3. Progresarea în direcția instituirii unui sistem european de asigurare a depozitelor (EDIS)

Foaia de parcurs a Consiliului din 2016 Stadiu Etapele următoare Continuarea lucrărilor constructive la nivel tehnic. Negocierile la nivel politic vor începe de îndată ce se vor înregistra noi progrese cu privire la măsurile de reducere a riscurilor. Lucrările tehnice continuă, dar progresele la nivel politic sunt reduse. Negocierile politice trebuie inițiate acum pentru a se putea ajunge la un acord cât mai curând posibil în cursul anului 2018.

Potrivit Raportului celor cinci președinți din 2015, instituirea unui sistem european de asigurare a depozitelor reprezintă un pas esențial către finalizarea uniunii bancare. După cum s-a amintit ulterior și în Documentul de reflecție privind uniunea economică și monetară, asigurarea stabilității sistemului bancar din Uniunea Europeană și a funcționării pieței interne de servicii bancare continuă să reprezinte o prioritate. Prin reducerea vulnerabilității deponenților la șocurile locale de mare anvergură (pentru care schemele naționale de garantare a depozitelor dispun de resurse financiare mai reduse) și prin slăbirea legăturii dintre bănci și entitățile suverane din statele de origine, sistemul european de asigurare a depozitelor ar spori reziliența uniunii bancare față de crizele financiare viitoare, oferind o asigurare solidă și uniformă tuturor deponenților, indiferent de poziția geografică a acestora în cadrul uniunii bancare.

Propunerea înaintată de Comisie în noiembrie 2015 oferă o soluție foarte cuprinzătoare pentru realizarea acestor obiective prin transferul progresiv, conform unui calendar definit (care ar fi trebuit să înceapă în 2017), al fondurilor și al gestionării evenimentelor de plată de la schemele naționale de garantare a depozitelor către sistemul european de asigurare a depozitelor. Un astfel de fond central, cu o capacitate financiară crescută, ar fi mai bine echipat pentru a face față situațiilor de dificultate ale băncilor. Totodată, s-ar depăși problema neconcordanțelor dintre supravegherea și rezoluția bancară centralizate din cadrul uniunii bancare, pe de o parte, și asigurarea depozitelor la nivel național, pe de altă parte.

Deși Comisia manifestă în continuare o ambiție puternică, discuțiile din cadrul Parlamentului European și al Consiliului au relevat existența unor poziții divergente cu privire la structura sistemului în etapa sa finală (reasigurare, coasigurare sau asigurare completă), la momentul înființării unui astfel de sistem și la nivelurile diferite ale problemelor moștenite și ale riscurilor de hazard moral prezente în diversele sisteme bancare naționale. S-au exprimat îngrijorări cu privire la necesitatea de a se garanta că băncile sunt suficient de solide la nivel individual, înainte de partajarea poverii potențiale asociate situațiilor de dificultate a băncilor în cadrul uniunii bancare.

Foaia de parcurs a Consiliului din 2016 a confirmat că acesta își va continua lucrările constructive la nivel tehnic și că negocierile la nivel politic vor începe de îndată ce se vor înregistra progrese suficiente cu privire la măsurile de reducere a riscurilor.

La doi ani de la prezentarea propunerii privind sistemul european de asigurare a depozitelor, care rămâne neschimbată, a sosit cu siguranță momentul de a merge mai departe, deoarece fără acest sistem uniunea bancară poate rămâne vulnerabilă în fața crizelor viitoare. Pentru revigorarea negocierilor, Parlamentul European și Consiliul ar putea, de exemplu, să analizeze în cadrul negocierilor actuale oportunitatea introducerii mai treptate a sistemului, proporțional cu progresele realizate în sensul reducerii riscurilor și al rezolvării problemelor moștenite, începând cu o etapă mai restrânsă de reasigurare și avansând treptat spre coasigurare.

Într-o primă etapă de reasigurare, sistemul european de asigurare a depozitelor ar putea să acopere doar necesarul de lichiditate, nu și pierderile.

În caz de neîndeplinire a obligațiilor de plată de către o bancă, ar trebui ca mai întâi să se epuizeze fondurile schemelor naționale de garantare a depozitelor înainte de o posibilă intervenție din partea sistemului european de asigurare a depozitelor. Intervenția acestuia din urmă ar consta doar în furnizarea de lichidități schemelor naționale de garantare a depozitelor (ceea ce în realitate reprezintă un împrumut, din moment ce ulterior trebuie să fie recuperat integral de la sectorul bancar) și ar acoperi doar 30 % din deficitul de lichiditate în primul an (2019), 60 % în al doilea an (2020) și 90 % în al treilea an (2021). Restul ar urma să fie acoperit de schemele naționale de garantare a depozitelor, din resursele netransferate către sistemul european de asigurare a depozitelor în această etapă sau prin intermediul contribuțiilor ex-post ale băncilor. Deoarece lasă ca pierderile să fie acoperite la nivel național și furnizează asistență de urgență sub formă de lichidități pentru sistemele naționale în caz de necesitate, această soluție ar asigura, pe de o parte, protecția deponenților chiar de la început (pentru aceasta fiind necesare lichidități) și, pe de altă parte, ar ține seama de îngrijorările legate de problemele moștenite și de hazardul moral.

Fondul comun de asigurare a depozitelor (FAD), gestionat sub auspiciile Comitetul unic de rezoluție existent și finanțat prin contribuții de la bănci, ar urma să fie constituit treptat.

O altă idee de luat în considerare ar putea fi aceea că, la sfârșitul etapei de reasigurare, trecerea către etapa de coasigurare nu s-ar produce automat, ci ar depinde de o serie de condiții. Pentru a veni în întâmpinarea îngrijorărilor legate de riscurile moștenite și de hazardul moral, începerea etapei de coasigurare și, prin urmare, accesul la acoperirea pierderilor de către sistemul european de asigurare a depozitelor ar putea să fie asociate anumitor condiții, care ar fi evaluate printr-o decizie a Comisiei și care ar include o evaluare a calității activelor (ECA) orientată spre soluționarea problemei creditelor neperformante și a activelor de nivel III, urmată de soluționarea problemelor identificate (de exemplu, reduceri active ale portofoliilor). Această evaluare a calității activelor ar trebui realizată în etapa de reasigurare (adică înainte de anul 2022) pentru ca riscurile moștenite să fie eliminate în sectoarele bancare în care au fost generate, înainte de începerea etapei de coasigurare, pe baza progreselor semnificative înregistrate în ceea ce privește soluționarea problemei activelor moștenite, progrese care se preconizează că vor continua. A doua etapă ar începe doar după îndeplinirea acestor condiții. De exemplu, în evaluarea calității activelor ar putea fi stabilit un prag (cum ar fi un anumit nivel al ratei creditelor neperformante și al activelor de nivel III), iar băncile care nu ating acest prag ar putea fi obligate de autoritățile de supraveghere să elaboreze strategii corespunzătoare cu privire la aceste aspecte.

Acțiunile prevăzute de Comisie și în Planul de acțiune al Uniunii Europene cu privire la creditele neperformante (a se vedea secțiunea 5) vor facilita punerea în aplicare a acestor strategii individuale.

După îndeplinirea acestor condiții și începerea etapei de coasigurare (a doua etapă), sistemul european de asigurare a depozitelor ar urma să acopere progresiv și pierderile, pe lângă necesarul de lichiditate integral, sub rezerva respectării permanente a tuturor condițiilor. În ceea ce privește pierderile, schemele naționale de garantare a depozitelor și sistemul european de asigurare a depozitelor ar contribui simultan la acoperirea lor chiar de la primul euro, conform unui sistem care s-ar dezvolta progresiv, începând cu o contribuție de 30 % din partea sistemului european de asigurare a depozitelor în primul an al etapei de coasigurare.

Această soluție ar răspunde în mod eficace îngrijorărilor legate de riscurile moștenite și de hazardul moral, asigurând totodată, în etapa finală, acoperirea integrală a necesarului de lichiditate și a pierderilor de către sistemul european de asigurare a depozitelor. Astfel, orice acțiune de acoperire a pierderilor de către acest sistem ar depinde de soluționarea de către statele membre a problemelor moștenite, statele membre relevante ar avea suficient timp pentru a adopta măsurile necesare, iar în etapa finală sistemul european de asigurare a depozitelor ar asigura cea mai solidă protecție pentru deponenți, oferind totodată garanții ale stabilității financiare. Un fond unic la nivelul Uniunii Europene este superior oricărui sistem național în ceea ce privește capacitatea de absorbție a riscurilor și de rupere a legăturii dintre bănci și entitățile suverane. De asemenea, administrarea centrală a fondului ar asigura o gestionare mai rapidă și mai eficientă a cazurilor de neîndeplinire a obligațiilor, ceea ce ar putea însemna o mai bună gestionare a situațiilor de criză.

În timpul negocierilor cu privire la propunerea din 2015 referitoare la un sistem european de asigurare a depozitelor au fost aduse în discuție și alte aspecte, referitoare la unele dintre opțiunile și marjele de apreciere specificate în Directiva privind schemele de garantare a depozitelor care ar putea fi incluse și în sistemul european de asigurare a depozitelor (de exemplu, domeniul de aplicare a acestuia, nivelul vizat, utilizarea fondurilor din cadrul Fondului de asigurare a depozitelor pentru măsuri alternative). Aceste aspecte vor trebui să fie analizate prin prisma faptului că, într-un sistem comun de asigurare a depozitelor, toți participanții vor fi afectați de modul de aplicare a acestor opțiuni și marje de apreciere. Prin urmare, trebuie găsită o soluție echilibrată care să ia în considerare specificitățile naționale și regionale, asigurând totodată un tratament egal pentru toate băncile participante care contribuie la sistemul european de asigurare a depozitelor.

Comisia se declară pregătită să dezbată ideile menționate cu Parlamentul European și cu Consiliul, în mod activ și cât mai curând posibil, în cadrul negocierilor pe marginea propunerii sale.

În tranziția către etapa de coasigurare a sistemului european de asigurare a depozitelor s-ar putea realiza îmbunătățiri suplimentare legate de coordonarea schemelor naționale de garantare a depozitelor, precum și de o aplicare mai coerentă a normelor. Directiva privind schemele de garantare a depozitelor, adoptată în 2014, a optimizat funcționarea schemelor naționale de garantare a depozitelor și oferă o mai bună protecție deponenților printr-un nivel armonizat de acoperire a deponenților din toată Uniunea Europeană și prin scurtarea intervalului de rambursare. După cum se indică în Comunicarea Comisiei din 2015 care însoțește propunerea referitoare la sistemul european de asigurare a depozitelor, instituirea acestui sistem trebuie să progreseze în paralel cu armonizarea schemelor naționale de garantare a depozitelor, pentru a se asigura funcționarea corectă a sistemului. Se mențin unele diferențe importante între statele membre în ceea ce privește aplicarea normelor din Directiva privind schemele de garantare a depozitelor, de exemplu referitor la condițiile în care depozitele sunt declarate indisponibile, la eligibilitatea depozitelor, la finanțarea schemelor de garantare a depozitelor sau la utilizarea fondurilor din cadrul acestora. Realizarea uniunii bancare presupune o mai mare armonizare a acestor diferențe, întrucât finanțările vor fi realizate dintr-un fond comun la care vor contribui toate băncile din UE, iar o armonizare mai bună se va dovedi benefică și pentru piața internă în ansamblu.

De asemenea, trebuie îmbunătățit schimbul de informații și de instrumente pentru promovarea coordonării între schemele naționale de garantare a depozitelor, deoarece buna funcționare a sistemului european de asigurare a depozitelor presupune ca autoritățile competente și schemele de garantare a depozitelor de la nivel național să se coordoneze între ele, dar și cu Comitetul unic de rezoluție, în unele cazuri fiind necesară respectarea unor termene foarte strânse. Atribuțiile conferite Comitetului unic de rezoluție prin propunerea referitoare la sistemul european de asigurare a depozitelor nu sunt generale, nu includ anumite aspecte referitoare la activitățile de asigurare a depozitelor care sunt relevante pentru îndeplinirea atribuțiilor comitetului (de exemplu, declararea indisponibilității depozitelor) și sunt limitate la statele membre participante la uniunea bancară. Sunt necesare modificări ale Directivei privind schemele de garantare a depozitelor pentru a facilita intervențiile acestor scheme la nivel transfrontalier, pentru a stimula convergența și a îmbunătăți schimbul de informații între schemele naționale de garantare a depozitelor, autoritățile competente, Comitetul unic de rezoluție și Autoritatea Bancară Europeană (ABE). Autoritatea Bancară Europeană, entitatea responsabilă de garantarea integrității, a eficienței și a bunei funcționări a sectorului bancar la nivelul tuturor statelor membre, va primi atribuțiile de a furniza asistență și de a promova procesele respective. Acest lucru va consolida protecția depozitelor pe piața internă și, în consecință, va facilita funcționarea sistemului european de asigurare a depozitelor. Îmbunătățirea cooperării și a schimbului de informații între autoritățile naționale și schemele de garantare a depozitelor din diversele state membre, prin intermediul Autorității Bancare Europene, reprezintă un alt factor care va înlesni interacțiunea cu aceste scheme, cu autoritățile naționale din statele membre care nu fac parte din uniunea bancară și cu sistemul european de asigurare a depozitelor, precum și aderarea statelor membre din afara zonei euro la acesta din urmă.

Totodată, eliminarea acestei lacune va alinia arhitectura celor trei piloni ai uniunii bancare (supraveghere, rezoluție și asigurarea depozitelor), întrucât în cazul tuturor celor trei piloni va exista o instituție centrală sau o agenție a Uniunii Europene care va răspunde de punerea în aplicare (Banca Centrală Europeană, Comitetul unic de rezoluție și, respectiv, sistemul european de asigurare a depozitelor), precum și o agenție a Uniunii Europene (Autoritatea Bancară Europeană) care va coordona autoritățile naționale care activează în domeniile respective.