COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Al doilea raport privind punerea în aplicare a Strategiei de securitate internă a UE /* COM/2013/0179 final */





COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Al doilea raport privind punerea în aplicare a Strategiei de securitate internă a UE 1. Introducere 1.1. Securitatea internă în contextul actual Strategia de securitate internă a UE este menită să permită Europei să reacționeze la provocările existente și la amenințările emergente, în conformitate cu o abordare comună care implică atât actorii UE, cât și pe cei de la nivel național și local. Valorile comune ale respectării drepturilor fundamentale, ale statului de drept, ale solidarității și ale sprijinului reciproc sunt elementele care stau la baza strategiei. Comisia va continua să asigure respectarea deplină a acestor valori, în special a Cartei drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Una dintre amenințările majore pentru securitatea noastră internă este criminalitatea organizată și efectele negative ale acesteia asupra economiei UE, inclusiv denaturările de pe piața internă. De exemplu, Biroul Națiunilor Unite pentru Droguri și Criminalitate (UNODC) estimează că activitățile infracționale sunt susceptibile să fi reprezentat aproximativ 3,6 % din PIB-ul mondial sau aproximativ 2,1 bilioane USD în 2009. Corupția, frauda și contrabanda provoacă pierderi uriașe guvernelor statelor membre ale UE, într-un moment în care necesitatea unor venituri și a unei baze de impozitare stabile este esențială pentru remedierea deficitelor publice. Depistarea sumelor de bani și recuperarea produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni continuă să reprezinte un obiectiv-cheie al strategiei UE de destrămare a rețelelor de crimă organizată. Comisia a introdus deja inițiative și instrumente în vederea atingerii acestui obiectiv, cum ar fi directiva privind înghețarea și confiscarea produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni în Uniunea Europeană, a patra directivă privind combaterea spălării banilor și directiva privind protecția intereselor financiare ale UE. Abordarea administrativă, care asigură oportunități pentru detectarea infiltrărilor rețelelor infracționale în economie și pentru luarea de măsuri împotriva acestora, sprijină, de asemenea, obiectivul corectării dezechilibrelor cauzate, printre altele, de criminalitatea organizată, precum și crearea condițiilor necesare dezvoltării pieței interne. Înființarea recentă a Centrului european de combatere a criminalității informatice (EC3) în cadrul Europol este menită să consolideze capacitatea Europei de a proteja cetățenii, întreprinderile, administrațiile și infrastructura acestora de atacurile informatice care pot provoca pierderi economice extraordinare. Strategia de securitate internă are la bază cinci obiective strategice, și anume destrămarea rețelelor infracționale internaționale, prevenirea terorismului, consolidarea securității cibernetice, consolidarea securității frontierelor și creșterea rezilienței în caz de crize și dezastre. În raportul privind punerea în aplicare a Strategiei de securitate internă din 2011, lupta împotriva criminalității organizate și lupta împotriva criminalității informatice au fost identificate ca fiind două provocări principale care trebuie soluționate în anul ulterior. De atunci au fost realizate multe activități în domeniu, la acestea adăugându-se acțiunile din cadrul celorlalte obiective ale strategiei. 2. Strategia de securitate internă în anul trecut 2.1. Obiectivul strategic 1: Destrămarea rețelelor infracționale internaționale Activitățile rețelelor de crimă organizată sunt considerate a fi mai complexe, mai diverse și mai internaționale în ceea ce privește domeniul de aplicare decât oricând. De exemplu, criminalitatea organizată facilitată de utilizarea internetului va continua să crească, în paralel cu intensificarea utilizării internetului în bandă largă și a dispozitivelor mobile. Ciclul de politici ale UE privind infracțiunile grave și criminalitatea organizată contribuie la coordonarea cooperării operaționale în ceea ce privește fenomenele infracționalității relevante pentru întreaga UE. Statele membre acționează împreună pentru a lupta împotriva infracțiunilor transfrontaliere considerate prioritare, cu sprijinul agențiilor și al instituțiilor UE. Fenomenele infracționale prioritare sunt identificate prin intermediul evaluărilor amenințărilor, realizate de Europol (în special, de SOCTA), pe baza contribuțiilor statelor membre. În prezent este pus în aplicare un ciclu de politici scurt pentru intervalul 2011-2013, ca fază de învățare în vederea unui ciclu complet de politici care acoperă perioada 2013-2017. La începutul anului 2013 Comisia a adoptat propuneri pentru o a patra directivă referitoare la combaterea spălării banilor[1], alături de un regulament privind transferurile de fonduri[2]. Acesta din urmă va fi completat, mai târziu în 2013, de o propunere de directivă privind incriminarea spălării banilor. Acest pachet va aborda noi riscuri și amenințări, în special prin sporirea transparenței entităților juridice. Acțiuni împotriva spălării banilor se desfășoară și în afara UE, de către Serviciul de Acțiune Externă, în cooperare cu platforme regionale din Africa și America Latină. Tot la începutul anului 2013 a fost adoptată o propunere de directivă privind falsificarea monedelor[3]. Propunerea prevede în special noi sancțiuni penale. O altă trăsătură importantă este obligația statelor membre de a pune la dispoziție instrumente de investigare eficace pentru detectarea cazurilor de falsificare a monedelor, echivalente cu cele utilizate pentru combaterea criminalității organizate sau a altor infracțiuni grave. Propunerile de directivă privind combaterea fraudelor îndreptate împotriva intereselor financiare ale Uniunii prin intermediul dreptului penal[4] și de directivă privind sancțiunile penale pentru utilizările abuzive ale informațiilor privilegiate și manipulările pieței[5] sunt instrumente suplimentare de drept penal care abordează principalele puncte vulnerabile legate de comerțul pe piața internă și, respectiv, de piețele financiare. Comisia a continuat să promoveze o nouă inițiativă strategică anticorupție a UE. Aceasta urmează unei abordări cu o dublă dimensiune: un „Raport anticorupție al UE” pentru a evalua periodic eforturile statelor membre împotriva corupției și o atenție mai mare acordată corupției în domeniile politicii interne și externe a UE. Au fost înființate un grup de 17 experți în domeniul corupției și o rețea a corespondenților de cercetare la nivel local din toate statele membre pentru a pregăti primul Raport anticorupție al UE care urmează a fi prezentat în 2013. Proiectul european privind sistemele naționale de integritate (ENIS), cofinanțat de Comisie, a fost finalizat de Transparency International în 2012; acesta a cuprins 23 de state membre ale UE, Norvegia și Elveția. Au fost analizate în total 13 instituții și sectoare din fiecare țară și li s-a acordat un punctaj în funcție de capacitatea lor de a combate corupția. Transparency International a publicat evaluările de țară individuale și un raport analitic comparativ. Recomandările și concluziile evaluărilor ENIS se numără printre sursele luate în considerare în activitatea legată de întocmirea Raportului anticorupție al UE. Confiscarea averilor provenite din săvârșirea de infracțiuni poate contribui efectiv la combaterea infracționalității întrucât atacă stimulentul financiar al infractorilor, protejează economia împotriva infiltrărilor rețelelor infracționale și a corupției și contribuie la restaurarea justiției sociale. Comisia a adoptat o propunere de directivă privind înghețarea și confiscarea produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni în UE[6] pentru a facilita înghețarea și confiscarea profiturilor provenite din infracțiunile grave și din criminalitatea organizată din Uniunea Europeană, prin norme minime comune, și pentru a proteja astfel economia licită. Eforturile la nivelul UE sunt însoțite de inițiative ale statelor membre, cum ar fi înființarea unor noi birouri și echipe de recuperare a activelor în Austria, România și Estonia, precum și de sprijinul acordat de Europol statelor membre prin intermediul Biroului Europol privind activele provenite din săvârșirea de infracțiuni. De asemenea, unele state membre au pus în aplicare mecanisme de reutilizare în scopuri publice și sociale a activelor confiscate. În cadrul proiectului Centrul de excelență spaniol privind recuperarea activelor și formare (CEART), cofinanțat de Comisia Europeană, a fost elaborată o carte albă privind birourile de recuperare a activelor, în care sunt descrise în detaliu activitățile fiecărui birou. Proiectul CEART a inclus, de asemenea, un curs de formare la nivel internațional în materie de recuperare a activelor și de investigații financiare, care s-a numărat printre primele cursuri paneuropene disponibile pentru specialiștii din domeniul recuperării activelor. Uniunea Europeană a încheiat noi acorduri cu Statele Unite și Australia privind utilizarea și transferul de date din registrele cu numele pasagerilor (PNR)[7] și, în curând, va încheia negocierile cu Canada. Aceste acorduri permit analizarea datelor de către partenerii noștri în vederea prevenirii, detectării și investigării infracțiunilor transfrontaliere grave, inclusiv a infracțiunilor de terorism. Datele PNR contribuie la destrămarea rețelelor infracționale mai repede și cu mai multă eficacitate mai ales prin faptul că permit identificarea unor persoane anterior „necunoscute” autorităților de aplicare a legii, dar care prezintă un risc pentru securitate. Strategia UE pentru perioada 2012-2016 în vederea eradicării traficului de persoane, care a fost adoptată în iunie 2012, se concentrează asupra creșterii numărului acțiunilor de urmărire în justiție a traficanților, asupra asistenței și protecției acordate victimelor traficului de persoane și asupra prevenirii acestui trafic, extinzând și completând directiva adoptată în 2011[8]. Coordonatorul UE pentru combaterea traficului de persoane are o răspundere esențială în punerea în aplicare a strategiei, în vederea îmbunătățirii coordonării și a coerenței dintre actorii relevanți. Planul operațional de acțiune privind traficul de persoane, condus în comun de Regatul Unit și de Țările de Jos, reprezintă unul dintre cele opt domenii prioritare în cadrul ciclului de politici ale UE privind infracțiunile grave și criminalitatea organizată. Pentru a reliefa mai bine dimensiunea externă a activității UE legate de traficul de persoane și a spori coerența în ceea ce privește acest aspect, a fost convenită de către statele membre, în strânsă cooperare cu Comisia, cu Serviciul European de Acțiune Externă și cu agențiile UE, o listă a țărilor terțe prioritare. Schimbul transfrontalier de informații în cadrul UE este crucial în lupta împotriva infracțiunilor grave și a infracțiunilor transfrontaliere. Cu toate acestea, se pot aduce îmbunătățiri. În comunicarea sa privind modelul european de schimb de informații (EIXM), Comisia stabilește un concept pentru o mai bună punere în aplicare a instrumentelor UE existente, pentru o utilizare mai sistematică a canalului Europol pentru schimbul de informații, precum și puncte unice naționale de contact care reunesc principalele canale pentru schimbul de informații[9]. Noua strategie a UE în materie de droguri pentru perioada 2013-2020 se concentrează printre altele asupra dinamicii piețelor drogurilor ilicite, inclusiv asupra schimbării rutelor traficului de droguri, asupra criminalității organizate transfrontaliere și asupra utilizării noilor tehnologii de comunicare drept mijloc de facilitare a distribuției drogurilor ilegale și a unor noi substanțe psihoactive. Aceasta are o serie de obiective, printre ele numărându-se contribuirea la o reducere cuantificabilă a cererii de droguri, a dependenței de droguri și a riscurilor și efectelor negative pentru sănătate și sociale asociate drogurilor, contribuirea la dezorganizarea pieței drogurilor ilegale și o reducere cuantificabilă a disponibilității acestora, precum și încurajarea coordonării printr-un discurs activ și prin analiza evoluțiilor și provocărilor în materie de droguri, la nivelul UE și la nivel internațional. Raportul „Piețele drogurilor din UE” publicat în ianuarie 2013 a reprezentat un progres major în ceea ce privește coordonarea dintre agențiile din domeniul afacerilor interne în vederea combaterii criminalității organizate și a traficului ilicit de droguri. Elaborat în comun de către Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie (OEDT) și Europol, raportul a evidențiat o serie de noi tendințe, inclusiv producția mobilă de amfetamină și ecstasy și răspândirea explozivă a unor noi substanțe psihoactive care sunt comercializate agresiv în rândul tinerilor, prin intermediul internetului. Cooperarea paneuropeană și o înțelegere clară a evoluției pieței drogurilor sunt esențiale pentru aplicarea cu eficacitate a legii în acest domeniu în care schimbările se produc cu rapiditate. Europol deține un rol important în facilitarea schimbului transfrontalier de informații în cadrul UE, prin furnizarea de sisteme de schimb și de stocare de informații și printr-o serie de servicii de sprijin operațional și de produse analitice. Până la sfârșitul celui de-al treilea trimestru al anului 2012, Europol facilitase schimbul a peste 200 000 de mesaje operaționale și fuseseră inițiate aproape 12 000 de cazuri. Europol a sprijinit un număr din ce în ce mai mare[10] de operațiuni importante în statele membre, prin furnizarea unor servicii de asistență operațională și a peste 600 de rapoarte de analiză operațională. Contribuțiile constând în informații ale statele membre destinate fișierelor de lucru pentru analiză au crescut cu 40 % în ansamblu în urma punerii în aplicare a priorităților convenite în contextul ciclului de politici ale UE și cu 60 % în domeniul traficului de persoane. Cooperarea transfrontalieră și schimbul de informații la nivelul UE beneficiază, de asemenea, de formare la nivel UE, furnizată de CEPOL. În 2012, CEPOL a asigurat formare pentru aproape 6 000 de participanți, la peste 100 de activități de formare diferite, în diverse domenii, de la infracționalitatea financiară și traficul de droguri, la echipele comune de anchetă, traficul de persoane și criminalitatea informatică. Eurojust rămâne un actor important în ceea ce privește cooperarea judiciară în materie penală. Lupta împotriva infracțiunilor grave și a criminalității organizate a fost și continuă să fie o prioritate pentru activitatea Eurojust de investigare a cazurilor. Grupurile de criminalitate organizată apar nu doar ca o caracteristică de sine stătătoare, ci și ca o caracteristică transversală care constituie o componentă suplimentară mai gravă a altor infracțiuni. În 2012, la Eurojust au fost înregistrate 231 de cazuri legate de criminalitatea organizată, față de 197 de cazuri în 2011. Un alt instrument eficient în urmărirea infractorilor este utilizarea de echipe comune de anchetă. Finanțarea furnizată de Eurojust facilitează crearea de echipe comune de anchetă și pe termen scurt, în funcție de nevoile operaționale. Până în februarie 2013, Eurojust a susținut, prin al doilea proiect de finanțare a echipelor comune de anchetă, 87 de diferite echipe comune de anchetă, pe baza a 252 de cereri de finanțare primite. Cele mai multe dintre echipele comune de anchetă se concentrează asupra drogurilor și a traficului de persoane, dar acestea au vizat, de asemenea, spălarea banilor, frauda, corupția și jaful organizat. Echipa comună de anchetă pentru „cazul Tokyo” a fost creată de Belgia, Franța și Regatul Unit, cu participarea Eurojust și a Europol, pentru a investiga o rețea de curieri recrutați de o filieră de criminalitate organizată din Belgia și Franța pentru traficul internațional de droguri din Brazilia și unele țări din Africa Centrală către Japonia, via Londra. A avut loc o operațiune comună, cu mai multe arestări în Belgia și în Regatul Unit. Două persoane au fost ulterior condamnate la opt ani de închisoare și o amendă de 3 780 € și, respectiv, șase ani și șase luni de închisoare și o amendă de 30 000 € . Calea de urmat în 2013 Comisia intenționează: · să publice primul Raport anticorupție al UE, inclusiv recomandări pentru statele membre; · să propună o directivă privind sancțiunile penale pentru spălarea banilor; · să propună o reformă a Eurojust; · să elaboreze o inițiativă politică de combatere a traficului ilicit de arme de foc pentru garantarea securității interne a UE; · să propună două acte legislative de modificare a Deciziei 2005/387/JAI a Consiliului din 10 mai 2005 privind schimbul de informații, evaluarea riscurilor și controlul noilor substanțe psihoactive și a Deciziei-cadru 2004/757/JAI a Consiliului din 25 octombrie 2004 de stabilire a dispozițiilor minime privind elementele constitutive ale infracțiunilor și sancțiunile aplicabile în domeniul traficului ilicit de droguri; · să prezinte un regulament privind înființarea unui Parchet European în vederea îmbunătățirii protecției bugetului Uniunii Europene și a intensificării urmăririlor penale în acest domeniu.; · să adopte o comunicare privind o strategie globală de combatere a contrabandei cu țigări. Statele membre sunt invitate: · să obțină progrese rapide în negocierea propunerii de reformă a Europol și a CEPOL, acordând în același timp o atenție mai mare formării funcționarilor cu atribuții în domeniul aplicării legii, pentru a consolida cooperarea transfrontalieră; · să finalizeze discuțiile cu Parlamentul European referitoare la directiva privind înghețarea și confiscarea produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni în UE și cu privire la directiva privind utilizarea datelor PNR în scopul aplicării legii; · să continue dezvoltarea resurselor și competențelor birourilor proprii de recuperare a activelor; · să dea curs recomandărilor prezentate în comunicarea privind modelul european de schimb de informații (EIXM); · să întreprindă acțiuni, în conformitate cu strategiile UE, pentru combaterea traficului de persoane și de droguri; · să dea curs recomandărilor stabilite în viitorul prim Raport anticorupție al UE din 2013; · să pună în aplicare planuri operaționale de acțiune în cadrul ciclului de politici privind: traficul de persoane, grupurile mobile de criminalitate organizată, contrabanda cu mărfuri în containere, drogurile de sinteză, rutele drogurilor originare din Africa de Vest și infracționalitatea care provine din Balcanii de Vest. 2.2. Obiectivul strategic 2: Prevenirea terorismului și combaterea radicalizării și a recrutării Potrivit Europol, deși numărul total al atacurilor teroriste în statele membre ale UE a fost în scădere în ultimii ani, amenințarea teroristă oferă în prezent o imagine foarte diversificată (terorism inspirat de Al-Qaeda, de dreapta sau de stânga sau anarhist, separatist sau legat de o singură problemă), cu o posibilă creștere a numărului de atacuri din partea unor făptași solitari și a grupărilor mici, autonome. În plus, evoluțiile geopolitice din Orientul Mijlociu, din regiunea Sahel și din Cornul Africii vor avea un impact asupra situației securității în Europa. În special, cetățenii UE aparținând unor grupări radicale, care călătoresc în zone de conflict și care participă la acțiuni în acele zone, denumiți luptători străini, revenind în Europa după ce au dobândit o experiență a conflictelor, vor continua să reprezinte o amenințare pentru UE. Combaterea terorismului a rămas o prioritate pentru Uniunea Europeană într-un an în care atacurile din Toulouse și Burgas au pus în evidență în mod tragic realitatea amenințării teroriste. În urma atacului de la Burgas, Europol a furnizat autorităților bulgare sprijin operațional, acesta fiind foarte apreciat. În plus, rețeaua AIRPOL a UE, care cuprinde autoritățile de poliție responsabile cu securitatea în aeroporturi și în zonele înconjurătoare ale acestora, a emis orientări privind noile măsuri și proceduri de securitate pentru prevenirea unor atacuri similare în 24 de ore. Rețeaua AIRPOL și-a primit mandatul pe baza unei decizii a Consiliului în urma atacurilor avionului de marfă provenind din Yemen în 2010 și desfășoară activități în vederea schimbului de cele mai bune practici și a consolidării capacităților, pe baza programului de finanțare pentru prevenirea infracționalității (ISEC) al Comisiei. Terorismul rămâne una dintre prioritățile activității operaționale curente a Eurojust[11]. În plus, în 2012, Eurojust a dezvoltat în continuare conceptul și conținutul monitorizării condamnărilor pentru terorism (Terrorism Convictions Monitor, TCM) pe care o realizează; aceasta oferă o imagine de ansamblu a evoluțiilor judiciare privind terorismul din statele membre, precum și analize judiciare ale unor cazuri selectate. Un atelier al practicienilor, organizat în comun de către Eurojust și Europol în decembrie 2012, a reunit specialiști în combaterea terorismului din India și din UE. Obiectivul acestuia a fost de a promova cooperarea judiciară prin definirea intereselor comune și prin reflectarea asupra unor standarde. Politica antiteroristă europeană se bazează pe prevenire. Rețeaua UE pentru sensibilizarea publicului cu privire la radicalizare (RAN) a fost creată pentru a conecta actorii implicați pe teren în combaterea radicalizării și a extremismului violent în întreaga Europă (practicieni din prima linie, experți pe teren, asistenți sociali, cadre universitare, ONG-uri etc.). Având opt grupuri tematice, RAN oferă o oportunitate unică pentru a împărtăși experiență și rezultate. Rezultatele activității desfășurate de RAN până în prezent au fost, de asemenea, raportate factorilor decizionali și au fost discutate în cadrul unei conferințe la nivel înalt, la sfârșitul lunii ianuarie a anului 2013. Recomandările făcute de RAN, și în special cele furnizate de grupul de lucru privind luptătorii străini, vor contribui, de asemenea, la eforturile UE de consolidare a sinergiilor dintre politicile de securitate internă și externă. Programul ISEC sprijină proiecte care abordează problema radicalizării și a extremismului violent, în special printr-o mai bună formare și sensibilizare a practicienilor, prin retragere și deradicalizare, sporirea capacității de reacție a cetățenilor și a societății civile, difuzarea mărturiilor victimelor terorismului, precum și prin combaterea propagandei teroriste. Astfel de proiecte sunt derulate de organizații participante din Belgia, Danemarca, Germania și Regatul Unit, printre altele. Un alt exemplu al eforturilor UE de prevenire a terorismului este instituirea de către UE, printr-un regulament privind utilizarea și comercializarea precursorilor de explozive[12], a celui mai avansat sistem la nivel mondial pentru prevenirea accesului la precursorii de explozive care ar putea fi utilizați de teroriști. Comisia, în cooperare cu statele membre, lucrează în prezent la noi propuneri privind securitatea din punct de vedere chimic, biologic, radiologic, nuclear și al explozivelor (CBRN-E) la nivelul UE. Se pune accentul pe cele mai pertinente acțiuni care urmează să fie puse în aplicare în anii următori, și pe obținerea sinergiilor din activitatea desfășurată în domeniile CBRN-E, inclusiv detectare, pe baza a două rapoarte privind progresele înregistrate publicate în 2012. Comisia a început o revizuire a directivei privind protecția infrastructurilor critice[13], cu scopul de a propune o nouă abordare în prima jumătate a anului 2013. Obiectivul urmărit este de a garanta că serviciile vitale pentru societate rămân operaționale. Pierderea sau defectarea infrastructurilor critice ar putea să aibă consecințe grave pentru societate. Proiectul Poseidon, cofinanțat prin programul de protecție a infrastructurilor critice, a identificat amenințările și vulnerabilitățile infrastructurilor critice și mecanismelor decizionale pentru îmbunătățirea securității traficului transfrontalier de pasageri în regiunea Mării Baltice. Rezultatele sunt cuprinse în studiul-pilot (Prevenirea terorismului în regiunile maritime - analiză de caz a proiectului Poseidon) și se referă, de exemplu, la strategiile de combatere a terorismului în ceea ce privește serviciile de transport cu feribotul. Conexiunile integrale dintre diferitele moduri de transport necesită o strategie bine pusă la punct de combatere a terorismului, pentru a proteja stabilitatea comerțului și a menține încrederea în securitatea și siguranța rețelei de transport. În 2012, Comisia a emis o comunicare privind securitatea transporturilor[14] care evidențiază un număr de domenii de o importanță majoră pentru diminuarea efectivă a amenințărilor teroriste. Printre altele, comunicarea sugerează crearea unui cadru general de securitate pentru operatorii de transport, cum ar fi programe de securitate, formare și exerciții de sensibilizare în materie de securitate, planuri de urgență și de redresare. În ceea ce privește securitatea aviației, evoluțiile sunt determinate de amenințări, iar tehnologia de detectare trebuie să țină pasul cu inovarea continuă care, după cum s-a constatat, este o caracteristică a grupurilor teroriste. Instituirea unui sistem de certificare armonizat la nivelul UE pentru echipamentele de control la aeroporturi este în curs de finalizare, iar raționalizarea activității științifice face în prezent obiectul coordonării internaționale. Comisia și statele membre sprijină în mod activ testarea tehnologiilor inovatoare în vederea îmbunătățirii detectării diferitelor amenințări (de exemplu în marfă, în bagaje și asupra persoanelor). Pe lângă o serie de activități de cercetare privind testarea tehnologiilor inovatoare, Comisia, împreună cu statele membre, a lansat acțiuni proactive de detectare cu o serie de teste operaționale pe durata Campionatului de fotbal Euro 2012 și în domeniul securității în mijloacele de transport în comun și în clădirile publice, pentru a dezvolta cele mai eficace modele de securitate. De exemplu, Comisia pune în aplicare programul ITRAP (Programul de evaluare a echipamentelor de detectare a radiațiilor și de combatere a traficului ilicit de materiale radioactive) cu scopul de a furniza o evaluare independentă a echipamentelor pentru detectarea radiației disponibile pe piață și utilizate pentru detectarea și identificarea materialelor nucleare și radioactive. Formarea reprezintă, de asemenea, un element esențial pentru o implementare eficace a sistemelor de securitate. Un exemplu de acțiune concretă sprijinită de Comisie în acest domeniu este înființarea Centrului european de formare în domeniul securității (EUSECTRA), al cărui obiectiv este de a dezvolta un program de formare în materie de securitate destinat autorităților de aplicare a legii. ATLAS, o rețea la nivelul UE a forțelor de intervenție antiteroriste, constituită și finanțată de Comisie prin programul ISEC începând cu 2008, îmbunătățește cooperarea între unitățile speciale de intervenție din UE și sprijină funcționarea acesteia în situații de criză (de exemplu, un atac terorist sau o luare de ostatici), în cazul în care un stat membru are nevoie de ajutor. Aceasta stabilește, de asemenea, platforme comune pentru formare, schimb de echipamente și cooperare strânsă în zonele de frontieră ale statelor membre. Calea de urmat în 2013 Comisia intenționează: · să adapteze abordarea UE în ceea ce privește combaterea extremismului violent, prin dezvoltarea unui „set de instrumente” european care are la bază cele mai bune practici din statele membre; · să propună acțiuni privind CBRN-E; · să dezvolte instrumente pentru a îmbunătăți detectarea amenințărilor teroriste în toate domeniile, inclusiv standarde pentru securitatea aviației; · să propună o nouă abordare privind protecția infrastructurilor critice europene. Statele membre sunt invitate: · să intensifice eforturile pentru prevenirea și combaterea extremismului violent; · să pună în aplicare planul de acțiune privind securitatea transportului aerian de marfă; · să creeze structurile administrative necesare pentru punerea în aplicare a regulamentului privind precursorii de explozive. 2.3. Obiectivul strategic 3: Creșterea nivelului de securitate online pentru cetățeni și întreprinderi Numeroase și diverse activități legate de frauda prin internet devin din ce în ce mai proeminente, printre acestea numărându-se tranzacțiile ilicite prin internet, utilizarea de intermediari pentru transferul de bani obținuți ilegal („money mules”) și site-urile false. În ultimii doi ani s-a înregistrat, de asemenea, o creștere a numărului de piratări informatice („hacking”) și de activități ilegale pe internet. Lupta împotriva criminalității informatice nu înseamnă doar reducerea infracționalității în mediul online, ci și asigurarea unui spațiu cibernetic sigur, în cadrul căruia activitatea economică și socială să se poată dezvolta pe deplin. Aceasta rămâne o prioritate pentru Comisie și statele membre și este urmărită, de asemenea, prin inițiativa O agendă digitală pentru Europa. Este important să se pună în comun resursele la nivelul UE pentru o mai bună prevenire și o capacitate de reacție mai puternică. Au fost adoptate măsuri importante, atât la nivel strategic, cât și la nivel operațional. Strategia de securitate cibernetică a Uniunii Europene adoptată în februarie 2013[15] stabilește o viziune globală și prezintă acțiunile necesare, având la bază un nivel ridicat de protecție și promovare a drepturilor cetățenilor, pentru ca UE să devină mediul online cel mai sigur din lume. Strategia urmărește să consolideze capacitatea de reziliență și securitatea rețelelor și a informațiilor, reducerea drastică a criminalității informatice, dezvoltarea la nivelul UE a unei politici de apărare cibernetică, promovarea resurselor industriale și tehnologice în materie de securitate cibernetică, promovarea cercetării și dezvoltării (C&D) și consolidarea politicii internaționale a UE privind spațiul cibernetic. Strategia evidențiază necesitatea unei cooperări consolidate și a schimbului de informații între actorii relevanți, pentru a se asigura o detectare precoce și un răspuns mai bine coordonat. Obiectivele strategiei se sprijină reciproc. De exemplu, obiectivul privind capacitatea de reziliență și securitatea rețelelor și a informațiilor include acțiuni menite să consolideze parteneriatele public-privat și crearea unor centre naționale de răspuns la incidente de securitate cibernetică (CERT). La rândul său, acesta va sprijini lupta împotriva criminalității informatice. Aceste obiective au fost evidențiate într-o propunere de directivă privind securitatea rețelelor și a informației[16], care însoțește strategia. Obiectivul principal al propunerii este de a asigura buna funcționare a pieței interne. Propunerea vizează ridicarea nivelului național de pregătire, consolidarea cooperării la nivelul UE și urmărește să asigure că operatorii serviciilor și infrastructurilor esențiale realizează o gestionare adecvată a riscurilor și raportează autorităților naționale competente incidentele grave. Un pas important în lupta împotriva criminalității informatice a fost crearea Centrului european de combatere a criminalității informatice (EC3) în cadrul Europol, la începutul anului 2013. Centrul, în strânsă cooperare cu Eurojust, va consolida capacitatea UE de a face față amenințării din ce în ce mai mari și complexe pe care o reprezintă criminalitatea informatică și va deveni un punct central pentru problemele legate de criminalitatea informatică. Acesta va oferi capacități sporite de sprijin operațional la nivelul UE pentru combaterea criminalității informatice transfrontaliere, analize strategice specializate și evaluări ale amenințărilor, precum și acțiuni mai bine direcționate de formare și C&D, care vor conduce la dezvoltarea de instrumente specializate pentru combaterea criminalității informatice. Centrul va dezvolta, de asemenea, cooperarea cu toate părțile interesate, inclusiv cu cele din afara autorităților de aplicare a legii. Având în vedere caracterul transfrontalier inerent al fenomenului și necesitatea cooperării internaționale, EC3 va putea mobiliza autoritățile de aplicare a legii ale UE împreună cu alți actori internaționali, precum Interpol, și va recurge la eforturile altor actori, de exemplu sectorul TIC sau Internet Corporation for Assigned Names and Numbers (ICANN). EC3 va putea să își facă cunoscute temerile și să facă sugestii, prin intermediul Comisiei, cu privire la aspecte legate de guvernarea internetului. EC3 va asigura, de asemenea, legătura cu Agenția Europeană pentru Securitatea Rețelelor Informatice și a Datelor (ENISA), care reunește și generează analize privind securitatea rețelelor și a informațiilor, sprijină statele membre în eforturile lor de dezvoltare a unor abordări armonizate privind raportarea încălcărilor, de consolidare a capacităților CERT și de sensibilizare a utilizatorilor finali. Reînnoirea prevăzută a mandatului ENISA va asigura și în anii următori sprijinul acordat statelor membre și Comisiei. Un alt exemplu de inițiative strategice întreprinse în 2012 a fost inițiativa UE-SUA de a lansa o Alianță mondială împotriva abuzului sexual asupra copiilor pe internet. Alianța, care include 48 de țări din întreaga lume la momentul lansării, va contribui la promovarea cooperării la nivel mondial în lupta împotriva pornografiei infantile pe internet. Rezultatul obținut prin reunirea țărilor în spatele unui set comun de ținte și obiective va consta în identificarea și salvarea unui număr mai mare de copii-victime, o urmărire penală mai eficace a autorilor infracțiunilor, o mai bună prevenire a infracțiunilor și o reducere a disponibilității imaginilor online cu abuzuri sexuale asupra copiilor. Strategia europeană pentru un internet mai bun pentru copii[17] consolidează măsurile preventive și mai mult, prin stabilirea unor acțiuni pentru siguranța copiilor, care au la bază responsabilizarea și protecția, încurajând copiii să utilizeze internetul în mod responsabil. Propunerea de directivă privind atacurile împotriva sistemelor informatice[18], care este în curs de negociere între Parlamentul European și Consiliu, vizează armonizarea legislațiilor în domeniul penal în statele membre în ceea ce privește criminalitatea informatică și introduce definiții și sancțiuni pentru accesul ilegal la sistemele informatice, intervenții ilegale în sisteme și date și interceptarea ilegală. În plus, propunerea incriminează producerea, vânzarea, achiziționarea în vederea utilizării, importul și distribuția de instrumentele utilizate pentru comiterea unor astfel de infracțiuni. Numai șase state membre ale UE trebuie încă să ratifice Convenția de la Budapesta privind criminalitatea informatică. În plus, criminalitatea informatică este unul dintre cele opt domenii de cooperare operațională din cadrul ciclului de politici ale UE pentru combaterea criminalității organizate și a infracțiunilor grave la nivel internațional. Acțiunile specifice care urmează a fi puse în aplicare de statele membre sub coordonarea României includ stabilirea unor sisteme naționale de raportare în fiecare stat membru privind încălcarea securității datelor/incidentele informatice/infracțiunile informatice în prejudiciul persoanelor juridice și cetățenilor, consolidarea guvernării internetului, astfel încât utilizatorii din spațiul cibernetic să poată fi identificați de autoritățile statelor membre în baza unor motive legitime de aplicare a legii, precum și reducerea numărului instrumentelor (botneturi) care facilitează atacurile informatice de amploare. Programul ISEC oferă cofinanțare pentru a sprijini statele membre în ceea ce privește consolidarea capacității de a combate criminalitatea informatică și promovarea cooperării transfrontaliere și între sectorul public și cel privat. Proiectele recente de succes implică înființarea unei rețele a centrelor naționale de excelență, pentru a promova inițiative de cooperare între cercetare, centrele universitare și practicieni din domeniul aplicării legii, care au drept rezultat instrumente concrete pentru înțelegerea, detectarea și combaterea criminalității informatice. În prezent, există opt astfel de centre, în total, care beneficiază de finanțare din partea Comisiei. Până la această dată Comisia a contribuit cu aproape 5 milioane EUR la consolidarea capacităților de formare și de cercetare în domeniul criminalității informatice din statele membre. Calea de urmat în 2013 Comisia intenționează: · să se asigure că Centrul european de combatere a criminalității informatice (EC3) din cadrul Europol înregistrează progrese importante pentru a deveni pe deplin operațional; · să pună în aplicare Strategia de securitate cibernetică a Uniunii Europene; · să sprijine adoptarea propunerii de directivă de stabilire a unor măsuri care să asigure un nivel comun ridicat de securitate a rețelelor și a informațiilor în întreaga UE și să asigure noul mandat al ENISA; · să continue să sprijine, să dezvolte și să extindă Alianța mondială împotriva abuzului sexual asupra copiilor pe internet. Statele membre sunt invitate: · să colaboreze îndeaproape cu Centrul european de combatere a criminalității informatice (EC3); · să colaboreze îndeaproape cu Eurojust și ENISA; · să pună în aplicare Planul operațional de acțiune privind criminalitatea informatică în cadrul ciclului de politici; · să urmărească obiectivele politice comune ale Alianței mondiale împotriva abuzului sexual asupra copiilor pe internet și să ia măsuri specifice pentru a le atinge; · să sprijine ratificarea și punerea în aplicare a Convenției Consiliului Europei de la Budapesta privind criminalitatea informatică. 2.4. Obiectivul strategic 4: Consolidarea securității prin gestionarea frontierelor În decembrie 2011, Comisia a prezentat o propunere legislativă privind un Sistem european de supraveghere a frontierelor (EUROSUR). Adoptarea acesteia este prevăzută pentru 2013 și va asigura statelor membre și agențiilor UE un cadru comun pentru schimbul aproape în timp real de informații și pentru cooperarea între agenții la nivel național și european, în scopul combaterii migrației neregulamentare și a infracționalității transfrontaliere. EUROSUR va contribui, de asemenea, la îmbunătățirea protecției și la salvarea vieții migranților. Centre naționale de coordonare pentru supravegherea frontierelor care implică o serie de autorități naționale, cum ar fi polițiștii de frontieră, poliția, paza de coastă și forțele navale, au fost înființate în cele 18 țări Schengen situate la frontierele externe sudice și estice, primele care vor participa la sistemul EUROSUR. Aceste 18 centre naționale de coordonare au fost conectate de Frontex la rețeaua EUROSUR în cadrul unui proiect-pilot. În cadrul EUROSUR, Fondul pentru frontierele externe (FFE) a finanțat sisteme de supraveghere regionale importante, permițând un control mai bun al frontierelor externe ale spațiului Schengen. Contribuțiile din FFE au fost acordate sistemului spaniol de supraveghere integrată SIVE (Sistema Integrado de Vigilancia Exterior), care și-a concentrat activitatea în special în strâmtoarea Gibraltar, Insulele Canare, insulele Baleare și pe coasta sudică la Marea Mediterană. FFE a contribuit, de asemenea, în mod semnificativ la sistemul de supraveghere a coastei franceze. Cu dublul obiectiv de a consolida securitatea la frontiere și de a facilita călătoriile și accesul pentru persoanele care nu sunt resortisanți ai UE, Comisia a adoptat la începutul anului 2013 două propuneri legislative pentru un sistem de intrare/ieșire (EES) și pentru un program de înregistrare a călătorilor (RTP), așa-numitul pachet privind frontierele inteligente. După mulți ani de dezvoltare și testare, sistemul de informații Schengen II (SIS II) va deveni pe deplin operațional și va asigura mijloace suplimentare de gestionare a frontierelor. În paralel, finalizarea, la nivel mondial, a introducerii sistemului de informații privind vizele (VIS) va consolida în continuare securitatea. Comisia oferă asistență Greciei pentru punerea în aplicare a planului de acțiune privind azilul și gestionarea migrației, care include, de asemenea, o componentă de gestionare a frontierelor, pentru a îmbunătăți capacitatea Greciei de a-și controla mai bine frontierele externe, în special frontiera externă cu Turcia. În domeniul gestionării frontierelor vamale, acțiunile privind punerea în aplicare a sistemului comun de gestionare a riscurilor au continuat, iar Comisia a prezentat o comunicare privind gestionarea riscurilor și siguranța lanțului de aprovizionare[19]. Scopul acestei comunicări este de a promova dezbaterea cu instituția cu privire la recomandări, pentru a asigura condițiile necesare ameliorării la nivel colectiv a situației actuale. În plus, și în urma planului de securitate la nivel înalt a transportului aerian de mărfuri, continuă eforturile, împreună cu autoritățile de transport și comercianții, în vederea îmbunătățirii calității datelor care sunt deja primite de către autoritățile vamale. Frontex a sprijinit securitatea prin diverse activități care au fost facilitate de mandatul său consolidat. În special, în strânsă cooperare cu serviciile de gestionare a frontierelor ale statelor membre, aceasta a continuat să dezvolte rețeaua Frontex de analiză a riscurilor și a furnizat analize de risc în mod periodic și ad-hoc în ceea ce privește migrația neregulamentară la frontierele externe ale UE. Au fost derulate operațiuni comune la toate punctele problematice principale ale frontierelor externe. Frontex a urmărit cooperarea operațională cu alte agenții relevante ale UE, cum ar fi Europol, Biroul European de Sprijin pentru Azil și Agenția pentru Drepturi Fundamentale. De asemenea, Frontex a oferit asistență statelor membre în ceea ce privește organizarea operațiunilor comune de returnare în conformitate cu programul UE pentru politica de returnare. În urma cooperării de succes din cadrul operațiunii comune INDALO din 2011 și 2012, care a fost coordonată de Frontex și era îndreptată împotriva migrației neregulamentare și a traficului de droguri, Comisia a încurajat Frontex, Europol, Centre de Coordination pour la Lutte Antidrogue en Méditerranée (CeCLAD-M) și Centrul pentru Analiză și Operațiuni Maritime privind Stupefiantele (MAOC-N) să își formalizeze cooperarea în conformitate cu propunerea de regulament privind EUROSUR. În plus, de la intrarea în vigoare a Regulamentului Frontex modificat, la sfârșitul anului 2011, Comisia a încurajat Frontex și Europol să finalizeze măsurile necesare de transfer de la Frontex către Europol a datelor cu caracter personal legate de activități infracționale transfrontaliere care facilitează migrația neregulamentară sau traficul de persoane. În 2012, au fost înregistrate progrese importante în ceea ce privește punerea în aplicare a noilor dispoziții în materie de drepturi fundamentale ale Regulamentului Frontex revizuit. A fost înființat forumul privind drepturile fundamentale, s-a definit activitatea acestuia și a fost numit un ofițer pentru drepturile fundamentale. Eforturile în vederea îmbunătățirii cooperării dintre polițiștii de frontieră și autoritățile vamale au rămas domenii importante de activitate în 2012. Scopul avut în vedere este facilitarea schimburilor comerciale și a călătoriilor și creșterea nivelului de securitate al UE prin, inter alia, controale sincronizate, schimb de informații, formare, analize comune privind riscurile și operațiuni comune. În unele state există deja soluții avansate, iar acestea servesc drept cele mai bune practici. Finlanda, de exemplu, a înființat unități comune de poliție, vamă și pază la frontiere care îndeplinesc sarcini de informare, investigare și analiză și asigură o mai mare eficacitate în lupta împotriva infracțiunilor grave. Fondul european pentru frontierele externe a sprijinit eforturile statelor membre de a combate utilizarea unei identități false și a documentelor de călătorie falsificate, în special pentru achiziționarea de echipamente specifice folosite de către polițiștii de frontieră și în oficiile consulare în vederea verificării autenticității documentelor. FFE a contribuit, de asemenea, la dezvoltarea FADO (documente false și autentice online), un instrument accesibil prin internet care facilitează schimbul de informații între statele membre cu privire la cazurile de fraudare a documentelor detectate. Calea de urmat în 2013 Comisia intenționează: · să sprijine lansarea EUROSUR la 1 octombrie 2013; · să se asigure că sistemul de informații Schengen II (SIS II) va deveni pe deplin operațional în primăvară. Statele membre sunt invitate: · să se asigure că toate autoritățile naționale responsabile cu supravegherea frontierelor cooperează prin intermediul centrelor naționale de coordonare; · să realizeze progrese rapide în negocierea propunerilor privind sistemul de intrare/ieșire (EES) și programul de înregistrare a călătorilor (RTP); · să convină asupra unui set comun de recomandări și bune practici în domeniul cooperării dintre polițiștii de frontieră și autoritățile vamale în vederea garantării aceluiași nivel de securitate și de servicii la toate frontierele externe ale UE și a reducerii costurilor aferente controalelor; · să discute și să convină asupra unor recomandări comune de îmbunătățire a gestionării riscurilor în domeniul vamal, precum și a siguranței lanțului de aprovizionare; · să pună în aplicare planul operațional de acțiune privind imigrația neregulamentară în cadrul ciclului de politici. Agențiile ar trebui: · să intensifice cooperarea pentru detectarea și prevenirea migrației neregulamentare și a infracționalității transfrontaliere la frontierele externe (Frontex, Europol, MAOC-N și a CeCLAD-M); · să ia măsurile necesare pentru a asigura transferul datelor cu caracter personal la Europol în conformitate cu Regulamentul Frontex modificat (Frontex și Europol). 2.5. Obiectivul strategic 5: Creșterea capacității de reziliență a Europei în caz de crize și dezastre În ceea ce privește riscurile naturale și cele cauzate de om, UE și-a consolidat capacitatea de gestionare a riscurilor pentru a aloca resursele într-un mod mai eficient și pentru a-și spori capacitatea în materie de prevenire și pregătire. Propunerea de modalități de punere în aplicare a clauzei de solidaritate (articolul 222 din TFUE) va oferi un cadru de protecție pentru situațiile de amenințare sau de pagube extraordinare care depășesc capacitățile de răspuns ale statului (statelor) membru (membre) afectat(e). O propunere comună a Comisiei și a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate privind modalitățile de punere în aplicare a clauzei de solidaritate a fost adoptată în decembrie 2012[20]. Trebuie să fie stabilită și aplicată o metodologie solidă de evaluare a riscurilor pentru a garanta că riscurile de securitate sunt gestionate în mod eficace. UE elaborează în prezent o abordare metodologică comună pentru a evalua aceste riscuri de securitate. S-au depus eforturi considerabile în domeniul evaluării riscurilor legate de amenințările răuvoitoare intenționate, nu în ultimul rând în domeniul securității aviației (transport aerian de mărfuri, interdicții privind lichidele). În decembrie 2012, Consiliul a invitat Comisia să extindă această abordare metodologică la întregul domeniu al securității aviației. În ceea ce privește consolidarea capacității de reziliență în caz de dezastre naturale și provocate de om, au fost realizate o serie de acțiuni pentru a pune în aplicare cadrul de politică al UE privind gestionarea riscurilor în caz de dezastre[21]. Statele membre au realizat progrese diferite în ceea ce privește inițierea unor evaluări naționale ale riscurilor, în conformitate cu orientările Comisiei pentru 2010[22]. Până în prezent, Comisia a primit contribuții din partea a 12 state care participă la mecanismul de protecție civilă al UE (Republica Cehă, Danemarca, Estonia, Germania, Ungaria, Italia, Țările de Jos, Norvegia, Polonia, Slovenia, Suedia și Regatul Unit), cu grade diferite de detaliere a analizei riscurilor la nivel național, ceea ce evidențiază necesitatea unor date comparative mai solide în caz de dezastre și a unor abordări comparative de gestionare a riscurilor. Pe această bază, Comisia pregătește în prezent o primă prezentare generală transsectorială a riscurilor naturale și provocate de om cu care Uniunea se va confrunta în viitor, preconizată pentru 2013. Aceasta ar putea fi urmată în anul 2014 de mai multe lucrări de amploare în care riscurile de securitate vor fi mai bine integrate. Propunerea Comisiei pentru un nou mecanism al Uniunii de protecție civilă[23] plasează prevenirea la egalitate cu măsurile de pregătire și răspuns și include dispoziții pentru a dezvolta în continuare evaluarea riscurilor în politica în materie de protecție civilă. De asemenea, Comisia a promovat cu consecvență utilizarea evaluărilor inter pares, ca modalitate eficace de a face schimb de experiență și de a îmbunătăți guvernanța și elaborarea politicilor în materie de gestionare a riscului de dezastre. În 2012, Regatul Unit a fost prima țară care s-a oferit să inițieze o astfel de evaluare inter pares „pilot”, care a fost realizată de trei „egali” (din Italia, Finlanda și Suedia), cu sprijin și facilități furnizate de Comisie și în cooperare cu UNISDR și OCDE. În primăvara anului 2013 ar trebui să fie prezentat un raport privind constatările, care include bunele practici, domeniile în care sunt necesare îmbunătățiri și recomandări privind modul în care se pot obține progrese suplimentare. Rezultatele vor contribui, de asemenea, la activitatea desfășurată în prezent de Comisie în vederea elaborării documentelor de orientare pentru prevenirea dezastrelor pe baza bunelor practici. De asemenea, Comisia va deschide în 2013 Centrul de răspuns pentru situații de urgență, pe baza actualului Centru de monitorizare și informare (DG ECHO), ceea ce va consolida și mai mult capacitatea de răspuns a UE în caz de dezastre. S-au depus eforturi substanțiale pentru o mai bună raționalizare și consolidare a sinergiilor dintre diferitele capacități ale UE de gestionare a crizelor. O abordare mai integrată și mai eficace reprezintă obiectivul procedurilor din cadrul mecanismelor UE pentru coordonarea în situații de criză și al creării unei capacități integrate de sensibilizare și de analiză. În 2012 au fost întreprinse o serie de acțiuni importante pentru a consolida integrarea într-o rețea a centrelor multisectoriale și sectoriale din cadrul Comisiei și al agențiilor relevante. Printre acestea se numără încheierea de acorduri privind cooperarea în materie de gestionare a riscurilor și a crizelor și stabilirea unor noi mijloace de comunicare performante și rezistente. Crearea în 2012 a Centrului de analiză strategică și răspuns al Comisiei în cadrul DG HOME a permis stabilirea de noi metodologii de evaluare și de gestionare a riscurilor de securitate, prin reunirea expertizei departamentelor relevante ale Comisiei și a comunităților de experți, de exemplu, în domeniile transporturilor și energiei, iar aceste metodologii au la bază evaluări ale amenințărilor efectuate de către Centrul de analiză a informațiilor al UE, agențiile UE și serviciile statelor membre. Sporirea capacității UE de gestionare a crizelor și de evaluare a riscurilor necesită crearea unei capacități pentru schimbul de informații clasificate. Din acest punct de vedere, stabilirea unui cadru juridic care să permită agențiilor UE să facă schimb de informații clasificate reprezintă un important pas înainte. Calea de urmat în 2013 Comisia intenționează: · să sprijine eforturile pentru îmbunătățirea metodologiilor de evaluare a riscurilor și pentru schimbul și transferul de experiență între statele membre ale UE și, de asemenea, cu țările terțe, în ceea ce privește activitățile conexe gestionării riscurilor; · să realizeze o primă prezentare generală, transsectorială a riscurilor naturale și a celor provocate de om; · să elaboreze orientări privind prevenirea dezastrelor, pe baza bunelor practici; · să continue consolidarea capacității UE de a efectua evaluarea riscurilor de securitate. Statele membre sunt invitate: · să finalizeze și să actualizeze în mod periodic evaluările riscurilor la nivel național, să inițieze acțiuni pentru a îmbunătăți înțelegerea dezastrelor și a riscurilor de securitate, să promoveze planificarea în materie de gestionare a riscurilor, să protejeze împotriva dezastrelor investițiile în infrastructuri realizate cu sprijinul UE și să se ofere să întocmească evaluări inter pares ale politicilor lor naționale de gestionare a riscurilor; · să adopte propunerea privind modalitățile de punere în aplicare a clauzei de solidaritate. 3. Raționalizarea și eficientizarea punerii în aplicare a politicilor în materie de securitate Politica în materie de securitate internă are la bază o agendă comună care implică toți actorii: instituțiile UE, statele membre și agențiile UE. În 2012, Parlamentul European a publicat primul său aviz privind Strategia de securitate internă, în care susține într-o mare măsură cele cinci obiective ale strategiei[24]. Cooperarea între statele membre va avea un rol foarte important în ceea ce privește răspunsul la amenințările la adresa securității interne în UE. Punerea în comun a resurselor și raționalizarea acțiunilor la nivelul UE reprezintă o modalitate mai eficace și mai puțin costisitoare decât acțiunea pe cont propriu. Agențiile UE au de jucat un rol important în această privință. 3.1. Raționalizarea eforturilor Comisia a prezentat în martie 2013 o propunere privind reforma Europol și CEPOL, în care propune fuzionarea celor două agenții, și o comunicare privind un program european de formare în materie de aplicare a legii (LETS). Obiectivul general al reformării Europol, precum și a Eurojust este de a îmbunătăți eficiența și eficacitatea operațională a agențiilor în ceea ce privește abordarea amenințărilor la adresa securității reprezentate de infracțiunile grave, de criminalitatea organizată și de terorism. Îmbunătățirea capacităților Europol de a cartografia amenințările și tendințele infracționale va consolida atât răspunsul UE, cât și al statelor membre la rețelele infracționale și la efectele negative ale acestora asupra societății și a economiei, prin îmbunătățirea sprijinului pe care Europol îl poate furniza statelor membre, prin intensificarea coordonării și a sinergiilor dintre operațiunile efectuate de statele membre și printr-un sprijin mai ferm pentru ciclul de politici ale UE privind infracțiunile grave și criminalitatea organizată. CEPOL și Europol au misiuni care se completează, CEPOL sprijinind dezvoltarea unei culturi a cooperării în domeniul aplicării legii în UE prin activități de formare. Fuziunea propusă dintre CEPOL și Europol ar permite o mai bună concentrare a activităților de formare asupra nevoilor reale de formare, precum și o mai bună aliniere la acestea, astfel cum este prevăzut în Programul european de formare în materie de aplicare a legii (LETS) pe care Comisia l-a adoptat în același timp. Aceasta ar pune în comun resursele financiare și umane limitate permițând asigurarea de către UE a unui număr mai mare de cursuri de formare, la nivel general. Prin sporirea funcționalității serviciilor Europol și prin faptul că activitatea de formare vizează nevoile prioritare ale UE, resursele pot fi deblocate de la nivel național și pot fi redirecționate după cum este necesar. Centrul european de combatere a criminalității informatice este un alt exemplu de raționalizare în vederea combaterii cu mai multă eficiență a criminalității informatice. Investigarea fraudelor online și a abuzurilor online împotriva copiilor, precum și a altor tipuri de infracțiuni implică, de regulă, sute de victime în același timp și suspecți în multe părți diferite ale lumii. Operațiunile de această amploare nu pot fi realizate cu succes de către forțele naționale de poliție acționând pe cont propriu. Niciun tip de infracțiune nu este atât de neîngrădit precum criminalitatea informatică, ceea ce determină autoritățile de aplicare a legii să adopte o abordare transfrontalieră coordonată și bazată pe colaborare, împreună cu părțile interesate din sectorul public și privat. Eficientizarea mecanismelor de finanțare este un mijloc de a asigura o utilizare mai bine orientată a resurselor. În 2012, Comisia a prezentat propuneri pentru Fondul pentru securitate internă pentru noile perspective financiare 2014-2020. Una dintre inovațiile propuse este de a se aplica gestionarea partajată în cazul tuturor fondurile (anterior fondul pentru ISEC nu a fost inclus), ceea ce înseamnă că o parte tot mai mare din resursele disponibile vor fi gestionate direct de către statele membre. 3.2. Asigurarea coerenței dintre dimensiunea internă și cea externă Cu amenințări care, parțial, vin din afara granițelor UE, cooperarea consolidată cu actorii din domeniul securității externe, cu țările terțe și cu organizațiile este esențială în realizarea cu succes a politicilor de securitate. În cadrul unor eforturi mai ample de sporire a coerenței dintre dimensiunea internă și cea externă a securității, Comitetul politic și de securitate (CPS) și Comitetul permanent pentru securitate internă (COSI) au continuat demersurile pentru punerea în aplicare a foii de parcurs privind strângerea legăturilor dintre politica de securitate și apărare comună și actorii din domeniul libertății, securității și justiției și pentru dezvoltarea în continuare de sinergii în alte domenii, precum securitatea cibernetică, protecția infrastructurii critice și combaterea terorismului. Au fost, de asemenea, stabilite legături mai strânse între SEAE și agențiile relevante (de exemplu, Europol și Frontex). În 2012 au fost organizate două reuniuni CPS-COSI, în cadrul cărora au fost discutate dimensiunile geografice (Balcanii de Vest, Sahel și Libia) a activităților UE, iar în februarie 2013 a fost organizată o reuniune CPS-COSI, ale cărei lucrări s-au concentrat asupra situației securității în Mali. Aspectele de securitate internă sunt în prezent adăugate în mod sistematic pe ordinea de zi a dialogurilor politice cu țări terțe și organizații relevante, fiind abordate și în cadrul parteneriatelor și al acordurilor strategice relevante. Inițierea de dialoguri în vederea unor parteneriate în materie de mobilitate, migrație și securitate cu țările din sudul Mediteranei reprezintă alte canale pentru a consolida cooperarea cu partenerii externi în domeniul securității interne. De asemenea, procesul de preaderare și în special acțiunile întreprinse în prezent în contextul mecanismului de monitorizare ulterioară liberalizării vizelor cu cinci țări din Balcanii de Vest, punerea în aplicare a foii de parcurs privind liberalizarea vizelor cu Kosovo și agenda pozitivă cu Turcia sunt instrumente puternice prin care se acordă asistență țărilor terțe în ceea ce privește alinierea cadrului lor juridic și a capacității operaționale la acquis-ul și standardele UE în domeniul securității. Acțiuni specifice de combatere a amenințărilor globale, care sporesc securitatea internă a UE, sunt finanțate în cadrul instrumentului UE pentru stabilitate și în afara UE. 3.3. Pregătirea pentru viitor: programul de cercetare în domeniul securității din cadrul PC7 și etape ulterioare Începând cu 2007, Comisia a finanțat programe de cercetare în domeniul securității în cadrul PC7 de până la 1,4 miliarde EUR. Peste 250 de proiecte au fost finanțate cu implicarea unui număr semnificativ de părți interesate. Au fost abordate majoritatea temelor din sfera prezentului raport, cum ar fi explozivele, CBRN, radicalizarea și securitatea frontierelor. Comisia a publicat în iulie 2012 Comunicarea „Politica industrială în domeniul securității. Plan de acțiune pentru o industrie a securității inovatoare și competitivă”[25]. Planul de acțiune prevede măsuri suplimentare pentru a armoniza piața securității din UE și a elimina decalajul dintre cercetare și piață, în special prin activități de standardizare în domeniul protecției CBRN, al securității la frontiere și al gestionării crizelor/protecției civile. 4. Concluzie Punerea în aplicare a Strategiei de securitate internă este deja într-o fază avansată. Potrivit celor expuse în prezentul raport, s-au realizat multe în cadrul celor cinci obiective. Cu toate acestea, avem încă un drum lung de parcurs. Pentru 2013, criminalitatea organizată este considerată în continuare a fi una dintre principalele provocări pentru securitatea internă a UE care trebuie să fie soluționate. Spălarea banilor, corupția, traficul și grupările mobile de criminalitate organizată sunt doar câteva dintre amenințările care se anunță. Criminalitatea informatică continuă să reprezinte o preocupare specială. O altă provocare importantă pentru 2013 este aceea de a îmbunătăți instrumentele pentru o mai bună combatere a extremismului violent, care este din ce în ce mai frecvent. Următorul și ultimul raport privind punerea în aplicare a Strategiei de securitate internă va fi prezentat la jumătatea anului 2014. Raportul va evalua dacă obiectivele Strategiei de securitate internă au fost atinse și va analiza, de asemenea, provocările viitoare în domeniul securității interne. Anexa 1: Prezentare grafică a tuturor acțiunilor planificate pentru 2011-2014 [1] COM(2013) 45/3. [2] COM(2013) 44/2. [3] COM(2013) 42 final. [4] COM(2012) 363 final. [5] COM(2011) 654 final. [6] COM(2012) 85 final. [7] JO L 186, 14.7.2012, p. 4 (Australia) și JO L 215, 11.8.2012, p. 5 (Statele Unite). [8] Directiva 2011/36/UE privind prevenirea și combaterea traficului de persoane și protejarea victimelor acestuia. [9] COM(2012) 735 final. [10] O creștere de 43 % în comparație cu 2011. [11] În total, în 2012, au fost înregistrate de Eurojust 32 de cazuri legate de terorism, printre care și cazuri privind finanțarea terorismului. [12] 2010/0246 (COD) [13] Directiva 2008/114/CE privind identificarea și desemnarea infrastructurilor critice europene și evaluarea necesității de îmbunătățire a protecției acestora. [14] SWD(2012) 143 final. [15] JOIN(2013) 1 final. [16] COM(2013) 48 final. [17] COM(2012) 196. [18] COM(2010) 517 final. [19] COM(2012) 793 final. [20] JOIN(2012) 39 final. [21] Stabilit în Comunicarea „O abordare comunitară în privința prevenirii dezastrelor naturale și a celor provocate de om”, COM(2009) 82 final. [22] SEC(2010) 1626 final, disponibilă la următoarea adresă: http://ec.europa.eu/echo/civil_protection/civil/pdfdocs/prevention/COMM_PDF_SEC_2010_1626_F_staff_working_document_en.pdf [23] COM(2011) 934 final. [24] Raportul Borsellino, Rezoluția Parlamentului European din 22 mai 2012 privind Strategia de securitate internă a Uniunii Europene [(2010)2308 (INI)] [25] COM(2012) 417 final.