CUPRINS

1. Rezumat 3

1.1. Cercetare, dezvoltarea și inovare 3

1.2. Protecția mediului și economia de energie 4

1.3. Dezvoltare regională 5

1.4. Întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri) 5

1.5. Sectorul rețelei în bandă largă 6

1.6. Ocuparea forței de muncă și formarea 7

2. Introducere 8

3. Ajutoare de stat pentru cercetare, dezvoltare și inovare 11

3.1. Contextul politicii în domeniu 11

3.2. Norme privind ajutoarele de stat pentru CDI 14

3.3. Decizii privind ajutoare de stat în domeniul CDI și studii de caz 15

3.4. Cheltuieli pentru cercetare, dezvoltare și inovare (CDI) 18

3.5. Ajutoarele de stat și performanța în domeniul inovării 21

3.6. Concluzie privind ajutoarele de stat în domeniul CDI 22

4. Ajutoare de stat pentru protecția mediului 23

4.1. Contextul politicii în domeniu 23

4.2. Norme privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului 25

4.3. Decizii privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și studii de caz 26

4.4. Cheltuieli destinate ajutoarelor de stat pentru protecția mediului 29

4.5. Concluzie privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și pentru economia de energie 31

5. Ajutoare de stat pentru dezvoltare regională 31

5.1. Context politic 31

5.2. Norme privind ajutoarele de stat pentru dezvoltare regională 33

5.3. Decizii privind ajutoare de stat regionale și studii de caz 35

5.4. Cheltuieli destinate ajutoarelor de stat regionale 39

5.5. Concluzie privind ajutoarele de stat pentru dezvoltare regională 40

6. Ajutoare de stat pentru IMM-uri 40

6.1. Context politic 40

6.2. Norme privind ajutoarele de stat pentru IMM-uri 41

6.3. Decizii privind ajutoare de stat pentru IMM-uri și studii de caz 43

6.4. Cheltuieli destinate ajutoarelor de stat pentru IMM-uri 46

6.5. Concluzie privind ajutoarele de stat pentru IMM-uri 48

7. Ajutoare de stat acordate sectorului în bandă largă 48

7.1. Context politic 48

7.2. Norme privind banda largă 49

7.3. Decizii privind ajutoare de stat pentru banda largă și studii de caz 51

7.4. Cheltuieli destinate ajutoarele de stat pentru sectorul în bandă largă 53

7.5. Concluzie privind ajutoarele de stat pentru sectorul în bandă largă 56

8. Ajutoare de stat pentru ocuparea forței de muncă și formare 56

8.1. Context politic 56

8.2. Norme în domeniul ajutoarelor de stat pentru ocuparea forței de muncă și formare 59

8.3. Decizii privind ajutoare pentru ocuparea forței de muncă și formare și studii de caz 60

8.4. Cheltuieli destinate ajutoarelor de stat pentru formare și ocuparea forței de muncă 62

8.5. Concluzie privind ajutoarele de stat pentru ocuparea forței de muncă și formare 64

9. Concluzie 65

REZUMAT

Prezenta ediție de primăvară a Tabloului de bord privind ajutoarele de stat oferă o prezentare generală a ajutoarelor de stat acordate în domenii cu importanță deosebită pentru strategia Europa 2020[1]. Aceste domenii sunt cercetarea, dezvoltarea și inovarea (CDI), protecția mediului, dezvoltarea regională, rețeaua în bandă largă, IMM-urile, ocuparea forței de muncă și formarea. Pentru fiecare dintre aceste domenii, Tabloul de bord stabilește contextul politicii în domeniu, descrie cadrul legal în care se pot acorda ajutoare de stat, oferă date cu privire la numărul și tipul de măsuri luate în perioada 2004-2010 și la cheltuielile efectuate (până în 2009 inclusiv). Prezentul tablou de bord este primul care vizează ajutoarele de stat în contextul strategiei Europa 2020, scopul său fiind acela de a constitui un punct de pornire pentru evaluările din anii următori, care vor fi completate, dacă este cazul, de o analiză mai calitativă a eficacității măsurilor de ajutor.

Cercetare, dezvoltarea și inovare

Cercetarea, dezvoltarea și inovarea (CDI) reprezintă elemente-cheie în efortul de a consolida competitivitatea economiei europene și de a asigura o creștere durabilă. Prin urmare, cercetarea, dezvoltarea și inovarea au fost plasate în centrul strategiei Europa 2020.

Principalul rol al ajutoarelor de stat pentru CDI este acela de a oferi finanțare în cazul în care piețele nu reușesc, pe cont propriu, să obțină un rezultat optim din cauza unor disfuncționalități (de exemplu, ca urmare a unor efecte externe, bunuri publice, informații imperfecte și asimetrice și erori de coordonare sau de rețea). Ajutoarele de stat pot contribui la sporirea CDI doar dacă vizează disfuncționalități bine definite ale piețelor care împiedică aceste piețe să atingă niveluri optime de CDI și dacă sunt bine concepute, astfel încât denaturarea concurenței și a schimburilor comerciale să fie minimă, iar eficiența cheltuielilor publice să fie maximă. Cu toate acestea, este important de reținut faptul că ajutoarele de stat reprezintă un element care doar completează setul de instrumente mult mai ample necesare promovării CDI, precum și faptul că acestea nu pot înlocui reformele necesare remedierii deficiențelor structurale din acest domeniu specific.

UE trebuie să facă în continuare progrese semnificative pentru a atinge obiectivul stabilit în strategia Europa 2020 de a cheltui 3 % din PIB-ul UE pentru CDI până în 2020. În 2009, această cifră a fost de 2,01 % din PIB (aproape 236,5 miliarde EUR), cel mai ridicat nivel înregistrat vreodată, dar încă mult sub obiectivul de 3 %. De asemenea, există diferențe uriașe între statele membre. Sectorul public a reprezentat sursa de finanțare pentru aproximativ o treime din cheltuielile totale pentru CDI în UE (0,65 % din PIB). Ajutoarele de stat au reprezentat doar o mică parte din acest total (10,6 miliarde EUR, echivalentul a 0,09 % din PIB în 2009).

Între 2004 și 2010, Comisia a adoptat 426 de decizii finale privind măsurile de ajutor pentru CDI, din care 413 măsuri de ajutor au fost aprobate ca fiind compatibile, alte 12 măsuri au fost declarate ca neimplicând ajutor de stat și o măsură a făcut obiectul unei decizii negative cu recuperare. De la intrarea în vigoare a Cadrului pentru cercetare, dezvoltare și inovare[2] la 1 ianuarie 2007 și până la sfârșitul anului 2010, Comisia a aprobat 195 de scheme de ajutoare. În cursul aceleiași perioade, Comisia a aprobat încă 44 de măsuri de ajutor individuale sau ad-hoc pentru CDI, 39 fiind aprobate după o evaluare detaliată.

Conform rapoartelor anuale prezentate de statele membre, peste jumătate din suma totală de 46,5 miliarde EUR pentru CDI în perioada 2004-2009 a fost pusă la dispoziție de două state membre: Germania (29 %) și Franța (22 %). Alte cinci state membre au contribuit cu încă o treime din suma totală: Italia (11 %), Spania (9 %), Regatul Unit (7 %), Belgia (5 %) și Țările de Jos (4 %).

Statele membre considerate lideri în domeniul inovării nu sunt neapărat cele care au beneficiat de cea mai mare parte a ajutoarelor de stat pentru CDI. Într-adevăr, din datele prezentate rezultă că nivelul ridicat de performanță în acest domeniu nu este direct legat de nivelul ajutoarelor de stat primite, ci, mai curând, de mediul prielnic și de condițiile generale favorabile investițiilor.

Protecția mediului și economia de energie

Strategia Europa 2020 a lansat creșterea durabilă, promovând o economie mai eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor, mai ecologică și mai competitivă, drept una dintre principalele priorități pentru anii următori. Mai precis, aceasta a stabilit următoarele obiective: reducerea cu 20 % a emisiilor de CO2, o pondere de 20 % a energiei regenerabile în totalul consumului de energie din UE și o creștere cu 20 % a eficienței energetice.

Obiectivul controlului ajutoarelor de stat pentru protecția mediului este acela de a asigura că prin măsurile de ajutor de stat se obține un nivel mai ridicat de protecție a mediului decât cel care s-ar obține în absența lor și că efectele pozitive ale ajutorului compensează efectele sale negative, în special în ceea ce privește denaturarea concurenței și efectul asupra schimburilor comerciale între statele membre. Ajutoarele de stat pot fi necesare pentru atingerea obiectivelor UE în materie de mediu care nu pot fi atinse prin stimulentele de piață sau prin reglementare.

Ajutoarele de stat acordate statelor membre se împart în două categorii: (i) ajutor direct pentru măsurile de mediu și (ii) reduceri sau scutiri de la taxele de mediu. În perioada 2004-2010, Comisia a adoptat 347 de decizii finale în această privință (aprobând 320 de măsuri de ajutor de stat), iar numărul măsurilor de exceptare pe categorii s-a ridicat la 219. Cele mai multe dintre măsuri au vizat promovarea producției de energie din surse regenerabile de energie (120 de măsuri de exceptare pe categorii).

În perioada 2004-2009, în UE, ajutoarele de stat în domeniul protecției mediului au însumat 79 de miliarde EUR. Germania și Suedia (prin scutiri de taxe) au avut o cotă de 51 %, respectiv 16 % din acest total. În 2009, aceste ajutoare de stat acordate în UE s-au ridicat la 13,2 miliarde EUR.

Dezvoltare regională

Strategia Europa 2020 plasează coeziunea economică, socială și teritorială în centrul său. În prezent, ajutoarele de stat regionale reprezintă obiectivul orizontal cu cea mai mare pondere din totalul ajutoarelor acordate industriei și serviciilor.

Controlul eficient al ajutoarelor de stat regionale reprezintă o condiție prealabilă pentru ca statele membre să elaboreze politici eficiente privind ajutoarele regionale și să contribuie la o creștere inteligentă, ecologică și favorabilă incluziunii.

Obiectivul controlului ajutoarelor de stat în domeniul ajutoarelor regionale este acela de a permite ca sprijinul național să promoveze dezvoltarea zonelor defavorizate din Uniunea Europeană într-un mod compatibil cu normele pieței interne. Se acordă o atenție desebită regiunilor ultra-periferice, drept recunoaștere a costurilor suplimentare specifice generate de handicapurile structurale care pot fi determinate de îndepărtarea geografică și dificultățile de integrare pe piața internă.

Trebuie să se facă diferența între controlul ajutoarelor de stat regionale și politica de coeziune a UE. În fapt, ajutoarele de stat regionale se concentrează mai mult asupra zonelor defavorizate decât asupra politicii regionale a UE, care, în prezent, are stabilite obiective politice mai ample și o acoperire spațială mai extinsă. Doar o parte a finanțării politicii de coeziune intră sub incidența normelor privind ajutoarele de stat, întrucât majoritatea cheltuielilor din fondurile structurale sunt legate de activități care nu corespund definiției ajutoarelor de stat, precum infrastructura generală de exemplu.

În perioada 2004-2010, Comisia a adoptat 570 de decizii finale cu privire la măsuri de ajutor de stat pentru dezvoltare regională. În aceeași perioadă, statele membre au instituit 778 de măsuri de exceptare pe categorii pentru dezvoltare regională.

În perioada 2004-2009, ajutoarele de stat pentru dezvoltare regională s-au ridicat la 67 de miliarde EUR, dintre care 13 miliarde EUR au fost acordate în 2009. Aproape jumătate (45 %) din ajutoarele regionale din 2009 au fost acordate prin intermediul a doar cinci măsuri în Germania și Franța.

Întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri)

Strategia Europa 2020 subliniază rolul IMM-urilor de generatoare de noi locuri de muncă și creștere în cadrul economiei europene. Sprijinul acordat IMM-urilor reprezintă un element important al strategiei Europa 2020. În special, în plus față de alte deficiențe legate de mediul de afaceri, statele membre vor fi nevoite să abordeze dificultățile deosebite legate de finanțare ale întreprinderilor de acest tip. În cazul în care mecanismele pieței sunt insuficiente, măsurile de ajutor de stat pot juca un rol suplimentar prin furnizarea de finanțare publică.

Cu toate acestea, controlul ajutoarelor de stat este esențial pentru menținerea unor condiții de concurență echitabile pentru toate întreprinderile care operează pe piața internă, indiferent de statul membru în care își au sediul. Comisia trebuie să vegheze ca măsurile respective să fie bine direcționate, să asigure că ajutorul de stat nu descurajează investitorii, nu este investit pentru a menține pe linia de plutire întreprinderi neprofitabile și nu creează denaturări ale concurenței.

Între 2004 și 2010, Comisia a adoptat 139 de decizii finale privind măsurile adresate exclusiv IMM-urilor, dintre care 108 au vizat capitalul de risc. Trei state membre au fost responsabile pentru mai mult de jumătate dintre măsurile aprobate privind capitalul de risc: Germania, Regatul Unit și Italia. Celelalte măsuri de ajutor de stat pentru IMM-uri au vizat cu precădere Germania, Austria și Slovacia. Măsurile luate în conformitate cu regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare[3] (RGECA) s-au ridicat la aproximativ 1 500 în perioada 2004-2010. Din acest total, ajutorul pentru capital de risc (ce poate fi acordat ca măsură de exceptare pe categorii de la intrarea în vigoare a RGECA) reprezintă obiectivul a doar 28 de măsuri.

Totalul ajutoarelor de stat rezervate IMM-urilor s-a ridicat la aproximativ 33 de miliarde EUR în perioada 2004-2009 (4,6 miliarde EUR în 2009), capitalul de risc reprezentând aproximativ 2,3 miliarde EUR din această sumă. Patru state membre au fost responsabile pentru trei sferturi din totalul ajutoarelor de stat pentru IMM-uri acordate în 2009: Italia (24 %), Germania (20 %), Franța (18 %) și Regatul Unit (14 %).

Cu toate acestea, cifrele privind ajutoarele de stat pentru IMM-uri nu reflectă pe deplin valoarea totală a ajutoarelor acordate efectiv acestor întreprinderi, deoarece acestea iau în considerare numai acele măsuri care au drept obiectiv principal „IMM-urile” sau „capitalul de risc”. Astfel, orice concluzii care pot fi formulate din tendința descendentă observată în ceea ce privește ajutoarele totale pentru IMM-uri trebuie să țină seama de această observație.

În ceea ce privește capitalulde risc, se pare că cele mai multe ajutoare sunt concentrate în Regatul Unit; utilizarea acestei opțiuni de către celelalte state membre a fost aproape neglijabilă.

Sectorul rețelei în bandă largă

Strategia Europa 2020 a subliniat importanța implementării benzii largi pentru promovarea incluziunii sociale și a competitivității în UE. De asemenea, aceasta a stabilit obiective ambițioase vizând dezvoltarea rețelei în bandă largă, în conformitate cu Agenda digitală, urmărind, de exemplu, să pună rețeaua în bandă largă de bază la dispoziția tuturor europenilor până în 2013 și să garanteze că, până în 2020, toți europenii vor avea acces la un serviciu de internet mult mai rapid. Costurile estimate pentru fiecare dintre aceste două obiective se ridică la 60 de miliarde EUR pentru prima etapă, respectiv la 270 de miliarde EUR pentru cea de a doua etapă.

Obiectivul controlului ajutoarelor de stat pentru rețeaua în bandă largă este acela de a promova concurența între furnizorii de servicii prin consolidarea extinderii infrastructurii. Scopul acestuia este de a contribui la atingerea unui nivel maxim de bunăstare a consumatorului sub forma unor prețuri mai reduse și a unor servicii mai bune. Investițiile de acest tip vor proveni, în primul rând, de la operatorii comerciali. Cu toate acestea, importanța finanțării publice și a ajutoarelor de stat a crescut semnificativ începând din 2008, atunci când măsurile naționale de ajutor de stat pentru extinderea benzii largi au fost concepute ca parte integrantă a unor strategii naționale globale privind banda largă. Prin urmare, cuantumul ajutorului de stat destinat sectorului în bandă largă a crescut considerabil față de media din perioada 2004-2008.

Între 2004 și 2010, Comisia a aprobat 64 de măsuri de ajutor de stat privind sectorul rețelei în bandă largă, majoritatea acestora vizând Regatul Unit. Conform rapoartelor anuale pentru perioada 2004-2009, statele membre au acordat deja 368 de milioane EUR din ajutoarele de stat destinate rețelelor în bandă largă.

Utilizarea finanțării publice poate face posibil accesul la internet de mare viteză pentru un număr cât mai mare de europeni pentru a-i ajuta să profite de avantajele unei societăți bazate pe cunoaștere. Cu toate acestea, finanțarea publică trebuie folosită cu atenție pe piețele liberalizate de telecomunicații pentru a se evita efectul de evicțiune a investițiilor private.

Ocuparea forței de muncă și formarea

Strategia Europa 2020 vizează promovarea unei economii cu o rată ridicată a ocupării forței de muncă de 75 %.

Obiectivul controlului ajutoarelor de stat în acest domeniu este acela de a aloca sprijin național pentru formare și crearea de locuri de muncă numai pentru lucrătorii defavorizați și cei cu handicap. Rolul măsurilor de ajutor de stat pentru promovarea creării de locuri de muncă și a formării este destul de limitat, deoarece ajutorul direct pentru ocuparea forței de muncă vizează doar lucrătorii defavorizați și cei cu handicap, în timp ce ajutoarele de stat cu alte obiective au, la rândul lor, efecte asupra ocupării forței de muncă, în special ajutoarele regionale. Cu toate acestea, Comisia a adoptat în mod tradițional o abordare pozitivă a ajutorului pentru ocuparea forței de muncă, în special atunci când acesta vizează angajarea unor persoane care întâmpină anumite dificultăți în a găsi un loc de muncă. Comisia abordează, de asemenea, în mod pozitiv ajutorul pentru formare. Prin urmare, statele membre sunt încurajate să își suplimenteze, dacă este necesar, planurile naționale de ocupare a forței de muncă și formare prin măsuri de ajutor de stat bine orientate.

Comisia a aprobat un total de 51 de măsuri de ajutor de stat pentru ocuparea forței de muncă și formare în perioada 2004-2010. Acest număr a fost unul redus din cauza faptului că majoritatea măsurilor pentru formare și ocuparea forței de muncă au fost introduse de statele membre în temeiul unor regulamente de exceptare pe categorii de ajutoare. În aceeași perioadă, 1 005 măsuri au fost de exceptare pe categorii. Aproximativ 70 % din totalul măsurilor pentru ocuparea forței de muncă introduse în temeiul unui regulament de exceptare pe categorii de ajutoare au fost stabilite de cinci state membre: Polonia, Italia, Spania, Ungaria și Germania. Aproximativ 74 % dintre măsurile pentru formare în temeiul unor regulamente de exceptare pe categorii de ajutoare au fost puse în aplicare de Italia, Belgia, Regatul Unit, Germania și Spania.

Cheltuielile destinate ajutoarelor de stat pentru formare și ocuparea forței de muncă s-au ridicat împreună la aproximativ 22,3 miliarde EUR în perioada 2004-2009, din care ajutoarele pentru ocuparea forței de muncă au absorbit 17,5 miliarde EUR. Ajutoarele de stat pentru formare și ocuparea forței de muncă au totalizat aproximativ 3,4 miliarde EUR în 2009. Danemarca, Polonia și Italia au avut o contribuție de 84 % din totalul ajutoarelor de stat pentru ocuparea forței de muncă acordate în 2009, în timp ce Italia, Germania și Spania au acordat jumătate din totalul ajutoarelor pentru formare.

INTRODUCERE

Prezenta ediție de primăvară a Tabloului de bord privind ajutoarele de stat își propune să ofere o prezentare generală a situației ajutoarelor de stat din statele membre, acordate în domenii cu importanță deosebită pentru strategia Europa 2020[4], adică CDI, protecția mediului, dezvoltarea regională, rețeaua în bandă largă, IMM-urile, ocuparea forței de muncă și formarea[5]. Pentru fiecare dintre aceste domenii, Tabloul de bord stabilește contextul politic, descrie cadrul legal în care se pot acorda ajutoarele de stat și oferă date cu privire la numărul și tipul de măsuri luate în perioada 2004-2010 și la cheltuielile efective (până în 2009 inclusiv).

Având în vedere că strategia Europa 2020 a fost lansată abia în 2010 și că cele mai recente date disponibile cu privire la cheltuielile privind ajutoarelor de stat sunt valabile pentru 2009, desigur că este prea devreme pentru a se emite în această etapă concluzii cu privire la modul concret în care politica privind controlul ajutoarelor de stat contribuie la atingerea obiectivelor acestei strategii. Cu toate acestea, prezentul Tablou de bord este considerat o primă ediție care plasează ajutoarele de stat în contextul strategiei Europa 2020 și ar putea constitui un punct de pornire pentru evaluările din anii următori, care vor fi completate, dacă este cazul, printr-o analiză mai calitativă a eficacității măsurilor de ajutor.

Atunci când, la sfârșitul lunii martie 2010, Consiliul European a aprobat propunerea Comisiei, acesta a concluzionat că inovarea și competitivitatea sunt fundamentale pentru strategia Europa 2020, alături de protecția mediului și incluziunea socială. Într-adevăr, politica UE în materie de concurență și, în special, cea privind controlul ajutoarelor de stat, reprezintă elemente-cheie ale strategiei Europa 2020. Concurența nu reprezintă un scop în sine, ci mai degrabă un mijloc de creștere a competitivității piețelor europene în avantajul întreprinderilor și consumatorilor, rezultatul fiind o gamă mai amplă de opțiuni și produse mai performante la prețuri mai bune. Concurența stimulează productivitatea, creșterea și crearea de locuri de muncă.

Obiectivele controlul ajutoarelor de stat sunt: i) limitarea nivelului global al ajutoarelor de stat („ajutoare mai puține”); ii) asigurarea faptului că ajutorul acordat nu limitează concurența, ci vizează disfuncționalități ale pieței în avantajul întregii societăți („ajutoare mai eficiente”) iii) prevenirea acordării sau recuperarea ajutoarelor incompatibile în mod eficient; și iv) asigurarea unor condiții de concurență echitabile pe piața internă (fără denaturări ale schimburilor comerciale între statele membre). Controlul ajutoarelor de stat are o importanță deosebită în contextul crizei și al restricțiilor bugetare din statele membre. În timpul crizei, Comisia a demonstrat adaptabilitatea instrumentelor sale de ajutor de stat, în special prin adoptarea unor comunicări având ca obiectiv menținerea stabilității financiare și asigurarea unor condiții de concurență echitabile, garantând, totodată, securitate juridică atât pentru instituțiile financiare, cât și pentru economia reală[6].

Strategia Europa 2020 a identificat trei teme principale:

- creștere inteligentă: dezvoltarea unei economii bazate pe cunoaștere și inovare;

- creștere ecologică: promovarea unei economii mai eficiente din punct de vedere al utilizării resurselor, mai ecologice și mai competitive;

- creștere favorabilă incluziunii: promovarea unei economii cu o rată ridicată a ocupării forței de muncă, de natură să asigure coeziunea economică, socială și teritorială.

Politica privind controlul ajutoarelor de stat poate contribui la atingerea acestor trei teme. Strategia Europa 2020 stabilește o serie de priorități pentru care instrumentele de ajutor de stat pot fi utilizate prin coroborarea mai multor politici care pot contribui la îndeplinirea următoarelor „inițiative emblematice”:

1. o Uniune a inovării;

2. o agendă digitală pentru Europa;

3. o Europă bazată pe utilizarea eficientă a resurselor;

4. o politică industrială pentru abordarea globalizării[7] și

5. noi competențe și noi locuri de muncă.

Controlul ajutoarelor de stat are ca scop sprijinirea statelor membre în îmbunătățirea orientării ajutoarelor prin direcționarea mai strictă a acestora pentru creșterea competitivității și/sau reducerea diferențelor sociale și regionale. Cu alte cuvinte, acesta își propune să asigure că ajutorul acordat vizează disfuncționalitățile pieței și nu denaturează concurența fără a obține un avantaj compensatoriu corespunzător. De regulă, aceste ajutoare vizează obiective orizontale de care se ține seama în cadre de reglementare și orientări specifice, inclusiv în cele pentru cercetare și dezvoltare, inovare și capital de risc, IMM-uri, protecția mediului și formare. Cadrele și orientările specifice în această privință contribuie la asigurarea faptului că, atunci când statele membre intervin pe piață, probabilitatea ca fondurile publice să remedieze în mod eficient deficiențele identificate ale pieței crește.

Structura actuală a controlului ajutoarelor de stat se bazează pe un sistem cu „3 direcții”: exceptarea pe categorii de ajutoare, evaluarea standard și evaluarea detaliată. Măsurile de exceptare pe categorii includ schemele scutite de la notificarea prealabilă către Comisie și care, prin urmare, pot fi puse în aplicare fără o autorizare prealabilă a Comisiei. În principiu, măsurile notificate sunt supuse unei evaluări standard. Evaluarea detaliată se realizează doar în situațiile în care există dubii ce nu pot fi înlăturate. Această abordare pe două niveluri permite Comisiei să își concentreze analiza asupra măsurilor de ajutor cu cel mai ridicat potențial de denaturare a concurenței.

Prezenta ediție de primăvară a Tabloului de bord oferă o prezentare generală a ajutoarelor raportate de statele membre pentru fiecare dintre categoriile de ajutor de stat relevante, plasându-le în contextul juridic și politic corespunzător. Este vorba despre ajutoarele pentru CDI (secțiunea 3), ajutoarele pentru mediu și economia de energie (secțiunea 4), ajutoarele regionale și pentru dezvoltare (secțiunea 5), IMM-uri (secțiunea 6), rețelele în bandă largă (secțiunea 7) și ajutoarele pentru ocuparea forței de muncă și formare (secțiunea 8).

Cifrele din acest raport se bazează pe rapoartele anuale privind sistemele existente prezentate de statele membre în conformitate cu articolul 5 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei[8] și cu anexa III la același regulament, care definește domeniul de aplicare și conținutul datelor pe care statele membre trebuie să le pună la dispoziția Comisiei[9]. Datele se bazează pe informațiile furnizate de statele membre în notificările lor, în conformitate cu articolul 2 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului[10].

Cifrele privind cheltuielile legate de ajutoare de stat nu includ contribuțiile de la fondurile structurale (și de la Fondul de coeziune). În perioada 2007-2013, aceste fonduri vor reprezenta aproximativ 36 % din bugetul UE. Acest procent reprezintă cheltuieli de aproximativ 347 de miliarde EUR în perioada vizată, direcționate spre trei obiective: convergență; competitivitate regională și ocuparea forței de muncă și cooperare teritorială.

Doar o parte a finanțării politicii de coeziune este prevăzută de normele privind ajutoarele de stat, întrucât majoritatea cheltuielilor sunt legate de infrastructura generală sau de activități neeconomice[11]. În orice caz, respectarea normelor privind ajutoarele de stat este o cerință explicită pentru alocarea de fonduri structurale.

AJUTOARE DE STAT PENTRU CERCETARE, DEZVOLTARE șI INOVARE

Contextul politicii în domeniu

Cercetarea, dezvoltarea și inovarea (CDI) reprezintă unul dintre elementele-cheie în efortul de consolidare a competitivității economiei UE și de asigurare a unei creșteri durabile. Prin urmare, CDI se află în centrul strategiei Europa 2020[12], constituind una dintre inițiativele emblematice ale acesteia.

Strategia Europa 2020 a stabilit obiectivul de a se cheltui 3 % din PIB-ul UE pentru cercetare și dezvoltare până în 2020. Cu toate acestea, se recunoaște că „nu contează numai valorile absolute ale acestor cheltuieli – Europa trebuie să se concentreze pe impactul și componența cheltuielilor cu cercetarea și să îmbunătățească condițiile pentru investițiile sectorului privat în C-D în UE[13]. În strategie există o trimitere expresă la politica privind controlul ajutoarelor de stat, considerând că ea poate „ contribui, de asemenea, în mod activ și pozitiv […] prin stimularea și sprijinirea inițiativelor de dezvoltare a unor tehnologii mai inovatoare, mai eficiente și mai ecologice, facilitând totodată accesul la ajutoare publice pentru investiții, capital de risc și finanțare destinată cercetării și dezvoltării[14] . Cu toate acestea, este importat de subliniat că normele privind ajutoarele de stat constituie doar un element al politicilor în domeniul CDI și că ajutoarele de stat vizează doar o parte din cheltuielile totale destinate cercetării și dezvoltării. De exemplu, în timp ce, conform concluziilor unei analize economice recente, „ un tratament fiscal în domeniul cercetării și dezvoltării orientat mai mult către stimulente fiscale decât către subvenții directe pare a avea un efect pozitiv asupra nivelului de eficacitate a cheltuielilor destinate cercetării și dezvoltării în statele membre UE” [15], stimulentele fiscale pentru cercetare și dezvoltare se află în mare măsură în afara domeniului de aplicare al normelor privind ajutoarele de stat deoarece constituie măsuri cu domeniu general de aplicare[16].

În comunicarea sa privind „Inițiativa emblematică a strategiei Europa 2020, o Uniune a inovării”[17], Comisia descrie măsurile pe care le consideră necesare în vederea stimulării inovării și reorientării politicii în domeniul CDI către problemele cu care se confruntă societatea, precum schimbările climatice, eficiența energetică și a resurselor, sănătatea și schimbările demografice. Reuniunea Consiliului European din 4 februarie 2011 s-a concentrat asupra energiei și inovării și s-a pronunțat în favoarea unei serii de acțiuni prioritare a căror punere în aplicare va contribui în mare măsură la creșterea și crearea de locuri de muncă, precum și la promovarea competitivității Europei[18].

„Uniunea inovării” va fi dezvoltată concomitent cu inițiativa emblematică privind „O politică industrială integrată pentru era globalizării”, care stabilește un cadru strategic pentru sprijinirea unei baze industriale puternice, competitive și diversificate în Europa. Această inițiativă evidențiază importanța piețelor competitive ca motoare ale inovării și câștigurilor de eficiență și ca stimulente pentru societăți în vederea creșterii productivității acestora și subliniază că rolul esențial al controlului ajutoarelor de stat este „ evitarea distorsiunilor pe piața unică; mai mult, concepția normelor privind ajutorul de stat contribuie la promovarea competitivității industriei în Europa. Normele privind ajutorul de stat oferă un cadru care dirijează investițiile statelor membre în sensul abordării deficiențelor identificate în piață ” [19]. Astfel, problema majoră este modul în care statele membre ar trebui să intervină pentru a atinge acest obiectiv și rolul ajutoarelor de stat în acest sens.

Mai mult decât atât, sub presiunea restricțiilor bugetare, statele membre trebuie să mențină un echilibru dificil între ajustarea cheltuielilor guvernamentale și protejarea cheltuielilor favorabile creșterii durabile[20]. Deși cea mai eficientă metodă de simulare a inovării constă în promovarea concurenței și adoptarea unor măsuri generale pentru crearea unor condiții prielnice, ajutoarele de stat pot reprezenta, în anumite condiții, o opțiune adecvată pentru acordarea de stimulente pentru investiții suplimentare în CDI și pentru abordarea disfuncționalităților identificate ale piețelor.

Cele mai relevante disfuncționalități ale piețelor legate de CDI sunt reprezentate de efectele externe pozitive (atunci când avantajele pentru societate depășesc cu mult avantajele pentru o anumită întreprindere care investește în CDI), bunurile publice (atunci când rezultatul unei anumite activități nu poate fi protejat astfel încât să poată fi folosit de întreprinderile concurente celei care a investit inițial în CDI), informațiile imperfecte și asimetrice și erorile de coordonare și de rețea. Ajutoarele de stat pot contribui la modificarea stimulentelor acordate întreprinderilor private și le pot determina să investească în CDI.

Cu toate acestea, dacă ajutoarele de stat ar fi utilizate pentru protejarea întreprinderilor de stat, menținerea pe linia de plutire a societăților neperformante, denaturarea concurenței și menținerea în mod artificial a piețelor fragmentate, efectul ar fi o reducere a nivelului global de CDI și a creșterii economice. Într-adevăr, în general, atunci când o întreprindere primește ajutor, poziția acesteia pe piață se întărește, iar randamentul investițiilor altor întreprinderi concurente se poate reduce. Mai mult, atunci când ajutorul are ca rezultat o ușoară constrângere bugetară a beneficiarului, acesta poate, de asemenea, să aibă ca efect reducerea stimulării inovării. Ajutoarele pot conduce la sprijinirea unor întreprinderi ineficiente sau la posibilitatea beneficiarului de a-și dezvolta practicile de excludere sau de a-și consolida puterea de piață.

Prin urmare, ajutoarele de stat pot contribui la sporirea CDI doar dacă vizează disfuncționalități ale piețelor bine definite, care împiedică piețele să atingă niveluri optime de CDI, și dacă sunt concepute corect astfel încât denaturarea concurenței și a schimburilor comerciale să fie minimă, iar eficiența cheltuielilor publice să fie maximă (acest fapt este ilustrat prin exemplul proiectului Gaya prezentat în caseta de la paragraful 3.3.).

Cu toate acestea, astfel cum se menționează mai sus, trebuie reținut că ajutoarele de stat reprezintă doar un element din gama mult mai largă de instrumente necesare stimulării CDI. Ajutoarele de stat nu pot înlocui reformele necesare în vederea soluționării deficiențelor structurale din acest domeniu specific.

Norme privind ajutoarele de stat pentru CDI

Normele care reglementează ajutoarele de stat pentru CDI au fost revizuite în contextul Strategiei de la Lisabona, în urma constatării faptului că nivelul CDI nu este unul optim pentru economie. Scopul ajutoarelor de stat pentru CDI este acela de a contribui la creșterea nivelului investițiilor private din acest domeniu, fapt ce ar determina, în cele din urmă, o creștere mai mare în Uniune.

Cadrul privind CDI[21] din 2006 și Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare[22] din 2008 constituie temeiul juridic pentru evaluarea măsurilor de ajutor de stat pentru CDI. În acest an, Comisia va realiza o analiză intermediară a cadrului, făcând, astfel, bilanțul experiențelor recente și al ajustărilor practice identificate provizoriu, care vor fi supuse revizuirii cadrului în 2013.

Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare

Regulament general de exceptare pe categorii de ajutoare (RGECA), în conformitate cu cadrul, include măsuri în domeniul cercetării, dezvoltării și inovării.

În RGECA sunt incluse următoarele măsuri: ajutoare pentru proiectele de cercetare și dezvoltare, ajutoare pentru studiile de fezabilitate tehnică, ajutoare pentru acoperirea costurilor aferente drepturilor de proprietate intelectuală ale IMM-urilor, ajutoare pentru întreprinderile mici nou create și inovatoare, ajutoare pentru serviciile de consultanță în domeniul inovării și pentru serviciile de sprijin în domeniul inovării, ajutoare pentru închirierea de personal cu înaltă calificare și ajutoare pentru cercetare și dezvoltare în sectorul agriculturii și al pescuitului.

Cadrul pentru ajutoarele de stat pentru CDI

Cadrul pentru ajutoarele de stat pentru CDI stabilește condițiile pe care statele membre trebuie să le respecte la acordarea de ajutoare pentru promovarea CDI, permițând, însă, statelor membre să adapteze sprijinul oferit pentru CDI la specificul național. Scopul cadrului din 2006 este acela de a permite statelor membre să își orienteze mult mai simplu ajutoarele către disfuncționalități ale pieței relevante. Acesta acordă o atenție deosebită nevoilor IMM-urilor, care sunt cele mai afectate de disfuncționalitățile pieței, însă, în același timp, oferă întreprinderilor mari multe posibilități de a beneficia de sprijin, atunci când acesta se dovedește justificat. Ajutoarele de stat trebuie să determine schimbarea comportamentului beneficiarului în sensul intensificării activităților în domeniul CDI.

Cadrul include măsuri de ajutor de stat pentru o varietate de activități în domeniul cercetării și dezvoltării: ajutoare pentru proiectele de cercetare și dezvoltare, ajutoare pentru studiile de fezabilitate tehnică, ajutoare pentru acoperirea costurilor aferente drepturilor de proprietate intelectuală ale IMM-urilor, ajutoare pentru întreprinderile mici nou create și inovatoare, ajutoare pentru inovarea proceselor și organizării în domeniul serviciilor, ajutoare pentru serviciile de consultanță în domeniul inovării și pentru serviciile de sprijin în domeniul inovării, ajutoare pentru închirierea de personal cu înaltă calificare și ajutoare pentru grupurile de inovare. De asemenea, acesta conține norme specifice pentru sectorul agriculturii și al pescuitului.

Aplicarea normelor se bazează pe o analiză economică detaliată. Măsurile care includ cuantumuri ridicate ale ajutoarelor, care prezintă cel mai ridicat potențial de denaturare a concurenței și a schimburilor comerciale între statele membre, sunt supuse unei evaluări detaliate. Măsurile care presupun cuantumuri ale ajutoarelor mai reduse sunt supuse unei evaluări mai puțin stricte pe baza normelor per se , putând fi și scutite de la obligația de notificare în temeiul RGECA.

Pentru proiectele CDI, cadrul distinge trei categorii de ajutoare, în funcție de apropierea sau depărtarea de piață a tipului de cercetare: cercetare fundamentală, cercetare industrială și dezvoltare experimentală, conform acelorași principii enunțate în Manualul Frascati privind măsurarea activităților științifice și tehnologice[23]. Aceasta permite intensități diferite, proporționale cu importanța disfuncționalităților pieței cu care se confruntă proiectele de cercetare.

Mai mult decât atât, se oferă orientări pentru a stabili dacă ajutoarele de stat sunt implicate în proiecte de CDI desfășurate atât de întreprinderi, cât și de organisme de cercetare subvenționate din fonduri publice. Acest lucru a sporit securitatea juridică în cazul organismelor de cercetare și a activităților de cercetare contractuale sau în colaborare ale acestora, fapt ce ar trebui să consolideze rolul entităților de cercetare publice și să faciliteze colaborarea între sectorul public și cel privat.

Compatibilitatea ajutoarelor supuse unei evaluări detaliate

Din cauza riscului ridicat de denaturare a concurenței, atunci când ajutorul acordat unui singur beneficiar depășește pragurile specifice stabilite în cadru, este necesară o notificare individuală. Evaluarea ajutorului se realizează în conformitate cu cadrul și vizează analizarea efectelor asupra concurenței și a contribuției proiectului pentru cercetare și dezvoltare la obiectivele de interes comun.

Decizii privind ajutoare de stat în domeniul CDI și studii de caz

Între 2004 și 2010, Comisia Europeană a adoptat 426 de decizii finale privind măsuri în domeniul CDI, inclusiv 12 privind inexistența ajutorului și 413 de compatibilitate. Comisia a adoptat o decizie parțial negativă cu recuperare [cauza C 31/2004 Schiefergruben Magog (Germania)]. În 2004, numărul măsurilor de ajutor de stat aprobate a fost de 38. În următorii doi ani, acesta a crescut la aproximativ 70 pe an, în principal datorită includerii noilor state membre și creșterii numărului de cazuri în Germania.

De la intrarea în vigoare a Cadrului pentru CDI la 1 ianuarie 2007 și până la sfârșitul anului 2010, Comisia a aprobat 195 de scheme de ajutoare de stat. Dintre acestea, 143 erau scheme destinate exclusiv cercetării și dezvoltării, 14 erau orientate către inovare, iar 38 erau măsuri mixte ce vizau obiective atât din domeniul cercetării și dezvoltării, cât și din cel al inovării. În același timp, Comisia a aprobat alte 44 de cereri individuale ale unei scheme sau ale unor măsuri ad-hoc de ajutor pentru CD, dintre care 39 după o evaluare detaliată (inclusiv două măsuri pentru care s-au desfășurat proceduri oficiale de investigare)[24]. În plus, aceasta a monitorizat un număr total de 192 de măsuri individuale acordate pe baza unor scheme de ajutoare aprobate, care depășesc 3 milioane EUR, dar care nu fac obiectul notificării individuale.

Numărul măsurilor aprobate în temeiul Cadrului pentru CDI s-a ridicat inițial la 64 în 2007, un nivel apropiat de cel constatat în anii anteriori, însă a crescut la aproximativ 110 în 2008, în mare parte din cauza numărului semnificativ de măsuri din Germania (26) și Spania (24). În ultimii doi ani, s-a observat o scădere semnificativă. Au fost aprobate aproximativ 40 de măsuri în 2009 și aproximativ 30 în 2010. Acest fenomen poate fi explicat prin introducerea RGECA în cea de-a doua jumătate a lui 2008, care a permis acordarea de ajutoare pentru CDI fără un control ex ante din partea Comisiei[25].

Numărul măsurilor de exceptare pe categorii pentru CDI introduse de statele membre în aceeași perioadă (2004-2010) s-a ridicat la 559[26]. Aproape 60 % din totalul acestor măsuri au fost introduse de patru state membre: Italia (109), Polonia (79), Spania (73) și Germania (67).

Tendința măsurilor CDI în perioada 2004-2010 este prezentată în figura de mai jos:

[pic]

În ceea ce privește tipul de activități care au beneficiat de sprijin, dintre măsurile de exceptare pe categorii pentru CDI instituite în temeiul RGECA, 100 au furnizat ajutor pentru cercetare fundamentală, 299 pentru cercetare industrială și 290 pentru dezvoltare experimentală. În ceea ce privește obiectivele RGECA, 109 măsuri au vizat drepturile de proprietate intelectuală ale IMM-urilor, 54 întreprinderile mici nou create și inovatoare, 115 studiile de fezabilitate tehnică, 79 serviciile de consultanță în domeniul inovării și serviciile de sprijin în domeniul inovării, 54 cercetarea și inovarea în sectorul agriculturii și al pescuitului, iar 39 închirierea de personal cu înaltă calificare.

Caseta de mai jos oferă exemple de măsuri puse în aplicare în două state membre pentru încurajarea investițiilor în domeniul CDI. Primul este o măsură de exceptare pe categorii pusă în aplicare de Spania și adresată sectorului automobilelor, iar cel de-al doilea se referă la un ajutor individual, acordat în Franța, privind tehnologii pentru biocarburanți, care include anumite măsuri compensatorii pentru a contrabalansa denaturarea concurenței.

Planul de competitivitate al sectorului automobilelor (X 59/2009, Spania)

În 2009, Spania a comunicat Comisiei o măsură de exceptare pe categorii vizând ameliorarea competitivității sectorului automobilelor. Aceasta acoperea un ajutor de mediu, pentru activități de cercetare, dezvoltare și inovare și pentru formare. Bugetul total a fost de 800 de milioane EUR pentru finanțarea investițiilor realizate în 2009.

În ceea ce privește CDI, ajutorul poate fi acordat pentru dezvoltare experimentală și pentru studii de fezabilitate tehnică. Beneficiarii pot fi IMM-uri sau întreprinderi mari. În conformitate cu dispozițiile RGECA, IMM-urile au beneficiat de o bonificație a intensității ajutorului. Ajutorul a fost acordat sub forma unor subvenții și credite preferențiale.

În 2009, ajutorul acordat în cadrul acestei scheme (194 de milioane EUR) a reprezentat peste două treimi din suma totală a ajutoarelor de stat acordate în Spania în cadrul unor măsuri de exceptare pe categorii și aproximativ 20 % din ajutorul total pentru CDI acordat în UE în cadrul unor măsuri de exceptare pe categorii.

Proiectul Gaya (N 493/2009, Franța)

În 2009, Franța a notificat Comisiei intenția sa de a pune în aplicare programul de cercetare Gaya care viza dezvoltarea unor tehnologii de producție de biocarburanți de generația a doua. Grupul GDF SUEZ, coordonatorul proiectului, și partenerii săi au planificat să construiască o centrală de cercetare și dezvoltare preindustrială pentru a testa procesele de gazificare de-a lungul lanțului de producție. Această centrală este destinată a fi utilizată ca parte a unui program de cercetare și dezvoltare în colaborare, care va fi inclus într-o etapă industrială ulterioară. Bugetul total estimat a fost de 46,5 milioane EUR pentru durata de șapte ani a proiectului.

În 2010, după o analiză aprofundată, Comisia a autorizat un ajutor destinat programului în valoare de 18,9 milioane EUR. Aceasta a considerat că proiectul de cercetare și dezvoltare va genera avantaje substanțiale în ceea ce privește diseminarea cunoștințelor științifice, protecția mediului, amenajarea teritorială și reducerea dependenței de energie a Europei. Cu toate acestea, deoarece se preconizează că potențialele avantaje comerciale ale proiectului GAYA vor apărea doar după 2020-2030, proiectul a necesitat finanțare publică. Comisia și-a exprimat îngrijorarea în special în privința faptului că distribuirea viitoarelor drepturi de proprietate intelectuală între GDF Suez și organismele sale de cercetare partenere va denatura ulterior condițiile concurențiale de pe piața biometanului. GDF Suez s-a angajat să renunțe la drepturile exclusive pe care partenerii săi i le-ar putea acorda asupra propriilor tehnologii. Denaturarea concurenței cauzată de ajutor ar fi, astfel, limitată, în special deoarece viitoarea centrală de demonstrare va fi deschisă și altor părți interesate din sector. În sfârșit, prezența principalilor concurenți europeni și faptul că proiectul a fost diferit de alte tehnologii preconizate a permis menținerea presiunii concurențiale pe piețele energiei. Ajutorul de stat a fost acordat în cadrul unei scheme de ajutoare a Agenției franceze pentru mediu și gestionarea energiei, aprobată de Comisie în luna martie 2010.

Cheltuieli pentru cercetare, dezvoltare și inovare (CDI)

Conform celor menționate anterior, inițiativa emblematică privind o Uniune a inovării prevede o țintă la nivel european de 3 % din PIB-ul UE (cheltuieli publice și private combinate) destinată investițiilor în CDI.

În 2009, cheltuielile în domeniul cercetării și dezvoltării în UE s-au situat la un nivel record de 2,01 % din PIB (aproximativ 236,5 miliarde EUR)[27], ușor mai mult decât în 2008 (1,92 %), dar încă departe de ținta stabilită prin strategia Europa 2020[28].

De asemenea, au existat numeroase diferențe între statele membre. În timp ce trei state membre au depășit ținta de 3 %[29], doar alte trei state membre au depășit media UE[30], iar nouă state membre[31] nu au atins nici măcar un procent de 1 % din PIB prin combinarea cheltuielilor publice și private în domeniul cercetării și dezvoltării.

Sectorul guvernamental a reprezentat sursa de finanțare pentru aproximativ o treime din cheltuielile pentru cercetare și dezvoltare din UE (0,65 % din PIB). Ajutoarele de stat au reprezentat doar o mică parte din acest total, (13 %), echivalentul a 10,6 miliarde EUR sau 0,09 % din PIB în 2009 (media la nivelul UE). Nouă state membre au acordat ajutoare de stat pentru CDI cu o valoare peste media UE: Belgia (0,22 %), Slovenia (0,19 %), Republica Cehă (0,18 %), Luxemburg (0,16 %), Finlanda (0,14 %), Spania (0,13 %), Franța (0,11 %), Austria (0,11 %) și Ungaria (0,10 %). În schimb, șase state membre (Cipru, Slovacia, Grecia, Letonia, Polonia și Estonia) au direcționat doar 0,01 % din PIB-ul lor către CDI sub forma unor ajutoare de stat.

În 2009, trei state membre au acordat aproape 60 % din totalul ajutoarelor de stat pentru CDI: Germania (2,5 miliarde EUR, 24 % din totalul UE), Franța (2,2 miliarde EUR, 20 %) și Spania (1,4 miliarde EUR, 13 %).

[pic]

Ajutoarele exceptate pe categorii raportate ca ajutoare pentru CDI s-au ridicat la aproximativ 1 miliard EUR în 2009. Această sumă reprezintă 9 % din totalul ajutoarelor acordate pentru același obiectiv. Spania (282 de milioane EUR), Italia (267 de milioane EUR) și Belgia (aproape 130 de milioane EUR) au profitat în cea mai mare măsură de acest instrument. În general, statele membre au utilizat patru (din nouă) obiective RGECA în acest domeniu: dezvoltare experimentală [articolul 31 alineatul (2) litera (c) din RGECA, 428 de milioane EUR], cercetare industrială [articolul 31 alineatul (2) litera (b) din RGECA, 312 milioane EUR], studii de fezabilitate tehnică [articolul 32 din RGECA, 65 de milioane EUR] și ajutoare destinate să acopere costurile drepturilor de proprietate industrială pentru IMM-uri [articolul 33 din RGECA, 53 de milioane EUR].

În 2009, ajutoarele de stat pentru CDI au fost acordate în cadrul a aproximativ 420 de măsuri (dintre care 137 au fost de exceptare pe categorii), însă cele mai ample șase scheme (toate aprobate de Comisie) au reprezentat un sfert din cheltuielile totale. Aceste măsuri, împreună cu alte 13 scheme (două dintre acestea exceptate pe categorii) au reprezentat aproape jumătate din totalul ajutoarelor de stat pentru CDI acordate în UE. Dintre aceste 19 măsuri principale, cinci au fost din Franța, trei din Germania, trei din Spania, trei din Italia, două din Regatul Unit, una din Belgia, una din Finlanda și una din Austria.

Pe termen lung, tendința indică o creștere constantă a ajutoarelor acordate pentru CDI, atât în termen relativi, cât și în termeni nominali. Între 2004 și 2009, aceasta a crescut de la 0,05 % (5,7 miliarde EUR) din PIB-ul UE în 2004 la 0,09 % în 2009. În această perioadă, peste jumătate din suma totală acordată de 46,5 miliarde EUR reprezentând ajutoare CDI a fost cheltuită de două state membre: Germania (29 %) și Franța (22 %), în timp ce cinci state membre au reprezentat încă o treime din suma totală: Italia (11 %), Spania (9 %), Regatul Unit (7 %), Belgia (5 %) și Țările de Jos (4 %).

Statele membre au acordat, în principal, ajutoare de stat pentru CDI în cadrul unor scheme și mai puțin prin măsuri individuale ad-hoc. În 2009, ajutoarele de stat acordate în temeiul schemelor au reprezentat 98 % din total, în timp ce măsurile ad-hoc au reprezentat restul de 2 %. Aceste procentaje au rămas constante în ultimii șase ani.

În ceea ce privește instrumentele de ajutor, cele mai frecvent utilizate în 2009 au fost subvențiile directe (aproape 80 % din total), urmate de creditele preferențiale[32] (11 %) și scutirile de taxe (9 %). Alte instrumente, precum participațiile la capital, amânarea taxelor sau garanțiile nu joacă un rol important. Spania și Franța au fost responsabile pentru peste 70 % din totalul ajutoarelor sub formă de credite preferențiale, în timp ce Belgia și Regatul Unit au acordat împreună aproximativ 85 % din scutirile de taxe pentru CDI.

Ajutoarele de stat și performanța în domeniul inovării

Comparând nivelurile ajutoarelor de stat acordate de statele membre[33] cu performanța acestora în domeniul inovării[34], se observă că nu există o legătură directă între aceste două variabile. Indicatorul de performanță în domeniul inovării are numeroase dimensiuni care includ, pe lângă nivelul cheltuielilor privind cercetarea și dezvoltarea (publice și private), de exemplu, nivelul de studii atins de tineri, accesul întreprinderilor la banda largă, mărci comunitare la un milion de locuitori. Toate aceste dimensiuni contribuie la performanța unei țări în domeniul inovării. Această situație indică diferitele opțiuni de care dispun statele membre pentru a încuraja CDI, ajutorul de stat fiind doar unul dintre instrumentele disponibile.

State membre precum Suedia, Germania sau Danemarca, state care fac parte din grupul liderilor în domeniul inovării, au acordat ajutoare de stat (în termeni relativi ca procent din PIB) egale cu sau sub media din UE. Cu toate acestea, Finlanda – de asemenea lider în domeniul inovării – a acordat ajutoare de stat peste media UE. În toate aceste cazuri, cheltuielile guvernamentale pentru CDI au depășit media UE[35].

[pic]

Din grupul țărilor care țin pasul, în majoritatea statelor membre, nivelul ajutorului de stat este peste sau aproape de media UE (0,09 % din PIB în 2009). Doar în Regatul Unit, Estonia și Cipru există o rată mai redusă a ajutoarelor de stat acordate pentru CDI (mai puțin de jumătate din media UE). În afară de Ungaria, Spania și Republica Cehă, care au acordat ajutoare de stat peste media UE, restul țărilor din grupul inovatorilor medii sau modești au acordat ajutoare de stat pentru CDI la nivel redus (sub media UE).

Concluzie privind ajutoarele de stat în domeniul CDI

În Europa sunt încă necesare progrese importante pentru a atinge obiectivul stabilit la nivel european de a cheltui 3 % din PIB-ul UE pentru CDI până în 2020. Acest obiectiv cantitativ trebuie, de asemenea, însoțit de reforme structurale pentru a îmbunătăți mediul și condițiile generale pentru cercetare și dezvoltare în sectorul privat. În „Inițiativa emblematică a strategiei Europa 2020, o Uniune a inovării”, Comisia descrie cum trebuie, în opinia sa, să acționeze Europa pentru a îmbunătăți condițiile și accesul la finanțare pentru CDI, pentru a face față noilor provocări ale societății actuale și a garanta că ideile inovatoare sunt transformate în produse și servicii generatoare de creștere și locuri de muncă. Normele privind ajutoarele de stat oferă un set de instrumente suplimentare pentru a aborda aceste provocări.

Rolul principal al ajutoarelor de stat pentru CDI este acela de a oferi finanțare atunci când piețele, pe cont propriu, nu ating niveluri optime de CDI din cauza disfuncționalităților existente în funcționarea lor. Statele membre considerate lideri în domeniul inovării nu sunt neapărat cele care au beneficiat de cele mai multe ajutoare de stat pentru CDI.

AJUTOARE DE STAT PENTRU PROTECțIA MEDIULUI

Contextul politicii în domeniu

Resursele naturale sunt esențiale pentru funcționarea economiei europene și mondiale, precum și pentru calitatea vieții. Utilizarea intensivă a resurselor mondiale exercită presiuni asupra planetei noastre și amenință securitatea aprovizionării cu acele resurse. Prin urmare, este necesară modificarea modului în care se folosesc resursele la ora actuală în favoarea unei economii eficiente din punctul de vedere al utilizării resurselor și cu emisii reduse de dioxid de carbon, pentru a asigura o creștere durabilă.

Pe acest fond, strategia Europa 2020 a evidențiat „creșterea durabilă”[36] drept una dintre principalele priorități pentru anii următori: au fost stabilite ținte concrete[37], iar în inițiativa emblematică „O Europă eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor” se prevede un cadru de acțiune pe termen lung.

Cadrul de acțiune pe termen lung prevede o serie de acțiuni coordonate în mai multe domenii[38], venind în sprijinul agendelor de politică în domenii precum schimbările climatice, energia[39], transporturile, industria, materiile prime, agricultura, pescuitul, biodiversitatea și dezvoltarea regională, contribuind la:

- stimularea performanței economice, utilizând, în același timp, mai puține resurse;

- identificarea și crearea de noi posibilități de creștere economică și de stimulare a inovării și consolidarea competitivității UE;

- asigurarea securității aprovizionării cu resurse esențiale;

- combaterea schimbărilor climatice și limitarea impactului utilizării resurselor asupra mediului.

Multe dintre aceste obiective sunt vizate prin măsuri de reglementare sau generale, care nu implică ajutor de stat. Mai mult decât atât, conform dispozițiilor articolului 191 din TFUE[40], acțiunile de mediu ale UE se bazează pe principiul precauției conform căruia daunele provocate mediului se remediază, cu prioritate, la sursă și pe principiul „poluatorul plătește”, ceea ce implică internalizarea totală a costurilor de mediu de către poluatori și, prin urmare, nu presupune existența unui ajutor de stat.

Într-adevăr, conform inițiativei „O Europă eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor”, „ de multe ori, din cauza faptului că nu sunt disponibile informațiile referitoare la adevăratele costuri de consum pe care le suportă societatea, resursele sunt folosite ineficient, întreprinderile și persoanele fizice fiind în imposibilitatea de a-și adapta comportamentul în mod corespunzător ”. În anumite cazuri, în lipsa unei intervenții guvernamentale, întreprinderile se pot sustrage de la suportarea costului integral al daunelor aduse mediului prin activitatea pe care o desfășoară și, prin urmare, piața nu alocă în mod eficient resursele, ceea ce rezultă într-o lipsă a unei schimbări de comportament din partea societăților în ceea ce privește sporirea protecției mediului. În astfel de situații, ajutoarele de stat pot servi drept răspuns la disfuncționalitatea pieței legată de efectele externe negative de mediu.

Pot fi introduse stimulente pentru ca întreprinderile să pună mai mult accent pe protecția mediului și să își internalizeze costurile, de exemplu, prin instrumente de piață[41] (denumite în continuare IP, de exemplu, impozitarea) și/sau instrumente de reglementare (de exemplu, standarde europene obligatorii). De asemenea, sprijinul public, inclusiv ajutorul de stat, poate juca un rol atunci când disfuncționalitățile pieței împiedică întreprinderile să asigure o protecție mai ridicată a mediului înconjurător și atunci când nu pot fi utilizate alte instrumente de piață[42].

Obiectivul principal al controlului ajutoarelor de stat pentru protecția mediului[43] este acela de a asigura că prin măsurile de ajutor de stat se obține un nivel mai ridicat de protecție a mediului decât cel care s-ar obține în absența lor și că efectele pozitive ale ajutorului cântăresc mai greu decât efectele sale negative, în special în ceea ce privește denaturarea concurenței și efectul asupra schimburilor comerciale între statele membre.

Norme privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului

Orientările actuale[44] care reglementează ajutoarele de stat pentru protecția mediului au făcut parte din Pachetul privind schimbările climatice din 2008. Acestea au fost elaborate pentru a garanta punerea în aplicare a controlului ajutoarelor de stat în contextul politicilor de mediu și energetice ale UE. Orientările au fost completate prin RGECA, care a inclus, pentru prima oară într-un regulament de exceptare pe categorii de ajutoare, dispoziții specifice privind protecția mediului.

Orientări privind ajutorul de stat pentru protecția mediului

În temeiul actualelor Orientări privind ajutorul pentru protecția mediului, care au intrat în vigoare în aprilie 2008, Comisia dezvoltă norme de compatibilitate prin analizarea unor măsuri de ajutor tipice pentru protecția mediului. Alte tipuri de măsuri de ajutor pot fi, de asemenea, declarate compatibile, însă acestea vor fi evaluate direct în temeiul articolului 107 din TFUE (test comparativ al efectelor pozitive și negative).

De exemplu, orientările încurajează statele membre să susțină producția de energie regenerabilă și cogenerarea eficientă din punct de vedere energetic, permițându-le în acest sens să acorde ajutoare de exploatare întreprinderilor producătoare de energie regenerabilă sau CCE (cogenerarea de căldură și energie electrică), acoperind integral diferența între costurile de producție și prețul pieței. În plus, există prevederi privind ajutorul pentru adaptarea rapidă la standardele UE, ajutorul pentru studiile de mediu, ajutorul pentru încălzire centrală, ajutorul pentru gestionarea deșeurilor și ajutorul acordat în cadrul schemelor de certificate comercializabile.

În ceea ce privește reducerile de taxe, orientările declară compatibile reducerile taxelor la energie, atât timp cât după reducere întreprinderile vizate plătesc o taxă cel puțin egală cu nivelul minim european (iar acest tip de reduceri de taxe sunt exceptate pe categorii, a se consulta informațiile mai jos). În cazul în care întreprinderile nu plătesc o taxă cel puțin egală cu nivelul minim european, scutirile de taxe pot fi, totuși, declarate compatibile cu piața internă, însă statele membre trebuie să demonstreze că situația aceasta nu subminează obiectivul general de protecție a mediului al taxei și că derogările în cauză sunt necesare și proporționale.

Aceste orientări prevăd o evaluare standard și o evaluare detaliată. Măsurile care includ ajutoare pentru investiții al căror cuantum depășește 7,5 milioane EUR per beneficiar și măsurile de ajutor de exploatare cu un prag specific, care prezintă cel mai ridicat potențial de denaturare a concurenței și a schimburilor comerciale între statele membre, sunt supuse unei evaluări detaliate.

Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare (RGECA)

RGECA cuprinde, pentru prima oară într-un regulament de exceptare pe categorii de ajutoare, dispoziții vizând ajutoarele pentru protecția mediului și economia de energie. Normele sunt armonizate cu orientările privind ajutorul de stat pentru protecția mediului. Cu toate acestea, o diferență importantă între orientări și RGECA o reprezintă faptul că RGECA prevede, în general, o metodologie simplificată de calcul al costurilor.

Regulamentul permite autorităților să acorde un număr de măsuri de ajutor care favorizează protecția mediului sau care vizează schimbările climatice în anumite condiții. Aceste măsuri includ, printre altele, investiții în favoarea economisirii de energie, investiții în surse de energie regenerabilă și ajutor sub forma unor reduceri de taxe de mediu în cadrul unor sisteme armonizate de impozitare a energiei, fără obligația unei notificări prealabile a Comisiei.

În cazul în care se depășesc anumite praguri de notificare individuală sau nu sunt îndeplinite condițiile stipulate în RGECA, ajutorul tot trebuie notificat individual Comisiei pentru ca efectele asupra concurenței și contribuția la interesul comun să fie analizate de către Comisie.

Decizii privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și studii de caz

În perioada 2004-2010, Comisia a adoptat 347 de decizii finale privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului, respectiv economia de energie sau alte obiective de protecție a mediului. Acest număr a inclus 320 de decizii privind compatibilitatea ajutorului, 21 de decizii privind inexistența ajutorului și șase decizii negative.

Marea majoritate a deciziilor adoptate (puțin peste 82 %) au vizat scheme, 6 % au privit aplicarea individuală a unei scheme și 11 % au vizat măsuri ad-hoc. Cinci state membre au reprezentat jumătate din deciziile adoptate: Italia (44), Germania (38), Țările de Jos (36), Regatul Unit (33) și Republica Cehă (26).

Aproape 140 de decizii au fost adoptate în perioada 2006-2007, înainte de intrarea în vigoare a orientărilor privind ajutorul pentru protecția mediului și a RGECA. Evaluarea economică detaliată a fost introdusă în aprilie 2008 în orientările privind ajutorul pentru protecția mediului, Comisia adoptând 10 decizii bazate pe evaluări detaliate pozitive până la sfârșitul anului 2010.

Statele membre au introdus 219 măsuri de exceptare pe categorii, dintre care 194 au fost scheme. Cel mai mare număr de scheme a fost introdus de Germania (40), Italia (39), Spania (38) și Regatul Unit (21). În ceea ce privește obiectivele detaliate urmărite de aceste ajutoare, cel mai popular a fost cel legat de promovarea energiei din surse regenerabile de energie (articolul 21 din Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare) care a existat (ca obiectiv unic sau ca unul dintre obiective) în cazul a 120 de măsuri exceptate pe categorii. Acesta a fost urmat de investițiile în măsuri de economisire a energiei (articolul 21 din RGECA, 101 măsuri), ajutoarele de investiții care permit întreprinderilor să depășească standardele UE de protecție a mediului (articolul 18 din RGECA, 71 de măsuri), ajutorul pentru studiile de mediu (articolul 24, 61 de măsuri) și ajutoarele de investiții în domeniul cogenerării de înaltă eficiență (articolul 22 din RGECA, 58 de măsuri). Celelalte obiective din RGECA au avut un rol mai puțin important[45].

[pic]

Caseta de mai jos prezintă exemple de măsuri puse în aplicare în două state membre în scopul îmbunătățirii nivelului de protecție a mediului. Primul este o măsură din Germania destinată sprijinirii unui proiect pentru separarea și reciclarea emisiilor de CO2 în procesul de producție a oțelului. Cel de-al doilea exemplu se referă la o măsură fiscală pentru industria cimentului pusă în aplicare în Danemarca.

Proiectul Top Gas Recycling (TGR) – ajutorul acordat ArcelorMittal Eisenhüttenstadt GmbH (Germania, N 450/2009)

În 2009, Germania a notificat Comisia cu privire la intenția sa de a acorda un ajutor de stat întreprinderii ArcelorMittal Eisenhuettenstadt GmbH (denumită în continuare AMEH) pentru a sprijini dezvoltarea proiectului demonstrativ Top Gas Recycling (TGR). TGR este un proces inovator și ecologic, ce permite separarea CO2 de celelalte gaze de evacuare la ieșirea din furnal și reciclează emisiile fără CO2 pentru producția de oțel, rezultatul fiind economia de energie. TGR este o tehnologie care nu a fost pusă în practică la scară industrială. Având în vedere că suma de 30,18 milioane EUR depășește pragul de 7,5 milioane EUR prevăzut în cazul ajutorului pentru investiții acordat unei singure întreprinderi, s-a realizat o evaluare detaliată pe baza elementelor pozitive și negative aferente ajutorului în cauză.

Comisia a considerat că proiectul care a beneficiat de ajutor prezenta avantaje pentru mediul înconjurător, contribuind, astfel, la atingerea obiectivelor legate de schimbările climatice. Nu s-a preconizat că proiectul va determina o denaturare semnificativă a concurenței, iar ajutorul a avut un efect stimulativ. În plus, măsura a respectat criteriul formal al proporționalității. Intensitatea de 55 % a ajutorului s-a situat sub intensitatea maximă admisibilă a ajutorului de 60 % din costurile eligibile (costurile economisite legate de CO2 nu au fost luate în considerare, în conformitate cu EAG). Comisia a afirmat că, având în vedere riscurile legate de proiectul TGR și impactul ajutorului asupra piețelor, a putut accepta, în acest caz, cuantumul propus al ajutorului. Comisia a aprobat măsura la 9 martie 2010.

Scutiri de taxe pentru producătorii de ciment (Danemarca, N 327/2008 și C 30/2009)

În iunie 2008, Danemarca a notificat Comisia cu privire la două scutiri fiscale de la plata taxelor de mediu pentru industria cimentului: una de la nou introdusa taxă pentru oxidul de azot (NOx) și o scutire completă de la plata taxei deja existente pe anumite deșeuri rezultate în urma producției de ciment.

Conform orientărilor de mediu, ajutorul sub forma unor reduceri sau scutiri de la plata taxelor de mediu va fi considerat compatibil cu piața internă în cazul în care acesta contribuie cel puțin indirect la îmbunătățirea nivelului de protecție a mediului și dacă reducerile și scutirile de taxe nu subminează obiectivul general urmărit. În ceea ce privește reducerea taxei pentru NOx, există un avantaj indirect pentru mediu generat de faptul că nivelul general al taxei poate fi mai ridicat decât cel fără reducere. În ceea ce privește riscul de subminare a obiectivului general urmărit, Danemarca a încercat să mențină reducerea la minimum, limitând numărul de beneficiari și solicitând ca beneficiarii să achite 53 % din taxa integrală. Comisia a considerat că măsura a fost necesară și proporțională și a aprobat reducerea propusă a taxei pentru NOx la 28 octombrie 2009.

Cu toate acestea, în ceea ce privește scutirea completă de la plata taxei pe deșeuri, Comisia a avut îndoieli cu privire la necesitatea și proporționalitatea scutirii de la plata taxei, în special deoarece scutirea totală ar pune întreprinderea în situația de nu fi stimulată în niciun fel să contribuie la obiectivul de mediu al taxei pe deșeuri. Comisia a deschis o procedură oficială de investigare la 28 octombrie 2009 (în prezent cauza C 30/2009) și a invitat părți terțe să prezinte observații. Încă nu s-a adoptat o decizie finală.

Cheltuieli destinate ajutoarelor de stat pentru protecția mediului

Strategia Europa 2020 cuprinde așa-numitele ținte „20/20/20” în domeniul protecției mediului, care vizează o reducere de 20 % a emisiilor de CO2, o pondere de 20 % a energiei regenerabile din totalul consumului de energie din UE și o creștere de 20 % a eficienței energetice. Ajutoarele de stat pot contribui direct sau indirect la atingerea acestor obiective, în special atunci când vizează disfuncționalități ale pieței sau vin în completarea unor stimulente insuficiente destinate îmbunătățirii nivelului de protecție a mediului (de exemplu, măsuri generale de reglementare).

Conform explicațiilor de mai sus, nu toate măsurile de sprijin public constituie ajutoare de stat. De exemplu, măsurile fiscale generale nu sunt considerate ajutoare deoarece nu sunt selective. Cifrele de mai jos vizează doar măsurile de sprijin care constituie ajutoare de stat.

În 2009, ajutoarele de stat pentru protecția mediului s-au ridicat la 13,2 miliarde EUR (din care, 93 % sau 12,2 miliarde EUR corespund unor măsuri de protecție a mediului altele decât economia de energie, doar 7 % sau 0,97 miliarde EUR având ca destinație economia de energie). În termeni relativi, ajutoarele de mediu reprezintă 22,6 % din totalul ajutoarelor destinate industriei și serviciilor sau 0,11 % din PIB-ul UE-27.

Doar șase state membre au acordat ajutoare de stat peste media UE: Suedia (0,66 % din PIB), Germania (0,23 %), Danemarca (0,19 %), Finlanda (0,19 %), Țările de Jos (0,19 %) și Austria (0,13 %). În termeni nominali, cei mai mari donatori au fost Germania (5,7 miliarde EUR, 43 % din totalul UE), Suedia (1,9 miliarde EUR, 14 %), Regatul Unit (EUR 1,2 miliarde EUR, 9 %) și Țările de Jos (1,1 miliarde EUR, 8 %).

Ajutoarele pentru mediu acoperă o gamă largă de obiective, printre care măsuri de sprijin pentru energia regenerabilă, economia de energie, gestionarea deșeurilor și depoluarea siturilor contaminate și îmbunătățirea proceselor de producție. Pentru aceste tipuri de măsuri, ajutorul acordat de statele membre vizează un avantaj direct pentru mediu. Cheltuielile destinate ajutoarelor de stat pot, astfel, servi drept indicatori ai avantajului de mediu urmărit. În 2009, acestea au reprezentat 35,5 % din ajutoarele pentru mediu, ridicându-se la aproximativ 4,7 miliarde EUR. Statele cu cea mai mare contribuție la această sumă au fost: Spania (828 de milioane EUR), Regatul Unit (746 de milioane EUR), Austria (358 de milioane EUR) și două state membre scandinave: Danemarca (362 de milioane EUR) și Suedia (343 de milioane EUR).

O a doua categorie de măsuri de ajutor de stat incluse în orientările privind ajutorul pentru protecția mediului sunt reducerile sau scutirile de la plata taxelor de mediu. Cheltuielile din această categorie de scheme de ajutor indică valoarea sumelor neîncasate din taxe și, prin urmare, nu poate servi drept măsură indicatoare a avantajului pe care l-au generat taxele pentru protecția mediului. În 2009, 56,1 % din ajutorul pentru mediu, cu o valoare de aproximativ 7,4 miliarde EUR, s-a încadrat în această categorie. Din acest total, Germania a acordat cele mai mari sume (aproximativ 5 miliarde EUR), urmată de Suedia (1,6 miliarde EUR), Regatul Unit (0,4 miliarde EUR), Finlanda (0,2 miliarde EUR), Danemarca ( 58 de milioane EUR) și Slovacia (31 de milioane EUR).

Având în vedere că orientările în domeniul mediului au introdus noi elemente în testele de necesitate și proporționalitate pentru scutirile de taxe cu valori sub nivelurile minime europene (taxe armonizate), Comisia a aprobat un singur caz de scutire de taxe de acest tip privind Danemarca (N 327/2008, a se vedea descrierea de mai sus)[46]. Cu toate acestea, statele membre trebuie să adopte măsuri corespunzătoare pentru a alinia reducerile existente de la plata taxelor la orientările în domeniul mediului înainte de 31 decembrie 2012, inclusiv în cazul în care taxele sunt sub nivelurile minime europene. Prin urmare, Comisia poate primi notificări privind alte cazuri până la sfârșitul lui 2012.

Ajutoarele de stat exceptate pe categorii pentru protecția mediului ce pot fi clasificate colectiv ca având un avantaj direct pentru mediu s-au ridicat la 732 de milioane EUR în 2009, sumă echivalentă cu aproximativ 6 % din ajutorul total acordat pentru obiective de mediu (procent relativ scăzut față de proporția pentru celelalte obiective orizontale). În general, statele membre au utilizat trei (din opt) obiective RGECA în acest domeniu: promovarea producției de energie din surse regenerabile de energie (articolul 23 din RGECA, 341 de milioane EUR), investiții care să permită unei întreprinderi să aplice standarde de protecție a mediului mai stricte decât cele europene (articolul 18 din RGECA, 188 de milioane EUR) și investiții în măsuri de economisire a energiei (articolul 21 din RGECA, 116 milioane EUR).

Proporția de ajutoare exceptate pe categorii în domeniul protecției mediului este deosebit de scăzut, în special ca urmare a numărului mic de scheme de scutire de taxe aprobate în trecut care să fie atât de importante în termeni de valoare monetară încă să reprezinte în continuare cea mai mare parte a ajutorului de stat acordat în acest domeniu. Aproape jumătate (47 %) dintre ajutoarele exceptate pe categorii acordate în acest domeniu au fost puse la dispoziție de Germania, Spania și Belgia însumând laolaltă încă 44 %.

Observând tendința conturată în cazul cheltuielilor destinate ajutoarelor de stat pentru protecția mediului, comparând două perioade consecutive 2004-2006 și 2007-2009, se poate constata o scădere, atât în termeni relativi (ca procent din PIB – de la 0,12 % din PIB la 0,11 % din PIB), cât și în termeni nominali cu 0,6 miliarde EUR pe an, în medie. De asemenea, proporția totală a acestora din valoarea totală a ajutoarelor de stat acordate industriei și serviciilor a scăzut de la 25,5 % la 23,3 %.

Există mai multe motive pentru această scădere. Primul este efectul asupra stimulentelor de piață deja puse în aplicare, prin intermediul cărora operatorii internalizează costurile de mediu, ajutorul de stat nemaifiind necesar. Un alt element care contribuie la reducerea ajutoarelor de stat este reprezentat de standardele UE de mediu mai ridicate: adaptarea la standardele comunitare este obligatorie pentru operatori, aceștia având datoria de a le respecta fără sprijin public. În sfârșit, constrângerile bugetare generate de criză este posibil să fi avut, de asemenea, un impact asupra cheltuielilor publice alocate pentru protecția mediului, cel puțin în a doua perioadă menționată mai sus.

În perioada 2004-2009, când au fost acordate 79 de miliarde EUR ca ajutoare de stat pentru mediu în UE, Germania și Suedia (și scutirile de taxe din aceste țări) au absorbit 51 %, respectiv 16 % din această sumă. În cazul din Suedia, scutirea fiscală de la plata unei taxe pe electricitate în sectorul de prelucrare este cel mai reprezentativ ajutor pentru acoperirea cheltuielilor acordat după 2005 și reprezintă peste jumătate din ajutorul de mediu acordat acestei țări[47]. În Germania, cheltuielile au crescut constant până în 2006, după aprobarea din 2002 a măsurilor care au prelungit o serie de scutiri de la plata unor taxe din domeniul energiei electrice și al produselor petroliere. După modificările aduse acestor scutiri de taxe în Germania, ajutorul acordat în cadrul unor scheme de scutire de la plata taxei de mediu a scăzut semnificativ, cu 3,2 miliarde EUR între 2006 și 2009. În 2009, o treime din totalul ajutoarelor de mediu din Germania a fost acordată în cadrul unei măsuri fiscale adresate utilizatorilor intensivi de energie din sectorul de producție.

Aproape toate ajutoarele pentru protecția mediului sunt acordate în temeiul unor scheme. Între 2004 și 2009, ajutoarele individuale ad-hoc pentru obiectivul respectiv au reprezentat mai puțin de 0,5 % din total. În ceea ce privește instrumentele de ajutor preferate, scutirile de taxe au ocupat primul loc, reprezentând 77 % din valoarea totală a ajutoarelor de stat acordate pentru protecția mediului între 2004 și 2009, fiind urmate de subvențiile directe (23 %).

Concluzie privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului și pentru economia de energie

În lumina Strategiei Europa 2020, ajutoarele de stat pot fi necesare pentru atingerea obiectivelor de mediu ale UE ce nu pot fi realizate prin stimulente de piață sau reglementare. Rolul controlului ajutoarelor de stat este acela de a asigura că un ajutor destinat unui obiectiv de mediu nu denaturează în mod nejustificat concurența.

Controlul ajutoarelor de stat poate fi însoțit de o armonizare ulterioară a schemelor de sprijin în statele membre în scopul unei piețe interne europene pentru energie. Controlul ajutoarelor de stat poate juca un rol important în armonizarea într-o mai mare măsură a sprijinului destinat surselor regenerabile de energie în vederea limitării denaturării concurenței în ceea ce privește energia regenerabilă produsă în diferite state membre și evitării supracompensării în următorii ani.

AJUTOARE DE STAT PENTRU DEZVOLTARE REGIONALă

Context politic

Prin faptul că vizează remedierea handicapurilor regiunilor defavorizate, ajutoarele de stat regionale promovează coeziunea economică, socială și teritorială a statelor membre și a Uniunii Europene în ansamblul său, contribuind, astfel, la atingerea obiectivelor strategiei Europa 2020. În acest sens, ajutoarele de stat sunt diferite de alte tipuri de ajutoare, deoarece vizează, în principal, un dezechilibru de coeziune și nu doar disfuncționalități ale pieței.

Controlul ajutoarelor de stat regionale trebuie diferențiat de politica de coeziune a UE. De fapt, ajutoarele de stat regionale se axează mai mult pe zonele defavorizate decât pe politica regională a UE, care, la ora actuală, are obiective de politică mai ample și o acoperire spațială mai extinsă. Principalul obiectiv al ajutoarelor de stat regionale îl reprezintă remedierea discrepanțelor zonale în ceea ce privește veniturile și ocuparea forței de muncă (efect de concentrare), acționând ca stimulente pentru localizarea activităților economice în regiunile asistate (atenuând alți factori precum costurile forței de muncă, accesul pe piețe, fiscalitatea, productivitatea etc.). Ajutoarele regionale permit unui stat membru să sprijine investiții noi care să contribuie la crearea de locuri de muncă pe plan local și la înființarea de întreprinderi prin sciziune (spin-off) prin stimularea indirectă a activității economice (efect de pârghie).

Politica de coeziune a UE urmărește reducerea decalajelor dintre nivelurile de dezvoltare a diferitelor regiuni și a rămânerii în urmă a regiunilor defavorizate. Aceasta oferă finanțare pentru o gamă largă de acțiuni, de la infrastructură (în domeniul transporturilor, telecomunicațiilor, energiei și în domeniul social) la capitalul uman. Categoria de cheltuieli „Sprijin pentru inițiativă și inovare”, care vizează în modul cel mai direct sprijinul acordat întreprinderilor și, prin urmare, include ajutor de stat, reprezintă 20 % din totalul cheltuielilor din cadrul politicii de coeziune. Doar o parte a finanțării politicii de coeziune intră sub incidența normelor privind ajutoarele de stat, deoarece majoritatea cheltuielilor din fondurile structurale sunt legate de activități care nu corespund definiției ajutoarelor de stat, precum infrastructura generală de exemplu. Mai mult, sprijinul financiar direct acordat întreprinderilor poate lua diferite forme (de exemplu subvenții, capitaluri de risc, împrumuturi) și viza diferite scopuri (de exemplu, inovare, protecția mediului, formare etc.). Astfel, o cotă semnificativă din ajutoarele de stat acordate în cadrul politicii de coeziune nu este legată direct de ajutorul regional pentru investiții în sensul Orientărilor privind ajutoarele de stat regionale (OAR), ci intră sub incidența altor norme privind ajutoarele de stat (de exemplu, CDI, mediu, capital de risc etc.).

Ajutoarele de stat regionale au un spectru larg de aplicare, de la măsuri în avantajul întregii economii regionale, precum măsurile generale de sprijin pentru întreprinderile din zonele asistate (de exemplu, ajutoare la înființare, ajutoare pentru investiții) la ajutoare de stat individualizate pentru proiecte mari de investiții (PMI), care prezintă un potențial mai ridicat de denaturare și pentru care intensitățile ajutoarelor sunt reduse automat.

Cu toate acestea, ajutoarele regionale pot juca un rol efectiv numai în cazul în care conduc la activități durabile și vizează cele mai defavorizate regiuni din Uniune. Mai mult decât atât, avantajele ajutoarelor în termeni de dezvoltare regională a unei regiuni mai puțin favorizate trebuie să fie mai importante decât denaturarea concurenței cauzată de acestea, adică decât nivelul riscului de apariție a efectului de evicțiune a concurenților de pe piață cauzat de ajutorul acordat unui singur beneficiar sau unui grup limitat de beneficiari.

Ca parte a normelor UE privind ajutoarele de stat, Comisia este singura autoritate care se poate pronunța asupra ajutoarelor pentru dezvoltare regională, pe baza unei evaluări proprii a compatibilității cu piața internă. Spre deosebire de acestea, fondurile structurale trebuie utilizate în conformitate cu programele operaționale propuse de fiecare stat membru în cauză, în colaborare cu Comisia. Punerea lor în aplicare este asigurată de autoritățile naționale de gestionare, care, în conformitate cu Regulamentul general privind fondurile structurale[48], sunt responsabile pentru asigurarea conformității cu toate politicile Uniunii, inclusiv cu normele privind ajutoarele de stat. Nerespectarea normelor privind ajutoarele de stat constituie o încălcare a regulamentului, putând conduce la o recuperare a cofinanțării UE. Proiectele importante, care vizează proiecte ale căror costuri eligibile depășesc 50 de milioane EUR, trebuie prezentate oficial Comisiei[49], care, ulterior, se pronunță asupra cofinanțării, luând în considerare toate politicile Uniunii.

Norme privind ajutoarele de stat pentru dezvoltare regională

Orientările privind ajutoarele de stat regionale (OAR) stabilesc criteriile aplicate de Comisie la examinarea compatibilității ajutoarelor de stat regionale cu piața internă. OAR țin seama de gravitatea relativă a problemelor care afectează dezvoltarea regiunilor respective, prin introducerea unor plafoane specifice pentru ajutoarele regionale care reflectă, în esență, exercițiul comparativ pe care trebuie să-l efectueze Comisia între efectele pozitive și cele negative ale ajutoarelor.

După cum s-a anunțat în OAR, Comisia a adoptat în 2009 o comunicare care stabilește criteriile pentru evaluarea aprofundată a ajutoarelor regionale pentru proiecte mari de investiții (PMI)[50], și anume, proiecte cu costuri eligibile pentru investiții în valoare curentă de cel puțin 50 de milioane EUR. Ajutoarele regionale destinate PMI care depășesc anumite praguri trebuie notificate individual Comisiei, deoarece acestea pot prezenta un risc mai ridicat de denaturare a concurenței. În anumite situații, Comisia deschide o procedură oficială de investigare și efectuează o evaluare aprofundată[51].

Orientările privind ajutoarele regionale pentru 2007-2013

OAR stipulează normele de acordare a ajutoarelor de stat care promovează dezvoltarea regiunilor defavorizate din UE, de exemplu, prin sprijinirea investițiilor și creării de locuri de muncă.

Pentru a lua în considerare gravitatea relativă a problemelor care afectează dezvoltarea regiunilor respective, se face distincție între două categorii de regiuni:

- Regiunile cu mai puțin de 75 % din media europeană a PIB pe cap de locuitor și regiunile ultra-periferice [articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE] sunt eligibile pentru cele mai ridicate cuantumuri ale ajutorului pentru dezvoltare regională, cât și pentru ajutor de exploatare (ajutor regional destinat reducerii cheltuielilor curente ale întreprinderii). Cuantumul ajutoarelor variază între 30 și 50 % din costurile eligibile

- Regiunile pe care statele membre le stabilesc în conformitate cu o politică națională de dezvoltare regională, pe baza anumitor parametri asociați în principal unei densități reduse a populației și/sau unui PIB pe cap de locuitor extrem de scăzut sau unei rate ridicate a șomajului [articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE]. Pentru aceste regiuni, statele membre pot aloca ajutoare regionale în cuantum mai redus (în principiu, între 10 și 15 % din costurile eligibile).

Ratele pot fi majorate în toate regiunile asistate cu 20 de puncte procentuale, în cazul în care ajutoarele sunt acordate unor întreprinderi mici, și cu 10 puncte procentuale dacă ajutoarele sunt destinate unor întreprinderi mijlocii.

Deși ajutoarele de exploatare sunt, în mod normal, interzise, acestea pot fi acordate în anumite condiții. Pentru a încuraja înființarea și dezvoltarea precoce, ajutoarele pot fi acordate întreprinderilor mici în etapele de înființare și de extindere, în primii cinci ani de existență. Ajutorul de exploatare se acordă pentru a contracara depopularea zonelor cel mai puțin populate și a regiunilor ultra-periferice cu scopul de a compensa costurile suplimentare generate de desfășurarea unei activități economice din cauza handicapurilor care se manifestă în aceste regiuni, precum depărtarea, insularitate, suprafața redusă, relieful și climatul dificil și dependența economică de un număr redus de produse.

În final, OAR definește normele privind „proiectele mari de investiții”, inclusiv un „mecanism de transparență” pentru acordarea anumitor tipuri de ajutoare.

Orientările privind evaluarea aprofundată a ajutoarelor regionale acordate pentru PMI

OAR prevede că, în anumite cazuri, PMI trebuie notificate individual Comisiei deoarece acestea pot prezenta un risc mai ridicat de denaturare a concurenței. Este necesară o evaluare aprofundată a acestor măsuri dacă beneficiarul ajutorului deține o cotă de piață de peste 25 % sau capacitatea de producție creată de proiect depășește 5 % din piață (în timp ce rata de creștere a pieței respective se situează sub rata de creștere a PIB din SEE).

Acest document de orientare stabilește metodologia de evaluare detaliată a compatibilității ajutoarelor regionale acordate pentru PMI. Ea se bazează pe un test comparativ care pune în balanță efectele pozitive generate de ajutor și impactul negativ al unei potențiale denaturări a concurenței induse de acordarea ajutorului. Prin urmare, statele membre trebuie să pună la dispoziție informații privind efectul pozitiv al ajutorului, precum și caracterul adecvat și proporțional al acestuia și efectul său stimulativ.

Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare

RGECA scutește de obligația de notificare către Comisie investițiile regionale transparente și schemele de ajutor pentru ocuparea forței de muncă ce respectă normele privind cheltuielile eligibile și intensitățile maxime ale ajutoarelor stabilite în harta ajutoarelor regionale pentru statele membre vizate. Normele materiale privind ajutoarele pentru investiții sunt echivalente în RGECA și OAR și, prin urmare, notificarea unei măsuri de ajutor scutite nu prezintă niciun avantaj. RGECA exceptează, de asemenea, ajutorul regional acordat întreprinderilor mici nou create, acesta reprezentând o formă nouă de ajutor introdusă de OAR.

În conformitate cu dispozițiile OAR, RGECA prevede majorarea cotelor de ajutor pentru întreprinderile mici și mijlocii.

Ajutoarele ad-hoc acordate întreprinderilor mari nu intră sub incidența RGECA, cu excepția ajutoarelor transparente, cu condiția să fie utilizate pentru a completa un ajutor acordat în temeiul unor scheme și ca elementul ad-hoc să nu depășească 50 % din cuantumul total al ajutorului.

În cazul îndeplinirii anumitor condiții, este necesară notificarea individuală a PMI.

Dacă cerințele din RGECA nu sunt respectate, ajutorul trebuie notificat și va fi evaluat pe baza OAR.

Decizii privind ajutoare de stat regionale și studii de caz

În perioada 2004-2010, Comisia a adoptat 570 de decizii finale privind măsuri de ajutor de stat pentru dezvoltare regională. Printre acestea s-au numărat 523 de decizii de compatibilitate a ajutorului, 14 decizii privind inexistența ajutorului și 33 de decizii negative. Doar puțin peste jumătate dintre deciziile adoptate au vizat scheme de ajutoare (52 %); restul au vizat măsuri individuale ad-hoc (aproximativ 29 %) și ajutoare individuale în temeiul unor scheme (19 %). Șase din zece decizii au vizat cinci state membre. Polonia (96 de decizii), Germania (91), Italia (60), Republica Cehă (46) și Franța (18).

În aceeași perioadă, Comisia a finalizat 59 de evaluări detaliate privind PMI și o evaluare aprofundată bazată pe documentul de orientare[52]. Proporția relativ ridicată de măsuri ad-hoc se explică prin numărul de cazuri de măsuri ad-hoc din Polonia.

Numărul de măsuri de ajutor de stat regional aprobate anual a variat între 60 și 100 în perioada 2004-2009, cu trei perioade de vârf: în 2004 (92 de măsuri), 2006 (96) și 2009 (86). În 2010, s-a înregistrat o scădere bruscă la aproximativ 50 de măsuri aprobate.

Numărul total de măsuri de exceptare pe categorii de ajutoare pentru dezvoltare regională puse în aplicare de statele membre s-a ridicat la 778, 97 % fiind scheme de ajutoare. Cel mai mare număr de scheme a fost raportat de în două state membre cu competențe descentralizate în materie de ajutoare de stat la nivelul administrațiilor regionale: Italia (120) și Spania (112), urmate de Republica Cehă (76), Polonia (68) și Austria (57). După un nivel maxim în 2009, atunci când au fost introduse în total 266 de măsuri exceptate pe categorii, cifra totală a scăzut la 145 în 2010. Acest fenomen se poate explica prin introducerea noului RGECA în 2008 și prin faptul că o parte semnificativă a ajutoarelor regionale este legată de operațiuni finanțate din fonduri structurale în cazul cărora Programele operaționale pentru perioada 2007-2013 au fost aprobate în anii anteriori.

Aproximativ 60 % din totalul măsurilor de exceptare pe categorii de ajutoare pentru dezvoltare regională au fost stabilite în temeiul RGECA (care a intrat în vigoare în 2008). În această categorie, schemele de ajutoare au reprezentat 96 %. În ceea ce privește obiectivele detaliate ale RGECA, 87 % dintre măsurile aprobate au fost definite ca scheme de ajutoare regionale (articolul 13 din RGECA). Restul s-a împărțit între măsuri de ajutoare pentru întreprinderile mici nou create (10 %, articolul 14 din RGECA) și măsuri de ajutoare regionale ad-hoc (mai puțin de 4 %, articolul 13.1 din RGECA).

[pic]

Caseta de mai jos prezintă exemple de măsuri de ajutoare regionale puse în aplicare în patru state membre. Primul este o măsură din Germania pentru sprijinirea investițiilor în anumite regiuni asistate. Cel de-al doilea exemplu prezintă o măsură din Malta care vizează promovarea creării de noi întreprinderi, opțiune introdusă pentru prima oară în OAR 2007-2013. Al treilea exemplu descrie o măsură din Franța care a avut ca scop compensarea handicapurilor specifice cu care se confruntă regiunile ultra-periferice. Ultimul reprezintă un proiect major de investiții pus în aplicare în Ungaria.

„Investitionszulagengesetz 2007” (Germania, N 357a/2006 și XR 6/2007)

În luna iunie 2006, Germania a notificat Comisiei o schemă derivată din măsurile de ajutoare prevăzute în legea privind primele pentru investiții, care a furnizat sprijin fiscal unor proiecte de investiții în noul Länder german și în Berlin. Notificarea inițială a vizat aplicarea schemei pentru proiectele demarate atât înainte, cât și după data de 31 decembrie 2006.

De comun acord cu autoritățile germane, măsura a fost împărțită în două:

(a) ajutorul N 357a/2006 vizând proiectele inițiale de investiții începute înainte de 1 ianuarie 2007;

(b) schema de exceptare pe categorii de ajutoare XR 6/2006 vizând proiectele începute după 31 decembrie 2006. Această măsură a fost exceptată de la notificare și nu a necesitat aprobarea Comisiei.

Bugetul total prevăzut pentru ambele măsuri este de aproximativ 1,74 miliarde EUR.

În 2009, 20 % din totalul ajutoarelor de stat alocate pentru ajutoare regionale în UE a fost acordat în cadrul acestor două măsuri: aproximativ 11 % în cadrul schemei N 357a/2006, iar restul în cadrul măsurii de exceptare pe categorii de ajutoare. Acestea reprezintă trei sferturi din totalul ajutoarelor regionale acordate în Germania.

Schema de ajutoare pentru întreprinderile mici nou create (Malta, N 622/2007)

În octombrie 2007, Malta a notificat Comisiei intenția sa de a aplica o schemă de ajutoare vizând sprijinirea creării de întreprinderi noi cu valoare adăugată ridicată, care demonstrează un potențial de a contribui la dezvoltarea economică regională, în conformitate cu dispoziția privind obiectivul „Ajutor pentru întreprinderile mici nou create” din RGECA. Aceasta este o nouă formă de ajutor inclusă pentru prima oară în orientările privind ajutoarele de stat regionale pentru perioada 2007-2013.

Această schemă se aplică pe întreg teritoriul Maltei, care este definit în conformitate cu harta ajutoarelor regionale din Malta pentru 2007-2013 drept o zonă asistată eligibilă pentru ajutoare de stat regionale în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE.

Ajutoarele pot fi acordate întreprinderilor mici, înființate cu mai puțin de trei ani înainte de data depunerii cererii în temeiul schemei de ajutoare și care dețin cel puțin trei angajați cu echivalent normă întreagă. Statele membre au introdus un mecanism pentru a evita o posibilă utilizare necorespunzătoare a acestui ajutor.

Măsura este aplicabilă doar în anumite sectoare economice. Ajutorul este acordat sub forma unei subvenții directe. Valoarea totală a subvențiilor per beneficiar se limitează la 2 milioane EUR, iar cuantumul anual al ajutorului nu poate depăși 33 % din 2 milioane EUR per întreprindere.

În urma evaluării, Comisia a concluzionat că schema de ajutoare îndeplinea cerințele din Orientările privind ajutoarele regionale și a considerat-o compatibilă cu piața internă.

Scheme de ajutoare pentru departamentele franceze de peste mări (Franța, N 542/2006 și altele)

În 2007, Comisia a aprobat 10 scheme de ajutoare pentru departamentele franceze de peste mări. Acestea vizează scutiri de la plata taxelor și contribuțiilor la asigurările sociale în vederea compensării handicapurilor specifice cu care se confruntă regiunile ultra-periferice. Aceste regiuni ultra-periferice sunt eligibile în temeiul derogării de la articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE, în perioada 2007-2013. Cele 10 scheme de ajutoare au fost aprobate anterior de Comisie în temeiul orientărilor privind ajutoarele regionale pentru 2000-2006.

În anumite condiții, întreprinderile pot beneficia, de asemenea, de ajutor pentru investiții de până la 60 % pentru întreprinderile mari în Guyana Franceză și de până la 50 % pentru întreprinderile mari în Martinica, Guadelupa și Réunion (plus bonus pentru IMM-uri, după caz).

Conform OAR, ajutorul de exploatare poate fi, de asemenea, acordat, însă trebuie să fie justificat prin contribuția sa la dezvoltarea regională, iar nivelul său trebuie să fie proporțional cu costurile suplimentare generate de factorii stabiliți la articolul 349 din TFUE. În urma evaluării, Comisia a concluzionat că ajutorul total notificat este echivalent cu aproximativ 6,5 % din PIB-ul regiunilor în cauză și că acest nivel este proporțional cu costurile suplimentare totale suportate de întreprinderile din aceste regiuni.

În 2009, 22,7 % din ajutorul regional total acordat în Europa a fost acordat în cadrul acestor 10 scheme, reprezentând 77 % din totalul ajutoarelor regionale acordate în Franța.

N 671/2008 – HU – PMI – Ajutorul pentru investiții acordat Mercedes-Benz Manufacturing Ungaria

În decembrie 2008, autoritățile maghiare și-au notificat, în temeiul OAR, intenția de a acorda un ajutor regional pentru un proiect mare de investiții în favoarea Mercedes-Benz Manufacturing Ungaria. Ungaria a intenționat să promoveze dezvoltarea regională prin acordarea unui ajutor regional Mercedes-Benz pentru construirea unei noi fabrici în care să fie produse 180 000 de automobile. Regiunea este o zonă defavorizată eligibilă pentru ajutor în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE, fiind o regiune cu un standard de viață anormal de scăzut și cu o rată a șomajului foarte ridicată.

Proiectul de investiții a implicat costuri eligibile de 548,4 milioane EUR. Aproximativ 400 de milioane EUR din costurile totale ale proiectului vor fi finanțate printr-un împrumut acordat de BEI fără nicio garanție de stat, iar ajutorul de stat se ridică la 111,5 milioane EUR. Investiția va crea 2 500 de locuri de muncă directe, precum și între 10 000 și 14 000 de locuri de muncă indirecte. Conform autorităților maghiare, proiectul ar contribui la scăderea ratei șomajului din regiune cu 0,5 %.

Evaluarea Comisiei privind ajutorul regional acordat PMI își propune să verifice măsura în care cota de piață a beneficiarului și capacitatea de producție creată prin investiție rămân sub pragurile stabilite în OAR. În cazul în care pragurile nu sunt depășite, efectul ajutorului asupra concurenței se consideră compensat de contribuția pozitivă a acestuia la dezvoltarea regională.

Comisia a constatat că grupul Daimler AG, proprietarul fabricii, va avea cote de piață ce se vor situa mult sub pragul de 25 % pe piețele relevante, atât înainte, cât și după investiția planificată și, potrivit concluziei acesteia, capacitatea suplimentară de producție creată prin intermediul proiectului va rămâne sub 5 % din consumul aparent al produsului vizat în SEE. În noiembrie 2009, Comisia a aprobat măsura de ajutor de stat.

Cheltuieli destinate ajutoarelor de stat regionale

În 2009, ajutoarele de stat regionale s-au ridicat la 13,9 miliarde EUR. Această sumă a reprezentat aproximativ 24 % din valoarea totală a ajutoarelor de stat acordată industriei și serviciilor sau 0,12 % din PIB-ul UE-27. Aproximativ 4,9 miliarde EUR (35 %) au fost acordate prin măsuri de exceptare pe categorii.

În termeni relativi, ca procent din PIB, 12 state membre au acordat ajutoare de stat peste media UE: Grecia (0,57 %), Ungaria (0,28 %), Slovenia (0,27 %), Malta (0,25 %), Republica Cehă (0,23 %), Franța (0,22 %), Irlanda (0,18 %), Slovacia (0,17 %), Polonia (0,17 %), Germania (0,15 %), Lituania (0,14 %) și Spania (0,12 %).

În ceea ce privește ajutorul total acordat industriei și serviciilor, ajutoarele pentru dezvoltare au avut o importanță semnificativă în țările UE-12, unde au reprezentat aproximativ 30 % din total, un nivel mai ridicat decât cel constatat în cazul UE-15 (23 %). Acest fenomen se explică prin faptul că statele membre în cauză dispun de un număr mai mare de regiuni eligibile și, prin urmare, de posibilitatea de acordare a unor intensități mai ridicate ale ajutoarelor.

Cel mai ridicat procent al ajutoarelor pentru dezvoltare regională raportat la ajutorul total acordat industriei și serviciilor s-a constatat în Grecia (76 %), Bulgaria (59 %), Lituania (51 %), Slovacia (47 %) și Republica Cehă (46 %) în timp ce în patru state membre (Danemarca, Țările de Jos, Cipru și Finlanda) acesta a fost mai mic de 2 %.

În termeni nominali, principalele state care au acordat ajutoare au fost Franța (4,1 miliarde EUR, 30 % din totalul UE), Germania (3,7 miliarde EUR, 27 %), Grecia (1,4 miliarde EUR, 10 %), Spania (1,2 miliarde EUR, 9 %) și Italia (1 miliard EUR, 7 %).

În 2009, aproape jumătate (45 %) din totalul ajutoarelor pentru dezvoltare regională din UE au fost acordate în cadrul a doar cinci măsuri. Este vorba despre trei scheme de ajutoare din Germania (două dintre acestea de exceptare pe categorii) care se axează pe sprijinirea investițiilor în cele mai sărace zone (în principal din estul Germania) și două scheme de ajutoare din Franța care oferă ajutoare de exploatare în departamentele franceze de peste mări.

Prin compararea celor două perioade consecutive, 2004-2006 și 2007-2009, rezultă că sumele destinate ajutoarelor pentru dezvoltare regională au crescut atât în termeni nominali (cu 2,7 miliarde EUR), cât și în termeni relativi, ca procent din PIB, de la 0,08 % la 0,1 % din PIB. De asemenea, cota acestora din totalul ajutoarelor de stat pentru industrie și servicii a crescut de la 19 % la 23 %.

Ajutorul de stat regional a fost inclus pentru prima oară într-un regulament de exceptare pe categorii de ajutoare în 2007. Regulamentul a fost adoptat în 2006 și a intrat în vigoare în 2007. De atunci, s-au acordat ajutoare de stat în valoare totală de 11,4 miliarde EUR fără o notificare prealabil