RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 487/7

Avizul Comitetului Economic și Social European privind Drepturile îngrijitorilor la domiciliu în regim intern

(aviz din proprie inițiativă)

(2016/C 487/02)

Raportor: domnul Adam ROGALEWSKI

Decizia Adunării Plenare 21.1.2016 Temei juridic Articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură Aviz din proprie inițiativă Secțiunea competentă Secțiunea pentru ocuparea forței de muncă, afaceri sociale și cetățenie Data adoptării în secțiune 9.9.2016 Data adoptării în sesiunea plenară 21.9.2016 Sesiunea plenară nr. 519 Rezultatul votului (voturi pentru/voturi împotrivă/abțineri) 168/2/6

1. Recomandări

1.1. Este necesară lansarea unei dezbateri privind introducerea unei definiții comune europene a categoriei profesionale a furnizorilor de servicii de îngrijire la domiciliu în regim intern (îngrijitori care locuiesc la domiciliul persoanei asistate), prin care aceste servicii să fie recunoscute ca o formă de furnizare a îngrijirii la domiciliu. Definiția serviciilor de îngrijire în regim intern ar trebui să acopere condițiile de lucru ale lucrătorilor (angajați sau independenți) care locuiesc în reședințe private, a căror muncă presupune, în principal, furnizarea de servicii de îngrijire a persoanelor în vârstă și a persoanelor cu handicap. Îngrijitorii la domiciliu în regim intern, indiferent de statutul de independenți sau angajați, ar trebui încadrați în sistemul de îngrijire pe termen lung. Introducerea unei definiții comune a acestei categorii profesionale are ca scop recunoașterea existenței pe piața europeană a forței de muncă a îngrijitorilor la domiciliu în regim intern și îmbunătățirea calității serviciilor de asistență de lungă durată pe care le prestează aceștia.

1.2. În scopul informării adecvate a procesului de elaborare a politicilor, Eurostat ar trebui să colecteze date adecvate referitoare la îngrijitorii la domiciliu în regim intern.

1.3. CESE solicită Comisiei Europene să examineze situația acestor lucrători, printre altele în ce privește numărul, naționalitatea, statutul de migrant, mobilitatea transfrontalieră, integrarea efectivă pe piața forței de muncă și în sistemele de protecție socială, condițiile sociale și de muncă și calificările, precum și contribuția lor reală și potențială la economiile europene.

1.4. CESE subliniază că personalul de îngrijire în regim intern ar trebui să fie tratat la fel ca alți lucrători din sectorul serviciilor de îngrijire. Acest lucru înseamnă că el ar trebui să se bucure de un nivel similar de protecție, de exemplu în ceea ce privește limitarea timpului de lucru (inclusiv a disponibilității pentru situații de urgență) și protecția împotriva falsei activități independente. Personalul de îngrijire în regim intern angajat nu trebuie exclus din reglementările relevante ale UE și ale statelor membre privind munca, respectiv cele privind, printre altele: remunerarea corespunzătoare, protecția sănătății și a siguranței, securitatea socială și dreptul la libertatea de asociere și de negociere colectivă.

1.5. Deficitul de forță de muncă în sectorul îngrijirii pe termen lung în Europa ar trebui tratat în mod pozitiv, prin asigurarea unor condiții de muncă și a unei remunerări corespunzătoare, soluționarea lipsei de investiții, garantarea respectării principiilor liberei circulații, eliminarea barierelor care îi împiedică pe lucrători să își exercite drepturile și crearea căilor de acces pentru migranți la încadrare în muncă cu forme legale.

1.6. CESE solicită Uniunii Europene să colaboreze îndeaproape cu statele membre pentru a coordona punerea la dispoziție a personalului de îngrijire în regim intern și mobilitatea acestuia, ca parte a unei abordări menite să consolideze capacitatea globală a sectorului de a furniza servicii de îngrijire de calitate. Măsurile specifice ar trebui să includă: — îmbunătățirea măsurilor de siguranță cuprinse în Directiva privind sancțiunile împotriva angajatorilor (2009/52/CE), pentru a proteja drepturile pe piața forței de muncă ale lucrătorilor fără forme legale cu scopul combaterii muncii clandestine. Directiva privind drepturile victimelor (2012/29/UE) trebuie pusă riguros în aplicare pentru a sprijini eficient îngrijitorii la domiciliu în regim intern care sunt victime ale exploatării, indiferent de statutul lor de migrant; — alinierea tuturor directivelor relevante ale UE la Convenția nr. 189 a Organizației Internaționale a Muncii (OIM) privind acordarea de drepturi lucrătorilor casnici; — includerea drepturilor îngrijitorilor în regim intern și a drepturilor beneficiarilor serviciilor de îngrijire în viitoarele revizuiri sau propuneri de legislație europeană și națională; — prioritizarea reformei modalităților de furnizare a serviciilor de îngrijire în regim intern în Platforma europeană pentru combaterea muncii nedeclarate, o inițiativă salutată de CESE; — includerea drepturilor lucrătorilor din sectorul serviciilor de îngrijire în semestrul european și în consultările pe tema „Un nou început pentru echilibrul dintre viața profesională și cea personală”; — inițierea unei campanii de informare la nivel european privind drepturile îngrijitorilor la domiciliu în regim intern, adresată utilizatorilor și furnizorilor de îngrijire; — promovarea și susținerea înființării de organizații și cooperative ale îngrijitorilor la domiciliu în regim intern; — implementarea proceselor de recunoaștere, armonizare și transferabilitate a calificărilor și a experienței dobândite de îngrijitorii la domiciliu în regim intern, utilizând instrumente de recunoaștere a calificărilor, inclusiv cele nou introduse de Agenda pentru noi competențe și locuri de muncă (1); — redirecționarea fondurilor europene pentru a finanța cursuri de formare pentru persoanele care lucrează deja sau care ar putea lucra ca îngrijitori la domiciliu în regim intern, în scopul îmbunătățirii calității serviciilor prestate; — monitorizarea și îmbunătățirea detașării îngrijitorilor la domiciliu în regim intern, prin punerea în aplicare a principiului egalității de remunerare pentru muncă egală. În plus, trebuie subliniat că propunerea Comisiei privind pilonul european al drepturilor sociale nu cuprinde nicio referire la situația îngrijitorilor la domiciliu în regim intern. Includerea drepturilor sociale ale acestora ar trebui avută în vedere în etapele ulterioare ale pregătirii acestui pilon, cu privire la care CESE elaborează în prezent un aviz.

1.7. Statele membre ar trebui să se asigure că drepturile beneficiarilor serviciilor de îngrijire și ale lucrătorilor, inclusiv ale personalului de îngrijire în regim intern, sunt protejate. Măsurile specifice ar trebui să includă: — ratificarea și punerea în aplicare a Convenției nr. 189 (2) a OIM și reglementarea statutului îngrijitorilor la domiciliu în regim intern fără forme legale; — inițierea de măsuri de susținere, inclusiv prin asumarea rolului de intermediari, pentru a ajuta beneficiarii serviciilor de îngrijire să găsească personal de îngrijire în regim intern; — punerea în practică a unui sistem cuprinzător de sprijinire a beneficiarilor serviciilor de îngrijire și a familiilor lor, printre altele prin stimulente financiare sau subvenții; — furnizarea de programe de formare a personalului de îngrijire la domiciliu în regim intern, care ar trebui să beneficieze de concediu plătit pentru a participa la acestea; — promovarea libertății de asociere și a dreptului la negociere colectivă în sector, inclusiv prin sprijinirea drepturilor îngrijitorilor la domiciliu în regim intern și a angajatorilor de a se înscrie în asociații sau de a le înființa; — combaterea dumpingului social și a exploatării; — reglementarea în mod proactiv a sectorului îngrijirii pe termen lung, în special în ceea ce privește respectarea legislației muncii, pentru a asigura protecția atât a celor care beneficiază de îngrijire, cât și a personalului de îngrijire în regim intern. Acest lucru trebuie să permită inspectoratelor de muncă și altor organizații publice și neguvernamentale relevante să aibă acces la locurile de muncă din gospodăriile private.

1.8. CESE subliniază că sprijinul financiar pentru persoanele care se bazează pe îngrijitori în regim intern trebuie asigurat prin investiții publice adecvate pe termen lung și sustenabile.

1.9. Sindicatele, angajatorii și organizațiile societății civile trebuie implicate în planificarea politicilor la nivelul statelor membre și al UE. Ar trebui promovat dialogul social și civil cu toate părțile interesate, de la toate nivelurile.

1.10. CESE ar trebui să joace un rol activ în promovarea elaborării unor politici europene destinate susținerii îngrijitorilor, a beneficiarilor serviciilor de îngrijire și a familiilor acestora, printre altele prin organizarea unei conferințe privind viitorul serviciilor de îngrijire în regim intern în Europa.

2. Context

2.1. Deficitul de pe piața forței de muncă în sectorul asistenței medicale este o „bombă cu ceas”. Sectorul este în criză (3), iar deficitul va crește dacă nu se caută răspunsuri politice adecvate. Încă din anul 1994, serviciile de îngrijire au fost definite de către Comisia Europeană ca reprezentând un sector strategic. În anul 2010, Comisia Europeană a avertizat că, până în 2020, s-ar putea înregistra un deficit de două milioane de lucrători în domeniul asistenței medicale, dacă nu se întreprind acțiuni urgente pentru a acoperi un deficit de un milion de lucrători în domeniul îngrijirii pe termen lung (4).

2.2. Personalul de îngrijire în regim intern reprezintă o categorie semnificativă din punct de vedere numeric, dar marginalizată, a forței de muncă în domeniul îngrijirii pe termen lung. Acești lucrători au o mobilitate crescută și sunt poziționați la baza ierarhiei forței de muncă din cadrul sectorului. Ei sunt deseori excluși din planificările în ce privește sectorul serviciilor de îngrijire pe termen lung, atât la nivel european, cât și la nivelul statelor membre.

2.3. Nu se cunoaște numărul exact al îngrijitorilor în regim intern, din cauza lipsei datelor, ei fiind adesea omiși din sistemele de colectare a datelor. În condițiile în care forța de muncă din sectorul serviciilor de îngrijire este insuficient recunoscută și remunerată, personalul de îngrijire în regim intern este ignorat de către factorii de decizie de prea multă vreme.

2.4. Îngrijitorii în regim intern sunt prezenți în toate statele membre. Mulți sunt migranți din țări terțe, în timp ce alții sunt cetățeni europeni care lucrează în țările lor de origine sau în străinătate. Unii își desfășoară activitatea în mod ilegal, ca migranții fără forme legale, în timp ce alții provin din migrația temporară sau circulară. Mulți dintre aceștia lucrează în condiții precare, desfășurând, de exemplu, o falsă activitate independentă.

2.5. Deoarece, în prezent, nu există o definiție a categoriei profesionale a îngrijitorilor la domiciliu, situația lor este echivalată cu cea a lucrătorilor casnici (5). Conform OIM, în țările industrializate, munca personalului casnic, incluzând îngrijirea, reprezintă între 5 % și 9 % din totalul contractelor de muncă (6).

2.6. Unele state membre au făcut progrese în ce privește legalizarea situației îngrijitorilor migranți fără forme legale și integrarea acestora, prin semnarea Convenției nr. 189 a OIM.

2.7. CESE a contribuit deja la crearea de politici privind îngrijirea pe termen lung, prin elaborarea unor avize privind drepturile lucrătorilor casnici (7), necesitatea unor investiții sociale (8) și asistența socială pe termen lung și dezinstituționalizarea (9). Prezentul aviz se bazează pe aceste poziții, concentrându-se în mod specific asupra situației îngrijitorilor la domiciliu.

3. Deficitul de forță de muncă, austeritatea, migrația și îngrijitorii la domiciliu în regim intern

3.1. Serviciile de îngrijire la domiciliu se află în creștere rapidă, sub influența unei preferințe tot mai marcate pentru îngrijirea la domiciliu, a costurilor din ce în ce mai prohibitive, pentru multă lume, ale îngrijirii în centre de îngrijire și asistență și a lipsei investițiilor adecvate în infrastructura sectorului serviciilor de îngrijire.

3.2. Măsurile de austeritate adoptate în majoritatea statelor membre au redus infrastructura existentă, deja relativ limitată ca amploare, precum și oferta de forță de muncă în sectorul furnizării serviciilor de îngrijire pe termen lung. CESE consideră că investițiile în serviciile de îngrijire pe termen lung trebuie privite pozitiv, ca o oportunitate economică și un domeniu prioritar pentru crearea de locuri de muncă, sprijin social pentru familii și egalitatea de gen. Investițiile în acest sector sporesc nivelul de participare al forței de muncă și oferă o posibilă cale de ieșire din criza economică (10).

3.3. Deficitul de forță de muncă în domeniul serviciilor de îngrijire este prezent în multe state membre. Angajarea de personal de îngrijire la domiciliu în regim intern, cu sau fără forme legale, reduce deficitul din sistemul de îngrijire pe termen lung. Sistemele de îngrijire din sudul Europei, în special, se bazează în mare măsură pe personalul de îngrijire în regim intern. În Italia, migranții care lucrează în regim intern reprezintă aproximativ trei sferturi din forța de muncă din domeniul îngrijirii la domiciliu (11).

3.4. Țările din Europa Centrală și de Est sunt, de asemenea, afectate de penuria de forță de muncă din sectorul serviciilor de îngrijire, precum și de cererea tot mai mare de servicii de îngrijire în Europa de Vest. De exemplu, Polonia furnizează mulți lucrători în sectorul îngrijirii la domiciliu în regim intern în alte țări, în timp ce propria sa forță de muncă în sectorul îngrijirii la domiciliu scade. Aceste deficite sunt compensate prin venirea în Polonia a lucrătorilor din Ucraina și din alte țări din afara UE.

3.5. În ciuda creșterii nivelului de conștientizare a importanței sectorului serviciilor de îngrijire pentru prosperitatea economică, contribuția serviciilor de îngrijire în regim intern la economia europeană nu este cuantificată și ar trebui să facă obiectul unei analize la nivel european.

3.6. Numeroase femei din Europa sunt constrânse să-și îngrijească atât părinții, cât și copiii. Ele se bazează din ce în ce mai mult pe îngrijitori plătiți pentru această muncă. Într-o lume globalizată a forței de muncă pentru servicii de îngrijire, consecința este creșterea lanțurilor globale de îngrijire (12). Îngrijitorii migranți care se deplasează în căutarea unui loc de muncă au adesea nevoie să găsească personal de îngrijire pentru propriii membri ai familiei și angajează îngrijitori care provin din alte medii, deseori mai sărace.

4. Condițiile de muncă ale personalului de îngrijire în regim intern

4.1. Statutul inferior al personalului de îngrijire în regim intern este consecința unei prejudecăți de gen, potrivit căreia munca de îngrijire este „o muncă pentru femei” slab calificate. Acesta este, de asemenea, consolidat de marginalizarea structurală a femeilor migrante. În diferite studii privind forța de muncă, lucrătorii casnici sunt clasificați ca fiind slab calificați sau necalificați. Cu toate acestea, un număr semnificativ de îngrijitori la domiciliu în regim intern posedă competențe și calificări care rezultă din ani de experiență sau programe nerecunoscute de formare și certificare. Îngrijitorii la domiciliu în regim intern trebuie adesea să demonstreze experiență de îngrijire și să aibă calificări înainte de a fi angajați, dar condițiile lor de muncă nu reflectă aceste competențe.

4.2. Mulți dintre aceștia se află în situația de a lucra în condiții nereglementate și, adesea, își desfășoară activitatea în mod ilegal. În numeroase cazuri, ei nu-și pot exercita drepturile de lucrători și sunt exploatați. Condițiile pot lua forma sclaviei moderne: lucrătorii pot fi izolați, supuși violenței sau abuzului, obligați să muncească 24 de ore pe zi, 7 zile pe săptămână, fără a li se oferi condiții elementare de trai, cum ar fi un spațiu de viață personal. Alții desfășoară o falsă activitate independentă. În numeroase cazuri, inspectoratele de muncă și alte inspectorate de stat, precum și sindicatele, nu-i pot vizita pe îngrijitori la locul de muncă (de exemplu, în locuințe private).

4.3. Măsurile de reglementare și legalizare a situației personalului de îngrijire în regim intern trebuie susținute, pentru a asigura căi legale de acces la serviciile de îngrijire. O astfel de abordare nu este cu totul nouă: Spania și Italia au reglementat situația a 500 000 de lucrători casnici începând din anul 2002 (13). Trebuie dezvoltate politici privind migrația forței de muncă care să le permită resortisanților țărilor terțe să lucreze cu forme legale în sectorul serviciilor de îngrijire, beneficiind de un tratament egal și de dreptul de a-și schimba angajatorul.

4.4. Personalul de îngrijire în regim intern reprezintă una dintre secțiunile cele mai mobile ale forței de muncă din sectorul serviciilor de îngrijire pe termen lung. În general, îngrijitorii la domiciliu în regim intern din țările Europei Centrale și de Est sunt femei de vârstă medie, cu obligații familiale proprii (14). Se întâmplă frecvent ca personalului de îngrijire din aceste țări să lucreze maximum trei luni în țările Europei de Vest și apoi să se întoarcă în țările lor de origine.

4.5. Migrația către alte țări a îngrijitorilor în regim intern care dispun de calificări profesionale reprezintă un „exod al lucrătorilor” semnificativ pentru țările de origine. Atunci când calificările lucrătorilor nu sunt recunoscute în țările-gazdă, acest fapt reprezintă o pierdere socială și economică, într-un moment în care se înregistrează deficite generale pe piața forței de muncă în sectorul sănătății, la nivel european și global.

4.6. Toată această conjunctură reflectă faptul că drepturile îngrijitorilor la domiciliu în regim intern nu sunt protejate corespunzător, în temeiul cadrelor juridice existente la nivel european și la nivelul statelor membre.

4.7. Îngrijitorii în regim intern ar trebui să fie încurajați și sprijiniți de statele membre să nu accepte să lucreze fără forme legale.

5. Rolul beneficiarilor serviciilor de îngrijire și al familiilor acestora

5.1. Beneficiarii serviciilor de îngrijire și familiile acestora se confruntă cu dificultăți în găsirea îngrijitorilor. În majoritatea cazurilor, recrutarea lor are loc prin intermediul rețelelor informale de rude sau de prieteni. Adesea nu există o garanție suficientă a calității îngrijirii furnizate de către îngrijitorii recrutați în astfel de condiții. Familiile se confruntă adesea cu lipsa unor orientări clare în privința angajării în mod legal a îngrijitorilor.

5.2. Beneficiarii și familiile acestora ar trebui să primească sprijin relevant din partea statului. Pe termen scurt, acesta ar trebui să includă o campanie de informare și sprijin continuu pentru aspecte referitoare la angajare și la drepturile sociale ale personalului de îngrijire în regim intern. Pe termen lung, statele membre ar trebui să ia măsuri pentru a asigura supravegherea și prezența unor intermediari, oferind asistență beneficiarilor pentru găsirea de personal de îngrijire în regim intern.

5.3. Beneficiarilor serviciilor de îngrijire și familiilor acestora ar trebui să li se pună la dispoziție o serie de servicii de sprijin, în funcție de nevoile lor, de exemplu, servicii de îngrijire la domiciliu, fie cu normă redusă, fie cu normă întreagă. Toate sistemele de îngrijire trebuie să asigure condiții decente pentru personalul angajat sau contractat.

5.4. Beneficiarii serviciilor de îngrijire și familiile lor ar trebui, de asemenea, încurajați să fie mai conștienți de nevoile îngrijitorilor la domiciliu în regim intern și să îi trateze ca pe niște lucrători care merită respect și au anumite drepturi. Îngrijirea este o muncă foarte solicitantă, atât din punct de vedere fizic, cât și emoțional. Îngrijitorii la domiciliu în regim intern ar trebui să beneficieze de cazare adecvată și de un spațiu privat, iar în cazul îngrijitorilor angajați, limitele privind timpul lor de lucru, inclusiv serviciul de veghe, trebuie să fie respectate.

5.5. În același timp, ar trebui să fie respectate drepturile beneficiarilor la îngrijire adecvată. Este, în special, cazul grupurilor vulnerabile și cel al persoanelor cu nevoi speciale, precum cele care suferă de demență.

6. Rolul angajatorilor

6.1. Un număr mare de întreprinderi mici, printre care agențiile de ocupare a forței de muncă, sunt tot mai active în sectorul îngrijirii în regim intern, alături de un amplu sector informal nereglementat.

6.2. Sectorul serviciilor de îngrijire poate contribui la crearea de locuri de muncă decente la domiciliu și la creșterea economiei europene. Calitatea serviciului de îngrijire furnizat poate fi garantată numai în condițiile unor locuri de muncă de calitate.

6.3. Lipsa reglementărilor referitoare la ocuparea forței de muncă la nivel transfrontalier în rândul îngrijitorilor la domiciliu în regim intern le permite anumitor întreprinderi să ofere prețuri mai mici pentru aceeași muncă, ceea ce contribuie la dumpingul social. Acest fenomen este evident îndeosebi în agențiile poloneze sau slovace, care trimit în Europa de Vest (15) personal de îngrijire în regim intern. Persistența acestei situații de concurență neloială aduce prejudicii lucrătorilor, angajatorilor și economiei europene.

7. Rolul societății civile

7.1. Organizațiile de la nivelul comunităților, grupările religioase (16) și angajatorii din sectorul public și din cel privat joacă un rol central în furnizarea de îngrijire la diferite niveluri. Numeroase organizații de la nivelul comunităților au contribuit la regularizarea situației îngrijitorilor în regim intern migranți (17).

7.2. Cu toate acestea, în numeroase state membre, sprijinul pentru îngrijire nu este adecvat. Criza economică recentă a avut ca rezultat subfinanțarea serviciilor de îngrijire în toată Europa, generând tendințe negative, precum deteriorarea calității îngrijirii și a condițiilor de lucru.

7.3. Organizațiile de furnizori de servicii de îngrijire ar trebui finanțate în mod corespunzător, pentru a răspunde nevoilor din ce în ce mai mari de acest tip. Având în vedere experiența lor, aceste organizații trebuie implicate într-un dialog social și civil veritabil, care să ducă la un set de reglementări sectoriale privind modul în care îngrijirea ar trebui organizată și efectuată.

8. Rolul statelor membre și al Uniunii Europene

8.1. Suedia este un bun exemplu de servicii de îngrijire de calitate, care implică toate părțile interesate. Acest sistem se bazează pe un nivel ridicat al susținerii publice, fiind finanțat prin impozitare (18). Sistemele de bonuri, precum cele existente în Franța și Belgia, au contribuit la oficializarea muncii casnice și, în unele cazuri, la îmbunătățirea condițiilor de muncă ale lucrătorilor din sectorul serviciilor casnice. În cazul Belgiei, serviciile de îngrijire sunt excluse din acest sistem (19).

8.2. Austria a dezvoltat un sistem de îngrijitori în regim intern care desfășoară o activitate independentă, pentru a acoperi nevoia de îngrijire pe termen lung, și a instituit cerințele legale privind calitatea și condițiile-cadru pentru furnizarea de servicii. În 2015, s-au realizat îmbunătățiri în ceea ce privește standardele de calitate și transparența. Acest sistem este utilizat pe scară largă de către populația austriacă, dar este criticat de sindicatele din Austria pentru că aduce atingere standardelor de muncă.

8.3. Având în vedere că modelele de bune practici pentru furnizarea de servicii de îngrijire de calitate nu sunt întotdeauna pe deplin transferabile către toate statele membre, o abordare holistică la toate nivelurile, care să implice toate părțile interesate, ar trebui coordonată la nivel european.

8.4. CESE consideră că Uniunea Europeană ar trebui să monitorizeze oferta de personal de îngrijire în regim intern și mobilitatea acestuia pe teritoriul Europei și să promoveze abordări menite să îmbunătățească capacitatea globală a sectorului de a asigura servicii de îngrijire de calitate și de a crea locuri de muncă decente.

8.5. Deficitul de forță de muncă din Europa în sectorul serviciilor de îngrijire trebuie să ocupe un loc prioritar în agenda UE. Trebuie să se acorde atenție îngrijitorilor la domiciliu în regim intern, care sunt, în mare măsură, ignorați de actualele paradigme politice.

Bruxelles, 21 septembrie 2016. Președintele Comitetului Economic și Social European Georges DASSIS

(1) COM(2010) 682 final: http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/PDF/?uri=CELEX:52010DC0682&from=RO.

(2) Convenția nr. 189 a OIM a intrat în vigoare la 5 septembrie 2013 și a fost ratificată, până în prezent, de Belgia, Germania, Finlanda, Irlanda, Italia, Portugalia și Elveția, pe lângă alte 14 țări din afara Europei.

(3) UNI Europa UNICARE (2016).

(4) Comisia Europeană (2013).

(5) Munca personalului casnic, conform definiției Eurostat, include activitățile desfășurate în gospodăriile care angajează personal casnic, precum menajere, bucătari, chelneri, valeți, spălătorese, grădinari, îngrijitori, guvernante, persoane care îngrijesc copiii, tutori, secretari etc.

(6) Organizația Internațională a Muncii (2012).

(7) JO C 21, 21.1.2011, p. 39, JO C 12, 15.1.2015, p. 16, JO C 242, 23.7.2015, p. 9.

(8) JO C 271, 19.9.2013, p. 91, JO C 226, 16.7.2014, p. 21.

(9) JO C 332, 8.10.2015, p. 1.

(10) JO C 226, 16.7.2014, p. 21.

(11) Serviciul de Cercetare al Parlamentului European (2016).

(12) Hochschild, A. R. (2000) „Global Care Chains and Emotional Surplus Value”, în Hutton, W. și Giddens, A. (ed.) On The Edge: Living with Global Capitalism, Londra.

(13) Platforma pentru cooperarea internațională privind migranții fără forme legale (2013).

(14) Mărturia unei îngrijitoare la domiciliu, Alina Badowska (2016), în cadrul audierii publice SOC/535.

(15) Experiențe din proiectul Confederației germane a sindicatelor (DGB) privind mobilitatea echitabilă: www.faire-mobilitaet.de.

(16) În special în Germania, Caritas și Diakonie joacă un rol important în sprijinirea îngrijitorilor la domiciliu și a beneficiarilor serviciilor de îngrijire.

(17) De exemplu: www.gfambh.com.

(18) Sweden.se (2016)

(19) Organizația Internațională a Muncii (2013).