RO    RO  COMISIA COMUNIT ĂŢILOR EUROPENE 
Bruxelles, 28.3.2007 
COM(2007) 140 final 
  
CARTE VERDE 
privind instrumentele de pia ţă utilizate în scopuri aferente politicii de mediu şi altor 
politici conexe 
{SEC(2007) 388} 
 
RO 2   RO CARTE VERDE 
privind instrumentele de pia ţă utilizate în scopuri aferente politicii de mediu şi altor 
politici conexe 
(Text cu relevan ţă pentru SEE) 
1. I NTRODUCERE  
UE joacă un rol esen ţial în lume în ceea ce prive şte luarea de ac ţiuni în materie de durabilitate 
a mediului şi schimbări climatice. Acest fapt a fost confi (rmat recent prin adoptarea1, în 
cadrul Consiliului European de prim ăvară2, a pachetului de politic i în materie de energie şi 
climă prin care UE şi-a reafirmat angajamentul de a aborda problema schimb ărilor climatice 
atât la nivel intern, cât şi la scară internaţională, de a promova durabilitatea mediului, de a 
reduce gradul de dependen ţă faţă de resursele externe şi de a garanta competitivitatea 
economiilor europene. În plus, sunt necesare ac ţiuni urgente pentru  a stopa pierderea 
biodiversit ăţii, pentru a conserva re sursele naturale amenin ţate şi pentru a proteja s ănătatea 
publică. 
Aceste obiective ambi ţioase nu pot fi îndeplinite f ără intervenţia publică şi angajamentul ferm 
al tuturor p ărţilor implicate. UE a încurajat din ce în  ce mai mult utilizarea instrumentelor 
economice sau de pia ţă – precum impozitarea indirect ă, subvenţii direcţionate sau certificate 
de emisii comercializabile – în astfel de  scopuri politice, deoarece acestea reprezint ă un 
mijloc flexibil şi rentabil de îndeplinire a obiectivelor stabilite3. Folosirea mai intens ă a 
instrumentelor de pia ţă a fost sus ţinută şi de cel de-al 6-lea Program de Ac ţiune pentru Mediu 
al UE (PAM) şi de Strategia de dezvoltare durabil ă revizuită a UE4, precum şi de Strategia de 
la Lisabona pentru cre ştere şi locuri de munc ă revizuită5. 
                                                 
1 În special, Comunicarea Comisiei „ O politică energetic ă pentru Europa”, [COM(2007) 1, 10.1.2007] şi 
Comunicarea Comisiei „ Limitarea schimb ărilor climatice globale la 2° Celsius: calea spre 2020 şi pe 
mai departe” COM(2007) 2, 10.1.2007. 
2 Consiliul European din 8-9 martie 2007, Concluziile Pre şedinţiei 
3 Pe lâng ă instrumentele de pia ţă analizate în prezenta Carte verde, alte instrumente de pia ţă importante 
sunt implementate în cadrul Politicii Agricole Comune ( şi anume m ăsurile de mediu din cadrul politicii 
de dezvoltare rural ă), precum şi în cadrul m ăsurilor luate în temeiul politicii de coeziune din sectoarele 
energetic şi de mediu. Atunci când folosirea instrumentelor de pia ţă poate implica ajutoarele de stat, 
acestea trebuie s ă respecte normele Comunit ăţii şi trebuie s ă fie notificate Comisiei în temeiul 
articolului 88 din Tratatul CE. În prezent, o revizuire a orient ărilor comunitare privind ajutoarele de stat 
destinate protec ţiei mediului se afl ă în curs de derulare. Prin urmare, prezenta Carte verde nu va aborda 
aspectul evalu ării ajutoarelor de stat. 
4 JO L 242, 10.9.2002 şi documentul 10917/06 al Consiliului din 26.6.2006. 
5 Recomandarea Consiliului 2005/601/CE din 12 iulie 2005 privind orient ările generale ale politicilor 
economice ale statelor membre şi ale Comunit ăţii (2005-2008). 
 
RO 3   RO Prezenta Carte verde ini ţiază o discuţie despre promovarea folosi rii instrumentelor de pia ţă în 
Comunitate. Astfel cum este indicat în Planul de ac ţiune privind eficien ţa energetic ă6, aceasta 
exploreaz ă posibile c ăi viitoare în ceea ce prive şte Directiva privind impozitarea energiei7, în 
scopul de a determina revizuirea prev ăzută a acesteia. În acest sens , documentul se înscrie în 
cadrul stabilit de noul program integrat pentru energie şi schimbări climatice8, în care 
instrumentele de pia ţă şi politicile fiscale, în general, vor juca un rol determinant în atingerea 
obiectivelor strategice ale UE. Documentul exploreaz ă, de asemenea, op ţiunile pentru o 
folosire mai intens ă a instrumentelor de pia ţă în domenii diverse ale politicii de mediu, atât la 
nivelul Comunit ăţii, cât şi la nivelul na ţional. 
2. F OLOSIREA INSTRUMENTELOR DE PIA ŢĂ ÎN SCOPUL PUNERII ÎN APLICARE A 
POLITICILOR COMUNITARE  
2.1. Argumente în favoare folosi rii instrumentelor de pia ţă ca instrumente de 
acţiune 
Explicaţia economic ă pentru folosirea instrumentelor de pia ţă constă în capacitatea acestora 
de a remedia e şecurile pie ţei în mod rentabil din punct de  vedere al costurilor. Un e şec al 
pieţei reprezint ă o situaţie în care de pe pie ţe lipsesc cu des ăvârşire sau nu sunt luate suficient 
în considerare costurile „reale” sau sociale ale activit ăţii economice (de exemplu active de 
mediu cu caracter de bunuri publice). Interven ţia publică este justificat ă în acest caz, pentru a 
remedia aceste e şecuri şi, spre deosebire de abord ările reglementare sau administrative, 
instrumentele de pia ţă au avantajul de a folosi semnalele de pe pia ţă pentru a remedia 
eşecurile acesteia. 
Fie prin influen ţarea preţurilor (prin intermediul impozit ării sau al stimulentelor), fie prin 
stabilirea unor cantit ăţi absolute (comercializarea certifi catelor de emisii) sau a unor cantit ăţi 
pe unitate de produc ţie, instrumentele de pia ţă recunosc implicit faptul c ă firmele sunt diferite 
şi, prin urmare, asigur ă o flexibilitate care poate reduce substan ţial costurile aferente 
măsurilor de îmbun ătăţire a mediului9. Instrumentele de pia ţă nu reprezint ă o soluţie pentru 
toate problemele. Acestea au nevoie de un cadru clar de reglementare în care s ă funcţioneze şi 
sunt folosite adesea în combina ţii de măsuri cu alte instrumente. Dac ă se alege şi se define şte 
în mod adecvat instrumentul corect, instrumentele de pia ţă10 oferă anumite avantaje fa ţă de 
instrumentele de reglementare: 
                                                 
6 COM(2006) 545. 
7 Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de 
impozitare a produselor energetice şi a electricit ăţii (JO L 283, 31.10.2003, p. 51), astfel cum a fost 
modificat ă ultima dat ă prin Directivele 2004/74/CE şi 2004/75/CE (JO L 157, 30.4.2004, p. 87 şi p. 
100). 
8 Astfel cum s-a precizat recen t în cadrul Consiliului Euro pean din 8-9 martie 2007. 
9 Vezi comunicarea Comisiei „Concilierea nevoilor şi responsabilit ăţilor noastre – integrarea 
problemelor de mediu în cadrul politicii economice” , COM(2000) 576, 20.9.2000. 
10 COM(2000) 576, 20.9.2000. Conform studiilor OCDE, exist ă dovezi sporite ale eficien ţei 
instrumentelor de pia ţă. A se vedea „Taxele de mediu în  statele membre ale OCD–probleme şi 
strategii”, 2001. 
 
RO 4   RO • îmbunătăţesc semnalele transmise de pre ţuri, prin aceea c ă atribuie o valoare costurilor şi 
beneficiilor externe ale activit ăţilor economice, astfel încât actorii economici  le iau în 
considerare şi îşi modific ă comportamentul pentru a reduce impacturile negative – şi 
pentru a spori impacturile pozitive – de mediu şi de alt tip11, 
• conferă industriei o mai mare flexibilitate în atingerea obiectivelor şi genereaz ă, astfel, 
costuri de punere în conformitate mai reduse12, 
• oferă un stimulent firmelor, pe term en lung, pentru a favoriza inova ţia tehnologic ă, în 
scopul de a reduce şi mai mult impacturile negative asupra mediului („eficien ţă 
dinamică”), 
• susţin ocuparea for ţei de munc ă atunci când sunt folosite în contextul reformei taxei de 
mediu sau al reformei fiscale13. 
2.2. Instrumentele de pia ţă în contextul UE 
În afară de faptul c ă au contribuit la înde plinirea obiectivelor st rategice specifice, 
instrumentele de pia ţă au fost folosite la nivel de UE pentru a evita denatur ările de pe pia ţa 
internă cauzate de abord ări diferite în statele membre , pentru a garanta faptul c ă, pe întreg 
teritoriul UE, presiuni similare sunt exercitate în sectoare similare şi pentru a remedia 
eventualele efecte nefavorabile asupra competitivit ăţii în cadrul UE. Prin ac ţiuni comune, UE 
devine mai puternic ă în confruntarea cu concuren ţa externă din partea partenerilor s ăi 
comerciali. 
La nivelul UE, cel mai adesea folosite instrumente de pia ţă sunt impozitele, taxele şi sistemele 
de certificate de comerciali zare. În termeni economici , aceste instrumente func ţionează 
similar. Cu toate acestea, ele difer ă în ceea ce prive şte unele aspecte importante. 
În primul rând, sistemele cantitative, precum si stemele de certificate comercializabile, ofer ă 
mai multă siguranţă în ceea ce prive şte îndeplinirea obiectivelor specifice ale politicilor, ca de 
exemplu limitarea emisiilor (sub rezerva unei monitoriz ări şi a unei puneri în conformitate 
corespunz ătoare), comparativ cu instrumente bazate doar pe pre ţuri, cum sunt impozitele. În 
schimb, instrumentele bazate pe pre ţuri oferă siguranţă în ceea ce prive şte costul sau pre ţul 
obiectivului stabilit şi sunt, în general, mai u şor de administrat14. 
În al doilea rând, acestea s unt diferite în ceea ce prive şte aspectul gener ării veniturilor. 
Impozitele ( şi, într-un mod mai limitat, taxele) sunt folosite din ce în ce mai mult pentru a 
influenţa comportamentul, dar genereaz ă şi venituri. Sistemele de ce rtificate comercializabile 
pot genera venituri în cazul în car e cotele sunt atribuite prin licita ţie de către autorit ăţile 
publice. Sistemele de certificate comercializabil e care folosesc cote atribuite prin licita ţie au, 
                                                 
11 Aceast ă idee este adesea exprimat ă de obiective precum „stabilirea corect ă a preţurilor”, „internalizarea 
costurilor externe”, „cre şterea ofertei de servicii de mediu necomercializate”. 
12 Cf. AEM, „ Eficienţa politicilor de tratare a apelor uzate urbane în ţările selectate: studiu pilot al 
AEM ”, 2005. Studiul compar ă abordările din mai multe state membre şi demonstreaz ă modul în care 
folosirea instrumentelor de pia ţă va contribui la îndeplinirea obiectivelor de mediu, cu costuri mai 
reduse. 
13 A se vedea Comunicarea Comisiei „ Valori europene într-o societate globalizat ă”, COM(2005) 525, 
20.10.2005. 
14 A se vedea COM(200) 576. 
 
RO 5   RO aşadar, trăsături similare cu cele  ale unui impozit (difer ă aspectele de reglementare şi cele 
privind punerea în confor mitate). Pe de alt ă parte, taxele reprezint ă de obicei o plat ă pentru un 
serviciu sau un cost identificat în mod clar şi, prin urmare, nu pot fi utilizate cu atâta u şurinţă 
ca venituri pentru bugetul public. 
Trăsăturile de mai sus au influen ţat, într-o mare m ăsură, modul şi domeniile în care UE 
foloseşte în prezent instrumente de pia ţă la nivelul Comunit ăţii, conducând astfel la 
introducerea unor instrumente precu m Sistemul comunitar de comercializare a certificatelor 
de emisii („UE ETS”)15, Directiva privind impozitarea energiei şi, în domeniul transporturilor, 
Directiva Eurovignette16. Aceste aspecte trebuie luate în considerare în cazul în care UE are în 
vedere folosirea mai intens ă a instrumentelor de pia ţă la nivelul UE, astfel încât s ă le 
folosească cât mai bine cu putin ţă în cele mai adecvate domenii şi să evite suprapunerile. În 
principiu, regulile Comunit ăţii de adoptare a deciziilor nu ar trebui s ă aibă un rol influent în 
acest context. Cu toate acestea, cerin ţa unanimit ăţii în domeniul impozit ării semnific ă faptul 
că posibilitatea de a folosi impozitarea ca instrument difer ă în anumite aspecte de alte 
instrumente17. 
Care sunt domeniile în care se poate dezv olta utilizarea instrumentelor de pia ţă la nivel 
comunitar sau na ţional şi care sunt op ţiunile de realizare a acestui obiectiv? 
Ar putea fi folosite instrumentele de pia ţă într-un mod care s ă încurajeze competitivitatea şi 
care să nu impun ă o presiune excesiv ă asupra consumatorilor, în special a cet ăţenilor cu 
venituri sc ăzute, dar care s ă asigure în acela şi timp venituri pentru bugetele publice? 
Ar trebui ca UE s ă recurgă la impozitare într-un mod mai ac tiv pentru a promova mai multe 
obiective de politici comunitare (în plus fa ţă de obiectivele fiscale)? Este acesta r ăspunsul 
corect la provoc ările globale curente şi la nevoile fiscale ale bugetelor na ţionale?  
2.3. Cre ştere, locuri de munc ă şi un mediu curat – argume nte în favoarea reformei 
taxei de mediu şi a reformei fiscale 
UE şi-a asumat angajamentul ferm de a asigura o dezvoltarea durabil ă din punct de vedere al 
mediului în general, precum şi de a promova obiectivele în materie de cre ştere şi locuri de 
muncă. O reform ă a taxei de mediu care transfer ă presiunea impozitelor cu impact negativ 
asupra calit ăţii vieţii (de exemplu pentru for ţa de munc ă) asupra celor cu impact pozitiv (de 
exemplu impozitarea activit ăţilor dăunătoare mediului, precum utilizarea resurselor sau 
poluarea) poate fi o solu ţie de tip câ ştig-câştig pentru a aborda atât problemelor de mediu, cât 
şi celor privind ocuparea for ţei de munc ă18. În acela şi timp, o reorientare fiscal ă pe termen 
lung va necesita venituri relativ st abile provenite din taxele de mediu19. 
                                                 
15 Comisia elaboreaz ă în prezent o revizuire aprofundat ă a experien ţei cu „UE-ETS”. De aceea, acest 
aspect nu va fi abordat în prezenta Carte verde. 
16 Directiva 1999/62/CE (JO L 187, 20.7 .1999), astfel cum a fost modificat ă prin Directiva 2006/38/CE 
(JO L 157, 9.6.2006, p. 8). 
17 În ciuda unor solu ţii instituţionale flexibile prev ăzute de Tratatul UE, precum cooperarea consolidat ă. 
18 Comisia a ridicat aceast ă problemă încă din 1993, în Cartea alb ă privind cre şterea, competitivitatea şi 
ocuparea for ţei de munc ă, COM(93) 700 capitolul 10 şi din nou, mai recent, în  Comunicarea sa privind 
modelul social european sau într-un document referitor la leg ăturile dintre politicile de ocupare a for ţei 
de muncă şi politicile de mediu. A se vedea COM(2005) 525. şi SEC (2005) 1530. Dovezi ulterioare 
din ţările nordice, precum şi rezultatele studiilor model indic ă existenţa ambelor tipuri de avantaje. 
19 Rela ţia dintre generarea de venituri efectul de stimulent al impozit ării este abordat ă într-un mod mai 
detaliat în documentul de lucru al serviciilor Comisiei. 
 
RO 6   RO Reforma taxei de mediu poate contribui, de  asemenea, la atenuarea efectelor poten ţiale 
nefavorabile pe care taxele de medi u le-ar putea avea asupra competitivit ăţii anumitor 
sectoare. În cazul în care aceast ă acţiune este coordonat ă îndeaproape la nivelul Comunit ăţii, 
reducerea acestor efecte poa te fi mai semnificativ ă comparativ cu ac ţiuni unilaterale 
întreprinse de statele membre. Reducerea impozit ării forţei de munc ă sau a contribu ţiilor la 
asigurările sociale care tind s ă favorizeze gospod ăriile cu venituri sc ăzute, poate compensa 
posibilele efecte negative cauzate de taxele de mediu. În sfâr şit, pe fondul fenomenului de 
îmbătrânire a popula ţiei, care m ăreşte presiunea exercitat ă asupra cheltuielilor publice, şi al 
globalizării, care face ca im pozitarea capitalului şi a forţei de munc ă să fie mai pu ţin viabilă, 
transferul presiunii fiscal e de la impozitarea direct ă către consum şi, în special c ătre consumul 
dăunător mediului poate fi extrem de benefic şi din perspectiv ă fiscală. 
În paralel cu descurajarea atitudinilor d ăunătoare mediului prin impozitare, statele membre 
pot folosi şi stimulente fiscale, cum sunt subven ţiile, pentru a încuraja comportamente 
ecologice, a favoriza inova ţiile, cercetarea şi dezvoltarea, cu condi ţia ca resursele publice s ă 
fie generate în alte moduri într-o prim ă etapă (de exemplu prin impozitarea comportamentului 
dăunător mediului) sau cu condi ţia reducerii cheltuielilor (de exemplu prin eliminarea 
subvenţiilor dăunătoare mediului). Aceast ă abordare este adecvat ă în special în contextul 
obiectivelor ambi ţioase incluse în programul UE privind clima şi energia: reducerea emisiilor 
de gaze cu efect de ser ă cu cel pu ţin 20% pân ă în 2020, aducerea în mod obligatoriu la nivelul 
de 20% a ponderii energiei produse din surse regenerabile şi la 10% a ponderii de ţinute de 
biocarburan ţi. 
În primul rând, Comisia consider ă că le revine statelor membre  sarcina de a g ăsi echilibrul 
corect între stimulente şi măsuri disuasive în cadrul sistemelor fiscale na ţionale, respectând în 
acelaşi timp constrângerile fiscale globale şi neutralitatea fiscal ă. Cu toate acestea, Comisia ar 
dori ca politica fiscal ă comunitar ă să favorizeze acest echilibru (a  se vedea capitolul 3). 
Schimbul structurat de informa ţii între statele membre ar putea fi îmbun ătăţit în ceea ce 
priveşte cele mai bune practici ale acestora în domeniul instrumentelor de pia ţă, în general, şi 
al reformei taxei de mediu, în special. Cu toate c ă, în anumite domenii, exist ă structuri 
specializate, nu exist ă un forum pentru ches tiuni orizontale. Crea rea unui forum privind 
instrumentele de pia ţă ar putea constitui o solu ţie în acest sens. 
UE trebuie s ă promoveze într-un mod mai activ re forma taxei de mediu la nivel na ţional? 
Cum ar putea Comisia s ă favorizeze cel mai bine aceste reforme? Poate aceasta, de exemplu, 
să propună un fel de proces sau procedur ă de coordonare? 
Ar fi util ă crearea forumului privind instrumentele de pia ţă menţionat mai sus pentru a 
stimula schimburile de experien ţă/de cele mai bune practici în domeniul reformei taxei de 
mediu între statele membre? Care ar fi cel mai bun mod de a organiza acest forum? Cum ar 
trebui să fie structurat, în scopul de a evita orice suprapuneri cu structurile existente? 
În ce fel necesitatea reducerii poverii fiscale aplicate for ţei de munc ă în multe state membre 
este conform ă cu obiectivul de promovare a inova ţiei şi de susţinere a cercet ării şi dezvoltării 
în scopul orient ării către o economie „mai verde”? Cum po ate fi realizat acest lucru, prin 
respectarea, în acela şi timp, a neutralit ăţii bugetare? O reorientare fiscal ă mai drastic ă, 
caracterizat ă prin creşterea impozit ării activit ăţilor dăunătoare mediului, ar constitui oare 
soluţia potrivit ă? 
 
RO 7   RO 2.4. Reforma subven ţiilor dăunătoare mediului 
Numeroase subven ţii nu numai c ă sunt ineficiente din punct de vedere economic şi social, dar 
pot afecta în mod negativ mediul şi sănătatea uman ă20. Acestea pot, de asemenea, s ă 
neutralizeze impactul in strumentelor de pia ţă aplicate în scopul atingerii unor obiective de 
mediu şi sanitare şi pot, în general, s ă pună obstacole în calea competitivit ăţii21. Reformarea 
sau eliminarea acestora ar putea ge nera fonduri publice necesare reformei fiscale în domeniul 
mediului, fiind, de asemenea, justificat ă pe drept22. Comisia inten ţionează să colaboreze cu 
statele membre la reforma subven ţiilor dăunătoare mediului, atât la nivelul Comunit ăţii, cât şi 
la nivel na ţional. Este important ă participarea la dialog a tuturor p ărţilor interesate, pentru a 
garanta luarea în considerare a tuturor aspectelor. Consiliul European a solicitat Comisiei s ă 
elaboreze, pân ă în 200823, o foaie de parcurs pentru reform ă, pentru fiecare sector în parte. 
Pe fondul experien ţelor naţionale, care este cea mai bun ă cale pentru a determina progresul 
procesului de reform ă a subven ţiilor dăunătoare mediului? 
3. O PŢIUNI PENTRU O APLICARE SPORIT Ă A INSTRUMENTELOR DE PIA ŢĂ ÎN SCOPUL 
INFLUEN ŢĂRII UTILIZ ĂRII ENERGIEI  
În prezent, energia reprezint ă principala prioritate a UE, întrucât constituie o provocare 
majoră pentru caracterul durab il al mediului, precum şi pentru securitatea aprovizion ării şi 
competitivitate. Pentru ca utilizarea energiei la nivel european s ă devină mai durabil ă, mai 
sigură şi mai competitiv ă, Comisia solicit ă atât eficientizarea cons umului de energie, cât şi 
mobilizarea resurselor pentru adoptarea unor energii mai curate, realizarea de investi ţii în 
tehnologii noi şi inovaţii. Aceste obiective au fost aprobate recent de c ătre şefii de stat şi de 
guvern, sub forma unui program  integrat privind schimb ările climatice şi energia. Politicile 
fiscale, în special impozitarea, precum şi perfecţionarea sistemului comunitar de 
comercializare a certificatelor de emisii vor avea, în mod inevitabil, un rol important în realizarea acestor obiective. 
Cu toate c ă deserveşte, în primul rând, pia ţa internă, politica fiscal ă comunitar ă şi, în special, 
Directiva privind impozitarea energiei in tervin în acest context. Directiva men ţionată anterior 
stabileşte norme comune privind impozitarea consumului de energie şi include obiective de 
mediu şi energetice. Impozitarea energi ei contribuie, în mod tradi ţional, la realizarea 
obiectivelor privind eficien ţa energetic ă, securitatea aprovizion ării şi competitivitatea. 
                                                 
20 A se vedea, de exemplu, OCDE, „ Subvenţii dăunătoare mediului – provoc ări pentru reform ă”, 2005 şi 
lucrările de specialitate citate în respectivul document. 
21 OCDE (1998) define şte subven ţiile dăunătoare mediului ca fiind: „toate tipurile de sprijin financiar şi 
de regulamente instituite pentru a spori competitivitatea anumitor produse, procedee sau regiuni şi care, 
asemenea sistemului fiscal în vigoare, denatureaz ă (în mod involuntar) practicile corecte de mediu”. 
22 Acest lucru a fost subliniat şi în Strategia de dezvoltare durabil ă a UE revizuit ă. 
23 Revizuirea Strategiei de dezvoltare durabil ă a UE, Documentul 10917/06 al Consiliului din 26.6.2006. 
 
RO 8   RO 3.1. Ra ţionalizarea şi dezvoltarea Directivei pr ivind impozitarea energiei 
Impozitarea energiei ofer ă potenţialul necesar pentru a permite Uniunii Europene s ă combine 
rolul de stimulent al impozit ării în favoarea unui consum de energie mai eficient şi mai 
ecologic cu capacitatea de a genera venituri24. 
Cu toate acestea, este posibil ca abordarea actual ă, destul de flexibil ă şi generală, prevăzută de 
Directiva privind impozitarea energiei, s ă nu asigure în toate situa ţiile integrarea eficient ă în 
cadrul procesului de armonizare lansat la nivelul UE, a obiect ivelor privind un consum de 
energie mai eficient şi mai ecologic. Ar fi indicat, prin  urmare, ca între impozitarea energiei şi 
obiectivele politicilor relevante ale UE s ă existe o leg ătură mai evident ă. 
O soluţie ar putea fi separarea nivelurilor comunita re minime de impozitare în componente de 
energie şi de mediu (coresponden ţi), care ar fi refl ectate la nivel na ţional sub forma unei taxe 
privind energia şi a unei taxe de mediu (privind emisiile). Aceast ă soluţie ar fi o continuare a 
abordării actuale folosite în domeniul impozit ării energiei, dar i-ar conferi mai mult ă coerenţă, 
accentuând, în acela şi timp, aspectele de mediu ale acesteia. 
Pentru a reprezenta un stimulent efectiv şi uniform în sensul unui consum energetic eficient, 
fără a crea diferen ţe între produsele energetice, to ţi combustibilii ar trebui s ă fie impozita ţi, pe 
de o parte, în mod uniform, pe baza conţinutului lor de energie , asemenea combustibililor 
folosiţi pentru înc ălzire şi electricit ăţii. În plus, având în vedere faptul c ă emisiile generate în 
timpul combustiei difer ă de la un combustibil la altul, impoz itarea ar putea re flecta, pe de alt ă 
parte, aspectele de mediu ale energiei (prin diferen ţierea emisiilor de gaze cu efect de ser ă de 
emisiile de alte gaze). O astfel de abordare ar permite o diferen ţiere fiscal ă mai automat ă şi 
mai direct ă decât cea actual ă, în favoarea unor surse de energi e mai ecologice, în special surse 
de energie regenerabile. Printre altele, impozitarea energiei ar recunoa şte în mod explicit 
avantajele energiilor regenerabile în materie de mediu şi de securitate a aprovizion ării. 
Există mai multe aspecte care trebuie luate în considerare, abordate în detaliu în cadrul 
documentului de lucru al serviciilor Comisiei anexa. În special: 
• Combustibilii folosi ţi pentru înc ălzire şi combustibilii folosi ţi drept carburan ţi beneficiaz ă, 
în mod tradi ţional, de sisteme fiscale diferite, ceea ce reflect ă în special natura 
indispensabil ă a combustibilului folosit pentru înc ălzire. Ar putea exista o justificare pentru 
diferenţierea mai accentuat ă a impozit ării în func ţie de utilizare. 
• Emisiile de CO2 generate de marea majoritate a activit ăţilor de producere de electricitate 
sunt abordate în prezent în cad rul sistemului UE de  certificate comercializabile, în timp ce 
producerea de energie este, în principiu, scutit ă de taxe, în conformitate cu Directiva 
privind impozitarea energiei. Într-o asemenea situa ţie, introducerea unei taxe 
corespunz ătoare suplimentare, cu privire la acelea şi aspecte de mediu ca cele abordate în 
cadrul UE/ETS, ar putea s ă nu fie adecvat ă. 
Comisia inten ţionează să aprofundeze analiza acestor idei pentru o posibil ă revizuire a 
Directivei privind impozitarea energiei. 
                                                 
24 Trei sferturi din veniturile generate de taxele de  mediu provin din taxele asupra energiei (a se vedea 
documentul de lucru al serviciilor Comisiei). 
 
RO 9   RO Se impune revizuirea Directivei  privind impozitarea energiei în scopul de a stabili o leg ătură 
mai clară cu obiectivele strategice pe care aceasta î şi propune s ă le atingă, în special în 
domeniile energetic şi de mediu? Ar deveni impozitarea ener giei un instrument mai eficient 
printr-o mai bun ă combinare a efectelor stimulente ale impozit ării cu capacitate a de a genera 
venituri? 
Este separarea nivelurilor minime de impozitare între componente de energie şi mediu cea 
mai bună cale pentru a realiza acest lucr u? Care ar fi argumentele pro şi contra şi 
principalele aspecte practice ale unei astfel de abord ări? Stimulentul de mediu creat prin 
impozitarea energiei ar constitui un r ăspuns suficient şi adecvat pentru a reflecta obiectivele 
politicii energetice în  domeniul biocarburan ţilor, în special crearea unui stimulent de pia ţă 
pentru biocarburan ţii de a doua genera ţie? 
Este necesar ă introducerea unor taxe suplimentare aplicabile celorlalte aspecte de mediu 
conexe producerii de electricitate (dac ă există)? Este suficient ă abordarea propus ă pentru a 
favoriza dezvoltarea electricit ăţii produse din surse de energi e regenerabile? Care este 
impactul unui asemenea cadr u comunitar asupra electricit ăţii de origine nuclear ă (luând în 
considerare abord ările diferite la nivel na ţional privind utilizarea energiei nucleare)? 
3.2. Interac ţiunea impozit ării energiei cu alte instrumente de pia ţă, în special 
sistemul comunitar de certificate de emisii comercializabile UE/ ETS 
Dintre diferitele instrumente de pia ţă existente în domeniile energiei, transporturilor şi 
mediului, impozitarea energiei este , probabil, cea mai transversal ă, cu efecte în toate cele trei 
domenii şi interacţionând direct cu toate celelalte instrumente. 
Revizuirea Directivei privind impozitarea energi ei ar permite luarea în considerare a acestor 
aspecte, prin clarificarea aspectelor reglem entate de o impozitare a energiei armonizat ă. În 
practică, identificarea explicit ă a unei componente de mediu în nivelurile minime de 
impozitare (care s ă distingă emisiile de gaze cu efect de ser ă de emisiile de alte gaze) ar 
permite ca impozitarea energiei s ă completeze mai bine alte instrumente de pia ţă la nivelul 
UE. 
EU/ETS se aplic ă în prezent cu privire la emisiile provenite de la anumite instalaţii de 
combustie şi industriale, în timp ce impozitarea energiei se aplic ă în ceea ce prive şte 
utilizările de energie drept carburan ţi25, sectoarele cu cele mai ridi cate niveluri de consum de 
energie (reglementate în prezent de UE ETS), fiind l ăsate, în majoritatea cazurilor, în afara 
sferei de aplicare a acesteia. Comisia consider ă că această normă trebuie examinat ă mai 
detaliat, pentru a stabili dac ă sectoarele reglementate de UE ETS ar putea fi excluse din sfera 
de aplicare a componentei de mediu a Dire ctivei privind impozita rea energiei, în m ăsura în 
care impactul gazelor cu efect de ser ă este abordat în mod corespunz ător în cadrul UE/ETS 
(cu alte cuvinte, astfel încât s ă nu li se aplice elementele de mediu relevante ale nivelurilor 
minime de impozitare, dar s ă fie men ţinută componenta energetic ă, precum şi alte 
componente de mediu). Pe de alt ă parte, în situa ţiile în care anumi ţi operatori nu particip ă la 
                                                 
25 În mod normal, impozitarea energiei nu  se aplică produselor energetice ( şi electricit ăţii) folosite ca 
materii prime în procesele in dustriale, nici produselor energetice folosite în produc ţia altor produse 
energetice (cel mai adesea în cazul rafin ăriilor) sau ca elemente de baz ă pentru generarea de curent 
electric. Acest rezultat se ob ţine prin diverse tehnici. Pentru mai multe detalii, a se vedea articolul 2 
alineatul (4), articolul 14 alineatul (1) litera (a) şi articolul 21 alineatele (3) şi (6) din Directiva privind 
impozitarea energiei. 
 
RO 10   RO comercializarea certificatelor de emisii datorit ă dimensiunii lor reduse sau din alte cauze, 
echivalentul de mediu al nivelului minim de impozitare ar asigura aplicarea mai extins ă a 
principiului „poluatorul pl ăteşte”. Aceste norme ar putea fi ap licate efectiv atât în sectorul 
industrial, cât şi în aviaţie. 
Excluderea efectelor de mediu cuprinse în UE ETS din sfera de aplicare a Directivei privind 
impozitarea energiei ar putea fi o solu ţie viabilă, care ar putea rezolva şi problema 
suprapunerii poten ţiale a celor dou ă instrumente, asigurând simu ltan respectarea celorlalte 
obiective privind impozitarea energi ei. Printr-o astfel de solu ţie s-ar putea evita şi dificultăţile 
apărute ca urmare a caracteristi cilor diferite ale UE/ETS (pre ţ uniform la nivelul UE, care 
oricum variaz ă în timp) şi ale impozit ării energiei (pre ţuri diferite care reflect ă libertatea 
statelor membre de a fixa rate al e impozitelor peste nivelul minim, dup ă cum consider ă că 
este potrivit, care au totu şi tendinţa de a fi stabile în timp). Cu toate acestea, adoptarea acestei 
soluţii necesită o analiză aprofundat ă, în special în cazul în care  sfera de aplicare a EU/ETS 
este extins ă în mod semnificativ. 
Indiferent de solu ţie, aceasta trebuie privit ă dintr-o perspectiv ă globală. La nivel mondial este 
recunoscut faptul c ă protecţia mediului trebuie integrat ă în cadrul deciziilor economice, în 
scopul garant ării unei dezvolt ări durabile pe termen lung. Aceasta va determina aplicarea 
extinsă a instrumentelor de pia ţă de către autorit ăţile naţionale, iar utilizarea lor ar trebui 
promovat ă la nivel mondial. UE ar trebui s ă iniţieze un dialog activ cu alte ţări, în scopul de a 
promova utilizarea instrumentelor de pia ţă care permit realizarea ob iectivelor strategice într-
un mod cât mai eficient cu putin ţă. 
Dar, atâta timp cât aces t lucru nu se realizeaz ă, iar UE şi ţările terţe aplică niveluri diferite de 
impozitare a carbonului sau alte metode de reducere a gazelor cu efect de ser ă (precum 
sistemul de comercializare a certificatelor de emisii), este important s ă se asigure stimulentele 
necesare pentru a încuraja pa rtenerii comerciali ai UE s ă întreprind ă măsuri eficiente în scopul 
reducerii gazelor cu efect de ser ă. Trebuie analizat ă fezabilitatea tuturor m ăsurilor strategice 
în acest sens. Aceasta a condus  deja la începerea unei d ezbateri privind aplicarea unor 
mecanisme pentru echilibrarea cantit ăţii de carbon, precum ajust ările taxelor vamale. În 
acelaşi timp, este recunoscut faptul c ă această abordare depinde de constrângeri legale şi 
tehnice, care trebuie examinate în viitor. 
Ar fi modific ările sugerate cu privire la Dir ectiva privind impozitarea energiei şi abordarea 
propusă pentru sfera de aplicare a acesteia cea mai bun ă soluţie pentru a asigura coeren ţa 
dintre Directiv ă şi UE/ETS? Exist ă alte opţiuni pentru atingerea acestui obiectiv? 
Care sunt op ţiunile posibile care trebuie examinate pe ntru a asigura stimulentele necesare 
destinate încuraj ării partenerilor comerciali ai UE s ă întreprind ă acţiuni eficiente pentru 
reducerea gazelor cu efect de ser ă? 
 
RO 11   RO 4. O PŢIUNI PENTRU O UTILIZARE SPORIT Ă A INSTRUMENTELOR DE PIA ŢĂ ÎN CADRUL 
POLITICII DE MEDIU  
4.1. Abordarea impactului tran sporturilor asupra mediului 
Transporturile contribuie într-o mare m ăsură la poluarea aerului şi la emisiile de CO 2, iar 
tendinţa privind emisiile este în cre ştere. De exemplu, transporturile  rutiere erau responsabile, 
în 2004, pentru 22 % din totalul de emisii de CO 2, aviaţia şi transporturile maritime pentru 3-
4% din totalul de gaze cu efect de ser ă, iar emisiile provenite din avia ţie, în special, au crescut 
rapid (cu 86% din 1990 pân ă în 2004). Anumite instrumente de pia ţă au fost utilizate într-o 
oarecare m ăsură la nivelul UE pentru a remedia efectele negative considerabile ale diferitelor 
moduri de transport asupra medi ului. În schimb, la nivel na ţional şi local, au fost folosite sau 
sunt în curs de defi nire diferite tipuri şi modele de instrumente de pia ţă. 
Comisia sau alte institu ţii au adoptat recent mai multe ini ţiative, în scopul de a aborda 
problema emisiilor produse de sectorul transp orturilor. Introducerea unui element pe baza 
emisiilor de CO 2 în baza de impozitare a taxe lor anuale privind circula ţia şi înregistrarea, 
incluse în propunerea Comisiei priv ind taxele pentru autoturisme26 ar încuraja cump ărătorii de 
autoturisme s ă aibă în vedere eficien ţa energetic ă şi emisiile de CO 2. În cazul în care va fi 
adoptată, împreun ă cu cadrul legislativ de reducere a emisiilor de CO 2 provenite de la 
autoturisme27 şi cu impozitarea energiei, aceasta ar sprijini UE s ă îşi atingă obiectivele privind 
schimbările climatice prin reducerea emisiilor de CO 2 provenite de la autoturisme. În 
contextul viitoarei revizuiri a EU/ETS, Consiliul European a invitat Comisia s ă aibă în vedere 
o posibil ă extindere a sferei de aplicare a ETS, pentru a in clude unele sectoare de 
reglementare a transporturilor de suprafa ţă. 
Comisia a propus includerea emisiilor provenite din avia ţie în cadrul Sistem ului comunitar de 
comercializare a certificatelor de emisii (ETS) şi şi-a anunţat intenţia de a prezenta, pân ă la 
sfârşitul anului 200828, o propunere de reducere a emisiilor de oxid de azot. 
În ceea ce prive şte transportul maritim, evaluar ea propunerilor privind promovarea 
transporturilor maritime cu un nivel sc ăzut de poluare face parte dintre obiectivele viitoarei 
politici maritime29. Orice instrument de pia ţă utilizat în acest domeniu trebuie s ă fie elaborat 
cu atenţie pentru a nu intra în conflict cu pr evederile privind tarifarea ale Conven ţiei 
Naţiunilor Unite privind dreptul m ării (UNCLOS)30. În plus, mai sunt şi alte aspecte cheie, 
inclusiv cerin ţele legale şi politice, diferen ţierea geografic ă, mecanismele de monitorizare şi 
de conformare care trebuie s ă fie analizate pentru a dezvolta  propuneri specifice de promovare 
a reducerii emisiilor în sectorul transporturilor maritime. 
                                                 
26 COM(2005) 261 of 5.7.2005 
27 A se vedea Comunicarea Comisiei „ Rezultatele revizuirii strategiei comunitare de reducere a emisiilor 
de CO2 provenite de la autoturisme şi de la vehiculele comerciale u şoare”, COM(2007) 19 din 
7.2.2007. Comisia preg ăteşte, de asemenea, un studiu privind modurile de a îmbun ătăţi performan ţele 
vehiculelor utilitare grele în materie de emisii de gaze cu efect de ser ă. 
28 COM(2006) 818, 20.12.2006. 
29 A se vedea Cartea verde „ Către o viitoare politic ă maritimă a Uniunii: o viziune european ă asupra 
oceanelor şi mărilor”, COM(2006) 275. Un proces de consultare se afl ă în curs de derulare pân ă la 30 
iunie 2007. 
30 Pentru detalii, vezi un studiu  din 2004 despre acest aspect:  
http://www.europa.eu.int/comm/envi ronment/air/pdf/04_nera_report.pdf  
 
RO 12   RO Care ar fi cel mai bun instrument de pia ţă pentru a aborda emisiile provenite din 
transporturile maritime, având în vedere natura specific ă a acestui sector? Cum ar putea fi 
acesta elaborat cel mai bine? 
În plus fa ţa de emisiile de CO 2, folosirea c ăilor rutiere are şi alte efecte asupra mediului, 
precum poluarea aerului cu SO 2, NOx sau particule, dar şi poluarea fonic ă şi congestia. Pe 
lângă taxele anuale de circula ţie, armonizate par ţial, pentru vehiculele utilitare grele, directiva 
„Eurovignette” asigur ă un cadru de tarifare pentru re ţelele rutiere transeuropene. Germania şi 
Austria au introdus taxe pentru utilizarea infrastructurii diferen ţiate în func ţie de distan ţe 
pentru vehiculele utilitare grele. De şi taxele obi şnuite pot acoperi numai costurile aferente 
infrastructurii, excluzând, astfel, costur ile externe, statele membre trebuie s ă diferenţieze 
taxele în func ţie de clasa de emisii Euro începând cu 2010 şi pot să aplice o diferen ţiere 
suplimentar ă pentru a combate degradarea mediului şi a reduce congestia traficului. În cazul 
în care aceste sisteme de tarifare ar include în costurile totale o diferen ţiere în func ţie de 
daunele aduse mediului, aceasta ar conduce la o folosire mai eficient ă a infrastructurii31. După 
analizarea tuturor op ţiunilor care includ costuri de  mediu, zgomot, congestie şi sănătate, 
Comisia va prezenta un model aplicabil în general, transparent şi cuprinzător de evaluare a 
tuturor costurilor externe,  care ar reprezenta o baz ă pentru calculul viitor al taxelor de utilizare 
a infrastructurilor. Acest model va fi înso ţit de o analiz ă de impact privind internalizarea 
costurilor externe pentru toate modurile de transport şi de o strategie de implementare 
progresiv ă a modelului în cazul tuturor modurilor de transport32. 
Legislaţia comunitar ă permite, de asemenea, statelor membre s ă diferenţieze taxele pentru 
utilizarea infrastructurii de cale ferat ă în funcţie de efectele externe asupra mediului. Aceasta 
nu poate determina cre şterea nivelul total al veniturilor gestionarului de infrastructuri în 
absenţa unui nivel comparabil de tarifare a costurilo r de mediu pentru alte moduri de transport 
concurente33. 
Care este cel mai bun mod de aplicare, în cazul modurilor de transport, a sistemului de 
tarificare a infrastructurilor, inclusiv a considera ţiilor referitoare la co sturile de mediu? Ar 
trebui ca acest model s ă se aplice în cazul tuturor modurilor de transport sau s ă ia în 
considerare aspectele specifice ale fiec ăruia dintre acestea? În ce m ăsură se impune 
utilizarea directivei Eurovignette în acest sens? 
Într-o serie de ora şe din UE, precum Londra şi Stockholm, au fost aplicate sisteme locale de 
tarifare, pentru a îmbun ătăţi condiţiile de trafic şi, printre altele, pent ru a reduce congestia 
urbană34. Evaluări recente demonstreaz ă că acest obiectiv a fost atins, m ărindu-se viteza 
medie de trafic concomitent cu reducerea semnificativ ă a emisiilor (particule, NOx şi CO2) şi 
a consumului energetic al trafic ului rutier în zonele în cauz ă35. Se poart ă discuţii şi la nivel 
naţional, ca de exemplu în Regatul Unit şi în Germania, cu privire la extinderea sistemului de 
tarifare a congestiei pentru toate drumurile. Comisia va continua s ă sprijine re ţelele existente 
                                                 
31 În afara UE, aceast ă abordare a fost urmat ă de Elveţia, unde sistemele de impozitare pentru vehiculele 
utilitare grele includ şi costurile externe de mediu. Din punct de vedere economic, taxele ar trebui 
modulate în func ţie de aceste costuri externe, precum şi de locul şi momentul utiliz ării autovehiculului, 
în scopul îmbun ătăţirii eficien ţei utilizării infrastructurilor. 
32 Articolul 1 alineatul (9) din Directiva 2006/38 din 17 mai 2006. 
33 Directiva 2001/14/CE, 26 februarie 2001 şi COM(2001) 307. 
34 Directiva Eurovignette revizuit ă menţionează în mod explicit posibilitatea de care beneficiaz ă statele 
membre de a folosi astfel de sisteme (articolul 9). 
35 A se vedea AEM 2006, p. 57. 
 
RO 13   RO de schimburi de informa ţii şi să analizeze necesitatea unor ac ţiuni de sprijin la nivelul UE, în 
cadrul Cărţii verzi privind transporturile urbane din 2007. 
4.2. Folosirea instrumentelor de pia ţă pentru combaterea polu ării şi protejarea 
resurselor 
De asemenea, UE încurajeaz ă statele membre s ă foloseasc ă impozitarea şi alte instrumente de 
piaţă în cadrul strategiilor comunitare tematice de mediu. Statele membre au utilizat aceste 
posibilităţi, dar în m ăsuri foarte diferite şi au câştigat experien ţă prin punerea în aplicare a 
unor modele diverse. Dincolo de aceste considera ţii de mediu, poate exista necesitatea unei 
armonizări la nivelul UE în cazurile cu o dimensiune transfrontalier ă, unde impozitarea a fost 
folosită din ce în ce mai mult la nivel na ţional, ceea ce ar pute a avea efecte asupra func ţionării 
pieţei interne. 
4.2.1. Apa 
Apa trebuie s ă fie gospod ărită într-o manier ă durabilă. Directiva-cadru privind apa36 (DCA) 
oferă un cadru general de ac ţiune. Aceasta solicit ă statelor membre s ă introduc ă, până în 
2010, politici de tarifare a apei care s ă încurajeze utilizarea eficient ă a apei. Prin aceasta, to ţi 
consumatorii vor suporta costurile (i nclusiv costurile externe de mediu şi costurile privind 
resursele) în conformitate cu principiul „poluatorul pl ăteşte” care, în anumite cazuri, nu se 
aplică încă în totalitate37. Statele membre trebuie s ă raporteze, de asemenea, cu privire la pa şii 
pe care îi fac pentru a pune în aplicare aces te prevederi în planurile lor de gospod ărire a 
bazinelor hidrografice pân ă în 2009. 
Mai multe state membre aplic ă deja impozite sau taxe asupra capt ării apelor subterane şi/sau a 
apelor de suprafa ţă sau asupra consumului de ap ă, ceea ce a determinat reducerea consumului, 
a pierderilor şi a poluării. Comisia consider ă că folosirea instrumentelor de pia ţă este esen ţială 
pentru a îndeplini cerin ţele DCA. Aceasta va continua cooperarea strâns ă cu statele membre 
cu privire la aceste probleme, ca parte a strategiei comune de implementare adoptate 
împreună cu grupul de directori din dom eniul apelor din cadrul autorit ăţilor naţionale 
competente. 
Cum poate Comisia s ă asigure punerea în aplicare, în ce l mai eficient mod, a politicilor de 
tarifare a apei stabilite în Directiva-cadru privind apa? Ce op ţiuni ar putea fi analizate 
pentru a consolida leg ătura dintre investi ţiile în proiectele na ţionale din domeniul apei şi 
introducerea unei tarif ări corespunz ătoare pentru ap ă, în scopul de a oferi stimulente pentru 
utilizatori şi de a evita denaturarea concuren ţei? 
 
                                                 
36 Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a 
unui cadru de politic ă comunitar ă în domeniul apei (JO L 327, 22.12.2000). 
37 AEM, „ Instrumente de pia ţă pentru politica de mediu în Europa” (Raport tehnic al AEM 8/2005). 
 
RO 14   RO 4.2.2. Gestionarea de şeurilor 
Scopul principal al prevenirii şi gestionării deşeurilor, stabilit de cel de-al 6-lea PAM, este 
acela de a disocia producerea de de şeuri de cre şterea economic ă şi există semnale c ă acest 
lucru a şi început. 
În timp ce depozitele de de şeuri constituie cea mai rea op ţiune din perspectiva mediului38, 
semnalele pie ţei favorizeaz ă adesea aceast ă opţiune, deoarece nu iau în  considerare efectele 
asupra mediului. Mai mult, aplicarea impozit ării pentru eliminarea de şeurilor, în special 
pentru depozitare, poate fi o modalitate eficient ă de corectare a acestei denatur ări şi de 
încurajare a recicl ării şi recuper ării deşeurilor39, diferenţele dintre nivelurile na ţionale de 
impozitare ar putea conduce la expedierea de şeurilor din cauze pur fiscale şi la o concuren ţă 
denaturată între întreprinderile de gestionare a de şeurilor. 
Prin urmare, Comisia a în curajat statele membre s ă facă schimburi de informa ţii cu privire la 
abordările proprii privind impozitarea activit ăţilor de depozitare şi să informeze continuu 
Comisia40. În plus, o nou ă măsură de abordare a celei de-a doua probleme ar putea fi stabilirea 
unor criterii comune, inclusiv a unor rate mini me, eficiente din punct de  vedere al mediului, 
de stabilire a tarifelor de depozitare pe  baza unor bune practici deja demonstrate. 
În cazul în care nu exist ă progrese suficiente pentru a evita depozitarea de şeurilor, Comisia 
trebuie să propună o taxă armonizat ă de depozitare cu rate mini me aplicate la nivelul UE? 
Diversele materiale pentru ambala re sau produsele diferite din aceea şi categorie, de exemplu 
acumulatorii, au efecte diferite asupra mediul ui. Prin urmare, prin instrumente de pia ţă 
diferenţiate în func ţie de impactul produsului, s-ar în curaja un consum mai durabil. În 
conformitate cu legisla ţia comunitar ă, statele membre pot adopta m ăsuri naţionale pentru a 
atinge anumite obiective, precum limitarea de şeurilor produse de ambalaje, încurajarea 
utilizării ambalajelor reciclabile sau colectarea şi reciclarea acumulatorilor folosi ţi, precum şi 
promovarea utiliz ării acumulatorilor care con ţin mai pu ţine substan ţe poluante41, punând 
astfel în aplicare principiul „poluatorul pl ăteşte”. În toate aceste situa ţii, măsurile trebuie s ă 
respectă obligaţiile prevăzute în tratat (în special regulile privind pia ţa internă şi non-
discriminarea, inclusiv articolul 90 din Tratatul CE42). 
                                                 
38 A se vedea Comunicarea Comisiei „ Promovarea utiliz ării durabile a resurselor: o strategie tematic ă 
privind prevenirea şi reciclarea de şeurilor” COM(2005) 666, 21.12.2005. 
39 Aceasta a fost pus ă în aplicare în mai multe state membre. A se vedea AEM 2006. Cu toate acestea, un 
studiu recent al OCDE indic ă, de asemenea, faptul c ă, în anumite state membre, impozitarea dep ăşeşte 
în prezent, în mod considerabil, costurile de externalizare estimate. A se vedea OCDE, „ Dezvoltarea  
durabilă în ţările membre ale OCDE” , 2004. 
40 COM(2005) 666, 21.12.2005. 
41 Directiva 2006/66/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 6 septembrie 2006 privind bateriile 
şi acumulatorii şi deşeurile de baterii şi acumulatori şi de abrogare a Directivei 91/157/CEE (JO L 266, 
26.9.2006). 
42 Directiva 94/62/CE privind ambalajele şi deşeurile de ambalaje (JO L 36 5, 31.12.1994), astfel cum a 
fost modificat ă prin Directiva 2004/12/CE (JO L 47, 18.2.2004), în special articolul 15. A se vedea, de 
asemenea, raportul Comisiei privind punerea în ap licare a Directivei COM(20 06) 767. Desigur, trebuie 
respectate şi cerinţele de calitate privind ambalarea. 
 
RO 15   RO Multe state membre au folosit instrumente de pia ţă precum impozitele, sistemele de 
refinanţare a depozitelor sau certificat ele comercializabile privind de şeurile de ambalaje 
generale sau specifice (de ex emplu recipiente pentru b ăuturi sau pungi de plastic)43. 
Danemarca a adoptat taxa pentru ambala je pentru a reflecta impactul fiec ărui material asupra 
mediului, iar Lituania a in trodus, de asemenea, diferen ţierea în func ţie de material44. Comisia 
este pregătită să sprijine schimburile de informa ţii structurate între statele membre cu privire 
la abordările acestora. 
Cadrul legislativ comunitar ofer ă un domeniu de ac ţiune suficient pentru statele membre de a 
folosi instrumentele de pia ţă în scopul rezolv ării problemelor de gestionare a de şeurilor? 
Comisia ar trebui s ă faciliteze punerea în aplicar e a instrumentelor de pia ţă în acest 
domeniu, de exemplu prin spriji nirea schimbului de informa ţii? 
4.3. Folosirea instrumentelor de pia ţă pentru protejarea biodiversit ăţii 
Folosirea instrumentelor de pia ţă pentru protejarea biodiversit ăţii câştigă acceptan ţă ca mijloc 
de a integra conservarea biodiversit ăţii în procesul de lu are a deciziilor de c ătre actorii 
economici şi de a atinge, cu costuri eficie nte, obiectivele de conservare şi exploatare durabil ă 
a resurselor, precum cele din planul de ac ţiune pentru biodiversitate al UE45 şi din cadrul 
politice comune în domeniul pescuitului. Toate cele trei tipuri standard de instrumente de 
piaţă – impozite/taxe/tarife, subven ţii şi certificate comercializabile – sunt folosite în prezent, 
în principal pentru co nservarea habitatului şi a ecosistemului, dar şi pentru protejarea unor 
anumite specii. 
Instrumentele de pia ţă pot fi instrumente eficiente pentru a încuraja propriet arii de terenuri s ă 
păstreze pădurile şi terenurile umede, sau pentru a co mpensa pentru daunele inevitabile 
cauzate de proiectele de d ezvoltare asupra biodiversit ăţii, prin crearea unor habitate similare 
în alte zone, în scopul de a garanta evitarea uno r pierderi nete de biodiversitate (compensarea 
biodiversit ăţii). 
Impozitele şi taxele, precum permisele de vân ătoare şi de pescuit pot contribui la limitarea 
utilizării resurselor biodiversit ăţii la un nivel durabil. Exist ă şi cazuri în care se asigur ă sprijin 
financiar sub form ă de „plăţi pentru serviciile de mediu”, de exemplu m ăsuri de agromediu 
din cadrul Politicii Agricole Co mune, pentru a acorda compensa ţii proprietarilor de terenuri 
pentru păstrarea pădurilor şi a zonelor umede care filtreaz ă apa, care ac ţionează ca rezervoare 
sau care ofer ă un habitat pentru inse ctele care polenizeaz ă plantaţiile vecine, deoarece ace ştia 
renunţă la venituri pentru o cauz ă comună46. Finlanda a organizat licita ţi i  î n  c a d r u l  c ărora 
                                                 
43 Pentru detalii, a se vedea baza de date OCDE/AEM/EU privind instrumentele economice folosite în 
cadrul politicii de mediu şi al gestion ării resurselor naturale: 
(http://www1.oecd.org/scripts/env/ecoInst/index.htm). 
44 A se vedea AEM, „ Folosirea pie ţei pentru o politic ă de mediu eficient din punct de vedere al 
costurilor ”, 2006. 
45 COM(2006) 216. Un alt ex emplu este cel al gestion ării pescuitului, domeniu în care se recurge adesea 
la sisteme de gestionare bazate pe instrumente de pia ţă, precum contingente de pescuit individuale 
transferabile. A se vedea OCDE, „ Utilizarea mecanismelor pie ţei la gestionarea pescuitului – 
facilitarea acestui demers” , 2006. A se vedea COM(2002) 181, 28.5.2002 şi COM(2006) 103, 
9.3.2006, precum şi recenta Comunicare a Comisiei privind u tilizarea instrumentelor de gestionare pe 
baza drepturilor de pescuit în scopul protej ării biodiversit ăţii. A se vedea COM(2007) 73, 26.2.2007. 
46 Atunci când sunt implicate numai grupuri restrânse, se pot stabili astfel de sisteme de compensare şi în 
mod direct, între p ărţi private. Pl ăţile pentru serviciile de mediu sunt sus ţinute şi la nivel interna ţional, 
inter alia  ca instrument pentru protejarea p ădurilor tropicale. A se vedea documentul B ăncii Mondiale, 
 
RO 16   RO participan ţii licitează pentru subven ţiile minime pe care le solicit ă pentru a întreprinde m ăsuri 
de protejare a biodiversit ăţii, ca mijloc de a evita stabilir ea unui nivel prea ridicat al 
subvenţiilor47. 
Un alt exemplu de folosire  a instrumentelor de pia ţă este crearea habitatelor de rezerv ă 
(habitat banking) , un instrument comercial dezvoltat pentru prima oar ă în Statele Unite (în 
acest caz, era vorba de crear ea unor terenuri umede de rezerv ă) în contextul regimurilor de 
responsabilitate. Astfel de sisteme transform ă responsabilit ăţile de mediu în active care pot fi 
comercializate, schimbând astf el structurile de stimulare şi comportamentul prin atribuirea de 
drepturi de proprietate şi prin crearea de pie ţe. Întreprinderi specializate creeaz ă terenuri 
umede şi apoi vând credite af erente acestora c ătre investitori. Prin aceasta se asigur ă 
îndeplinirea obiectivelor de mediu, f ără nicio pierdere net ă din valoarea total ă şi, în acela şi 
timp, se creeaz ă o concuren ţă între întreprinderi pentru crearea eficient ă, din punct de vedere 
a costurilor, de noi terenuri umede. Asemenea si stemele de certificate co mercializabile, astfel 
de sisteme ajut ă la integrarea obiectivelor de conser vare în fluxul economic curent al 
întreprinderilor, contri buind astfel la dep ăşirea reticen ţei acestora. Cu toate acestea, trebuie 
păstrată echivalen ţa habitatelor şi trebuie definite criterii de m ăsurare. În cazul zonelor 
protejate, m ăsurile compensatorii pentru pierderea habitatului ar trebui s ă fie puse în aplicare 
numai ca ultim ă variantă. 
Ar trebui ca statele membre s ă foloseasc ă aceste tipuri de instrumente mai intensiv? Ar trebui 
utilizate, în special, „pl ăţile pentru serviciile de mediu” într-un mod mai intens, pentru a 
atinge obiectivele de mediu? Ar trebui analizat ă mai mult posibilitatea introducerii sistemelor 
de compensare a biodiversit ăţii la nivelul Comunit ăţii, de exemplu crearea de terenuri umede 
de rezervă? 
 
4.4. Folosirea instrumentelor de pia ţă pentru combaterea polu ării aerului 
Poluarea aerului d ăunează sănătăţii oamenilor şi mediului. Nevoia de a as igura aer curat a fost 
recunoscut ă de mai multe decenii. În timp ce ac ţiunile la nivel na ţional şi la nivelul UE au 
condus la îmbun ătăţiri semnificative, efectele severe ale polu ării aerului persist ă, ele fiind 
abordate în cadrul strategiei comunita re tematice privind poluarea aerului. 
Mai multe state membre folosesc instrumente de pia ţă pentru a combate poluarea aerului, în 
special impozite şi taxe pentru NO x şi SO 2. Mai recent, au fost introduse sisteme na ţionale de 
comercializare a certificatelor de emisii, pentru a reduce problemele cauzate de poluan ţii 
atmosferici tradi ţionali. În timp ce comercializarea va fi, desigur, mai eficient ă la scară mai 
mare, sensibilitatea mediului la ace şti poluanţi variază de-a lungul Europei şi trebuie garantat 
faptul că, prin comercializarea certificatelor de emisii, nu se genereaz ă poluare local ă gravă 
(„zone fierbin ţi”) şi nici nu se produce deteriorarea me diului natural prin acidificare, 
eutrofizare sau ozon. 
                                                                                                                                                         
„At loggerheads” , 2006. Pl ăţile pentru serviciile de mediu pot include ajutoare de stat şi, în acest caz, 
trebuie notificate în temeiul articolului 88 din Tratatul CE. 
47 A se vedea studiul „Folosirea stimulentelor pe pia ţă pentru p ăstrarea biodiversit ăţii” 
(http://ec.europa.eu/environment/enveco/studies2.htm# market). Australia a folosit, de asemenea, 
această abordare. 
 
RO 17   RO Comisia analizeaz ă în prezent dac ă sistemele transfrontaliere op ţionale de comercializare a 
certificatelor de emisii între grup ări de state membre ar putea s ă sporească flexibilitatea şi să 
limiteze costurile de punere în conformitate, men ţinând în acela şi timp un nivel ridicat de 
protecţie a mediului: 
– În momentul revizuirii Directivei privind plafoanele na ţionale de emisie  48, Comisia va 
analiza modul în care comercializarea certif icatelor de emisii ar putea determina noi 
reduceri ale emisiilor, în modul cel mai ef icient din punct de vedere al costurilor49. Ţările 
de Jos şi Slovacia ar putea oferi lec ţii valoroase pornind de la experien ţa aplicării propriilor 
sisteme de comercializare a cer tificatelor de emisii de NOx şi SO 2 statelor membre care 
doresc să foloseasc ă acest instrument. Ar putea fi stabilit ă chiar o leg ătură între sistemele 
naţionale50. 
– Comisia examineaz ă în prezent şi posibilitatea de a include co mercializarea certificatelor 
de emisii de NO x şi SO 2 în cadrul revizuirii Directivei privind prevenirea şi controlul 
integrat al polu ării51. Statele membre au deja posibilitatea s ă stabileasc ă sisteme care 
permit comercializarea emisiilor r ămase dup ă punerea în aplicare a celor mai bune tehnici 
disponibile (BAT). Se pune, de as emenea, problema de a stabili dac ă ar trebui s ă li se 
permită, fie individual, fie în asociere, s ă opteze pentru certificate de emisii 
comercializabile în loc de permise pe baza BAT52. 
Ar fi posibil ă utilizarea sistemelor transfrontaliere de comercializare a certificatelor de 
emisii între grup ări de state membre pentru a combate poluan ţii atmosferici tradi ţionali (SO2 
şi Nox)? Cum ar trebui s ă fie proiectat un astfel de sistem pe ntru a fi compatibil cu impozitele 
şi taxele na ţionale aplicate în mai multe state membre? 
 
                                                 
48 Directiva 2001/81/CE din 23.10.2001 (JO L 309 din 27.11.2001). 
49 În propunerea sa de directiv ă privind calitatea aerului ambiental şi un aer mai curat pentru Europa 
[COM(2005) 447, 21.9.2005], Comisia s-a refer it la folosirea sistemelor de comercializare a 
certificatelor de emisii de c ătre statele membre ca instrumente de reducere a polu ării aerului la nivel 
regional sau na ţional. Statele membre ar putea folosi aceste  instrumente pentru a demonstra eforturile 
depuse în vederea atingerii standardelor comunitare de calitate a aerului, chiar dac ă ar fi nevoite s ă 
solicite o prelungire a perioadei de timp alocate. 
50 Regatul Unit inten ţionează să introducă un sistem de comercializare a cer tificatelor de emisii atât pentru 
NOx, cât şi pentru SO2, precum şi pentru praf, începând cu 2008. 
51 Raportul Comisiei referitor la punerea în ap licare a Directivei 96/61/CE privind prevenirea şi controlul 
integrat al polu ării - COM(2005) 540, 3.11.2005. 
52 Pentru a r ăspunde la aceast ă întrebare, trebuie luate în cons iderare nu numai aspectele privind 
diferenţele de sensibilitate de mediu şi evitarea „zonelor fierbin ţi”, ci şi riscul că abordarea integrat ă din 
directiva IPPC ar putea fi denaturat ă prin introducerea comercializ ării certificatelor de emisii pentru 
anumiţi poluanţi. Sistemul actual de monitorizare şi de aplicare a directivei IPPC nu trebuie redus în 
intensitate. Acesta ar trebui s ă fie evaluat comparativ cu gradul în care sistemele de comercializare a 
certificatelor de emisii ar putea determina reducerea emisiilor într-un mod mai rentabil decât sistemul 
existent. 
 
RO 18   RO 5. C ONCLUZIE  
Comisia consider ă că, alături de reglement ări şi alte instrumente, instrumentele de pia ţă, 
inclusiv sistemele de comercializare a certificatelor de emisii, m ăsurile fiscale şi subvenţiile ar 
trebui să cunoască o utilizare sporit ă, ca un instrument eficient din punct de vedere al 
costurilor de atingere a obi ectivele politicii de mediu şi ale altor politici, atât la nivelul 
Comunităţii, cât şi la nivel na ţional. Aceast ă abordare ar fi conform ă cu agenda de la Lisabona 
privind dezvoltarea durabil ă şi cu programul privind o mai bun ă reglementare. 
Politica energetic ă şi în domeniul climei, adoptat ă recent în Europa, reprezint ă o nouă 
revoluţie industrial ă pentru urm ătorii 10-15 ani. Va necesita o schimbare semnificativ ă a 
modului de gestionare a energi ei în Europa, având drept obi ectiv final crearea unei economii 
producătoare a unei cantit ăţi minime de carbon. În scopul atingerii acestui obiectiv ambi ţios, 
va fi necesar ă implicarea şi adaptarea mai multor domenii de politici – atât la nivel na ţional, 
cât şi la nivel european. Instrumentele de pia ţă vor juca un rol esen ţial în cadrul eforturilor 
depuse pentru ob ţinerea unei schimb ări reale prin intermediul unor  noi stimulente adresate 
întreprinderilor şi consumatorilor. Pe lâng ă acest rol important pe termen lung, instrumentele 
de piaţă prezintă avantaje semnificative pentru reali zarea obiectivelor fiscale, de mediu şi de 
alocare, abordate în prezenta Carte verde. 
Prin intermediul prezentei C ărţi verzi, Comisia ar dori s ă iniţieze discu ţii privind o contribu ţie 
mai activă a instrumentelor comunitare de pia ţă la realizarea acestor obiective, în special când 
este vorba despre impozitarea direct ă. Mai mult, prezentul document identific ă mai multe 
domenii în care ar putea fi aplicate instrumentele de pia ţă, în care Comunitatea ar putea juca 
un rol de facilitare a schimbur ilor de bune practici. Comisia a şteaptă reacţii cu privire la ideile 
şi întrebările specifice incluse în prezentul document, precum şi comentarii cu privire la tipul 
de instrumente de pia ţă care trebuie ales pentru a combina un num ăr maxim de efecte 
potenţiale pozitive. 
Răspunsurile la consultare trebuie trimise, pân ă la 31 iulie 2007, la adresa  
Green-paper-mbi@ec.europa.eu