RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 342/32

Avizul Comitetului European al Regiunilor – Guvernanța internațională a oceanelor: o agendă pentru viitorul oceanelor noastre

(2017/C 342/05)

Raportor: Anthony Gerard Buchanan (UK-AE), membru al Consiliului circumscripției East Renfrewshire (Scoţia) Document de referință: Comunicare comună către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor – Guvernanța internațională a oceanelor: o agendă pentru viitorul oceanelor noastre JOIN(2016) 49 final

RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL EUROPEAN AL REGIUNILOR (CoR)

1. salută Comunicarea comună privind guvernanța oceanelor, adoptată la 10 noiembrie 2016 de Comisia Europeană și de Înaltul Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate;

2. sprijină acțiunile menite să asigure oceane sigure, curate și gestionate în mod durabil;

3. este de acord cu obiectivul de a garanta faptul că Uniunea Europeană este un actor mondial puternic care poate institui o agendă pentru o mai bună guvernanță a oceanelor, plecând de la o abordare internațională transsectorială, bazată pe norme; această inițiativă întreprinsă de UE va avea ca scop final atingerea unui standard internațional în ce privește condițiile sociale, economice și de mediu aplicabile activităților legate de mare, instituirea unor condiții de concurență echitabile în slujba unei durabilități corespunzătoare a oceanelor și consolidarea competitivității actorilor europeni care operează în acest sector;

4. sprijină pe deplin concluziile recente ale Consiliului (1), care solicită o abordare mai coerentă a aspectelor interne și externe ale guvernanței oceanelor, care să includă sinergii între UE, statele membre și strategiile regionale;

5. reamintește, printre altele, avizele sale anterioare privind Comunicarea Comisiei „Spre o politică maritimă integrată” (2), amenajarea spațiului maritim și managementul integrat al zonelor costiere (3), dezvoltarea potențialului energiei oceanice (4) și o mai bună protecție a mediului marin (5);

6. subliniază rolului de lider al Uniunii Europene în cadrul guvernanței maritime care vizează să asigure pentru zonele costiere europene și pentru mările europene politica și sistemul de reglementare cele mai cuprinzătoare la nivel mondial, care să recunoască rolul autorităților locale și regionale, al comunităților costiere și al actorilor socioeconomici pentru a se asigura că factorii economici, de mediu, climatici și sociali sunt abordați într-o manieră corectă în cadrul unei tendințe de guvernanță cuprinzătoare și pe mai multe niveluri;

7. consideră că guvernanța oceanelor este afectată de așa-numita „tragedie a bunurilor comune”. Deși există o serie de acorduri globale sau maritime generale, cum ar fi Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării sau acordurile specializate încheiate în special sub egida Organizației Maritime Internaționale (OMI), există un grad considerabil de fragmentare. În acest context, rolul UE este atât să conducă prin puterea exemplului, cât și să ofere stimulente, astfel încât partenerii din afara UE să preia standardele înalte care există în cadrul politicii marine a UE. Astfel de stimulente, inclusiv consolidarea capacităților, ar putea fi incluse în acordurile internaționale sau în programele de comerț și de dezvoltare pe care UE le negociază cu țările terțe;

8. atrage atenția asupra faptului că UE și statele membre au competențe simultane privind relațiile internaționale care includ problemele marine aferente. Acest lucru necesită o coordonare strânsă între nivelurile de guvernare și asigurarea faptului că pozițiile de la nivelul UE și de la nivel național privind forurile internaționale au fost supuse evaluării impactului teritorial, astfel încât interesele autorităților regionale și locale competente să fie pe deplin integrate în aceste poziții;

9. subliniază faptul că multe dintre aspectele aferente guvernanței oceanelor prezintă în mod inevitabil o dimensiune locală ca urmare a extracției resurselor, a beneficiilor economice pentru zonele costiere, a comunităților de pescuit și porturilor sau a impactului asupra mediului, în zonele costiere și mările europene. Politica privind mediul și clima și deciziile economice privind oceanele din alte părți ale lumii afectează autoritățile locale și regionale din UE. Aceasta necesită investiții semnificative în amenajarea spațiului maritim și susținerea guvernanței la nivel local și regional;

10. subliniază faptul că politica privind mediul marin este direct legată de politicile economice, de mediu sau de amenajare a teritoriului destinate zonelor costiere. Modul în care autoritățile locale și regionale administrează politicile destinate zonelor costiere va avea un efect direct asupra activităților desfășurate în larg. Deseori, în chestiuni precum parcurile eoliene, activitățile offshore au fost percepute ca o soluție simplă pentru a realiza proiecte care au întâmpinat rezistență în zonele costiere;

11. subliniază că autoritățile locale și regionale au competențe și o experiență pozitivă în gestionarea unei serii de domenii precum pescuitul, recoltarea crustaceelor și acvacultura; subvențiile (de exemplu, subvenționarea flotelor ineficiente), politicile economice și de mediu (de exemplu, deșeurile marine) și inspecțiile (de exemplu, inspecția autovehiculelor) care au un impact pozitiv sau negativ în alte teritorii din afara spațiului UE. De asemenea, acestea fac parte adesea din cadrul autorităților portuare;

12. reamintește activitățile de cercetare recente întreprinse de CoR (6) și OCDE (7) privind economia maritimă și albastră. Insistă asupra faptului că, în conformitate cu Agenda pentru o mai bună reglementare, este necesar să se efectueze în prealabil evaluarea impactului, inclusiv a impactului teritorial, în vederea identificării eventualelor amenințări provenite din toate sectoarele, a posibilelor măsuri de atenuare și a consecințelor socioeconomice preconizate, înainte de introducerea unei noi reglementări, autorizarea noilor tehnologii extractive sau definirea unor noi zone marine protejate;

13. reamintește noile obiective de dezvoltare durabilă ale ONU, semnate de toate statele membre ale UE și ale ONU. Guvernanța oceanelor are consecințe pentru obiectivul de dezvoltare durabilă nr. 14 privind viața marină și pentru obiectivul nr. 13 privind acțiunile de combatere a schimbărilor climatice, dar și pentru obiectivul nr. 11 privind orașele și comunitățile durabile. Comitetul salută planul Comisiei de a transpune aceste obiective în diverse politici ale UE (8), întrucât acest lucru poate constitui o bună bază pentru a institui o înțelegere comună la nivel internațional care să depășească soluțiile sectoriale pentru guvernanța durabilă a oceanelor;

14. consideră, pe de altă parte, că includerea de bunuri și mărfuri de origine oceanică din țări terțe pe piața unică a UE ar trebui să fie condiționată de faptul că țările respective evoluează progresiv către standardele mai ridicate ale UE, cum ar fi, de exemplu, cele privind interzicerea capturilor aruncate înapoi în mare;

15. consideră că cele trei domenii prioritare, divizate în 14 acțiuni, stabilite în comunicarea comună, alcătuiesc o bază relevantă în vederea adoptării de măsuri ulterioare la nivelul UE și la nivel internațional privind guvernanța oceanelor. Deși comunicarea are legătură, în primul rând, cu dimensiunea internațională a politicii maritime, ea include și un unghi de abordare din perspectiva locală și regională, în ceea ce privește atât competența și impactul teritorial direct, pe de o parte, cât și gradul de specializare și dependență față de ocean, de cealaltă parte;

Domeniul prioritar 1: îmbunătățirea cadrului de guvernanță internațională a oceanelor

16. în ceea ce privește Acțiunea 1 privind eliminarea lacunelor la nivelul cadrului de guvernanță internațională a oceanelor în vederea îmbunătățirii cadrului juridic și a garantării unor condiții de concurență echitabile, constată că, la nivel internațional, există deja un cadru juridic cuprinzător care include dispoziții referitoare la delimitarea spațiului maritim, navigație, statutul arhipelagic și regimurile de tranzit, zonele economice exclusive, jurisdicția platoului continental, exploatarea minieră a fundului mării, regimul de exploatare, protecția mediului marin, cercetările științifice și soluționarea litigiilor; reamintește că, în ceea ce privește acest aspect, trebuie luate în considerare liniile actuale de demarcație administrativă, precum și specificitățile culturale și tradiționale ale comunităților locale și regionale europene, în scopul conturării politicii de guvernanță a oceanelor;

17. consideră că politicile UE sunt deja solide în ceea ce privește reglementările în materie de pescuit, amenajarea spațiului maritim și strategiile macroregionale. În unele țări, planurile de amenajare a teritoriului reprezintă un important instrument politic pentru planificarea la nivel local a terenurilor şi a suprafeţelor de apă. Autoritățile locale sunt şi în prezent responsabile pentru planificarea zonelor costiere și a apelor teritoriale. Ca instrument, planurile de amenajare a teritoriului nu trebuie să fie afectate de procedurile administrative şi cadrul juridic propuse de Comisia Europeană. Principala provocare atât la nivelul UE, cât și, în special, la nivel mondial este lipsa de control și punerea fermă în aplicare. Prin urmare, prin puterea exemplului, UE este în măsură să introducă cerințe de reciprocitate și să ofere stimulente la negocierea noilor norme internaționale cu părți terțe și organizații. Această inițiativă globală pentru punerea în aplicare a normelor respective este necesară pentru a garanta condiții de concurență echitabile pentru toate țările, regiunile și operatorii economici;

18. în ceea ce privește Acțiunea 2, este de acord cu faptul că promovarea gestionării regionale a pescuitului și a cooperării în zone oceanice esențiale pentru eliminarea lacunelor de la nivelul guvernanței regionale va îmbunătăți poziția pescuitului european și îi va ajuta pe ceilalți să atingă standardele înalte care se aplică în UE;

19. este preocupat de faptul că orientările Comisiei cu privire la mineritul marin ar acționa ca un factor de descurajare din perspectiva concentrării pe planurile de utilizare eficientă a resurselor UE, cu atât mai mult cu cât tehnologia pentru exploatarea resurselor naturale nu este verificată și poate dăuna mediului natural. Solicită coordonarea cu negocierile purtate de statele membre la nivelul Autorității Internaționale pentru Fundul Mărilor și Oceanelor;

20. recomandă, în acest sens, ca UE să promoveze și să furnizeze stimulente pentru alte țări și organizații în vederea introducerii sistemului european de cartonașe galbene și roșii drept model pentru combaterea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat (INN) la scară globală, inclusiv introducerea pe lista neagră și interdicția de export care rezultă în urma neconformității. Comitetul solicită accelerarea planurilor actuale pentru un instrument electronic de gestionare a certificatelor de captură. Astfel de măsuri ar stimula industria în regiunile care aplică strict dispozițiile;

21. consideră că Acțiunea 3 privind îmbunătățirea coordonării și a cooperării dintre organizațiile internaționale și lansarea de parteneriate pentru oceane în scopul gestionării acestora va fi în beneficiul nodurilor maritime regionale, oferindu-le o mai bună expunere la nivel internațional;

22. consideră că centrele locale și regionale de competitivitate și excelență din regiunile cu o dimensiune maritimă pronunțată, inclusiv cele ultraperiferice, pot avea un rol crucial de jucat și trebuie susținute financiar în crearea de echipe internaționale de cercetare și de platforme de transfer de tehnologie, pentru a veni în sprijinul activității UE în materie de guvernanță a oceanelor;

23. se opune ideii de a crea de la zero noi reguli internaționale și organizații. Comitetul este de acord cu Comisia asupra faptului că este mai înțelept să se îmbunătățească sistemul de guvernanță actual și punerea sa în aplicare, punând accentul pe ineficiențe și intensificând coordonarea internațională. În această privință, este important ca, înainte de lansarea unor măsuri noi într-un cadru specific (de exemplu, referitoare la explorarea petrolului), să se înțeleagă corect efectul colateral în alte domenii și sectoare ale politicilor (de exemplu, asupra pescuitului);

24. în ceea ce privește gestionarea biodiversității în zonele din afara jurisdicției naționale, recomandă ca UE să îmbunătățească coordonarea cu EMSA (9) și EFCA, precum și să implice îndeaproape regiunile europene în cadrul acțiunilor de coordonare și consultare cu regiunile europene adiacente;

25. consideră că guvernanța oceanelor face parte din guvernanța UE pe mai multe niveluri și, prin urmare, necesită punerea în comun a resurselor naționale și ale UE pentru consolidarea capacităților, inspecție, punerea în aplicare, descurajarea și urmărirea în justiție a tuturor entităților care încalcă cadrele juridice existente. Aceasta necesită implicarea autorităților competente de la nivel local și regional în ce privește Acțiunea 4 privind consolidarea capacităților, întrucât acest lucru va fi în beneficiul direct al regiunilor costiere și maritime sub multe aspecte tehnice și administrative;

26. subliniază că Acțiunea 5 privind asigurarea siguranței și securității mărilor şi oceanelor este esențială pentru navigatori, întreprinderi și pentru operatorii portuari și constituie un element esențial al luptei împotriva muncii forțate și traficului de ființe umane. UE trebuie să continue să fie instanța supremă în domeniu, cu cel mai cuprinzător cadru juridic privind siguranța și securitatea pe mare și în porturi și să își utilizeze influența considerabilă la nivel internațional pentru a genera acorduri reciproce în alte părți ale lumii;

27. consideră că prin cooperarea dintre autoritățile naționale și Frontex, EMSA și EFCA trebuie să se consolideze capacitatea de supraveghere maritimă comună, UE furnizând, acolo unde este cazul, navele și tehnologia de ultimă oră pentru efectuarea eficientă a supravegherii;

Domeniul prioritar 2: reducerea presiunii asupra oceanelor și mărilor și crearea condițiilor pentru o economie albastră sustenabilă

28. consideră că, în ceea ce privește Acțiunea 6, este imperativ să pună în aplicare Acordul de la Paris privind schimbările climatice (COP21) pentru a atenua impactul negativ al schimbărilor climatice asupra oceanelor, liniilor de țărm și ecosistemelor și pentru a soluționa problema costurilor viitoare ale încălzirii globale și ale creșterii nivelului oceanelor. Obiectivele globale privind schimbările climatice necesită măsuri de adaptare la nivel local, având în vedere că schimbările climatice au cel mai mare impact la nivel local. Prin urmare, după cum a afirmat recent CoR (10), autoritățile locale și regionale au un rol esențial de jucat în pregătirea și punerea în aplicare a cadrelor de adaptare naționale, ale UE și internaționale, care se confruntă cu consecințele schimbărilor climatice asupra oceanelor lumii. În acest scop, este nevoie de capacități specifice și sprijin financiar pentru toate regiunile, inclusiv cele ultraperiferice, având în vedere amplasarea lor strategică în Oceanul Atlantic, Oceanul Indian și Marea Caraibilor. De asemenea, în conformitate cu Acordul de la Paris, este esențial nu doar să se includă măsuri de adaptare la schimbările climatice în gestionarea maritimă, ci și ca o parte importantă din combustibilii fosili existenți să fie lăsați sub pământ. În acest sens, consideră că, pentru a fi consecventă, acțiunea 6 ar trebui să fie consolidată prin integrarea unei abordări de lucru pentru a preveni realizarea unor noi prospectări petroliere în zonele sensibile din mările Europei.

29. subliniază că Acțiunea 7 privind lupta împotriva pescuitului ilegal și consolidarea gestionării sustenabile a resurselor alimentare oceanice pe plan mondial este în beneficiul direct al sectorului pescuitului din UE. Aceasta presupune consolidarea organizațiilor regionale actuale de gestionare a pescuitului (ORGP) și asigurarea deplinei lor operabilități, necesitând acordarea unui mandat mai bun pentru Comisia Europeană în vederea negocierii și susținerii ORGP;

30. este de acord, în conformitate cu Acțiunea 8, că subvențiile acordate sectorului pescuitului care dăunează mediului, atât pe teritoriul UE, cât și în țările terțe, trebuie eliminate treptat. Trebuie definite stimulente adecvate și măsuri de atenuare pentru a se asigura viabilitatea comunităților care depind în mare măsură de pescuit, atât în UE cât și pe alte meleaguri;

31. consideră că Acțiunea 9 privind lupta împotriva deșeurilor marine și „mării de plastic” este una dintre cele mai relevante inițiative ale acestei propuneri. Aceasta este în beneficiul direct al turismului și al pescuitului. Dacă oamenii vor continua să arunce în acelaşi ritm materiale plastice în natură, în 2050, cantitatea de plastic din mări va depăşi, ca greutate, cantitatea de peşte. Competențele deținute de autoritățile locale și regionale în ce privește gestionarea și prevenirea deșeurilor pot aduce o contribuție esențială. Autoritățile locale joacă un rol important prin capacitatea lor de a valorifica energia provenită din incinerarea materialelor plastice colectate. În prezent, în UE, aproximativ 28 % din deșeurile de plastic ajung în depozite de deşeuri. Un cadru solid al UE privind mediul, având drept obiectiv prevenirea, incluzând o eventuală interzicere a microplasticelor la nivelul UE, necesită o punere în aplicare corectă la nivel local și regional, continuând investițiile în tehnologii mai ecologice, inclusiv dezvoltarea de politici personalizate de prevenire a deșeurilor marine la nivel local și regional. Acest cadru ar trebui să includă realizarea de progrese către un regim comun nu numai pentru instalațiile portuare de preluare, ci și în ce privește taxele pentru deșeurile generate pe nave și reziduurile de încărcătură, spre a descuraja navele să le arunce în mare înainte de a acosta în porturi. Deși autoritățile regionale și locale europene se numără printre cei mai mari producători de deșeuri marine și plastice, acestea sunt și cele mai afectate de deșeurile provenite din afara UE, motiv pentru care cooperarea internațională este vitală;

32. salută inițiativa Comisiei Europene de a combate poluarea oceanelor și, în special, a deșeurilor mari, dar observă că acesta este un prim pas în obținerea unor oceane mai curate și că UE și statele membre pot da exemplu prin introducerea unui plan comun pentru înlăturarea în cele din urmă a deșeurilor nocive din mare, cum ar fi muniția, substanțele chimice și materialele nucleare. Prin urmare, Comitetul subliniază, în această privință, importanța proiectelor-pilot care pot ajuta la dezvoltarea și susținerea capacităților, a tehnologiei și a angajamentelor europene pentru pace. Astfel de proiecte pot reprezenta o sursă atât de exporturi de tehnologie, cât și de know-how care pot influența țările și organizațiile terțe sub forma unui stimulent pentru introducerea de politici similare în alte locuri;

33. consideră că un astfel de plan comun privind poluarea oceanelor poate aduce beneficii tangibile pentru regiunile și comunitățile maritime, nu numai în mod direct, sub formă de know-how, expertiză și protecție civilă sporită, capacități de căutare, de salvare și de recuperare, ci și, la scară mai largă, sub forma creșterii aferente a veniturilor din turism și pescuit și a unei dezvoltări economice mai accentuate, precum și a unor beneficii asupra mediului și sănătății, nu doar pentru zonele costiere europene, ci și pentru regiunile adiacente și pentru întregul ecosistem al oceanelor;

34. observă că Acțiunea 10 privind promovarea amenajării spațiului maritim (MSP) la nivel global, incluzând eventuale orientări internaționale ale Comisiei Oceanografice Interguvernamentale (IOC) și ale UNESCO privind MSP, este coerentă cu avizele anterioare ale CoR în care se evidențiau politicile avansate ale UE cu privire la MSP și contribuția autorităților locale și regionale. Aceasta este, totodată, o oportunitate pentru întreprinderile din UE de a furniza servicii și produse din domeniu în întreaga lume;

35. este de acord, în acest sens, cu Acțiunea 11, care are ca obiectiv realizarea obiectivului global de conservare a 10 % din zonele marine și de coastă și promovarea gestionării și aplicării eficiente a normelor privind zonele marine protejate (ZMP), pentru a se crea efectiv „parcuri oceanice”. Studiile actuale privind proiecte similare din Australia evidențiază beneficii pentru turism și pescuit în regiunile învecinate, care pot fi replicate în alte regiuni, inclusiv în anumite zone ale apelor teritoriale europene. Comitetul subliniază, în această privință, importanța implicării și responsabilizării părților interesate de la nivel local în ceea ce privește identificarea și gestionarea zonelor marine protejate. Într-adevăr, ZMP cu probleme de finanțare sau cu disponibilitate limitată a datelor științifice pot reprezenta o barieră semnificativă în calea dezvoltării economice sustenabile (de exemplu în materie de energie marină sau dezvoltare portuară);

Domeniul prioritar 3: consolidarea activităților de cercetare și a datelor privind oceanele, la nivel internațional

36. în ceea ce privește Acțiunea 12, consideră că o strategie coerentă în ceea ce privește observarea oceanelor, datele referitoare la industria de pescuit de la nivel național și contabilitatea marină va impulsiona serviciile de date și observarea. În această privință, platformele UE și internaționale existente care se ocupă de batimetria oceanelor și a fundului mării, cum ar fi EMODnet sau programul „Copernicus” de observare a oceanelor, trebuie să fie integrate și interoperabile. Inițiative precum IPBES (o platformă globală și un organism interguvernamental deschis tuturor statelor membre ale ONU pentru a consolida legătura dintre știință, politică și cunoștințele locale pentru luarea de decizii privind biodiversitatea și serviciile de ecosistem) merită încurajate, alături de dezvoltarea de noi instrumente, cum ar fi IPBES Nordic, MAES UE (Cartografierea și evaluarea ecosistemelor și a serviciilor acestora) și ESMERALDA (Îmbunătățirea cartografierii serviciilor ecosistemice pentru elaborarea de politici și luarea de decizii);

37. consideră că o combinare a diverselor baze de date actuale și viitoare constituie un corpus interdisciplinar de cunoștințe și date marine care aduce laolaltă mai multe domenii, cum ar fi protecția mediului, pescuitul și acvacultura, ajutorul în caz de dezastre, serviciile de reacție rapidă și de salvare, controlul la frontiere și monitorizarea migrației și transporturile; consideră că nu există nicio necesitate imediată pentru crearea altor baze de date; în schimb, consideră că bazele de date existente pot fi astfel coordonate încât să fie utile pentru statele membre;

38. subliniază că deținerea de baze de date compatibile, redundante și intersectate, colectarea de informații marine și cartografierea oceanelor necesită mai multe sinergii, nu doar între UE și diverse instituții competente naționale, ci și cu alte state membre și organizații internaționale, întrucât datele comune trebuie să reprezinte punctele de plecare pentru a oferi răspunsuri comune, transoceanice;

39. insistă că informațiile în domeniul marin nu trebuie să reprezinte un efort doar al sectorului public; sectorul privat, întreprinderile de pescuit și de transport maritim, ingineria maritimă, telecomunicațiile, biotehnologia și companiile de exploatare marină a petrolului și a gazelor pot juca un rol esențial în colectarea și partajarea datelor de mediu pe care acestea le colectează în timpul propriilor lor activități pe mare. UE și alte organisme internaționale trebuie să ofere stimulente și să faciliteze acest lucru, astfel încât colectarea să nu reprezinte o sarcină exagerată;

40. își reiterează solicitarea adresată Comisiei Europene de a promova cele mai bune practici în ceea ce privește utilizarea parteneriatelor public-privat în economia albastră (11). Un astfel de demers ar trebui să ia în considerare potențialul oferit de întreprinderile mici și mijlocii și capacitatea administrativă limitată a unora dintre autoritățile naționale competente;

41. evidențiază impactul teritorial asimetric al multora dintre provocările cu care se confruntă oceanele noastre, ceea ce înseamnă că datele marine aferente diverselor politici trebuie să fie disponibile pentru autoritățile locale și regionale într-un mod ușor de accesat și de utilizat;

42. solicită, în conformitate cu avizele anterioare ale CoR privind „creșterea albastră” (12), consolidarea investițiilor în știința și inovarea „albastre” (Acțiunea 13) și subliniază, în această privință, importanța educației și a capacităților profesionale pentru marinari, dezvoltate în strânsă cooperare cu industriile marine;

43. susține dezvoltarea de parteneriate internaționale în domeniul cercetării, al inovării și al științei marine, care ar trebui concepute pentru a stimula regiunile care investesc în cercetarea și inovarea marină (Acțiunea 14). În această privință, politicile și programele europene cum ar fi Orizont 2020, precum și FEPAM, LIFE, MIE și FEDR, pot fi utilizate pentru dezvoltarea parteneriatelor de cercetare și inovare în domeniul oceanelor, inclusiv cu țările terțe;

44. recunoaște rolul important pe care îl poate avea strategia de creștere albastră în acest domeniu și solicită promovarea unor inițiative strategice la nivel local și regional, difuzarea de bune practici și proiecte de succes și punerea în aplicare a acestora în alte regiuni, cu un accent special asupra cercetării și inovării aplicate domeniilor activităților maritime și costiere;

Recomandări finale

45. consideră că guvernanța oceanelor afectează autoritățile locale și regionale într-o manieră foarte asimetrică, punându-le în fața unor provocări pentru care, de cele mai multe ori, acestea nu sunt pregătite. În același timp, schimbările de la nivelul cadrelor de reglementare, pescuitul sau exploatarea resurselor naturale din alte părți ale lumii pot avea un efect economic sau social direct asupra comunităților costiere europene și în acele zone care depind semnificativ de activitățile aferente oceanului;

46. cu toate acestea, consideră că autoritățile locale și regionale ale Europei au de jucat un rol proactiv în introducerea de politici sustenabile pentru a preveni pescuitul în exces și poluarea marină, contribuind la guvernanța pe mai multe niveluri în cadrul UE și militând ca UE și statele sale membre, în a căror jurisdicție intră peste 10 % din oceanele lumii, să conducă prin exemplul propriu în negocierile internaționale în domeniul oceanelor;

47. solicită, în conformitate cu Acordul interinstituțional și cu pachetul privind o mai bună legiferare, ca un dialog structurat privind guvernanța oceanelor să fie organizat periodic de către Comisie, împreună cu Consiliul, Parlamentul și CoR pentru a dezvolta în comun noi inițiative în domeniul politicilor marine, cu contribuții active din partea reprezentanților regiunilor marine și a comunităților costiere afectate ale UE, în special regiunile insulare, izolate și îndepărtate, sau a reprezentanților lor direcți, care pot cuprinde forumurile actuale ale părților implicate în diversele strategii macroregionale ale UE care au legătură cu mările și care pot reuni reprezentați ai ORGP.

Bruxelles, 12 iulie 2017. Președintele Comitetului European al Regiunilor Markku MARKKULA

(1) Concluziile Consiliului din 3 aprilie 2017.

(2) Raportor: Michael Cohen, CdR 126/2010.

(3) Raportor: Paul O'Donoghue, CdR 3766/2013.

(4) Raportor: Rhodri Glyn Thomas, CdR 01693/2015.

(5) Raportor: Hermann Kuhn, CdR 07256/2014.

(6) Alexander Charalambous et al., „Developing Blue economy through better methodology for assessment on local and regional level” („Dezvoltarea economiei albastre printr-o metodologie mai bună de evaluare la nivel local și regional”), Comitetul Regiunilor, 2016. http://cor.europa.eu/en/documentation/studies/Documents/order%206203_Blue%20Economy_form_WEB.pdf.

(7) OCDE, „The Ocean Economy in 2030” („Economia maritimă în 2030”), 2016. http://www.oecd.org/futures/oceaneconomy.htm

(8) COM(2016) 740 final.

(9) EMSA: Agenția Europeană pentru Siguranță Maritimă (http://www.emsa.europa.eu/).

(10) Avizul CdR 2430/2016; raportor: Sirpa Hertell.

(11) Raportor: Adam Banaszak, CdR 4835/2014.

(12) Raportori: Adam Banaszak, CdR 2203/2012 și CdR 4835/2014, și Christophe Clergeau, CdR 6622/2016.