EXPUNERE DE MOTIVE

1.CONTEXTUL PROPUNERII

•Motivele și obiectivele propunerii

Măsurile UE referitoare la ora de vară impun schimbarea orei de două ori pe an pentru a se ține seama de evoluția tiparelor de lumină naturală și pentru a se profita la maximum de lumina zilei disponibilă într-o anumită perioadă de timp. Ceasurile se dau cu o oră înainte în dimineața ultimei duminici din martie și se dau cu o oră înapoi în dimineața ultimei duminici din octombrie, pentru a se reveni la ora standard.

Din motive istorice, statele membre au ales, în trecut, să introducă măsuri privind ora de vară. Astfel de măsuri au fost adoptate pentru prima dată de Germania și Franța în timpul Primului Război Mondial pentru a economisi cărbune, în special cărbunele consumat pentru iluminat. Marea Britanie, majoritatea aliaților săi și multe țări europene neutre le-au urmat, la scurt timp, exemplul, tot în timpul războiului. Multe țări europene au abandonat ulterior măsura după încheierea celor două războaie mondiale. Măsurile moderne referitoare la ora de vară datează din anii 1970 și au fost inițiate de Italia (1966) și de Grecia (1971). Regatul Unit și Irlanda au renunțat la măsurile referitoare la ora de vară în 1968, pentru a fi în armonie cu restul Europei, dar le-au reluat în 1972. Spania a început să aplice măsurile referitoare la ora de vară în 1974, fiind urmată de Franța în 1976, economiile de energie fiind obiectivul declarat. În perioada 1976-1981, zece state membre ale UE au introdus măsuri referitoare la ora de vară, mai ales pentru a fi în armonie cu țările învecinate.

La nivel internațional, se aplică măsuri referitoare la ora de vară în aproximativ 60 de țări, inclusiv în America de Nord și în Oceania. Totuși, tot mai mulți vecini sau parteneri comerciali ai UE au ales să nu aplice măsurile referitoare la ora de vară sau să renunțe la ele: de exemplu, Islanda, China (1991-), Rusia (2011-), Belarus (2011-) și Turcia (2016-).

UE a adoptat legislație privind măsurile referitoare la ora de vară pentru prima dată în 1980, cu obiectivul de a unifica practicile și orarele divergente existente la nivel național, asigurând astfel o abordare armonizată a schimbării orei în cadrul pieței unice. Din 2001, măsurile UE referitoare la ora de vară sunt reglementate prin Directiva 2000/84/CE, care prevede obligația tuturor statelor membre de a trece la ora de vară în ultima duminică din martie și de a reveni la ora lor standard („ora de iarnă”) în ultima duminică din octombrie.

În paralel cu măsurile UE referitoare la ora de vară și independent de acestea, teritoriile statelor membre de pe continentul european sunt grupate în trei zone de fus orar sau ore standard diferite. Decizia privind ora standard este luată individual, de fiecare stat membru în parte, pentru întregul său teritoriu sau pentru diferite părți ale acestuia.

Sistemul care impune schimbarea orei de două ori pe an a fost pus din ce în ce mai mult sub semnul întrebării de către cetățeni, de către Parlamentul European și de către un număr din ce în ce mai mare de state membre. Prin urmare, Comisia a analizat dovezile disponibile, care arată că, pentru a se asigura buna funcționare a pieței interne, este important să existe norme armonizate în acest domeniu la nivelul Uniunii. Acest lucru este sprijinit, de asemenea, de Parlamentul European, precum și de alți actori (de exemplu, din sectorul transporturilor). Comisia a desfășurat, de asemenea, o consultare publică în cadrul căreia au fost primite aproximativ 4,6 milioane de răspunsuri, dintre care 84 % au fost în favoarea renunțării la schimbarea orei de două ori pe an, iar 16 % au fost în favoarea menținerii schimbării orei. În plus, problema a fost adusă în discuție de miniștrii transporturilor în cadrul unor reuniuni recente ale Consiliului, în iunie 2018 și în decembrie 2017, și mai multe state membre și-au exprimat preferința pentru renunțarea la măsurile actuale referitoare la ora de vară.

În acest context, Comisia consideră că este necesar să se asigure în continuare buna funcționare a pieței interne prin intermediul unui sistem armonizat aplicabil tuturor statelor membre, ținând seama, totuși, de evoluțiile recente descrise mai sus. În consecință, Comisia propune renunțarea la schimbarea sezonieră a orei în Uniune, garantând, în același timp, faptul că statele membre își păstrează competența de a decide cu privire la propria oră standard, în special dacă vor trece permanent la o oră standard care corespunde orei lor de vară sau dacă vor aplica permanent propria oră standard actuală.