ANEXA III

Punerea în aplicare a articolului 12 din Directiva Habitate Exemplul referitor la lup

1. Context general – Introducere

Lupul aparține faunei indigene europene și face parte integrantă din biodiversitatea și patrimoniul nostru natural. Ca prădător principal, acesta joacă un rol ecologic important, contribuind la sănătatea și la funcționarea ecosistemelor. În special, el contribuie la reglarea densității speciilor pe care le vânează (1) (de obicei ungulate sălbatice, cum ar fi căprioara, cerbul comun și mistrețul, dar și capra-neagră și elanul, în funcție de zonă) și la îmbunătățirea sănătății acestora prin prădarea selectivă. Lupul era prezent peste tot în Europa continentală, dar a fost exterminat din majoritatea regiunilor și țărilor până în prima jumătate a secolului al XX-lea.

Raportul din 2020 privind starea naturii (2), bazat pe datele raportate de statele membre, confirmă faptul că populațiile de lupi sunt, în general, în curs de refacere (stabile sau în creștere) în UE și recolonizează părți din aria lor de extindere istorică, deși au ajuns la un stadiu corespunzător de conservare numai în unele state membre (3). Revenirea lupului este un succes major în materie de conservare (4) , fiind posibil datorită protecției juridice, atitudinilor publice mai favorabile, precum și refacerii speciilor-pradă ale acestuia (de exemplu, cervide și mistreți) și a suprafețelor împădurite (ca urmare a abandonării terenurilor rurale).

În același timp, revenirea lupului în regiunile în care a fost absent timp de câteva decenii sau mai mult reprezintă o provocare semnificativă pentru statele membre, deoarece această specie este adesea asociată mai multor tipuri de conflicte și poate provoca reacții și proteste sociale puternice în rândul comunităților rurale vizate.

La fel ca în cazul altor carnivore mari, lupii au nevoie de suprafețe foarte mari, indivizii și haitele utilizând sute de mii de km2 pentru teritoriile lor. Prin urmare, aceștia sunt prezenți la o densitate foarte scăzută, iar populațiile lor tind să se răspândească pe suprafețe foarte întinse, de obicei dincolo de multe frontiere administrative, atât în interiorul țărilor, cât și între acestea. Din punct de vedere biologic, se recomandă, prin urmare, ca măsurile de conservare și gestionare să fie cât mai coordonate și mai coerente posibil. Acest lucru evidențiază necesitatea cooperării transfrontaliere, de exemplu prin aplicarea unor abordări coerente și coordonate la nivelul populației de lupi. Orientări suplimentare sunt disponibile în Guidelines for population-level management plans of large carnivores in Europe (Orientările privind planurile de gestionare a populației de carnivore mari din Europa), document elaborat pentru Comisia Europeană (Linnell et al., 2008) (5).

Lupul este menționat în anexa IV la Directiva Habitate pentru majoritatea statelor membre și a regiunilor și, prin urmare, face obiectul dispozițiilor de protecție riguroasă prevăzute la articolul 12 din Directiva Habitate, inclusiv interzicerea oricărei forme de capturare sau ucidere deliberată a exemplarelor în natură.

Pentru anumite state membre și regiuni, lupul este inclus în anexa V printre speciile „ale căror prelevare în natură și exploatare pot face obiectul unor măsuri de gestionare”. Pentru majoritatea statelor membre și a regiunilor, lupul este inclus, de asemenea, în anexa II, ca specie prioritară, care necesită desemnarea unor arii speciale de conservare (ASC) și măsuri de conservare adecvate. Tabelul de mai jos indică ce populații sunt incluse în fiecare anexă la Directiva Habitate.

Tabel

Includerea lupului în anexele la Directiva Habitate

Anexa II (necesitatea de a desemna ASC): „* Canis lupus (cu excepția populațiilor estoniene, letone, lituaniene și finlandeze, populațiile din Grecia la nord de paralela 39 și populațiile spaniole la nord de Duero)” Anexa IV (protecție strictă): „Canis lupus [cu excepția populațiilor estoniene, bulgare, letone, lituaniene, poloneze și slovace, populațiile din Grecia la nord de paralela 39, populațiile din Spania de la nord de Duero și populațiile din Finlanda din cadrul ariei de gestionare a renilor astfel cum este definită la alineatul (2) din Actul nr. 848/90 al Finlandei din 14 septembrie 1990 cu privire la gestionarea renilor]” Anexa V (gestionarea speciilor este permisă): „Canis lupus [populațiile din Spania la nord de Duero; populațiile din Grecia la nord de paralela 39; populațiile din Finlanda din cadrul ariei de gestionare a renilor astfel cum a fost definită la alineatul (2) din Actul nr. 848/90 al Finlandei din 14 septembrie 1990 cu privire la gestionarea renilor, populațiile din Bulgaria, Letonia, Lituania, Estonia, Polonia și Slovacia]”.

După cum s-a menționat mai sus, lupul nu a atins încă un stadiu corespunzător de conservare în multe state membre și regiuni (6).

Un studiu realizat în 2018 pentru Parlamentul European (7) a evaluat riscul de dispariție pentru populațiile individuale de lupi pe baza criteriilor din lista roșie a UICN. Din nouă populații de lupi (în principal transfrontaliere), trei au fost evaluate ca „prezentând motive de îngrijorare minime”, trei „potențial amenințate” și trei „vulnerabile”. O populație de lupi (populația iberică, Spania-Sierra Morena) a dispărut. Autorii studiului au evidențiat, de asemenea, dificultăți în armonizarea rezultatelor datelor de monitorizare din cauza diferențelor dintre tehnicile și abordările de monitorizare (modalități sau perioade de numărare diferite), a mediilor în raport cu populația maximă și minimă, a lipsei raportării de către unele țări în pofida prezenței speciilor, a diferențelor în ceea ce privește calitatea datelor etc. (8).

Deși se pare că mai multe populații de lupi se refac și se extind în întreaga Europă, specia se confruntă în continuare cu diverse amenințări și probleme de conservare, în special braconajul (care este adesea nedepistat, dar care este probabil să reprezinte o proporție foarte mare din mortalitatea totală). Amenințările specifice și măsurile potențiale de abordare a acestora sunt descrise pentru fiecare populație de lupi într-un raport finanțat de Comisia Europeană, intitulat Key actions for Large Carnivore populations in Europe (Acțiuni-cheie privind populațiile de carnivore mari din Europa) [Boitani et al., 2015 (9)].

2. Cerințe legale privind protecția specimenelor de lupi

Lupul, indiferent de locul în care este inclus în anexa IV la Directiva Habitate, este strict protejat, întrucât obiectivul directivei este de a atinge un stadiu corespunzător de conservare pentru speciile enumerate. Protecția pe care articolul 12 din Directiva Habitate o conferă populațiilor de specii enumerate în această anexă are un caracter preventiv și impune statelor membre să prevină situațiile care ar putea avea un impact negativ asupra speciilor.

Transpunerea formală a articolului 12 în legislația națională trebuie să fie completată de acțiuni suplimentare de punere în aplicare pentru a asigura o protecție riguroasă pe baza problemelor și a amenințărilor specifice cu care se confruntă lupul într-un anumit context. Nu numai că acțiunile enumerate la articolul 12 trebuie interzise, ci și autoritățile trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a se asigura că interdicțiile nu sunt încălcate în practică. Aceasta presupune, de exemplu, faptul că autoritățile sunt obligate să ia toate măsurile necesare pentru a preveni uciderea (ilegală) a lupilor și pentru a proteja zonele care servesc drept locuri de odihnă sau de reproducere, cum ar fi vizuinile și zonele de rendez-vous (rendezvous sites) ale acestora.

Potrivit Curții de Justiție a Uniunii Europene (CJUE), articolul 12 alineatul (1) din Directiva Habitate „obligă statele membre nu numai să creeze un cadru legislativ complet, ci și să pună în aplicare măsuri concrete și specifice de protecție”, în timp ce dispoziția respectivă presupune, de asemenea, „adoptarea de măsuri coerente și coordonate, cu caracter preventiv” (cauza C-183/05 a CJUE din 11 ianuarie 2007, Comisia Comunităților Europene/Irlanda). Această abordare a fost confirmată de hotărârea CJUE din 10 octombrie 2019 (decizia preliminară în cauza C-674/17): „Respectarea acestei dispoziții impune statelor membre nu doar să creeze un cadru legislativ complet, ci și să pună în aplicare măsuri concrete și specifice de protecție. De asemenea, sistemul de protecție riguroasă presupune adoptarea unor măsuri coerente și coordonate, cu caracter preventiv. Un astfel de sistem de protecție riguroasă trebuie să permită, așadar, să se evite în mod efectiv capturarea sau uciderea deliberată în natură, precum și deteriorarea sau distrugerea ariilor de reproducere sau de odihnă ale speciilor de animale enumerate la litera (a) din anexa IV la Directiva habitate.”

Un exemplu de acțiune care pune efectiv în aplicare dispozițiile privind protecția speciilor este crearea unor echipe eficace de combatere a braconajului, dotate cu câini care detectează otrava. Braconajul, capcanele și momelile otrăvite reprezintă într-adevăr o amenințare majoră pentru lupi în multe locuri. Otrăvirea reprezintă o problemă deosebit de gravă, deoarece afectează și alte specii, în special păsările de pradă. Pentru a rezolva această problemă, mai multe proiecte din Europa de Sud și de Est (Spania, Italia, Portugalia, Grecia, Bulgaria și România), finanțate prin programul LIFE (10), au contribuit la instituirea unor măsuri specifice care să sprijine în mod eficace regimul de protecție riguroasă a speciilor, de exemplu crearea unor unități cu câini care detectează otrava, formarea personalului (pădurari, membri ai gărzii forestiere, poliția provincială, medici veterinari) și consolidarea capacităților în cadrul organismelor publice; și activități de sensibilizare adresate crescătorilor de animale, vânătorilor, operatorilor de turism, elevilor și publicului larg.

Planurile de conservare/gestionare a lupilor, în cazul în care sunt elaborate în conformitate cu articolul 12 și sunt puse în aplicare în mod corespunzător, pot constitui un cadru eficace pentru punerea în aplicare a unor dispoziții de protecție riguroasă a populațiilor de lupi enumerate în anexa IV, creând un sistem cuprinzător de coexistență care urmărește să asigure un stadiu corespunzător de conservare, abordând în același timp conflictele cu activitățile umane.

Aceste planuri pot include acțiuni precum: (i) sprijin pentru măsuri de prevenire (prin ajutoare pentru investiții, informare, formare și asistență tehnică); (ii) compensarea daunelor economice cauzate de lupi; (iii) îmbunătățirea monitorizării și a bazei de cunoștințe referitoare la populația de lupi în cauză; (iv) monitorizarea, evaluarea și îmbunătățirea eficienței măsurilor de protecție a șeptelului; (v) promovarea implicării și a dialogului cu și între părțile interesate (de exemplu, prin platforme dedicate); (vi) îmbunătățirea eforturilor de asigurare a respectării legii pentru a combate uciderea ilegală a lupilor; (vii) protecția habitatelor și îmbunătățirea condițiilor de hrănire (de exemplu, dacă este necesar, prin refacerea populațiilor de specii sălbatice-pradă); (viii) dezvoltarea oportunităților de ecoturism asociate lupilor; (ix) promovarea/comercializarea produselor agricole provenite din zone populate de lupi; și (x) acțiuni de informare, educare și sensibilizare. Planurile pot permite, de asemenea, autorităților relevante să autorizeze o utilizare limitată a controlului letal pentru eliminarea specimenelor de lupi, prin aplicarea de derogări în conformitate cu condițiile stabilite în directivă. Cu toate acestea, trebuie remarcat faptul că planurile prin care se adoptă o gestionare adaptivă a recoltelor (cum ar fi cele pentru speciile care pot fi vânate din anexa V la Directiva Habitate) nu ar fi în concordanță cu dispozițiile de protecție riguroasă care se aplică speciilor din anexa IV.

Aceste planuri ar trebui elaborate pe baza celor mai bune informații disponibile privind stadiul de conservare și tendințele speciei, precum și pe baza tuturor amenințărilor și presiunilor relevante. Participarea sau consultarea tuturor părților interesate relevante, în special a celor afectate de specie sau de măsurile de conservare avute în vedere, este esențială pentru integrarea tuturor aspectelor relevante ale planurilor și pentru încurajarea acceptării sociale pe scară largă.

Exemplu de implicare a părților interesate într-un plan de gestionare Planul de gestionare a lupilor din Croația pentru perioada 2010-2015 (Ministerul Culturii din Croația, 2010) a fost rezultatul unui proces de doi ani, care a implicat reprezentanți ai tuturor grupurilor de interese (ministere relevante, membri ai Comitetului pentru monitorizarea populațiilor de carnivore mari, oameni de știință, silvicultori, asociații neguvernamentale etc.). Planul de acțiune detaliat prezintă măsurile pe care Croația ar trebui să le pună în aplicare pentru a se asigura că populația sa de lupi este conservată într-un mod cât mai armonios de coabitare cu oamenii.

Prin urmare, planurile de conservare și gestionare a lupilor pot furniza o structură adecvată pentru evaluarea și abordarea tuturor problemelor și conflictelor relevante care amenință populațiile de lupi, în vederea atingerii unui stadiu corespunzător de conservare.

Prin urmare, acestea pot acoperi și aspecte precum hibridizarea lupului cu câinele, care este raportată pentru toate cele nouă populații europene de lupi și în 21 de țări europene (11). În unele locuri, aceasta reprezintă o amenințare majoră pentru conservarea lupilor (12) și pot fi necesare acțiuni preventive, proactive și reactive specifice pentru a rezolva problema, astfel cum se indică în Recomandarea nr. 173 [2014 (13)] adoptată în temeiul Convenției de la Berna (Consiliul Europei, 2014). Cu toate acestea, întrucât hibridizarea lup-câine este o problemă complexă, se recomandă cu fermitate elaborarea unui plan de gestionare bine definit la nivel național și la nivelul populației, utilizând cele mai actualizate și mai fiabile proceduri de teren, de laborator și statistice (a se vedea caseta).

Hibrizii lup-câine Încrucișarea dintre lupi și forma domestică a acestora, câinii, a avut loc probabil în mod repetat de-a lungul istoricului de domesticire a câinelui și continuă să se producă cu intensitate variabilă în mai multe părți ale ariei de extindere a lupului. Ca tip de hibridizare antropică, hibridizarea lup-câine nu este un proces evolutiv natural prin care hibrizii ar trebui să facă obiectul unor măsuri de conservare. Mai degrabă, fiind o amenințare la adresa integrității genetice a populațiilor de lupi, hibridizarea lup-câine prezintă motive de îngrijorare deosebită pentru conservare și ar trebui abordată prin intermediul unor planuri și instrumente de gestionare adecvate. În Europa, hibridizarea a fost detectată în mai multe țări, cum ar fi Norvegia, Letonia, Estonia, Bulgaria, Italia, Spania, Portugalia, Germania, Grecia, Slovenia și Serbia. Cu toate acestea, trebuie remarcat faptul că estimările privind introgresia materialului genetic de la câini la populația de lupi sălbatici se bazează pe abordări diverse și pe protocoale experimentale asociate. În timp ce, în mai multe cazuri, încrucișarea a avut ca rezultat doar unul sau câțiva pui de hibrizi în zone restrânse, în alte cazuri s-a constatat că introgresia materialului genetic de la câini la populația de lupi sălbatici s-a răspândit în zone importante, deși în proporții diferite (de la 5,6 % în Galicia, Spania, la peste 60 % în provincia Grosseto, Italia). În mod similar, în Apeninii de Nord s-au constatat rate ridicate de introgresie, în timp ce doar cazuri rare de hibrizi au fost depistate la populația de lupi alpini (din Franța până în Alpii Orientali Centrali). Cu toate acestea, rata de hibridizare raportată în alte părți este de aproximativ 5-10 % (Leonard et al., 2011). Hibridizarea apare în principal între câinii masculi și lupii femele. Și contrariul poate apărea, însă în cazuri rare. Numărul mare de câini hoinari din diferite zone, în special în regiunile mediteraneene, oferă oportunități extinse pentru întâlnirile dintre lupi și câini. Se cunosc puține lucruri despre ecologia hibrizilor sălbatici lup-câine, dar nu există dovezi potrivit cărora hibrizii au redus adecvarea, răspândirea, succesul reproductiv, modificarea comportamentală a exemplarelor sau viabilitatea populației. Gestionarea hibridizării lup-câine este o dilemă pentru autoritățile guvernamentale, deoarece prezintă mai multe provocări serioase. (a) Statutul taxonomic al unui hibrid Câinii provin din lupi prin domesticire, ambii aparținând aceleiași entități taxonomice, specia Canis lupus. Câinii sunt identificați uneori prin subspecia Canis lupus familiaris. Nu există nicio îndoială că hibrizii păstrează denumirea Canis lupus. (b) Statutul juridic al hibrizilor Spre deosebire de câini, a căror supraviețuire depinde în mod normal de resurse și de îngrijirea acordată de oameni, hibrizii au o viață independentă și viabilă ca animale sălbatice. Ca atare, aceștia ar fi considerați de numeroase legislații naționale ca fiind egali cu fauna sălbatică și gestionați în conformitate cu aceleași norme. Dacă hibrizii ar fi considerați egali cu câinii, aceștia ar intra sub incidența legislației naționale privind animalele domestice. În orice caz, pare util ca hibrizilor lup-câine să li se atribuie „același statut juridic din partea vânătorilor și a publicului ca cel atribuit lupilor, pentru a elimina o potențială lacună privind uciderea ilegală a lupilor” [Declarația de sprijin pentru politicile privind hibridizarea elaborată de Large Carnivore Initiative for Europe și anexată la Orientările privind planurile de gestionare a populației de carnivore mari din Europa (Linnell et al., 2008)]. Într-adevăr, dacă hibrizii ar fi considerați neprotejați din punct de vedere juridic de legislațiile naționale, acest lucru ar putea duce la creșterea numărului de ucideri accidentale de lupi, având în vedere dificultatea de a face diferența între hibrizi și lupii „puri” din punct de vedere genetic doar pe baza caracteristicilor morfologice. Aceasta ar putea implica nu numai uciderea accidentală, ci și uciderea intenționată, deoarece statutul neprotejat al hibrizilor ar putea fi utilizat ca acoperire pentru uciderea lupilor adevărați. Autoritățile de gestionare sunt încurajate să se asigure că hibrizii sunt acoperiți în mod clar și neechivoc de legislațiile lor naționale, fie ca animale sălbatice, fie ca animale domestice. (c) Opțiuni pentru reacțiile în materie de gestionare Cea mai adecvată reacție în materie de gestionare va depinde de nivelul global estimat al introgresiei și de măsura în care introgresia este limitată la zone restrânse și la câteva haite sau este larg răspândită în zone mari și/sau în majoritatea haitelor. De exemplu, este posibil ca introgresia limitată să nu reprezinte o amenințare gravă dacă aceasta a rămas stabilă de-a lungul generațiilor. Hibridizarea semnificativă și generalizată (grup de hibrizi) poate fi o problemă dificil de rezolvat, chiar dacă poate fi în continuare de dorit să se reducă fluxul actual și viitor de gene domestice către populația de lupi. Prevalența ridicată, dar localizată, ar putea fi tratată în continuare prin acțiuni specifice de neutralizare a reproducerii hibrizilor (fie prin eliminarea fizică, fie prin sterilizare). Deși au fost formulate mai multe rezerve cu privire la dificultatea și eficacitatea eliminării hibrizilor pentru a controla nivelurile scăzute de introgresie generalizată, această intervenție poate fi utilă atunci când hibridizarea nu este generalizată, iar aplicarea sa este sprijinită de cercetarea aplicată, monitorizare și un cadru de gestionare adaptabil. Gama de instrumente de gestionare este largă, iar utilitatea fiecărui instrument depinde de obiective. Se recomandă cu fermitate abordarea hibridizării prin intermediul unui plan specific la nivel național sau, eventual, la nivel de populație, în care obiectivele, protocoalele și criteriile sunt descrise și justificate detaliat. Va trebui identificată și descrisă o serie de acțiuni preventive, proactive și reactive. Planul va include probabil dispoziții pentru: 1) A institui un efort internațional de colaborare care să implice toate laboratoarele genetice, pentru a conveni asupra unei abordări comune pentru definirea pragurilor și a procedurilor de identificare a hibrizilor și pentru partajarea frecvențelor alelelor populațiilor de referință. 2) A aproba un set de ghiduri de politică pentru studierea și monitorizarea răspândirii și a prevalenței hibridizării și a introgresiei genetice de la câini la populația de lupi. 3) A defini domeniile în care sunt adecvate diferite instrumente de gestionare, în funcție de nivelurile și tiparele prevalenței hibrizilor, de la nicio intervenție până la eliminarea activă a exemplarelor hibride. În cele din urmă, contextul social ar putea avea un impact asupra zonelor de gestionare și a acțiunilor selectate. 4) A înființa echipe (și proceduri) de urgență, dacă și atunci când este necesar, responsabile de eliminarea hibrizilor lup-câine din natură sau de capturarea/sterilizarea/eliberarea acestora. Recomandarea nr. 173 (2014), adoptată în temeiul Convenției de la Berna, este susținută pe deplin de Comisia Europeană și prevede, printre altele, următoarele: „este în interesul conservării eficace a lupilor să se asigure că eliminarea oricărui hibrid lup-câine detectat se efectuează exclusiv într-un mod controlat de guvern”. Se pare că acest lucru poate fi realizat numai prin interzicerea uciderii hibrizilor în temeiul legislației naționale, făcând doar o excepție pentru agențiile guvernamentale sau agenții desemnați de acestea. Recomandarea invită părțile: „Să se asigure că eliminarea hibrizilor lup-câine, controlată de guvern, are loc după ce funcționarii guvernamentali și/sau organismele mandatate de guverne în acest scop și/sau cercetătorii i-au confirmat ca fiind hibrizi care prezintă caracteristici genetice și/sau morfologice. Eliminarea ar trebui să fie efectuată numai de organisme însărcinate de autoritățile competente cu o astfel de responsabilitate, asigurându-se, în același timp, că această eliminare nu aduce atingere stadiului de conservare a lupilor.”„Să adopte măsurile necesare pentru a preveni uciderea intenționată sau din greșeală a lupilor ca hibrizi lup-câine. Acest lucru nu aduce atingere eliminării atente controlate de guvern, din natură, a hibrizilor lup-câine detectați, de către organisme cărora autoritățile competente le-au încredințat această responsabilitate”. 5) A aproba un plan național privind controlul câinilor hoinari (sălbatici, fără stăpân sau deținuți de persoane care îi lasă să hoinărească liber) și a interzice păstrarea lupilor și a hibrizilor lup-câine ca animale de companie. A organiza campanii de sensibilizare în sprijinul controlului câinilor sălbatici și a câinilor hoinari în ariile de extindere ale lupilor.

3. Conflictul legat de lupi

Lupul a fost asociat în trecut cu mai multe tipuri de conflicte socioeconomice cu oamenii. În trecut, astfel de conflicte au condus la exterminarea sau reducerea drastică a populațiilor de lupi în mare parte din aria sa de extindere europeană. Această persecuție, împreună cu ratele ridicate ale braconajului, persistă încă în multe zone. În prezent, principalele conflicte sunt:

— Pagubele asupra șeptelului. Pagubele asupra șeptelului se referă în principal la ovine. Linnell și Cretois (2018) calculează că, în perioada 2012-2016, în medie, 19 500 de ovine pe an au fost ucise de lupi în UE (de remarcat că lipsesc date pentru Polonia, România, Spania, Bulgaria, Austria și părți din Italia). Această cifră este în prezent cel mai bun indicator disponibil pentru impactul prădărilor de către lupi în UE. În timp ce ovinele sunt principalele victime ale atacurilor lupilor, alte tipuri de animale (caprine, bovine, cabaline) și renii semi-domestici sunt, de asemenea, vizați într-o măsură mai mică. Prădările sunt extrem de variabile și depind în mare măsură de tipul de sistem de creștere a animalelor, de tipul de gestionare și de nivelul de supraveghere, și anume dacă animalele sunt împrejmuite – în special în timpul nopții, sau păstorite. De exemplu, în Franța (80 de haite de lupi), aproximativ 11 000 de ovine, bovine și caprine au fost vânate și compensate în 2019 [Dreal 2019 (14)], în timp ce în Germania (128 de haite de lupi) cifra este de sub 3 000 pentru 2019 [DBBW 2019 (15)], iar în Suedia (31 de haite de lupi), doar 161 de ovine au fost vânate în 2018 [Viltskadestatistik 2018, SLU (16)]. Linnell și Cretois (2018) evidențiază dificultățile de colectare a unor date coerente și fiabile în întreaga Europă privind pagubele produse de lupi asupra șeptelului. Animalele pot muri sau pot dispărea din diverse motive și nu este întotdeauna posibil să se stabilească o legătură între animalele moarte și carnivorele mari. Calitatea raportării de către fermieri și administratorii de efective de animale depinde în mare măsură de sistemul de compensare. De exemplu, de nivelul (integral sau parțial) al compensării, de durata și dificultățile procesului administrativ aferent și de măsura în care se efectuează controale la fața locului pentru a verifica dacă pagubele au fost produse efectiv de carnivorele mari. De asemenea, ocazional, lupii pot ataca și ucide câini. De exemplu, în Suedia sau Finlanda, la urmărirea elanilor cu câini liberi pe teritoriile lupilor. Pierderea atât a șeptelului, cât și a câinilor are în mod evident un impact emoțional major, pe lângă pierderile economice directe și indirecte. Deși impactul general al prădării lupilor asupra sectorului creșterii animalelor din UE este neglijabil, prădarea lupilor asupra ovinelor neprotejate scoase la păscut ar putea fi semnificativă la nivelul exploatațiilor individuale și ar putea genera o presiune și o povară suplimentare pentru operatorii în cauză într-un sector care este deja afectat de o serie de presiuni socioeconomice.

— Risc perceput pentru oameni. Lupii nu văd oamenii ca o pradă posibilă, ci mai degrabă ca o amenințare de evitat. Deși în trecut au fost raportate atacuri mortale ale lupilor asupra oamenilor (adesea legate de exemplare cu rabie sau care au fost hrănite de oameni, provocate, rănite sau prinse în capcană), riscul real de atacuri ale lupilor asupra oamenilor, în condițiile sociale și de mediu actuale din Europa, este considerat extrem de scăzut. [Linnell et al., 2002; Linnell și Alleau, 2016 (17); KORA, 2016; Linnell et al., 2021]. Cu toate acestea, mulți oameni se tem în continuare de lupi, în special în țările și regiunile recent recolonizate de specie sau în care numărul tot mai mare de lupi îi face mai vizibili în zonele în care nu erau de obicei prezenți anterior. Au fost raportate cazuri de lupi care s-au apropiat de oameni și care s-au comportat neobișnuit (lupi „îndrăzneți” sau „fără teamă”). Acest lucru s-a întâmplat în special atunci când animalele au fost condiționate de obținerea hranei sau când au fost prezenți câini (Reinhardt 2018). În ceea ce privește hibrizii lup-câine, nu există nicio dovadă că aceștia sunt mai îndrăzneți sau mai periculoși decât lupii, dar teama de hibrizi este, de asemenea, o problemă specifică în anumite zone ale Europei. Aceste percepții și atitudini trebuie luate în considerare cu atenție și abordate cu seriozitate. Este util, dar adesea insuficient, să se sprijine activitățile educaționale, să se furnizeze informații corecte și să se demonteze știrile false prin verificări ale faptelor (astfel cum au fost efectuate de unele autorități locale sau regionale sau în cadrul proiectelor LIFE). În plus, trebuie clarificat faptul că, în cazul puțin probabil al unui pericol obiectiv, cauzat, de exemplu, de un lup cu rabie sau agresiv sau de un lup condiționat de obținerea hranei ori obișnuit cu oamenii, eliminarea țintită a lupului în cauză este pe deplin legitimă în temeiul Directivei Habitate [a se vedea alineatul privind derogările în temeiul articolului 16 alineatul (1) litera (c) din capitolul 6 de mai jos].

— Impactul asupra speciilor de ungulate vânat. Lupii și vânătorii umani pot uneori să urmărească aceeași pradă, și anume ungulatele sălbatice. Atunci când carnivorele mari se întorc, vânătorii se tem adesea că activitățile lor vor fi afectate de concurență, ceea ce ar putea cauza un conflict major. Impactul prădării de către lupi atât a numărului, cât și a comportamentului ungulatelor sălbatice este destul de variabil și de complex, în funcție de specie și de contextul local. În general, lupii elimină doar un procent mic de ungulate sălbatice în fiecare an – mult mai puțin decât vânătorii – și nu par să aibă un impact negativ asupra tendințelor actuale (în general în creștere) ale populațiilor de ungulate din Europa (18) (Bassi, E. et al. 2020; Gtowaciflski, Z., și Profus, P., 1997). În orice caz, spre deosebire de prădarea animalelor domestice, prădarea ungulatelor sălbatice de către o specie carnivoră sălbatică indigenă nu poate fi prevenită sau atenuată, întrucât aceasta face parte din procesele naturale pe care politica în domeniul biodiversității urmărește să le refacă și să le conserve. Aceasta reprezintă o provocare majoră pentru vânătorii europeni, deoarece întoarcerea carnivorelor mari trebuie luată în considerare atunci când se planifică vânătoarea și se stabilesc cote pentru ungulatele sălbatice. În cele din urmă, trebuie recunoscută contribuția lupilor la reglarea densității ungulatelor (Ripple, W.J., și Beschta, R.L., 2012), ținând seama de beneficiile asociate, inclusiv în ceea ce privește reducerea daunelor aduse silviculturii și culturilor agricole (19).

— Conflicte legate de valori (viziuni concurente ale peisajelor europene). Conflictele asociate lupilor nu se referă întotdeauna la impactul economic direct asupra unor părți interesate din mediul rural. Lupii au un caracter simbolic puternic pentru o serie de chestiuni mai ample, iar conflictele reflectă adesea diferențe sociale mai profunde (de exemplu, între zonele rurale și cele urbane, între valorile moderne și cele tradiționale sau între diferite clase sociale și economice) (Linnell, 2013). Lupii declanșează adesea o dezbatere fundamentală cu privire la direcția viitoare a peisajelor europene (Linnell, 2014) între diferite segmente ale societății, cu puncte de vedere și viziuni opuse cu privire la modul în care ar trebui conservate, utilizate sau gestionate fauna sălbatică și peisajele (20). Acest lucru explică de ce există rareori o relație clară între amploarea impactului economic direct al carnivorelor mari și nivelul de conflict social pe care îl generează (Linnell și Cretois, 2018).

4. Măsuri de îmbunătățire a coexistenței dintre oameni și lupi

De la adoptarea Directivei Habitate, Comisia a promovat abordarea referitoare la coexistență, care vizează restabilirea stadiului corespunzător de conservare a populațiilor de carnivore mari, abordând și reducând, în același timp, conflictele cu activitățile umane legitime, în vederea partajării peisajelor multifuncționale. Programul LIFE a finanțat peste 40 de proiecte legate de conservarea lupilor și coexistența cu aceștia, care au contribuit la identificarea și testarea bunelor practici în vederea atingerii acestor obiective (21).

Numeroase exemple de coexistență și studii de caz au fost identificate de Platforma UE privind coexistența între oameni și carnivorele mari – un grup de organizații reprezentând diferite grupuri de interese care au convenit asupra unei misiuni comune de promovare a soluțiilor de coexistență (22). Aceste studii de caz sunt clasificate în cinci categorii: (1) furnizarea de consiliere/sensibilizare; (2) furnizarea de sprijin practic; (3) înțelegerea punctelor de vedere; (4) finanțarea inovatoare; și (5) monitorizare (23) (Platforma UE privind carnivorele mari, 2019).

Un studiu din 2018 solicitat de Parlamentul European (24) a prezentat recomandări și exemple de măsuri practice de coexistență în mai multe state membre pentru lupi și alte carnivore mari.

Prin urmare, la nivel european există o bază extinsă pentru schimbul de cunoștințe și de experiențe valoroase. Cele mai frecvente abordări pentru reducerea conflictului sunt descrise mai jos.

— Plăți compensatorii

O abordare frecventă în ceea ce privește reducerea impactului economic al daunelor provocate de lupi și creșterea toleranței pentru speciile protejate o reprezintă plățile compensatorii, care sunt utilizate în multe țări ale UE. Plățile compensatorii pot fi adesea o măsură adecvată, însă normele de eligibilitate ar trebui definite în mod clar și ar trebui luați în considerare diverși factori. Aceasta include verificarea dacă pierderile de animale sunt cauzate efectiv de prădarea de către lupi și asigurarea faptului că este echitabilă compensația și este plătită cu promptitudine destinatarului eligibil.

În multe țări, fermierii se plâng de faptul că este complicat și costisitor să primească compensații sau că plățile sunt întârziate sau insuficiente. Plățile compensatorii sunt, de obicei, finanțate de guvernele naționale sau regionale în conformitate cu normele UE relevante privind ajutoarele de stat (25) (care permit compensarea a 100 % din costurile directe și indirecte). Doar plata despăgubirilor pentru daune nu este întotdeauna suficientă pentru a soluționa problemele legate de coexistență, deoarece aceasta nu va reduce pagubele sau alte conflicte. În plus, adesea plățile compensatorii nu sunt sustenabile pe termen lung, cu excepția cazului în care sunt combinate în mod corespunzător cu alte măsuri.

— Măsuri de prevenire și asistență tehnică

Măsurile de prevenire reprezintă o componentă fundamentală a unui sistem cuprinzător de coexistență. Experiența dobândită (de exemplu, în cadrul proiectelor LIFE și al programelor de dezvoltare rurală) demonstrează importanța și eficacitatea diferitelor măsuri de protecție a șeptelului, cum ar fi diferite tipuri de împrejmuiri, păstorit, câini de pază a animalelor, adunarea pe timp de noapte a șeptelului și dispozitive vizuale sau acustice de intimidare [Fernández-Gil, et al. 2018, a se vedea, de asemenea, documentul Carnivore Damage Prevention News (CDP news, 2018)]. În special, prezența păstorilor poate face ca măsurile de protecție a șeptelului să fie mult mai eficiente și reprezintă, în sine, un factor de intimidare împotriva prădării. Un raport elaborat de platforma UE pentru carnivore mari demonstrează experiențe și bune practici de succes (Hovardas et al., 2017). Măsurile de prevenire trebuie să fie personalizate și adaptate la caracteristicile regionale specifice (inclusiv tipul de șeptel, dimensiunea efectivului, topografia etc.).

Eficacitatea acestor măsuri depinde în mare măsură de punerea lor în aplicare în mod corespunzător de către operatorii relevanți și de disponibilitatea unor resurse suficiente și a unor recomandări tehnice pentru a sprijini desfășurarea lor pe teren (de exemplu, van Eeden et al., 2018). Nicio măsură nu poate avea succes în proporție de 100 %, dar soluțiile tehnice adecvate (adesea utilizate în combinație) pot reduce în mod semnificativ pierderile de efective de animale provocate de animalele de pradă. Autoritățile relevante și părțile interesate trebuie să elaboreze cu atenție măsurile de prevenire, astfel încât acestea să fie adecvate pentru situații diferite. De asemenea, acestea trebuie să le pună în aplicare în mod corespunzător (inclusiv întreținerea), să monitorizeze eficacitatea acestora și să efectueze toate ajustările necesare. Formarea, informarea, urmărirea și asistența tehnică pentru operatorii în cauză sunt esențiale și ar trebui să beneficieze de sprijin public adecvat, inclusiv pentru a menține sistemele de prevenire și a gestiona volumul de muncă suplimentar.

— Informare, consiliere, sensibilizare

Furnizarea de informații concrete cu privire la lupi și la modalitățile de reducere la minimum a impactului poate fi o măsură utilă de atenuare a conflictelor (Platforma UE privind carnivorele mari, 2019). De exemplu, buletinul informativ Carnivore Damage Prevention News (știri privind prevenirea pagubelor provocate de carnivore) (26), care a fost sprijinit prin diferite proiecte LIFE, contribuie la difuzarea de informații privind protecția șeptelului în UE și la nivel internațional. Site-ul internet italian „Protejați-vă șeptelul” (Proteggi il tuo Bestiame, 2019) oferă recomandări detaliate privind măsurile de protecție a șeptelului, precum și diferitele programe de finanțare disponibile în regiunile italiene. Site-ul internet al Ministerului Tranziției Ecologice din Spania oferă un catalog de măsuri preventive bune care pot evita sau reduce la minimum interacțiunile dintre speciile protejate și exploatațiile agricole și cele zootehnice (27).

Un alt exemplu al acestei abordări, care vizează în mod specific comunitatea de vânători, este oferit de proiectul LIFE WolfAlps, ale cărui activități includ schimbul de date și informații privind dinamica populației speciilor de ungulate sălbatice din Alpi și efectele revenirii lupilor asupra prăzii acestora și asupra activităților de vânătoare (28). O abordare mai amplă este furnizată de Biroul de contact „Lupii din Saxonia” (Kontaktbüro Wölfe in Sachsen, 2019) și de Centrul de competențe în domeniul lupilor din Saxonia-Anhalt, unde mai mulți membri ai personalului sunt disponibili la fața locului pentru a furniza materiale didactice, a organiza excursii și a răspunde la întrebările și preocupările oamenilor.

— Monitorizare

Monitorizarea populațiilor de carnivore mari este esențială pentru a furniza informații exacte, pentru a înțelege dinamica populației necesară pentru a garanta supraviețuirea acestora, pentru a adapta practicile de gestionare la situațiile în schimbare și pentru a îndeplini obligațiile prevăzute de Directiva Habitate. Acesta este, de asemenea, un exercițiu foarte solicitant, deoarece se desfășoară într-o zonă geografică vastă, traversând adesea frontierele internaționale, precum și ca urmare a densităților reduse și a comportamentului derutant al carnivorelor mari (Declarația de sprijin pentru politici a LCIE, anexată la Linnell et al., 2008). Toate deciziile de gestionare (inclusiv cele privind derogările) ar trebui să se întemeieze pe date solide privind populația de lupi în cauză. Monitorizarea ar trebui să acopere, de asemenea, punerea în aplicare a tuturor măsurilor de prevenire (adoptarea acestora, rezultatele, eficiența) și identificarea prădătorului șeptelului pentru a face distincția între lupi și câini (f. e. Echegaray și Vilà, 2010; Sundqvist et al., 2008) și pentru a decide dacă sunt necesare ajustări sau îmbunătățiri ale sistemului.

Având în vedere că un conflict foarte des întâlnit în întreaga Europă este dezacordul cu privire la dimensiunea și stadiul populațiilor de carnivore, implicarea părților interesate – inclusiv a vânătorilor – în monitorizare poate avea beneficii nu numai în ceea ce privește creșterea numărului de persoane care colectează date, ci și în ceea ce privește îmbunătățirea relațiilor cu părțile interesate și reducerea conflictelor.

Sunt necesare date solide de monitorizare pentru luarea unor decizii adecvate privind conservarea și gestionarea lupilor. Prin urmare, este extrem de important să se investească într-un sistem de monitorizare adecvat, care să poată oferi cunoștințe precise și actualizate cu privire la populația de lupi din zona în cauză. Sistemul francez de monitorizare poate fi considerat un bun exemplu (29).

Exemple de implicare a părților interesate în monitorizare O acțiune-pilot sprijinită de Comisie în Slovacia a implicat o gamă largă de părți interesate (ecologiști, silvicultori, personal din zonele protejate și vânători) într-un recensământ științific al lupilor. Aceștia au fost responsabili de colectarea de probe de excremente și urină de lup dintr-o zonă de studiu. Implicarea acestora, împreună cu utilizarea analizei de înaltă tehnologie, a condus la un acord mai extins cu privire la dimensiunea populației locale de lupi (Rigg et al., 2014). Un alt exemplu este Rețeaua de observatori ai carnivorelor mari din Finlanda – un grup de aproximativ 2 100 de voluntari activi numiți de asociațiile locale de gestionare a vânatului. Această rețea de observatori instruiți, în principal vânători locali, este responsabilă de verificarea observațiilor referitoare la urmele carnivorelor mari și a altor semne, raportate de public. Acești voluntari vor înregistra datele de observare într-o bază de date națională denumită „TASSU” („labă” în limba finlandeză), care este gestionată de Luke (Institutul pentru Resurse Naturale din Finlanda). Această bază de date este utilizată, de exemplu, pentru a genera estimări ale populației de carnivore mari la nivel național și regional și este utilizată de funcționarii responsabili de gestionarea vânatului și de gardienii responsabili de protecția vânatului. Rețeaua, baza de date și guvernanța acestora se dezvoltă și se adaptează în mod constant pentru a contribui la consolidarea încrederii reciproce și a cooperării între diferitele instituții și grupuri de părți interesate în ceea ce privește schimbul, utilizarea și accesarea datelor referitoare la aceste specii sensibile. De exemplu, proiectul LIFE BOREALWOLF, care se desfășoară în perioada 2019-2025, vizează consolidarea Rețelei de observatori ai carnivorelor mari prin asigurarea unor programe de pregătire suplimentară pentru voluntarii săi actuali și prin recrutarea unora noi care nu sunt vânători. În mod similar, Suedia și Norvegia au înființat Skandobs – sistemul scandinav de urmărire a carnivorelor mari pentru linx, glutoni, urși bruni și lupi. Oricine își poate înregistra observațiile cu privire la urme, semne sau reperări ale carnivorelor mari din Scandinavia în această bază de date. O mai bună raportare a observațiilor va contribui la o mai bună cunoaștere a prezenței și a distribuției acestor specii. Observațiile înregistrate în baza de date sunt disponibile pentru toți utilizatorii sistemului. Observațiile pot fi, de asemenea, partajate prin intermediul aplicației Skandobs (utilizatorii pot descărca Skandobs-Touch din App Store sau Google play pentru a raporta animalele de pradă sau urmele identificate pe durata deplasării pe teren). Baza de date este actualizată la fiecare 15 minute. Aceasta este gestionată de Rovdata, o secție independentă a Institutului de Cercetare a Naturii din Norvegia (NINA).

— Dialogul cu părțile interesate și implicarea acestora

Recunoscând natura culturală și socială a conflictului pe tema lupului, se consideră că procesele participative au un potențial semnificativ de atenuare a conflictelor, în special prin creșterea încrederii între părțile interesate (Young et al., 2016). Platforma UE privind coexistența între oameni și carnivorele mari este un exemplu de astfel de abordare (a se vedea studiul de caz 9 din anexa IV la orientări). Astfel de abordări sunt utilizate, de asemenea, la nivel regional și național. Numeroase state membre au creat platforme naționale. Prin intermediul unui proiect-pilot, instituțiile UE sprijină, de asemenea, crearea de platforme regionale în Italia, România, Spania, Franța, Germania și Suedia (Platforme regionale privind carnivorele mari, 2019). Proiectul LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) sprijină, de asemenea, colaborarea și schimbul de informații între principalele „zone fierbinți” ale carnivorelor din Europa.

Un alt exemplu pozitiv de implicare a părților interesate este Grupo Campo Grande (GCG). Acesta este un grup de reflecție spaniol la nivel național, alcătuit din persoane provenind din medii diferite și din organizații implicate în conflictul dintre creșterea extensivă a animalelor și lupul iberic. Grupul a fost creat de Fundación Entretantos în 2016, în cadrul unei inițiative de mediere socială axate pe soluționarea conflictului legat de coexistența dintre lupii iberici și creșterea extensivă a animalelor. Participanții au semnat o declarație comună și colaborează pentru a-i încuraja și pe alții să le urmeze abordarea (GCG, 2018).

— Controlul letal/sacrificarea lupilor

Din punct de vedere istoric, controlul letal/sacrificarea lupilor a fost utilizat(ă) pe scară largă pentru a elimina lupii și orice impacturi și conflicte asociate pe care aceștia le creează. Astfel de practici au dus la eradicarea lupilor din cea mai mare parte din aria sa de extindere europeană inițială. În prezent, anumite metode și niveluri de control letal sunt încă utilizate de mai multe țări europene care susțin că intenția lor este de a preveni sau de a reduce pierderile de animale și de a îmbunătăți toleranța umană față de lup, inclusiv unele state membre în care specia este menționată în anexa IV la directivă (regim de protecție riguroasă).

Cu toate acestea, în cadrul politicii actuale și al legislației conexe, conflictele legate de conservarea lupilor și a altor carnivore mari protejate în peisajele multifuncționale din Europa nu pot fi soluționate numai sau în principal prin sacrificare/control letal. Utilizarea derogărilor pentru a autoriza controlul letal este un instrument posibil și legitim, iar statele membre pot avea în vedere utilizarea acestuia pentru a completa celelalte măsuri de gestionare a conflictelor menționate mai sus, respectând toate condițiile enumerate la articolul 16 alineatul (1) din Directiva Habitate (a se vedea punctul 5).

Se pare că nu există dovezi solide cu privire la eficacitatea utilizării controlului letal pentru a reduce prădarea șeptelului. Potrivit anumitor studii, controlul letal/sacrificarea pare a fi mai puțin eficace decât măsurile de protecție a șeptelului (van Eeden et al., 2018, Santiago-Avila et al., 2018) și ar putea conduce de fapt la o creștere a prădării șeptelului și a conflictelor (Wielgus și Peebles, 2014; Fernández-Gil et al., 2016), posibil din cauza perturbării structurilor haitelor de lupi cauzate de sacrificare.

În plus, utilizarea controlului letal/sacrificării unei specii protejate, spre deosebire de măsurile neletale menționate anterior, reprezintă un instrument controversat în rândul profesioniștilor din domeniul conservării (Lute et al., 2018) și este tot mai contestată de o mare parte a societății (30). Având în vedere acest lucru, precum și dovezile empirice, nu este clar dacă sacrificarea lupilor duce la o creștere sau la o scădere a conflictului social.

În concluzie, măsurile neletale, inclusiv măsurile de gestionare și de protecție a șeptelului, par mai eficace, mai durabile, mai puțin susceptibile de a fi contestate în instanță și mai acceptabile (de către majoritatea oamenilor) pentru reducerea riscurilor de prădare a șeptelului și a conflictelor.

Autoritățile competente din statele membre ar trebui să ia în considerare toate aceste elemente atunci când iau decizii cu privire la măsurile lor de gestionare și atunci când le pun în aplicare.

Planuri cuprinzătoare de conservare/gestionare a lupilor

Cea mai bună abordare pentru statele membre ar fi aceea de a combina mai multe dintre măsurile menționate mai sus pentru a sprijini nivelul potrivit de coexistență și de a le adapta la situația locală. Planurile lor cuprinzătoare și coerente de conservare și de gestionare a lupilor ar trebui, de asemenea, să utilizeze toate instrumentele și sursele de finanțare disponibile. Aceste planuri [în mod ideal, planuri transfrontaliere pentru statele membre învecinate care au aceeași populație de lupi (Linnell et al., 2008)] ar aborda toate amenințările, conflictele, oportunitățile și nevoile relevante legate de lup din statul membru în cauză. Aceasta ar fi cea mai bună modalitate de a atinge și de a menține un stadiu corespunzător de conservare pentru lup în aria sa de extindere naturală, asigurând în același timp flexibilitatea necesară în materie de gestionare, în limitele stabilite de directivă, și menținând sau îmbunătățind acceptarea lupului de către public („capacitatea de suport societal”).

5. Finanțarea măsurilor de coexistență

Sprijinul pentru soluționarea conflictelor legate de conservarea lupilor poate fi acordat din fonduri UE, în special programul LIFE, Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) și fonduri naționale (ajutoare de stat).

— Programul LIFE, pe baza cererilor de propuneri competitive anuale, poate finanța activități demonstrative și testarea de soluții inovatoare pentru: măsuri de protecție a șeptelului; evaluarea riscului de prădare; instituirea unor sisteme de compensare a pagubelor; și instruirea pădurarilor locali și a medicilor veterinari cu privire la metodologiile de evaluare a daunelor asupra efectivelor de animale. LIFE poate finanța, de asemenea, activități de comunicare și informare specifice menite să soluționeze conflictele om-lup. De reținut că LIFE nu finanțează gestionarea recurentă.

— FEADR poate oferi sprijin pentru măsuri de prevenire, cum ar fi achiziționarea de garduri de protecție sau de câini de pază (care, ca investiții neproductive, pot fi finanțate în proporție de până la 100 %). Costurile suplimentare cu forța de muncă suportate de fermieri pentru a verifica și a menține sau a muta gardul de protecție, precum și costurile sanitar-veterinare și cele legate de hrană pentru câinii de pază pot fi acoperite prin plăți pentru agromediu și climă. FEADR este utilizat în mai multe state membre (de exemplu, Grecia, Bulgaria, Slovenia, Italia și Franța) pentru a finanța măsuri de protecție a șeptelului, cum ar fi costurile suplimentare pentru păstorit, împrejmuiri și câini de pază. Platforma UE privind coexistența între oameni și carnivorele mari (a se vedea mai jos) a întocmit o prezentare generală a zonelor în care programele de dezvoltare rurală (PDR) sunt utilizate în prezent și a zonelor în care acestea ar putea fi utilizate în viitor (Marsden et al. 2016) (31). Viitoarea politică agricolă comună ar putea sprijini, de asemenea, măsurile de prevenire și sistemele de păstorit prin intermediul noilor programe ecologice (32).

— Instrumentul Interreg al FEDR poate sprijini proiecte care vizează îmbunătățirea cooperării transfrontaliere privind conservarea și gestionarea carnivorelor mari, de exemplu în ceea ce privește conectivitatea habitatelor, transferul de cunoștințe, prevenirea daunelor asupra șeptelului și alte măsuri de coexistență (33).

— Finanțarea națională (ajutor de stat) poate oferi sprijin de până la 100 %, pentru măsuri de prevenire; pentru refacerea potențialului agricol distrus, cum ar fi înlocuirea efectivelor de animale ucise de lupi; pentru despăgubiri pentru daunele provocate de lupi, cum ar fi animalele ucise și pagubele materiale provocate activelor agricole sau costurile sanitar-veterinare și costurile aferente căutării animalelor dispărute (34).

Este necesară o abordare cuprinzătoare a finanțării și a măsurilor de sprijin pentru a reduce conflictele legate de lupi într-un stat membru (și, în mod ideal, dincolo de frontierele statelor membre care au aceeași populație de lupi).

Statele membre ar trebui să reflecte principalele probleme legate de conservarea lupilor și de conflicte referitoare la aceștia în cadrele lor de acțiune prioritară (CAP), identificând prioritățile și nevoile financiare aferente și stabilind modul în care intenționează să le îndeplinească. Formatul CAP actualizat (35) include o secțiune (E.3.2.) specifică privind măsurile prioritare și costurile asociate acestora, pentru prevenirea, atenuarea sau compensarea pagubelor provocate de speciile protejate în temeiul directivelor UE privind natura.

În plus, în întreaga Europă au fost utilizate o serie de modalități mai inovatoare de finanțare și sprijinire a coexistenței.

Exemple de finanțare inovatoare Un exemplu original și de succes de finanțare inovatoare a coexistenței este inițiativa suedeză „plăți pentru performanța în materie de conservare” pentru gluton. Aceasta implică plăți legate de reproducerea cu succes a glutonului, mai degrabă decât compensații pentru pierderea renilor. Plățile se bazează pe numărul de reproduceri documentate ale glutonului din districtul respectiv, indiferent de nivelurile de prădare. Creșterea populației de glutoni a fost observată la 5 ani de la implementarea programului. Numărul de reproduceri înregistrate a crescut de la 57 în 2002 la 125 în 2012, populația extinzându-se în zone anterior neocupate (Persson, 2015). Un alt sistem de finanțare inovatoare de succes este schema „Golden Eagle” (Acvila de munte) care recompensează comunitatea Sami de crescători de reni din Laponia finlandeză pentru stabilirea cu succes a cuiburilor și a teritoriilor acvilei de munte (Comisia Europeană, 2017). De la introducerea schemei de către guvernul finlandez în 1998, se pare că atitudinile crescătorilor față de acvilele de munte s-au schimbat în mod dramatic, specia fiind considerată în prezent mai degrabă o resursă decât un dăunător. Veniturile și oportunitățile de încadrare în muncă generate de ecoturismul bazat pe natură pot contribui, de asemenea, la o mai bună acceptare a lupilor și la coexistența acestora cu comunitățile rurale în cauză. În Spania, regiunea aflată la nord-vest de Zamora (și anume „Sierra de la Culebra”) a devenit o zonă importantă pentru turismul de observare a lupilor, care reprezintă un avantaj economic important, atrăgând mii de vizitatori în fiecare an. Pentru astfel de inițiative turistice, trebuie să se acorde atenție astfel încât să nu se împiedice conservarea lupilor (de exemplu, prin evitarea perturbărilor și a locurilor în care se află vizuinile). Impactul asupra altor grupuri de părți interesate ar trebui, de asemenea, luat în considerare (de exemplu, neatragerea carnivorelor mari în zonele cu efective de animale sau evitarea situației în care carnivorele mari asociază oamenii cu hrana). Un alt tip de oportunitate a fost dezvoltat în Italia, Piemont (în cadrul proiectului LIFE WOLFALPS). A fost creată o etichetă locală („Terre di Lupi” = „Ținutul lupilor”) și au fost introduse mai multe inițiative pentru a promova brânzeturile și alte produse fabricate de fermierii care sunt preocupați de prezența lupilor și pentru a pune în aplicare măsuri de prevenire pentru a asigura coexistența. Câștigătorul premiului Natura 2000 din 2020 la categoria „beneficii socio-economice” a fost proiectul „Pro-Biodiversidad: păstorii, în calitate de conservatori ai biodiversității în cadrul rețelei Natura 2000”. Acesta a demonstrat modul în care fermierii și ecologiștii pot colabora, astfel încât conservarea naturii să producă resurse și beneficii, și nu probleme, pentru comunitățile locale. O mare parte din lanțul muntos Picos de Europa suferă din punct de vedere economic din cauza abandonării zonelor rurale, a pierderii pășunilor, a pierderii surselor de hrană pentru speciile necrofage și a riscului de incendiu. Fundación para la Conservación del Quebrantahuesos a decis să abordeze această problemă prin crearea unei mărci speciale de certificare, Pro-Biodiversidad (Pro-biodiversitate), pentru a sprijini sectorul extensiv de creștere a ovinelor, a opri abandonarea zonelor rurale și a îmbunătăți condițiile pentru biodiversitate. Prin acest sistem se plătește un preț mai mare pentru carnea de oaie produsă de crescătorii care coexistă cu lupii.

6. Articolul 16: derogări de la protecția riguroasă a populațiilor de lupi enumerate în anexa IV

Ca regulă generală, toate populațiile de lupi enumerate în anexa IV la Directiva Habitate sunt strict protejate, iar exemplarele nu pot fi capturate, ucise sau perturbate în mod deliberat în aria lor de extindere naturală. În plus, ariile de reproducere și de odihnă nu pot fi deteriorate sau distruse. Această protecție se aplică atât în interiorul, cât și în afara siturilor Natura 2000.

Cu toate acestea, în anumite circumstanțe excepționale, poate fi justificat să se permită capturarea sau uciderea anumitor specimene de lupi. De exemplu, pentru a preveni prădarea semnificativă a șeptelului sau pentru a instala zgărzi radio la gâtul lupilor în scopuri de cercetare, monitorizare și gestionare sau pentru a elimina exemplarele îndrăznețe sau pe cele condiționate de obținerea hranei și potențial periculoase.

Articolul 16 din Directiva Habitate prevede flexibilitatea necesară pentru a aborda situațiile de mai sus, permițând statelor membre să adopte derogări de la dispozițiile generale privind protecția riguroasă și să desfășoare activitățile menționate mai sus (următoarele alineate ar trebui interpretate împreună cu partea III a documentului).

Condiții prealabile pentru acordarea unei derogări

Articolul 16 stabilește trei condiții prealabile, toate acestea trebuind să fie îndeplinite înainte de acordarea unei derogări. Autoritățile naționale competente trebuie să demonstreze:

— prezența unuia (sau mai multora) dintre motivele enumerate la articolul 16 alineatul (1) literele (a)-(e), susținută de dovezi suficiente;

— lipsa unei alternative satisfăcătoare (și anume dacă problema poate fi rezolvată într-un mod care nu implică o derogare, și anume prin utilizarea instrumentelor neletale);

— absența efectelor negative ale derogării asupra menținerii populațiilor din speciile respective la un stadiu corespunzător de conservare în aria lor de extindere naturală.

Aplicarea acestor cerințe este ilustrată aici pentru cazul lupului. Este important să se reamintească faptul că este de competența autorităților naționale relevante să pună în aplicare aceste dispoziții prin justificarea și demonstrarea în mod corespunzător a faptului că sunt îndeplinite toate condițiile prevăzute la articolul 16 alineatul (1). În mod similar, autorităților judiciare naționale le revine în primul rând sarcina de a verifica și de a asigura respectarea cerințelor într-un anumit context și în cazuri specifice.

1) Demonstrarea unuia sau a mai multora dintre motivele enumerate la articolul 16 alineatul (1) literele (a)-(e)

Aceste motive enumerate la articolul 16 alineatul (1) sunt următoarele:

(a) „pentru a proteja fauna și flora sălbatică și pentru a conserva habitatele naturale”;

(b) „pentru a evita daunele grave asupra recoltelor, efectivelor de animale, pădurilor, exploatațiilor piscicole, apelor și altor forme de proprietate”;

(c) „în folosul sănătății și siguranței publice sau pentru alte motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic și în situații care ar avea efecte benefice de importanță majoră asupra mediului”;

(d) „în scopuri educative și de cercetare, pentru repopulare sau pentru reintroducerea anumitor specii, precum și pentru operațiunile de reproducere necesare acestor scopuri, inclusiv propagarea artificială a plantelor”;

(e) „pentru a permite, în condiții de strictă supraveghere, după criterii selective și la un nivel limitat, prelevarea sau deținerea de anumite specimene din speciile enumerate în anexa IV, în număr limitat, stabilit de autoritățile naționale competente”.

Exemple de justificări pentru derogările referitoare la lupi

— Este probabil ca justificarea (a) să fie rar utilizată. Aceasta ar putea fi invocată în cazul în care, de exemplu, o specie-pradă sălbatică pe cale de dispariție este amenințată de prădarea de către lupi. Cu toate acestea, trebuie reamintit faptul că prădarea unei specii indigene de către o altă specie indigenă este un proces natural și o parte integrantă a funcționării ecosistemului. În plus, înainte de a lua în considerare orice derogare, ar trebui să se identifice și să se abordeze în mod eficace și celelalte amenințări sau ceilalți factori de limitare pentru speciile-pradă (de exemplu, deteriorarea habitatelor, perturbarea umană, vânătoarea excesivă, concurența din partea speciilor domestice etc.).

— Justificarea (b) În cazul lupilor, derogările utilizate de statele membre vizează adesea prevenirea producerii de daune grave asupra efectivelor de animale. Această dispoziție are scopul de a evita daunele grave și, prin urmare, nu impune ca daunele să se fi produs. Cu toate acestea, probabilitatea unor daune grave, dincolo de riscul normal de afaceri, trebuie să fie demonstrată și trebuie să existe, de asemenea, dovezi suficiente pentru a justifica faptul că orice metodă de control letală utilizată în temeiul derogării este eficace, proporțională și sustenabilă în ceea ce privește prevenirea sau limitarea daunelor grave. Această justificare ar putea fi utilizată pentru eliminarea lupilor care ar putea cauza niveluri ridicate de pagube asupra efectivelor de animale, în pofida punerii în aplicare adecvate a unor măsuri de prevenire corespunzătoare (precum garduri electrice pentru protecția împotriva lupilor și câini de pază a animalelor).

— Justificarea (c) referitoare la sănătatea și siguranța publică sau la alte motive cruciale de interes public major, inclusiv din rațiuni de ordin social sau economic și în situații care ar avea efecte benefice de importanță majoră asupra mediului, poate justifica, de exemplu, utilizarea unor metode aversive de hărțuire sau de eliminare a lupilor condiționați de obținerea hranei, a celor obișnuiți cu oamenii sau a celor îndrăzneți, care se apropie de oameni în mod constant, sau a altor exemplare sau haite de lupi care demonstrează un comportament nedorit și periculos. Exemple de măsuri în folosul sănătății și siguranței publice Centrul Dokumentations und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW) din Germania a aprobat orientări pentru a ajuta autoritățile naționale de gestionare să se ocupe de lupii îndrăzneți sau de cei care prezintă un comportament neobișnuit (Reinhardt et al., 2018). Ca un prim pas, aceste orientări ajută autoritățile să înțeleagă dacă un lup are cu adevărat un comportament neobișnuit. În continuare, dacă un lup pare a fi atras de oameni sau câini, se recomandă o abordare treptată în funcție de gravitatea incidentelor înregistrate, începând de la eliminarea atractanților (de exemplu, hrană) și condiționarea aversivă, până la eliminarea (letală sau neletală) a lupului în cazurile cele mai grave. În mod similar, experți științifici din cadrul LCIE (Large Carnivore Initiative for Europe: un grup specializat al Comisiei pentru Supraviețuirea Speciilor din cadrul UICN) au elaborat o declarație de politică privind gestionarea lupilor îndrăzneți, care descrie măsurile recomandate pentru diferite tipuri de comportament al lupilor, precum și prioritățile de cercetare (LCIE, 2019). Evaluarea comportamentului lupului și a riscului pe care îl poate prezenta pentru siguranța umană, cu recomandări de acțiune (LCIE, 2019) Comportament Evaluare Recomandare de acțiune Lupul trece în apropierea așezărilor în timpul nopții. Nepericulos. Nu sunt necesare acțiuni. Lupul se deplasează la o distanță de observare față de așezări/case dispersate în timpul zilei Nepericulos. Nu sunt necesare acțiuni. Lupul nu fuge imediat la vederea vehiculelor sau a oamenilor. Se oprește și observă. Nepericulos. Nu sunt necesare acțiuni. Lupul este observat timp de mai multe zile la o distanță mai mică de 30 m de case locuite (mai multe evenimente pe o perioadă lungă de timp). Necesită atenție. Posibilă problemă de obișnuință puternică sau condiționare pozitivă. Analizarea situației. Căutați atractanți și, dacă sunt identificați, eliminați-i. Luați în considerare condiționarea aversivă. Lupul permite în mod repetat oamenilor să se apropie de el la o distanță mai mică de 30 m. Necesită atenție. Indică o obișnuință puternică. Posibilă problemă de condiționare pozitivă. Analizarea situației. Luați în considerare condiționarea aversivă. Lupul se apropie în mod repetat de oameni la o distanță mai mică de 30 m. Pare să prezinte interes față de oameni. Necesită atenție/situație critică. Condiționarea pozitivă și obișnuința puternică pot duce la un comportament tot mai îndrăzneț. Risc de rănire. Luați în considerare condiționarea aversivă. Eliminați lupul dacă condiționarea aversivă adecvată nu reușește sau nu este practică. Lupul atacă sau rănește o persoană fără a fi provocat. Periculos. Eliminare.

— Justificarea (d) legată de cercetare, educație, repopulare și reintroducere ar putea fi utilizată, de exemplu, pentru a permite capturarea temporară a lupilor pentru a le instala zgărzi radio în scopuri de cercetare sau monitorizare sau în scopuri de transfer pentru conservare. Exemplu de prindere cu capcane a lupilor pentru cercetare și monitorizare În 2018, prin intermediul unui schimb de corespondență, Comisia a convenit cu autoritățile germane că Regulamentul (CEE) nr. 3254/91 al Consiliului (36) privind capcanele cu pedală poate fi interpretat, în anumite condiții, într-un mod care exclude capcanele cu prindere ușoară (soft-catch traps) din domeniul de aplicare al interdicției prevăzute de regulamentul respectiv. Aceste capcane cu prindere ușoară au clești acoperiți cu cauciuc (în loc de dinți de oțel) pentru a reduce la minimum riscul rănirii animalelor în momentul prinderii. Acestea sunt considerate a fi cele mai bune mijloace disponibile pentru a prinde lupii vii în scopuri de monitorizare și cercetare, deoarece au o rată de succes mai mare și o probabilitate mai scăzută de a provoca răniri. Comisia consideră că, în cazul în care capcanele cu prindere ușoară se dovedesc a fi necesare pentru cercetarea științifică sau pentru monitorizare vizând îmbunătățirea stadiului de conservare a speciilor în cauză, includerea unor astfel de capcane în domeniul de aplicare al interdicției prevăzute de Regulamentul (CEE) nr. 3254/91 ar fi contrară obiectivului de conservare al regulamentului. În consecință, utilizarea capcanelor cu prindere ușoară ar putea fi avută în vedere numai în scopul conservării, cu condiția ca: (i) să nu existe o alternativă satisfăcătoare; (ii) să nu existe niciun impact negativ asupra stadiului corespunzător de conservare a speciei; și (iii) să se ia toate măsurile de precauție pentru a nu răni animalul și pentru a-i reduce stresul la minimum. Practic, astfel de capcane cu prindere ușoară ar trebui să fie echipate cu un emițător care să informeze imediat autoritățile competente atunci când un animal este capturat. Odată informate, autoritățile responsabile ar trebui să intervină în termen de 30 de minute, astfel încât perioada de stres pentru animal să fie redusă cât mai mult posibil și să se evite rănirile autoprovocate. Animalul trebuie să fie anesteziat de un medic veterinar profesionist, echipat cu un transmițător și apoi eliberat imediat în natură.

Derogările prevăzute la articolul 16 alineatul (1) litera (e), astfel cum se explică în capitolul 3.2.1, pot fi utilizate în mod excepțional pentru a permite prelevarea sau deținerea anumitor specimene de lupi, sub rezerva mai multor condiții stricte suplimentare care trebuie respectate. CJUE a confirmat, în cauza C-674/17, că noțiunea de „prelevare” trebuie să fie interpretată în sensul că include atât capturarea, cât și uciderea specimenelor (37).

Obiectivul unei derogări întemeiate pe articolul 16 alineatul (1) litera (e) din Directiva Habitate nu poate, în principiu, să se confunde cu obiectivele unei derogări întemeiate pe articolul 16 alineatul (1) literele (a)-(d) din directivă, prin faptul că prima dispoziție nu poate servi drept temei pentru adoptarea unei derogări decât în cazurile în care celelalte dispoziții nu sunt pertinente (38). În cazul în care scopul derogării se încadrează în oricare dintre literele (a)-(d) de la articolul 16, derogările trebuie să se întemeieze pe una (sau mai multe) dintre literele respective. Este necesar să existe transparență în ceea ce privește derogările și motivele pentru utilizarea acestora. De exemplu, în cazul în care scopul principal este de a preveni producerea de daune grave asupra efectivelor de animale/proprietății, ar trebui utilizată litera (b). În cazul în care un lup obișnuit cu oamenii acționează periculos, trebuie să se utilizeze litera (c). Prin urmare, litera (e) nu este o dispoziție generală care să fie utilizată pentru orice tip de ucidere.

În ceea ce privește orice derogare în temeiul articolului 16, deciziile naționale de autorizare a uciderii în temeiul literei (e) ar trebui să fie acordate în scopuri excepționale, specifice și clare, compatibile cu obiectivele directivei (articolul 2) și justificate în mod corespunzător.

În cauza C-674/17, CJUE a acceptat că lupta împotriva vânătorii ilegale (braconaj) a lupilor ar putea, în principiu, să fie un scop care să fie urmărit printr-o derogare acordată în temeiul articolului 16 alineatul (1) litera (e), cu condiția ca aceasta să contribuie la menținerea sau readucerea la un stadiu corespunzător de conservare a speciei respective în aria sa de extindere naturală. În acest caz, autoritatea națională de autorizare trebuie să justifice derogarea cu dovezi științifice riguroase, inclusiv cu elemente comparative privind consecințele unei astfel de derogări asupra stadiului de conservare a speciei. În cazul în care scopul derogării este de a lupta împotriva braconajului, autoritatea trebuie să ia în considerare, de asemenea, cele mai recente estimări privind nivelul braconajului și al mortalității pe baza tuturor derogărilor acordate. Astfel de derogări acordate pentru lupta împotriva braconajului ar trebui, prin urmare, să poată reduce mortalitatea survenită din cauza braconajului populației în cauză într-o asemenea măsură încât să aibă un efect pozitiv net global asupra dimensiunii populației de lupi.

În plus, derogările întemeiate pe articolul 16 alineatul (1) litera (e), în comparație cu cele menționate la articolul 16 alineatul (1) literele (a)-(d), trebuie să îndeplinească condiții restrictive suplimentare. Utilizarea acestei derogări este permisă în condiții de strictă supraveghere, cu autorizații clare referitoare la locuri, perioade și cantități și care necesită controale teritoriale, temporale și personale stricte pentru a asigura o aplicare eficientă. În plus, aceasta trebuie să fie efectuată numai după criterii selective, la un nivel limitat și ar trebui să privească un număr limitat de specimene.

În ceea ce privește selectivitatea, derogarea trebuie să privească specimene determinate în modul cel mai specific și adecvat posibil, ținând seama de obiectivul urmărit de derogare. Prin urmare, astfel cum a subliniat CJUE în cauza C-674/17, poate fi necesar să se determine nu numai specia care face obiectul derogării sau tipurile sau grupurile de specimene, ci și specimene identificate individual (39).

În ceea ce privește „numărul limitat”, acest număr va depinde, în fiecare caz, de nivelul populației (numărul de exemplare), de stadiul său de conservare și de caracteristicile sale biologice. „Numărul limitat” va trebui stabilit pe baza unor date științifice riguroase privind factorii geografici, climatici, de mediu și biologici, precum și pe baza celor privind ratele de reproducere și mortalitatea anuală totală din cauze naturale. Numărul trebuie menționat în mod clar în deciziile de derogare.

2) Lipsa unei alternative satisfăcătoare

A doua condiție prealabilă este „să nu existe o alternativă satisfăcătoare”. Aceasta presupune că metodele preventive și neletale ar trebui să fie întotdeauna considerate prima opțiune (derogarea este ultima soluție). Alternativele vor depinde de contextul și de obiectivele specifice ale derogării avute în vedere și ar trebui să țină seama de cele mai bune cunoștințe și experiențe disponibile pentru fiecare situație.

De exemplu, în cazul daunelor provocate efectivelor de animale, înainte de autorizarea derogărilor, este necesar să se acorde prioritate alternativelor neletale și să se pună în aplicare în mod corect măsuri preventive adecvate și rezonabile pentru a reduce riscurile de prădare, cum ar fi supravegherea de către păstori, utilizarea câinilor de pază a animalelor, protecția șeptelului prin intermediul gardurilor sau gestionarea alternativă a șeptelului (de exemplu, controlul fătării). Derogările pot fi autorizate pentru a rezolva problema (reziduală) numai în cazul în care astfel de acțiuni alternative au fost puse în aplicare și s-au dovedit a fi ineficace sau doar parțial eficace sau atunci când acest tip de acțiuni alternative nu pot fi puse în aplicare în cazul respectiv.

În cazul lupilor îndrăzneți și/sau cu un comportament neobișnuit sau al lupilor condiționați de obținerea hranei, eliminarea cauzelor specifice (de exemplu, atractanții alimentari prezenți din cauza deșeurilor slab gestionate) și condiționarea aversivă ar trebui să fie primele răspunsuri care trebuie luate în considerare, pentru a-i speria și a încerca să li se schimbe comportamentul, descurajându-i să se apropie de oameni (de exemplu, prin mai multe tipuri de dispozitive de intimidare și instrumente neletale) (Reinhardt et al., 2018). În cazul în care astfel de soluții alternative au fost luate în considerare și s-au dovedit a nu fi satisfăcătoare sau fezabile în cazul respectiv, se poate acorda o derogare.

În ceea ce privește derogările sus-menționate care vizează reducerea braconajului, CJUE (în cauza C-674/17, punctele 48, 49, 50) a clarificat faptul că simpla existență a unei activități ilegale precum braconajul sau dificultățile de care se lovește punerea în aplicare a controlului acesteia nu pot fi suficiente pentru a scuti un stat membru de obligația sa de a garanta protecția speciilor protejate în temeiul anexei IV la Directiva Habitate. Într-o asemenea situație, dimpotrivă, unui stat membru îi revine sarcina de a privilegia controlul strict și eficace al acestei activități ilegale, pe de o parte, și instituirea unor mijloace care respectă interdicțiile stabilite în temeiul articolelor 12-14, precum și al articolului 15 literele (a) și (b) din directivă, pe de altă parte. Pentru a-și susține cererea de derogare, un stat membru ar trebui să prezinte o motivare precisă și adecvată privind absența unei alternative satisfăcătoare care să permită atingerea obiectivelor, făcând trimitere la inexistența oricărei alte soluții satisfăcătoare sau la rapoartele tehnice, juridice și științifice relevante.

3) Menținerea populației la un stadiu corespunzător de conservare

A treia condiție prealabilă este asigurarea ca „derogarea să nu afecteze negativ menținerea populațiilor din speciile respective la un stadiu corespunzător de conservare în aria lor de extindere naturală”.

Conform articolului 1 litera (i) din Directiva Habitate, „stadiul de conservare a unei specii” înseamnă efectul unui ansamblu de factori care influențează specia respectivă, putând afecta aria de extindere naturală pe termen lung a speciei și abundența populației acesteia pe teritoriul statului membru. Stadiul de conservare a unei specii este considerat corespunzător dacă (i) populația „se menține pe termen lung ca element viabil al habitatelor sale naturale”, (ii) „aria de extindere naturală a speciei nu se reduce și nici nu amenință să se reducă în viitorul apropiat” și (iii) „specia dispune și este foarte probabil că va continua să dispună de un habitat suficient de extins pentru a-și menține populația pe termen lung”. Informații suplimentare pot fi găsite în orientările privind raportarea în temeiul articolului 17 din Directiva Habitate.

Îndeplinirea acestei condiții (și anume ca derogarea să nu afecteze negativ menținerea populațiilor din speciile respective la un stadiu corespunzător de conservare în aria lor de extindere naturală) necesită o evaluare a posibilului efect al derogării atât asupra populației în cauză, cât și asupra stadiului de conservare a speciei pe teritoriul statului membru.

Deciziile privind utilizarea derogărilor și evaluarea posibilelor efecte ale derogărilor asupra stadiului de conservare a populației în cauză trebuie să se întemeieze pe o cunoaștere exactă a populației de lupi în cauză și a tendințelor acesteia. Efectele suplimentare și cumulative ale derogărilor ar trebui, de asemenea, evaluate în mod corespunzător, luând în considerare orice alt impact negativ direct sau indirect al activităților umane (inclusiv uciderea accidentală și ilegală). Acest lucru este necesar pentru a se asigura că decizia nu afectează negativ stadiul de conservare a populației.

În cauza C-674/17 (punctele 57-61), CJUE a subliniat că o derogare în temeiul articolului 16 alineatul (1) trebuie să fie întemeiată pe criterii care să asigure conservarea dinamicii și a stabilității sociale a speciei vizate pe termen lung. Prin urmare, impactul demografic și geografic cumulat al tuturor derogărilor asupra populației în cauză ar trebui evaluat în mod corespunzător, în combinație cu orice altă mortalitate naturală sau provocată de om.

Evaluarea trebuie efectuată „la nivel local, precum și la nivelul teritoriului acestui stat membru sau, dacă este cazul, la nivelul regiunii biogeografice vizate atunci când frontierele acestui stat membru străbat mai multe regiuni biogeografice sau, în plus, dacă aria de extindere naturală a speciei o impune și, în măsura posibilului, pe plan transfrontalier”. Totuși, aceasta nu ar trebui să admită luarea în considerare a „părții din aria de extindere naturală a populației vizate care se extinde pe anumite părți ale teritoriului unui stat terț, care nu este ținut de obligațiile de protecție riguroasă a speciilor de interes pentru Uniune”.

În cauza C-342/05, CJUE a statuat că derogările care afectează populațiile al căror stadiu de conservare este necorespunzător pot fi permise „cu titlu excepțional”„atunci când este stabilit în mod corespunzător că nu sunt de natură să agraveze stadiul necorespunzător de conservare a populațiilor amintite sau să împiedice readucerea acestora la un stadiu de conservare corespunzător”. Curtea a concluzionat că „nu este exclus ca sacrificarea unui număr limitat de specimene să nu aibă incidență asupra obiectivului menționat la articolul 16 alineatul (1) din Directiva Habitate, care constă în menținerea, într-un stadiu de conservare corespunzător, a populației de lupi în aria sa de extindere naturală. Prin urmare, o astfel de derogare ar fi neutră pentru specia respectivă”.

O astfel de abordare a fost confirmată de CJUE în cauza C-674/17 (punctele 66-69), cu o trimitere suplimentară la principiul precauției: „în ceea ce privește impactul stadiului de conservare necorespunzător a unei specii asupra posibilității de autorizare a derogărilor în temeiul articolului 16 alineatul (1) din Directiva Habitate, Curtea a statuat deja că acordarea unor astfel de derogări rămâne posibilă doar cu titlu excepțional, atunci când este temeinic dovedit că nu sunt de natură să agraveze stadiul de conservare necorespunzător a populațiilor amintite sau să împiedice readucerea acestora la un stadiu de conservare corespunzător”. Cu toate acestea, „dacă examinarea celor mai bune date științifice disponibile lasă să subziste o incertitudine referitoare la aspectul dacă o asemenea derogare va dăuna sau nu menținerii sau readucerii într-un stadiu de conservare corespunzător a populațiilor unei specii amenințate cu dispariția, statul membru trebuie să se abțină de la adoptarea sau de la punerea sa în aplicare”.

Prin urmare, derogările pentru uciderea unui număr foarte mic de specimene pot fi acordate de la caz la caz, chiar dacă stadiul de conservare a speciei nu este (încă) corespunzător, cu condiția ca derogarea să fie neutră din punctul de vedere al stadiului de conservare a speciei, ceea ce înseamnă că nu pune în pericol realizarea obiectivului de menținere și readucere a populației de lupi la un stadiu corespunzător de conservare în aria sa de extindere naturală. Prin urmare, este posibil ca o derogare să nu aibă un impact net negativ global asupra dinamicii populației, asupra ariei de extindere naturală, asupra structurii și sănătății populației (inclusiv asupra aspectelor genetice) sau asupra nevoilor de conectivitate ale populației de lupi vizate.

În consecință, cu cât stadiul de conservare și tendințele sunt mai puțin corespunzătoare, cu atât este mai puțin probabil ca această a treia condiție prealabilă să poată fi îndeplinită și ca acordarea de derogări să fie justificată, cu excepția circumstanțelor extreme. Stadiul de conservare și tendințele speciei (la nivel biogeografic și la nivel de populație), bazate pe cunoștințe și date exacte, reprezintă, prin urmare, un aspect esențial pentru evaluarea îndeplinirii celei de a treia condiții prealabile.

Derogări și rolul stadiului corespunzător de conservare și al planurilor privind speciile

Un plan adecvat și cuprinzător de conservare și de gestionare a lupului poate furniza un cadru general corespunzător pentru punerea în aplicare a tuturor instrumentelor și măsurilor necesare, inclusiv posibila utilizare a derogărilor. În cazul în care astfel de planuri sunt puse în aplicare în mod corespunzător, cu rezultate demonstrate privind stadiul corespunzător de conservare, articolul 16 din Directiva Habitate permite flexibilitatea necesară prin utilizarea derogărilor.

Derogările de la protecția riguroasă a lupilor pot fi justificate mai bine dacă se instituie și se pune în aplicare în mod corespunzător un set cuprinzător de măsuri adecvate, eficace și verificabile într-un stat membru, pentru a asigura protecția eficace și pentru a realiza sau a menține stadiul corespunzător de conservare a speciei.

Acest lucru s-ar întâmpla dacă:

— Există un plan adecvat de conservare și refacere a lupului, care este pus în aplicare în întregime și în mod corect și monitorizat corespunzător, cu scopul de a asigura un stadiu corespunzător de conservare și de a aborda conflictele socioeconomice.

— Planul se bazează pe cele mai bune date științifice disponibile și pe un sistem solid de monitorizare a populației de lupi.

— Sunt puse în aplicare toate măsurile necesare de prevenire și compensare.

— Sunt puse în aplicare măsuri adecvate pentru a lupta în mod eficace împotriva braconajului (cum ar fi incriminarea, asigurarea respectării legii și sensibilizarea) și pentru a aborda orice alți factori de mortalitate cauzată de om (cum ar fi mortalitatea pe șosele).

— Toate celelalte amenințări la adresa conservării lupului în zona vizată sunt soluționate cu succes (de exemplu, hibridizarea).

— Celelalte cauze ale mortalității animalelor erbivore (de exemplu, câinii hoinari) sunt abordate în mod corespunzător.

— Obiectivele derogărilor și condițiile de acordare a acestora sunt clar stabilite și justificate prin dovezi științifice suficiente. S-a dovedit că nu sunt disponibile alternative satisfăcătoare și că metoda letală utilizată în derogare este singura modalitate de a preveni sau limita daunele grave sau de a atinge celelalte obiective ale derogărilor, în conformitate cu legislația relevantă. Derogările sunt evaluate și decise de la caz la caz.

— Derogarea avută în vedere nu afectează negativ stadiul de conservare a populației, atât la nivelul populației locale, cât și la nivelul întregii arii de extindere naturală a speciei.

REFERINȚE:

Andersen, R., Linnell, J. D. C. și Solberg, E. J. (2006). The future role of large carnivores on terrestrial trophic interactions: the northern temperate view. Large herbivore ecology, ecosystem dynamics and conservation: 413-448. Danell, K., Bergström, R., Duncan, P. și Pastor, J. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Barkham, P. Denmark Gets Its First Wild Wolf Pack in 200 Years, THE GUARDIAN, 4 mai 2017. http://www.theguardian.com/environment/2017/may/04/denmark-gets-its-first-wild-wolf-pack-in-200-years

Bassi, E., Gazzola, A., Bongi, P., Scandura, M., Apollonio, M. (2020). Relative impact of human harvest and wolf predation on two ungulate species in Central Italy. In Ecological Research Volume 35, Issue 4. https://esj-journals.onlinelibrary.wiley.com/doi/full/10.1111/1440-1703.12130

Bath, A. J. și Majic, A. (2001). Human dimensions in wolf management in Croatia: understanding attitudes and beliefs of residents in Gorski kotar, Lika and Dalmatia towards wolves and wolf management. Large Carnivore Initiative for Europe. www.lcie.org

Boffey, D. Pioneering Wolf Becomes First Sighted in Belgium for a Century, THE GUARDIAN, 22 ianuarie 2018, http://www.theguardian.com/environment/2018/jan/22/pioneering-female-becomes-first-wolf-in-belgium-in-a-century

Boitani, L. (2003). Wolf conservation and recovery. Wolves: behavior, ecology, and conservation: 317-340. Mech, L. D. și Boitani, L. (Eds.). Chicago: University of Chicago Press.

Boitani, L. et al (2015). Key actions for Large Carnivore populations in Europe. Institutul de Ecologie Aplicată (Roma, Italia). Raport către DG Mediu, Comisia Europeană, Bruxelles. https://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/key_actions_large_carnivores_2015.pdf

Breitenmoser, U., Breitenmoser-Würsten, C., Carbyn, L. N. și Funk, S. M. (2001). Assessment of carnivore reintroductions. Carnivore conservation: 241-281. Gittleman, J. L., Funk, S. M., Macdonald, D. W. și Wayne, R. K. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Breitenmoser, U. (1998). Large predators in the Alps: the fall and rise of man's competitors. Biological Conservation 83(3): 279-289.

Carpio, Antonio și Acevedo, Pelayo și Apollonio, Marco. (2020). Wild ungulate overabundance in Europe: contexts, causes, monitoring and management recommendations. Mammal Review. 51. 10.1111/mam.12221.

https://onlinelibrary.wiley.com/doi/epdf/10.1111/mam.12221

CDP News (2018) Carnivore Damage Prevention News: http://www.medwolf.eu/index.php/cdpnews.html

http://www.protectiondestroupeaux.ch/en/cdpnews/

Chapron, G., P. Kaczensky, J. Linnell, M. von Arx et al. (2014). Recovery of large carnivores in Europe’s modern human-dominated landscapes, Science 19 decembrie 2014: Vol. 346, Issue 6216, p. 1517-1519.

Consiliul Europei (2014) Recommendation no 173 (2014) on hybridisation between wild grey wolves (Canis lupus) and Domestic dogs (Canis lupus familiaris). https://rm.coe.int/0900001680746351

Curtea de Justiție a Uniunii Europene (2007). Cauza C-342/05. Hotărârea Curții (Camera a doua) din data de 14 iunie 2007. Comisia Comunităților Europene împotriva Republicii Finlanda. Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Directiva 92/43/CEE – Conservarea habitatelor naturale – Specii de faună și floră sălbatică – Vânătoare de lupi.

Ministerul croat al culturii (2010) Planul de gestionare a lupilor din Republica Croația pentru perioada 2010-2015. http://www.life-vuk.hr/eng/wolf-management-plan/wolf-management-plan-in-croatia/wolf-management-plan-in-the-republic-of-croatia-for-the-period-2010%E2%80%932015-837.html

Decker, D. J., Brown, T. L. și Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, SUA: The Wildlife Society.

DREAL (2018). Site-ul Direction regionale de l’Environnement, de l’Amènagement et du Logement: Données surs les dommages. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/protocole-dommages-a3854.html

DBBW (2018). Site-ul internet al die Dokumentations- und Beratungsstelle des Bundes zum Thema Wolf (DBBW). https://www.dbb-wolf.de/

Decker, D. J., Brown, T. L. și Siemer, W. F. (2001). Human dimensions of wildlife management in North America. Bethesda, Maryland, SUA: The Wildlife Society.

Echegaray, J. și Vila, C. (2010). Noninvasive monitoring of wolves at the edge of their distribution and the cost of their conservation. Animal Conservation, 13 (2): 157-161.

Comisia Europeană (2017) Golden Eagle conservation scheme – Finland, Farming for Biodiversity – The results-based agri-environment schemes, Site-ul Comisiei Europene. http://ec.europa.eu/environment/nature/rbaps/fiche/golden-eagle-conservation-scheme-finland_en.htm

EU LC Platform (2019) EU Platform on Coexistence between people and large carnivores, case studies. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/case_studies.htm

Fernández-Gil A, Naves J, Ordiz A, Quevedo M, Revilla E, Delibes M (2016) Conflict Misleads Large Carnivore Management and Conservation: Brown Bears and Wolves in Spain. PLoS ONE 11(3): e0151541. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0151541

Fernández-Gil, S. Cadete da Rocha Pereira, S Dias Ferreira Pinto, I. Di Silvestre (2018) Large Carnivore Management Plans of Protection: Best Practices in EU Member States. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/ro/document.html?reference=IPOL_STU(2018)596844

GCG (2018) Grupo Campo Grande para la coexistencia del lobo y la ganaderia extensiva: Declaration of the Campo Grande Group toward the coexistence of the iberian wolf and extensive stock-raising. http://www.entretantos.org/wp-content/uploads/2018/08/DeclaracionGCG_v3_eng.pdf

Gtowaciflski, Z. & Profus, P. (1997). Potential impact of wolves Canis lupus on prey populations in Eastern Poland. În Biological Conservation 80 (1997) 99-106.

Hovardas, T., K. Marsden, S. Psaroudas, Y. Mertzanis, K. Brandt (2017) Case studies for coexistence: examples of good practice in sup-porting coexistence between people and large carnivores. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/144_case%20studies%20analysis%20report.pdf

Kojola, I., P. Helle, S. Heikkinen (2011) Susikannan viimeaikaiset muutokset Suomessa eri aineistojen valossa, Suomen Riista 65: http://jukuri.luke.fi/handle/10024/530616

Kojola, I., Huitu, O., Toppinen, K., Heikura, K., Heikkinen, S. și Ronkainen, S. (2004). Predation on European forest reindeer (Rangifer tarandus) by wolves (Canis lupus) in Finland. Journal of Zoology, Londra 263(3): 229-236.

KORA (2016) Wolves living in proximity to humans. https://www.kora.ch/fileadmin/file_sharing/5_Bibliothek/52_KORA_Publikationen/520_KORA_Berichte/KORA_Bericht_76_Wolves_living_in_proximity_to_humans.pdf

Kontaktbüro Wölfe in Sachsen (2019) Site-ul Kontaktbüro Wölfe in Sachsen. https://www.wolf-sachsen.de/en/wolfsregion/the-contact-office

LCIE (2018) Site-ul internet Large Carnivore Initiative for Europe. http://www.lcie.org/Large-carnivores/Wolf-

LCIE (2019) policy support statements of the Large Carnivore Initiative for Europe (LCIE): Management of bold wolves.

https://lciepub.nina.no/pdf/636870453845842163_PPS_bold%20wolves.pdf

Leonard, J. A., Echegaray, J., Randi, E. și Vilà, C. (2014). Impact of hybridization on the conservation of wild canids. Pp: 170-184. En: Gompper, M.E. (Ed). Free ranging dogs and wildlife conservation. Oxford University Press, Oxford, UK. 312 pp.

Liberg, O, G. Chapron, P. Wabakken, H. Pedersen, N. Hobbs, H. Sand (2011) Shoot, shovel and shut up. Proceedings of the Royal Society B: Volume 279, Issue 1730. https://doi.org/10.1098/rspb.2011.1275

LIFE DINALP BEAR (2016) Non-consumptive use of brown bears in tourism: guidelines for responsible practices. http://dinalpbear.eu/wp-content/uploads/Odgovorno-opazovanje-medvedov-v-severnih-Dinaridih_EN_web.pdf

LIFE EUROLARGECARNIVORES (2019) LIFE EUROLARGECARNIVORES: Improving coexistence with large carnivores. https://www.eurolargecarnivores.eu/en/

Linnell and Alleau (2016) Predators That Kill Humans: Myth, Reality, Context and the Politics of Wolf Attacks on People. Problematic Wildlife, DOI: 10.1007/978-3-319-22246-2_17: https://www.researchgate.net/publication/301267098_Predators_That_Kill_Humans_Myth_Reality_Context_and_the_Politics_of_Wolf_Attacks_on_People

Linnell, J. et al. (2002). The fear of wolves: A review of wolf attacks on humans. NINA Oppdragsmelding 731:1-65 Trondheim, ianuarie 2002. https://mobil.wwf.de/fileadmin/fm-wwf/Publikationen-PDF/2002.Review.wolf.attacks.pdf

Linnell, J. D. C., Brøseth, H., Solberg, E. J. și Brainerd, S. M. (2005). The origins of the southern Scandinavian wolf population: potential for natural immigration in relation to dispersal distances, geography and Baltic ice. Wildlife Biology 11: 383-391.

Linnell, J. D. C., Nilsen, E. B., Lande, U. S., Herfindal, I., Odden, J., Skogen, K., Andersen, R., și Breitenmoser, U. (2005). Zoning as a means of mitigating conflicts with large carnivores: principles and reality. În People & Wildlife: conflict or co-existence? p. 162-175. Woodroffe, R., Thirgood, S., și Rabinowitz, A. (Eds.). Cambridge: Cambridge University Press.

Linnell, J.D.C., Odeen J., Smith, M.E:e. Aanes, R., și Swenson, J.E. (1999) Large carnivores that kill livestock: do. ‘problem individuals’ really exist? Wildlife Society Bulletin 1999, 27(3):698-705.

Linnell, J. D. C., Promberger, C., Boitani, L., Swenson, J. E., Breitenmoser, U. și Andersen, R. (2005). The linkage between conservation strategies for large carnivores and biodiversity: the view from the ‘half-full’ forests of Europe. În Carnivorous animals and biodiversity: does conserving one save the other?: p. 381-398. Ray, J. C., Redford, K. H., Steneck, R. S. și Berger, J. (Eds.). Washington: Island Press.

Linnell J., V. Salvatori și L. Boitani (2008). Guidelines for population level management plans for large carnivores in Europe. A Large Carnivore Initiative for Europe report prepared for the European Commission (contract 070501/2005/424162/MAR/B2). http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/guidelines_for_population_level_management.pdf

Linnell, J. (2013). From conflict to coexistence: insights from multi-disciplinary research into the relationships between people, large carnivores and institutions (contract nr. 070307/2012/629085/SER/B3). John D. C. Linnell Norwegian Institute for Nature Research (NINA), PO Box 5685 Sluppen, NO-7485 Trondheim, NORVEGIA. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_4_conflict_coexistence.pdf

Linnell, J. (2014) The symbolic wolf: Competing visions of the European landscapes. LCIE blog: http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/65/The-symbolic-wolf-Competing-visions-of-the-European-landscapes

Linnell, J (2016). First wolf reproduction in Austria since 19th century. http://www.lcie.org/Blog/ArtMID/6987/ArticleID/87/First-wolf-reproduction-in-Austria-since-19th-century

Linnell, J. D. C. și Cretois, B. (2018). Cercetare pentru Comisia AGRI – The revival of wolves and other large predators and its impact on farmers and their livelihood in rural regions of Europe, Parlamentul European, Departamentul tematic pentru politici structurale și de coeziune, Bruxelles. http://www.europarl.europa.eu/thinktank/ro/document.html?reference=IPOL_STU%282018%29617488

Linnell, J. D. C., Kovtun, E. și Rouart, I. (2021). Wolf attacks on humans: an update for 2002–2020. NINA Report 1944 Norwegian Institute for Nature Research. https://brage.nina.no/nina-xmlui/bitstream/handle/11250/2729772/ninarapport1944.pdf?sequence=1&isAllowed=y

Lute, M.L., Carter N.H., López-Bao J.V., Linnell, J.D.C. (2018). Conservation professionals agree on challenges to coexisting with large carnivores but not on solutions. Biological Conservation, Volume 218, 2018, p. 223-232. https://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0006320717316166

Marsden, K. Hovardas, T. Spyros Psaroudas, S. Mertzanis, Y. Callisto, Baatz, U. (2016). Platforma UE privind carnivorele mari: Supporting good practice for coexistence – presentation of examples and analysis of support through the EAFRD. Secretariatul Platformei pentru DG Mediu din cadrul Comisiei Europene, contract de servicii nr. 07.0202/2015/713809/SER/ENV/B.3. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/160906_LC%20Platform-case%20studies%20and%20RD.pdf

Marucco F, Boitani L. (2012). Wolf population monitoring and livestock depredation preventive measures in Europe. Hystrix 23(1): 1-4. doi:10.4404/hystrix-23.1-6364.

MTES, MAA (2018) French National action plan 2018-2023 on the wolf and stock-rearing. http://www.auvergne-rhone-alpes.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/nap_wolf_and_stock-rearing_activities_2018-2023.pdf

Mykrä, S., M. Pohja-Mykrä, T. Vuorisalo (2017) Hunters’ attitudes matter: diverging bear and wolf population trajectories in Finland in the late nineteenth century and today. European Journal of Wildlife Research. https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-017-1134-1

Odden, J., Linnell, J. D. C., Moa, P. F., Herfindal, I., Kvam, T., și Andersen, R. (2002). Lynx depredation on domestic sheep in Norway. Journal of Wildlife Management 66(1): 98-105.

Persson, J., Geir R. Rauset Guillaume Chapron. Paying for an Endangered Predator Leads to Population Recovery. Conservation Letters 8(5) First published: 30 martie 2015. https://doi.org/10.1111/conl.12171

Pohja-Mykrä, M. (2016) Felony or act of justice? – Illegal killing of large carnivores as defiance of authorities. Journal of Rural Studies, 44, 46-54. https://doi.org/10.1016/j.jrurstud.2016.01.003

Site-ul internet Proteggi il tuo bestiame (2019) Proteggi il tuo bestiame. http://www.protezionebestiame.it/

Platformele regionale privind carnivorele mari (2019) Site-ul internet Regional platforms on people and large carnivores. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/regional_platforms.htm

Reinhardt et al. (2018). Konzept im Umgang mit Wölfen, die sich Menschen gegenüber auffällig verhalten – Empfehlungen der DBBW – BfN Skript 502. https://www.bfn.de/fileadmin/BfN/service/Dokumente/skripten/Skript502.pdf

Reporting under Article 17 of the Habitats Directive. Explanatory Notes and Guidelines for the period 2013-2018. (Rapoarte întocmite în conformitate cu articolul 17 din Directiva Habitate. Note explicative și orientări pentru perioada 2013-2018). Versiunea finală – mai 2017. Agenția Europeană de Mediu (AEM) și Centrul tematic european pentru diversitatea biologică (CTE/DB). http://cdr.eionet.europa.eu/help/habitats_art17. Rigg R, Find’o S, Wechselberger M, Gorman M, Sillero-Zubiri C, MacDonald D. (2011). Mitigating carnivore-livestock conflict in Europe: lessons from Slovakia 2011. Oryx, 45(2): 272–280. doi:10.1017/S0030605310000074.

Rigg, R., T. Skrbinšek, J. Linnell (2014) Engaging stakeholders in wildlife monitoring a pilot study of wolves in Slovakia using non-invasive genetic sampling. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/pa_slovakia_finalreport.pdf

Ripple, W.J. și Beschta, R.L., (2012). Large predators limit herbivore densities in northern forest ecosystems. European Journal of Wildlife Research volumul 58, paginile 733-742 (2012). https://link.springer.com/article/10.1007/s10344-012-0623-5

Salvatori, V., Ed. (2012). Large carnivore conservation and Management in Europe: the contribution of EC co-funded LIFE projects. Istituto di Ecologia Applicata, Via B. Eustachio 10. 00161 Rome, ITALY. 2013. http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/carnivores/pdf/task_2_life_and_lc.pdf

Salvatori, V., Godinho, R., Braschi, C., Boitani, L., Ciucci P. (2019). High levels of recent wolf x dog introgressive hybridization in agricultural landscapes of central Italy. European Journal of Wildlife Research, 65, 73-87. doi.org/10.1007/s10344-019-1313-3.

Santiago-Avila FJ, Cornman AM, Treves A (2018) Killing wolves to prevent predation on livestock may protect one farm but harm neighbours. PLoS ONE 13(1): e0189729. https://doi.org/10.1371/journal.pone.0189729

Skogen, K., Haaland, H., Brainerd, S. and Hustad, H. (2003). Local views on large carnivores and their management: a study in four municipalities [Lokale syn på rovvilt og rovviltforvaltning. En undersøkelse i fire kommuner: Aurskog-Høland, Lesja, Lierne og Porsanger]. Norwegian Institute for Nature Research Fagrapport 070: 1-30.

Skogen, K. și Krange, O. (2003). A wolf at the gate: The anti-carnivore alliance and the symbolic construction of community. Sociologia Ruralis 43(3): 309-325.

Sundqvist, A.K., Ellegren, H. & Vilà, C. (2008). Wolf or dog? Genetic identification of predator from saliva collected around bite wounds on prey. Conservation Genetics, 9 (5): 1275-1279.

Tasch, B. (2017). First Official Proof of Wolf in Luxembourg Since 1893, LUXEMBOURG TIMES, 1 septembrie 2017. http://luxtimes.lu/archives/1112-first-official-proof-of-wolf-in-luxembourg-since-1893

Trouwborst, A. și F.M. Fleurke (2018). Killing Wolves Legally – Exploring the Scope