(Text cu relevanță pentru SEE)

Propunerea urmărește să diminueze costurile inutile ale raportării privind durabilitatea pentru întreprinderi și să le permită acestora să răspundă în mod eficient la cererea tot mai mare de informații privind durabilitatea. Aceasta va oferi claritate și certitudine cu privire la informațiile privind durabilitatea care trebuie raportate și va facilita obținerea de către autorii raportării a informațiilor de care au nevoie în scopul raportării de la partenerii lor de afaceri (furnizori, clienți și societăți în care s-a investit). Ea ar trebui, de asemenea, să reducă numărul de cereri primite de întreprinderi pentru prezentarea de informații privind durabilitatea în plus față de informațiile pe care le publică în rapoartele lor anuale.

Situația actuală este problematică și pentru societățile comerciale care trebuie să raporteze. Lipsa de precizie a cerințelor actuale și numărul mare de standarde și cadre private existente fac dificilă cunoașterea exactă de către întreprinderi a informațiilor pe care ar trebui să le raporteze. Adesea, acestea întâmpină dificultăți în a obține informațiile de care au nevoie ele însele de la furnizori, clienți și societăți în care s-a investit. Multe întreprinderi primesc solicitări de informații privind durabilitatea de la părțile interesate, în plus față de informațiile pe care le raportează pentru a se conforma cerințelor legale actuale. Toate acestea generează costuri inutile pentru întreprinderi.

Comisia Europeană s-a angajat, în Pactul verde european și în programul său de lucru pentru 2020, să propună o revizuire a Directivei privind raportarea nefinanciară. Pactul verde european are drept scop transformarea UE într-o economie modernă, eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor și competitivă, fără emisii nete de gaze cu efect de seră în 2050. Pactul va decupla creșterea economică de utilizarea resurselor și va asigura faptul că toate regiunile și toți cetățenii UE participă la o tranziție justă din punct de vedere social către un sistem economic durabil. Pactul urmărește, de asemenea, să protejeze, să conserve și să consolideze capitalul natural al UE, precum și să protejeze sănătatea și bunăstarea cetățenilor împotriva riscurilor legate de mediu și a impacturilor aferente. Revizuirea Directivei privind raportarea nefinanciară va contribui la obiectivul de construire a unei economii în serviciul cetățenilor. Se va consolida astfel economia socială de piață a UE, contribuindu-se la asigurarea faptului că aceasta este pregătită pentru viitor și că oferă stabilitate, locuri de muncă, creștere economică și investiții. Aceste obiective sunt deosebit de importante având în vedere consecințele socioeconomice negative ale pandemiei de COVID-19 și necesitatea unei redresări durabile, favorabile incluziunii și echitabile.

Directiva privind raportarea nefinanciară a introdus cerința ca societățile să prezinte informații atât privind modul în care aspectele referitoare la durabilitate le afectează performanța, poziția și dezvoltarea (perspectiva aportului din exterior spre centru sau „outside-in”), cât și privind impactul pe care îl au asupra oamenilor și asupra mediului (perspectiva aportului din centru spre exterior sau „inside-out”). Acest lucru este adesea cunoscut sub denumirea de „dublă perspectivă asupra pragului de semnificație”.

Temeiul juridic al propunerii îl reprezintă articolele 50 și 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). Articolul 50 din TFUE constituie temeiul juridic pentru adoptarea măsurilor UE care vizează realizarea dreptului de stabilire pe piața unică în domeniul dreptului societăților comerciale. Acesta constituie, de asemenea, temeiul juridic pentru Directivele 2013/34/UE, 2006/43/CE, 91/674/CEE și 86/635/CEE și face parte din temeiul juridic al Directivei 2004/109/CE. Articolul 50 din TFUE mandatează Parlamentul European și Consiliul să acționeze prin intermediul directivelor. În plus, articolul 114 din TFUE este un act juridic general în scopul instituirii sau al asigurării funcționării pieței unice – în acest caz, a liberei circulații a capitalurilor. Articolul 114 din TFUE este inclus ca temei juridic pentru prezenta directivă de modificare a Directivei 2004/109/CE.

Prezenta propunere constă într-o directivă care ar modifica patru acte legislative existente. În primul rând, aceasta ar modifica Directiva contabilă, revizuind unele dispoziții existente și adăugând anumite dispoziții noi referitoare la raportarea privind durabilitatea. În plus, propunerea ar modifica Directiva privind auditul și Regulamentul privind auditul, pentru a acoperi auditul informațiilor privind durabilitatea. În cele din urmă, propunerea ar modifica Directiva privind transparența pentru a extinde domeniul de aplicare al cerințelor de raportare privind durabilitatea în vederea includerii societăților comerciale cu valori mobiliare cotate pe piețele reglementate și pentru a clarifica regimul de supraveghere pentru raportarea privind durabilitatea de către aceste întreprinderi.

•Evaluări ex post/verificarea adecvării legislației existente

3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

Prezenta propunere are în vedere introducerea unei cerințe de asigurare a informațiilor raportate privind durabilitatea, astfel încât acestea să fie fiabile. Este avută în vedere, de asemenea, cerința ca societățile să eticheteze digital informațiile raportate privind durabilitatea. Eticheta digitală este esențială pentru valorificarea oportunităților oferite de tehnologiile digitale în vederea îmbunătățirii radicale a modului în care sunt utilizate informațiile privind durabilitatea. UE a introdus deja o cerință privind etichetarea digitală a informațiilor financiare.

În plus, numai prin intervenția UE se poate asigura concordanța normelor de raportare privind durabilitatea cu alte acte legislative ale UE, inclusiv cu Regulamentul privind informațiile privind durabilitatea în sectorul serviciilor financiare și cu Regulamentul privind taxonomia, precum și cu actele delegate și de punere în aplicare adoptate în temeiul regulamentelor respective.

Costurile totale estimate ale opțiunii preferate pentru autorii raportării sunt de 1 200 de milioane EUR reprezentând costuri unice și de 3 600 de milioane EUR reprezentând costuri recurente anuale. În plus, autorii raportării vor suporta costuri ca urmare a cerințelor de raportare prevăzute la articolul 8 din Regulamentul privind taxonomia. Dacă UE nu ia nicio măsură, se preconizează, în orice caz, o creștere substanțială a costurilor pentru autorii raportării, determinată de o creștere a numărului de cereri de informații necoordonate din partea utilizatorilor, de absența unui consens cu privire la informațiile pe care societățile ar trebui să le raporteze pentru a răspunde nevoilor utilizatorilor și de dificultățile persistente în obținerea informațiilor privind durabilitatea de care au nevoie autorii raportării pentru întocmirea propriilor rapoarte din partea furnizorilor, a clienților și a societăților în care s-a investit. Lipsa unor date suficient de detaliate face imposibilă calcularea costurilor pe care ar trebui să le suporte autorii raportării în absența unor norme noi. Cu toate acestea, se estimează că utilizarea standardelor ar putea duce la economii anuale de 24 200-41 700 EUR pe întreprindere (aproximativ 280-490 de milioane EUR pe an pentru întreprinderile care intră în prezent în domeniul de aplicare al Directivei privind raportarea nefinanciară și 1 200-2 000 de milioane EUR pe an pentru opțiunea preferată), dacă standardele elimină complet necesitatea unor cereri de informații suplimentare adresate autorilor raportării.

Întreprinderile din UE riscă să suporte costuri de raportare mai mari decât societățile din afara UE dacă alte jurisdicții nu adoptă o abordare similară celei descrise în prezenta propunere. S-ar putea crea astfel o inegalitate de tratament între societățile din UE și cele din afara UE, ceea ce ar afecta condițiile de concurență echitabile de pe piața unică a UE. Pentru a se atenua acest risc, filialele din UE ale societăților din afara UE, precum și orice societate din afara UE care deține valori mobiliare cotate pe o piață reglementată din UE intră în domeniul de aplicare al cerințelor de raportare prevăzute în propunere.

•Adecvarea reglementărilor și simplificarea

Pentru a contribui la asigurarea protecției investitorilor, toate societățile cotate pe piețele reglementate ar trebui, în principiu, să se supună acelorași norme de prezentare de informații. Prin urmare, IMM-urile cotate pe piețele reglementate din UE ar trebui să îndeplinească noile cerințe propuse de raportare privind durabilitatea. Cu toate acestea, cerințele pentru IMM-urile cotate pe piețele reglementate din UE ar urma să se aplice numai după trei ani de la aplicarea lor în cazul altor întreprinderi, pentru a se ține seama de dificultățile economice relative cu care se confruntă societățile mai mici ca urmare a pandemiei de COVID-19. Această perioadă de introducere treptată ar permite, de asemenea, IMM-urilor cotate la bursă să aplice noile cerințe când practicile de raportare și de asigurare aferente informațiilor privind durabilitatea vor fi atins un grad mai ridicat de maturitate. Cerințele de prezentare de informații prevăzute în prezenta propunere nu ar urma să se aplice IMM-urilor ale căror valori mobiliare sunt cotate pe piețe de creștere pentru IMM-uri sau în sisteme multilaterale de tranzacționare (SMT-uri). În plus, din motive de proporționalitate, ele nu s-ar aplica microîntreprinderilor cotate pe piețele reglementate din UE.

Prezenta propunere nu impune altor IMM-uri să raporteze informații privind durabilitatea. Cu toate acestea, IMM-urile necotate pot decide să utilizeze în mod voluntar standardele de raportare privind durabilitatea pe care Comisia le va adopta sub formă de acte delegate în vederea raportării de către IMM-urile cotate la bursă. Scopul acestora este de a permite oricărui IMM să raporteze informații într-un mod eficient din punctul de vedere al costurilor ca răspuns la numeroasele solicitări de informații pe care le primește de la alte întreprinderi cu care are relații de afaceri, cum ar fi băncile, societățile de asigurări și clienții corporativi mari, și de a contribui la definirea limitelor pentru informațiile pe care societățile se pot aștepta în mod rezonabil ca IMM-urile din lanțul lor valoric să le furnizeze. Aceste standarde ar trebui, de asemenea, să ajute IMM-urile să atragă investiții și finanțări suplimentare, să participe pe deplin la tranziția către o economie durabilă descrisă în Pactul verde european și să contribuie la aceasta. Standardele pentru IMM-uri vor stabili o referință pentru societățile care intră în domeniul de aplicare al Directivei privind raportarea de către întreprinderi de informații privind durabilitatea în ceea ce privește nivelul informațiilor privind durabilitatea pe care l-ar putea solicita în mod rezonabil IMM-urilor care fac parte din lanțurile lor valorice în calitate de furnizori și clienți.

Prezenta propunere este pregătită din punct de vedere digital, deoarece impune societăților să eticheteze digital informațiile raportate privind durabilitatea, în conformitate cu o taxonomie digitală.

•Drepturile fundamentale

Propunerea respectă drepturile fundamentale consacrate și principiile enunțate în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Aceasta va avea un impact pozitiv indirect asupra drepturilor fundamentale, având în vedere că impunerea unor cerințe de raportare mai stricte poate influența în bine comportamentul întreprinderilor. Propunerea ar trebui să servească la sensibilizarea într-o mai mare măsură a societăților cu privire la drepturile fundamentale și să influențeze pozitiv modul în care acestea identifică și gestionează impactul negativ real și potențial asupra drepturilor fundamentale. De asemenea, propunerea ar trebui să mărească fluxurile de capital către societățile care respectă drepturile fundamentale și, în general, să asigure un grad mai ridicat de asumare de către întreprinderi a răspunderii pentru impactul lor asupra drepturilor fundamentale.

4.IMPLICAȚII BUGETARE

Prezenta propunere nu are implicații bugetare. Pentru cheltuielile de finanțare a elaborării de standarde ale UE de raportare privind durabilitatea vor fi utilizate resurse bugetare existente.

5.ALTE ELEMENTE

•Planuri de punere în aplicare și măsuri de monitorizare, de evaluare și de raportare

Pentru a monitoriza progresele înregistrate în direcția îndeplinirii obiectivelor specifice ale propunerii, Comisia va analiza posibilitatea de a organiza sondaje periodice în rândul utilizatorilor și al autorilor raportării, în funcție de disponibilitatea resurselor financiare. Propunerea include cerința ca punerea în aplicare a cerințelor de asigurare să facă obiectul unui raport înaintat de Comisie Parlamentului European și Consiliului în termen de cel mult 3 ani de la intrarea în vigoare a prezentei directive. Raportul va fi însoțit, dacă este cazul, de propuneri legislative pentru impunerea unor cerințe de asigurare mai stricte („asigurare rezonabilă”). Prezenta propunere nu necesită un plan de punere în aplicare.

•Documente explicative (în cazul directivelor)

Nu sunt considerate necesare documente explicative.

•Explicații detaliate referitoare la prevederile specifice ale propunerii