat doar atunci când este implicată societatea civilă organizată.

6.9. Apariția unui nou model societal? Redresarea se va realiza numai productivitate, stimulente financiare și distribuirea bogăției. Poate că este din nou momentul să revigorăm conceptul de „pachet privind investițiile sociale”, să lucrăm proactiv și preventiv pentru a reduce costurile societale viitoare. Astfel, UE ar trebui să stimuleze investițiile în infrastructura socială: (i) educație și învățare pe toată durata vieții; (ii) sănătate, îngrijire pe termen lung și asistență socială; (iii) locuințe la prețuri accesibile ( 13 ) . Toate acestea se corelează cu implementarea la toate nivelurile a Pilonului european al drepturilor sociale, cu un sistem de monitorizare a semestrului european pe baza ODD, cu Pactul verde european și cu o tranziție digitală echitabilă, bazată pe valorile UE, elemente care ar putea fi combinate pentru a crea baza unui nou model societal al Uniunii Europene.

Bruxelles, 11 iunie 2020. Președintele Comitetului Economic și Social European Luca JAHIER

(1) Georgieva, C., 2020, The Great Lockdown: Worst Economic Downturn Since the Great Depression. Comunicatul de presă al FMI nr. 20/98.

(2) Cifrele din statisticile UE referitoare la venit și condiții de viață (EU SILC) arată creșterea sărăciei și a excluziunii sociale pentru persoanele cu handicap în perioada 2010-2018 în Estonia, Luxemburg, Germania, Suedia, Irlanda, Cehia, Lituania, Italia, Țările de Jos, Malta și Spania.

(3) Comisia Europeană DG ECFIN.

(4) Organizația Internațională a Muncii, martie 2020, COVID-19 and the world of work: Impact and policy responses.

(5) Comisia Europeană, primăvara anului 2020, Previziuni economice în Europa. Document instituțional nr. 125. Mai 2020.

(6) Comisia Europeană DG ECFIN.

(7) Primele constatări ale sondajului Eurofound „Viața, munca și COVID-19”, aprilie 2020: „Rezultatele sondajului dezvăluie că efectele economice ale crizei pandemiei de COVID-19 au indus creșterea numărului gospodăriilor aflate sub tensiune financiară, în raport cu momentul începerii crizei. Aproape jumătate din respondenți (47 %) arată că gospodăria lor are greutăți în a face față cheltuielilor. (…) Din totalul respondenților care și-au pierdut definitiv locul de muncă în timpul crizei, 90 % au indicat că situația financiară a gospodăriei lor s-a înrăutățit, 44 % nu au economii, iar 35 % au doar economii suficiente pentru a-și menține actualul nivel de trai pe trei luni.”

(8) Nassim Nicholas Taleb (2007), The Black Swan: the impact of the highly improbable.

(9) Host S., Grange D., Mettetal L, Dubois U. 2014. Précarité énergétique et santé: état des connaissances et situation en Île-de-France, Observatorul regional de sănătate Île-de-France, Paris, p. 14.

(10) https://ec.europa.eu/info/publications/2020-commission-work-programme-key-documents_ro

(11) Avizul SC/052 al CESE pe tema „Viitorul UE: beneficii pentru cetățeni și respectarea valorilor europene”.

(12) Comisia Europeană, 2019, Estimating International Tax Evasion by Individuals (Estimarea evaziunii fiscale internaționale în rândul persoanelor fizice). Document de lucru nr. 76-2019.

(13) Raportul Grupului operativ la nivel înalt privind investițiile în infrastructura socială în Europa – Stimularea investițiilor în infrastructura socială din Europa. Document de reflecție privind economia europeană nr. 074, ianuarie 2018.