[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 25.6.2010

COM(2010)330 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU ŞI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN

privind progresele referitoare la măsurile menite să garanteze securitatea aprovizionării cu energie electrică şi investiţiile în infrastructuri

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU ŞI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN

privind progresele referitoare la măsurile menite să garanteze securitatea aprovizionării cu energie electrică şi investiţiile în infrastructuri

I. INTRODUCERE

Prezentul raport îndeplineşte cerinţele prevăzute la articolul 9 din Directiva 2005/89/CE (denumită în continuare „directiva”) din 18 ianuarie 2006 privind măsurile menite să garanteze siguranţa aprovizionării cu energie electrică şi investiţiile în infrastructuri. Raportul subliniază progresele realizate de statele membre în privinţa punerii în aplicare a directivei şi schimbările cheie în monitorizarea securității aprovizionării cu energie electrică.

Scopul directivei este de a stabili măsuri menite să garanteze securitatea aprovizionării cu energie electrică, de a asigura un nivel corespunzător al capacităţii de producţie pentru a garanta un echilibru adecvat între cerere şi ofertă, precum şi de a stabili un nivel corespunzător de interconexiune între ţările Uniunii Europene. În plus, directiva instituie un cadru în interiorul căruia statele membre definesc politici transparente, stabile şi nediscriminatorii în materie de securitate a aprovizionării, compatibile cu o piaţă internă competitivă a energiei electrice. Directiva completează măsurile deja stabilite prin Directiva 2003/54/CE privind energia electrică şi prin Regulamentul 1228/03 privind schimburile transfrontaliere de energie electrică. Considerate laolaltă, dispoziţiile textelor legislative respective furnizează un set de norme de bază coerente privind aspectele majore care contribuie la asigurarea adecvării capacităţii de producţie şi de transport.

II. CONSTATĂRI DETALIATE

ARTICOLUL 3: DISPOZIŢII GENERALE

Dispoziţiile directivei urmăresc asigurarea unui nivel ridicat de securitate a aprovizionării cu energie electrică, prin stabilirea unui climat favorabil de investiţii şi prin definirea rolurilor şi responsabilităţilor autorităţilor competente şi ale tuturor actorilor implicaţi. În acest sens, statele membre trebuie să ia în considerare factori precum necesitatea stabilirii unui mediu de reglementare stabil, promovarea energiei din surse regenerabile (denumită în continuare „ESR”) şi necesitatea întreţinerii periodice şi a reînnoirii reţelelor de energie electrică.

În general, statele membre au transpus în mod adecvat articolul în cauză, fie prin noi cerinţe legislative, fie prin utilizarea dispoziţiilor altor directive care vizează aceleaşi obiective. Dispoziţiile directivei vor fi consolidate prin cel de-al treilea pachet privind piaţa internă a energiei (denumit în continuare „al treilea pachet”), care necesită consolidarea cooperării dintre administratorii reţelelor de transport într-o serie de sectoare, în special în ceea ce priveşte planificarea investiţiilor. De asemenea, al treilea pachet înfiinţează Reţeaua europeană a operatorilor de sisteme de transport de energie electrică (ENTSO-E), ale cărei sarcini constau în a elabora planuri de dezvoltare a reţelei, a iniţia modelarea reţelei integrate şi a elabora scenarii şi evaluări ale rezilienței şi adecvării sistemului integrat. Planurile de dezvoltare trebuie să fie suficient de orientate spre viitor pentru a permite identificarea din timp a lacunelor în materie de investiţii, mai ales în ceea ce priveşte capacităţile transfrontaliere.

Totuşi, există în continuare o serie de obstacole majore pe piaţa europeană. Riscurile legate de preţuri reprezintă un aspect-cheie în ceea ce priveşte fezabilitatea proiectelor de investiţie. Coexistenţa unor pieţe deschise de energie şi a unor preţuri reglementate ale energiei este în continuare destul de des întâlnită în rândul statelor membre: mai mult de jumătate din statele membre au preţuri reglementate[1]. Sistemele de preţuri reglementate care au un caracter general şi nu sunt transparente şi orientate exclusiv spre consumatorii vulnerabili nu sunt considerate indispensabile. Adeseori, tarifele reglementate nu reflectă nivelurile preţului en gros, ceea ce poate avea un efect defavorabil asupra investiţiilor în capacităţi de producţie noi. Pe termen mediu, acest aspect ar putea compromite securitatea aprovizionării cu energie electrică.

Actualizarea sau reînnoirea activelor de producţie şi a activelor reţelei de energie electrică, în special în legătură cu îndeplinirea obiectivelor ESR, vor necesita investiţii considerabile în următorii ani. Investiţiile respective vor trebui finanţate, ceea ce înseamnă că investitorii trebuie să fie siguri că îşi vor recupera costurile marginale pe termen lung. Cea mai mare parte a finanţării va proveni aproape sigur de pe piaţă. Modul în care măsurile privind obiectivele în materie de energie din surse regenerabile (ESR) interacţionează cu piaţa globală de energie electrică şi modul în care administratorii reţelelor de transport dezvoltă reţeaua vor deveni din ce în ce mai importante. O piaţă europeană de energie electrică integrată, activă şi lichidă poate contribui la reducerea volatilităţii preţurilor şi poate atrage investiţii care vor creşte integrarea pieţei interne a energiei electrice.

ARTICOLUL 4: SECURITATEA ÎN EXPLOATAREA REŢELEI

În ceea ce priveşte securitatea în exploatarea reţelei, directiva prevede că statele membre sau autorităţile competente se asigură că operatorii sistemelor de transport (OST) stabilesc normele şi obligaţiile minime de exploatare în domeniul securității reţelei şi că operatorii sistemelor trebuie să respecte normele respective. În special, statele membre se asigură că operatorii sistemelor de transport interconectate şi operatorii sistemelor de distribuţie (OSD) fac schimb de informaţii cu privire la funcţionarea reţelelor. Printre alte cerinţe, se prevăd obligaţii privind îndeplinirea obiectivelor de performanţă în termeni de calitate a aprovizionării şi de securitate a reţelei.

Operatorii reţelelor de energie electrică sunt cei care soluţionează eventualele perturbări ale aprovizionării cu energie electrică. Transparenţa şi schimbul de informaţii cu alţi administratori de reţele sunt foarte importante. O coordonare mai bună reduce riscul producerii de pene de curent şi protejează consumatorii europeni. Capacitatea de interconectare între OST joacă un rol deosebit de important în menţinerea şi îmbunătăţirea securității sistemului în timpul nefuncționării generatorului. Defecţiunile reţelelor şi penele de curent din 2003 şi 2006 au fost provocate sau amplificate de coordonarea insuficientă în operarea reţelei şi de absenţa legăturilor dintre reţelele de energie electrică. Aceste probleme au indicat în mod clar limita cooperării voluntare.

În majoritatea statelor membre, normele de operare a reţelei sunt elaborate de OST dintr-o perspectivă tehnică, cu un sistem de aprobare care implică autorităţile de reglementare şi/sau guvernul. În toate statele membre, criteriile pentru securitatea operării reţelei în cazul procedurilor de operare în regim de urgenţă sunt definite în prealabil şi există dispoziţii privind cooperarea cu OST din țările învecinate în aspecte cu relevanţă pentru securitatea operării. De exemplu, în Republica Cehă, Luxemburg, Portugalia şi Republica Slovacă, guvernul deţine un rol explicit în realizarea şi dezvoltarea securității operării.

Directiva 2005/89/CE privind energia electrică impune ca OST şi, după caz, OSD, să stabilească şi să îndeplinească obiectivele de performanţă în termeni de calitate a aprovizionării şi de securitate a sistemului. În 2008, CEER a efectuat un exerciţiu de comparare a calităţii aprovizionării cu energie electrică[2]. Studiul a relevat faptul că toate statele membre monitorizează întreruperile neplanificate care durează mai mult de trei minute şi, în general, continuitatea aprovizionării cu energie electrică în Europa se îmbunătăţeşte pe măsură ce numărul de minute pierdute pe an de clienţi scade aproape încontinuu din anul 2002. În plus, studiul a arătat că majoritatea statelor membre colectează informaţii privind cauza întreruperilor. Astfel cum era de aşteptat, continuitatea aprovizionării este mai bună în regiunile urbane faţă de cele rurale. Totuşi, se continuă lucrările alături de Comitetul European de Standardizare Electrotehnică (CENELEC) cu privire la dezvoltarea indicatorilor armonizaţi de continuitate, în scopul ameliorării eficienţei continuităţii sistemelor de monitorizare a aprovizionării cu energie electrică.

Comisia convoacă reuniuni bienale ale Comitetului pentru schimburile transfrontaliere de energie electrică, în cadrul cărora sunt luate în discuţie perspectivele privind consumul de energie electrică estival şi hibernal. Obiectivul reuniunilor constă în schimbul de informaţii cu scopul de a spori gradul de conştientizare cu privire la problemele potenţiale legate de aprovizionare. Raportul privind perspectivele sezoniere (vară sau iarnă) este elaborat la nivel european şi prezintă rezumatul bilanţurilor energetice naţionale sau regionale dintre previziunile privind producţia de energie electrică şi cererea săptămânală maximă pentru perioada următoare de vară/iarnă. Dacă situaţia o impune, Comisia poate institui ad hoc „ cellules de vigilance ” (celule de vigilenţă) pentru perioadele critice, cu scopul de a asigura schimbul rapid de informaţii între ţările învecinate şi operatorii sistemelor de transport. O astfel de „ cellule de vigilance ” a fost instituită în timpul lunilor de vară în perioada 2007-2009. Principala concluzie care s-a desprins în urma reuniunilor din perioada 2007-2009 este aceea că, în majoritatea statelor, echilibrul dintre producţie şi sarcină la nivel naţional este considerat în general adecvat pentru a garanta funcţionarea în siguranţă a sistemului în condiţii normale. În condiţii meteorologice severe sau în alte perioade determinate care prezintă un risc potenţial de penurie electrică, se pun în aplicare măsuri de atenuare – importurile necesare fiind realizabile din punct de vedere al capacităţii actuale de interconectare.

Al treilea pachet a sporit îndatoririle autorităţilor de reglementare de a include monitorizarea și revizuirea performanței anterioare a normelor de siguranţă şi de fiabilitate a reţelei, precum şi stabilirea sau aprobarea standardelor şi cerinţelor de calitate a serviciilor şi aprovizionării sau contribuția la realizarea acestui obiectiv împreună cu alte autorităţi competente. De asemenea, autorităţile de reglementare au datoria de a garanta aderarea OST şi a OSD la responsabilităţile care le revin în temeiul directivei, inclusiv garantarea faptului că reţelele pot respecta cereri rezonabile de energie electrică. În plus, la nivelul transportului, autorităţile de reglementare au datoria să monitorizeze planurile de investiţii ale OST şi compatibilitatea acestora cu planul de dezvoltare a reţelei la nivel comunitar, inclusiv evaluarea ENTSO-E în ceea ce priveşte adecvarea capacităţilor de producţie.

ARTICOLUL 5: MENŢINEREA ECHILIBRULUI ÎNTRE OFERTĂ ŞI CERERE

Pentru a menţine echilibrul între ofertă şi cerere, statele membre trebuie să adopte măsuri adecvate pentru a păstra un echilibru între cererea de energie electrică şi capacitatea de producţie disponibilă Aceasta se realizează prin încurajarea stabilirii unui cadru pentru piaţa en gros care furnizează semnale corespunzătoare privind preţul pentru producţie şi consum, precum şi prin solicitarea adresată OST de a asigura menţinerea unui nivel corespunzător al capacităţii de producţie de rezervă în scopul echilibrării şi/sau de a lua măsuri echivalente bazate pe piaţă.

Cererea de energie electrică

Tendinţele pe care le înregistrează cererea de energie electrică, astfel cum au fost prezentate de Comisia Europeană în cea de-a doua revizuire strategică a politicii energetice[3], indică o cerere tot mai mare de energie electrică, care este coerentă cu previziunile părţilor interesate din Europa din industria energiei electrice, deşi la un nivel oarecum mai scăzut. Comisia apreciază că, în contextul actualelor tendinţe şi politici, creşterea anuală a cererii de energie va fi de aproximativ 1% în următorii 20 de ani[4]. Previziunile ENTSO-E privind adecvarea sistemului[5] publicate recent indică faptul că se aşteaptă o creştere a cererii de energie electrică, majoritatea statelor membre raportând o creştere a sarcinii suficient de importantă după 2015.

Creşterea anuală medie a sarcinii ENTSO-E | 2010 - 2015 | 2015 - 2020 | 2020 - 2025 |

ianuarie ora 19:00 | 1,32% | 1,45% | 1,21% |

iulie ora 11:00 | 1,49% | 1,66% | 1,32% |

Sursa informaţiilor: Raportul ENTSO-E de previziune a adecvării sistemului

Previziunile trebuie corelate cu recenta criză economică, întrucât aceasta a provocat în întreaga Europă scăderi bruşte ale cererii de energie electrică. An după an, consumul lunar de energie electrică la nivelul UE a scăzut cu mai mult de 5%, 10%, 6% şi 5% în martie, aprilie, mai şi, respectiv, iunie 2009. Consumul european de energie electrică a scăzut chiar la un minim istoric în iunie 2009, şi anume -23% în comparaţie cu începutul anului[6]. Scăderea consumului de energie electrică s-a menţinut la acelaşi plafon, ulterior înregistrându-se o creştere; totuşi, valorile acestuia au rămas substanţial mai reduse în comparaţie cu anii anteriori.

O serie de ţări cum ar fi Germania, Franţa, Polonia şi Portugalia anticipează influenţa programelor de economisire a energiei şi a tehnologiei mai eficiente asupra creşterii consumului lor de energie. Alte state au remarcat că tranziţia la sisteme de energie cu emisii reduse de carbon poate creşte consumul de energie electrică, în special în ceea ce priveşte consumul înregistrat de pompele termice şi de vehiculele electrice.

Economisirea directă de energie şi investiţiile în eficienţă energetică reprezintă unele dintre cele mai rentabile modalităţi de a compensa creşterile viitoare ale cererii. În conformitate cu obligaţiile prevăzute de Directiva 2006/32/CE privind eficienţa energetică la utilizatorii finali şi serviciile energetice, toate statele membre au pregătit Planuri naţionale proprii de acţiune în domeniul eficienţei energetice (PNAEE), cu o enumerare detaliată a acţiunilor şi măsurilor. Astfel cum indică analiza PNAEE-urilor efectuată de Comisia Europeană, pe lângă măsurile directe de finanţare cum ar fi subvenţiile şi sistemele de împrumut, o serie de state membre planifică sau au pus deja în aplicare reduceri fiscale pentru investiţii în eficienţa energetică în anumite sectoare (de exemplu sectorul locuinţelor, industrie etc.) şi utilizează taxarea energiei pentru a încuraja direct economisirea în alte cazuri. Pe termen mediu, punerea în aplicare, în mod eficient, a măsurilor de acest tip va fi esenţială pentru asigurarea securității aprovizionării cu energie electrică.

Pe termen lung, probabil că rolul energiei electrice în consumul final de energie va continua să crească. Deciziile adoptate în prezent sunt esenţiale pentru a garanta că se poate ajunge la reducerile de emisii de carbon necesare după 2020, cu scopul de a aborda în mod eficient provocarea reprezentată de schimbările climatice. Provocarea adresată factorilor de decizie este de a garanta că pieţele de energie din Europa, atât cele reglementate cât şi cele nereglementate, pot oferi un mediu care să permită investitorilor să întreprindă investiţiile majore de capital necesare. În plus, un sprijin adecvat va fi necesar pentru a dezvolta tehnologii destinate a furniza soluţii cu emisii scăzute sau fără emisii de carbon în sectorul energiei electrice.

Adecvarea producţiei de energie electrică

Între anii 1997 şi 2007, capacitatea instalată de producţie a energiei electrice la nivelul UE-27 a crescut cu 18%, ajungând până la 779 GW. Capacitatea instalată a centralelor termice a crescut cu 16%, capacitatea hidrocentralelor a crescut cu 5% şi s-a înregistrat o creştere de 11 ori a producţiei de energie din surse regenerabile (ESR)[7]. Conform celor mai recente date furnizate de Asociaţia europeană pentru energia eoliană[8], instalaţiile pe bază de energie regenerabilă reprezintă 61% din totalul instalaţiilor noi în anul 2009, care este al doilea an consecutiv în care majoritatea instalaţiilor noi de producţie a energiei electrice exploatează ESR. În anul 2009, investiţiile în parcuri eoliene la nivel comunitar au fost de 13 miliarde EUR, sumă care corespunde unei capacităţi eoliene noi de aproximativ 10,2 GW sau 39% din noua capacitate globală de producţie a energiei electrice. Integrarea la scară largă a producţiei de energie eoliană offshore va ridica probleme considerabile la nivelul pieţei interne în ceea ce priveşte dezvoltarea infrastructurii, echilibrarea şi recuperarea costurilor.

În ciuda creşterii ponderii ESR, producţia de energie electrică în centrale termice continuă să furnizeze cea mai mare parte a energiei electrice la nivelul UE. În 2007, cea mai mare parte a capacităţii instalate totale la nivelul UE-27 era furnizată de centrale termice (58%), urmată de hidrocentrale (18%) şi centrale nucleare (17%), în timp ce capacitatea altor instalații ESR (cu excepția hidroenergiei) reprezenta un procent de 7% în 2007 în comparaţie cu 1% în 1997.

[pic]

Până în prezent, capacitatea de producţie a energiei electrice la nivelul UE a ţinut pasul cu cererea în continuă creştere. O analiză detaliată realizată de ENTSO-E în cadrul previziunii pe tema adecvării sistemului sugerează că va exista o capacitate suficientă de producţie a energiei electrice pentru perioada 2010- 2025. Totuşi, rapoartele naţionale prezentate de statele membre indică faptul că, la nivel naţional, adecvarea producţiei de energie electrică depinde de ipoteze importante, în special de prelungirea duratei de existenţă a unităţilor actuale. Fără înlocuirea actualelor unităţi de producţie a energiei electrice, ar fi necesară o capacitate suplimentară de 100-300 GW între 2009 şi 2025.

Raportul privind adecvarea sistemului elaborat de ENTSO-E sugerează o creştere a capacităţii nete de producţie a energiei electrice în ambele scenarii ale acestuia [conservator (ScA) şi cea mai bună estimare (ScB)], astfel cum sunt prezentate în figura de mai jos[9]:

[pic]

Adecvarea producţiei de energie electrică poate fi evaluată prin compararea diferenţei dintre cerere şi capacitatea disponibilă în mod cert, la care se face referire prin sintagma „diferenţă de capacitate” ( remaining capacity ). Tabelul de mai jos arată faptul că diferenţa de capacitate este pozitivă; totuşi, dat fiind nivelul scăzut al dezvoltării noului sistem de generare a energiei în conformitate cu scenariul A, nivelul scade brusc după 2015.

[pic]

Este clar faptul că adecvarea producţiei de energie electrică va varia între statele membre, iar în cadrul fiecărei jurisdicţii vor exista circumstanţe diferite pentru segmentele de producţie a energiei electrice de bază, de valoare medie şi superioare. Este important să se ia în considerare nu numai instalaţiile noi de producţie a energiei electrice, ci şi vârsta actualelor centrale de producţie a energiei electrice.

Cea de-a doua revizuire strategică a politicii energetice a oferit o descriere detaliată a vârstei capacităţii operaţionale de producţie a energiei electrice. Pe scurt, la sfârşitul anului 2008, majoritatea producătorilor europeni de gaz aveau o vechime mai mică de 5 ani. Totuşi, majoritatea centralelor pe cărbune şi a centralelor nucleare erau mai vechi de 21 de ani. Multe dintre acestea se apropie de data dezafectării, care este în jur de 40 de ani sau mai mult de la începutul exploatării, în funcţie de tipul de producţie de energie. Îmbinarea necesităţii înlocuirii centralelor vechi cu procentul în creştere de instalaţii de producţie a energiei bazate pe ESR, în special energia eoliană on- şi off-shore, ca rezultat al angajamentelor pentru orizontul 2020 şi al Directivei 2001/80/CE privind marile instalaţii de combustie, reprezintă o provocare semnificativă pentru administratorii reţelelor în anii care urmează în ceea ce priveşte compensarea şi adecvarea reţelei. După 2015, vor fi necesare investiţii suplimentare în ceea ce priveşte capacitatea de producţie a energiei electrice pentru a menţine un nivel corespunzător al adecvării. ERGEG şi-a exprimat îngrijorarea privind faptul că investiţiile necesare deja avute în vedere ar putea fi întârziate de criza financiară, pe motiv că viabilitatea economică a proiectelor respective este pusă sub semnul întrebării din cauza cererii mai scăzute de energie electrică.

Majoritatea ţărilor permit ca adecvarea producţiei de energie electrică să se realizeze la nivelul pieţei. Totuşi, Directiva 2005/89/CE stabileşte o serie de măsuri posibile pe care statele membre le pot folosi pentru a garanta securitatea aprovizionării cu energie electrică. Astfel de intervenţii pot fi considerate ca fiind suplimentare procedurii cererii de ofertă inclusă în Directiva 2003/54/CE. Articolul 7 din Directiva 2003/54/CE prevede deja că procedura de cerere de ofertă trebuie utilizată numai în ultima instanţă, în cazul în care procesul de autorizare nu a reuşit să conducă la o capacitate suficientă pentru a satisface cererea.

Cererea de ofertă constituie o intervenţie majoră pe piaţă, care poate conduce la denaturări între capacităţile existente şi cele noi şi la eşecul ciclului de investiţii în care este posibil ca producătorii să refuze să investească dacă un ofertant care se prezintă ulterior ar putea să reducă în mod substanţial valoarea investiţiei acestora. Aproape întotdeauna abordările naţionale au o serie de efecte asupra pieţelor învecinate. O licitaţie pentru o nouă capacitate de producţie de energie electrică lângă frontiera cu o ţară învecinată poate influenţa de asemenea comportamentul legat de investiţii din statul respectiv (relocarea investiţiilor planificate) şi poate avea efecte asupra comerţului transfrontalier. Prin urmare, achiziţia prin ofertare trebuie utilizată numai ca ultimă soluţie pentru a preveni penuria fizică a aprovizionării cu energie electrică, în situaţia în care nu există nicio altă posibilitate de garantare a capacităţii necesare la momentul indicat al posibilei penurii. O serie de state membre (Spania, Italia, Grecia, Danemarca şi Irlanda) au utilizat diferite sisteme pentru a furniza capacităţi de producţie a energiei electrice.

Totuşi, în cazul capacității de producție ESR, situaţia este diferită din perspectiva cererii de oferte, deoarece în majoritatea cazurilor acest tip de producție nu este viabil sub raport economic fără stimulente speciale. Prin urmare, procedurile de achiziţii prin ofertare sunt folosite frecvent de statele membre. Producţia de energie eoliană devine un adaos vizibil adus mixului de generare a energiei electrice la nivelul UE, iar utilizarea procedurilor de achiziţie prin ofertare pentru promovarea acesteia trebuie, în general, să meargă mână în mână cu evaluarea atentă a efectului asupra pieţei.

ARTICOLUL 6: INVESTIŢII ÎN REŢELE

Statelor membre li se solicită stabilirea unui cadru de reglementare care să trimită semnale favorabile pentru investiţii atât operatorilor sistemelor de transport, cât şi operatorilor sistemelor de distribuţie pentru a-şi dezvolta reţelele în vederea satisfacerii cererii previzibile a pieţei. În plus, cadrul respectiv trebuie să faciliteze întreţinerea şi reînnoirea reţelei, dacă este necesar. Cu excepţia Ţărilor de Jos şi a României, nu a fost necesar ca statele membre să modifice legislaţia existentă în materie de energie în vederea punerii în aplicare a dispoziţiei respective.

Consolidarea reţelei poate fi necesară pentru a permite centralelor electrice să producă la capacitate maximă şi să transporte energia electrică de la producători la consumatori. Iarna anului 2009 a evidenţiat fragilitatea reţelelor de energie electrică existente în faţa consumului crescut de energie electrică. Totuşi, consolidările reţelei pot fi afectate în mod negativ de procedurile lungi de planificare şi de acordare a autorizaţiilor la nivel naţional. În majoritatea statelor membre, operatorii reţelelor sunt obligaţi, fie prin legislaţie fie prin autorizaţie, să dezvolte şi să întreţină reţeaua în conformitate cu necesităţile şi cerinţele de garantare a securității în operare și a securității aprovizionării cu energie electrică pe termen lung, costurile investiţiilor fiind recuperate prin tarife de transport sau de distribuţie. Directiva impune ca operatorii sistemelor de transport sau, după caz, operatorii sistemelor de distribuţie să stabilească şi să îndeplinească obiectivele de performanţă în termeni de calitate a aprovizionării şi de securitate a reţelei. Aceasta implică introducerea stimulentelor de reglementare pentru a investi în reţele eficiente şi efective. Astfel cum a fost raportat de statele membre, această cerinţă a fost pusă în aplicare de majoritatea ţărilor începând din 2008.

În mod obişnuit, energia electrică este produsă la distanţe mici față de punctele de consum. Totuşi, caracteristicile fizice ale energiei electrice permit transmiterea instantanee a acesteia la distanţe mari, facilitând astfel comerţul transfrontalier. Politicile naţionale privind capacitatea de producţie a energiei electrice se combină cu capacităţile de interconectare existente. O serie de state membre au ales să nu investească în producţia de energie electrică la nivel local, ci să se bazeze pe contractele de interconectare şi aprovizionare încheiate cu statele vecine:

[pic]

În ultimii zece ani, importurile nete de energie electrică ale UE-27 au fost relativ stabile; totuşi, se pot remarca diferenţe semnificative între statele membre. În 2007, importurile nete de energie electrică în UE-27 au crescut până la 10,5 TWh. În rândul statelor membre ale UE-27, Franţa a fost în mod tradiţional cel mai mare exportator net de energie electrică, iar Italia, cel mai mare importator net de energie electrică. În cazul ţărilor a căror capacitate internă de producţie a energiei electrice nu va fi suficientă pentru a acoperi consumul de electricitate în timpul perioadelor de consum maxim, capacitatea de interconectare este în mod obişnuit suficientă pentru a satisface cererea.

Adecvarea capacităţii de interconectare nu este definită în legislaţia europeană, iar Directiva 2005/89/CE nu a introdus un anumit nivel obligatoriu de interconectare între statele membre. Totuşi, la Consiliul European de la Barcelona din 15 şi 16 martie 2002 s-a stabilit un nivel de interconectare ţintă de minim 10% din capacitatea de producţie a energiei electrice. Un nivel scăzut de interconectare are ca efect fragmentarea pieţei şi constituie un obstacol în calea dezvoltării concurenţei. Existenţa unei capacităţi adecvate de interconexiune fizică pentru transport, fie ea transfrontalieră sau nu, este esenţială, însă nu reprezintă o condiţie suficientă pentru buna funcţionare a concurenţei. Lista completă a liniilor de interconectare transfrontalieră este furnizată în anuarul statistic al ENTSO-E[10].

Valorile fizice ale liniilor de interconectare transfrontalieră diferă considerabil de capacitatea disponibilă în prezent în reţelele de transport interconectate cu foarte multe noduri din Europa. Din punct de vedere al planificării, valorile capacităţii totale de transfer (CTT) şi ale capacităţii nete de transfer (CNT) sunt necesare pentru ca administratorii de pe piaţă să îşi anticipeze şi să îşi planifice tranzacţiile. Graficul de mai jos ilustrează capacitatea reală de transport transfrontalier pentru perioada de iarnă 2009[11]:

[pic]

Implementarea obiectivului pentru 2020 referitor la ponderea energiei din surse regenerabile va necesita dezvoltarea ulterioară şi consolidarea infrastructurii reţelei, inclusiv a reţelelor şi interconexiunilor inteligente. Directiva 2009/28/CE solicită statelor membre să urmeze etapele necesare pentru a asigura realizarea evoluţiilor necesare, pentru accelerarea procedurilor de autorizare a infrastructurii reţelei şi pentru coordonarea aprobării infrastructurii respective prin proceduri administrative şi de planificare, pentru dezvoltarea ulterioară a producţiei de energie electrică din surse de energie regenerabilă. În anexa 1 la prezentul raport este prezentată o listă a proiectelor de interconectare transfrontalieră planificate în viitorul apropiat şi raportate de autorităţile naţionale (sau cunoscute pe altă cale).

ARTICOLUL 7: RAPORTARE

Monitorizarea şi raportarea securității aprovizionării cu energie electrică constituie deja o obligaţie impusă prin articolul 4 din Directiva 2003/54/CE. În conformitate cu articolul respectiv, statele membre sunt obligate să elaboreze un raport bienal cu trimiteri precise la echilibrul ofertă/cerere pe piaţa naţională, la planificarea noilor investiţii pentru următori cinci ani sau mai mulţi, la capacitatea, calitatea şi nivelul întreţinerii reţelei; precum şi la măsurile destinate să acopere cererea maximă şi deficitul potenţial. Conţinutul şi domeniul de aplicare ale raportului de monitorizare sunt explicate suplimentar la articolul 7 din Directiva 2005/89/CE.

Majoritatea statelor membre furnizează rapoarte cu informaţii privind consumul şi producţia de energie electrică prevăzute, precum şi necesităţile privind producţia de energie electrică şi investiţiile în reţele cu termenul mai lung de 20 de ani. Concluzia generală care se desprinde din rapoartele naţionale privind adecvarea sistemului de energie electrică este aceea că situaţia urmează să se menţină similară cu starea actuală.

Calitatea raportării variază în rândul statelor membre. O serie de state membre au publicat informaţii cuprinzătoare şi care acoperă toate aspectele identificate de directivă (de exemplu Finlanda), în timp ce alte rapoarte ar putea fi îmbunătăţite prin furnizarea unor detalii suplimentare. De exemplu, rapoartele care provin de pe pieţele mai puţin mature nu descriu în mod suficient modul în care funcţionarea pieţelor lor en gros va contribui la adecvarea producţiei şi a transportului de energie electrică.

Cel de-al treilea pachet energetic a adus schimbări importante în ceea ce priveşte monitorizarea aranjamentelor. Raportul ENTSO-E de previziune a adecvării sistemului pentru perioada 2010-2025 a reprezentat prima încercare de a evalua adecvarea sistemului de energie electrică la nivel european. Noul plan de dezvoltare pe o durată de 10 ani va acoperi toate aspectele care sunt relevante pentru monitorizarea siguranţei aprovizionării cu energie electrică – din punct de vedere al adecvării producţiei energiei electrice şi a transportului.

Comisia a propus îmbunătăţirea cadrului actual de reglementare, care impune statelor membre obligaţii de raportare referitoare la infrastructura de energie electrică, printr-un proiect de regulament privind informarea Comisiei pe tema proiectelor de investiţii în infrastructura energetică din cadrul Comunităţii Europene.

CONCLUZII

Statele membre au pus în aplicare în mod efectiv dispoziţiile directivei, prin instituirea unor noi dispoziţii legislative sau prin utilizarea dispoziţiilor existente rezultând din alte legislaţii europene. Pe termen scurt, capacitatea de reţea şi producţia de energie electrică par să fie suficiente pentru a face faţă cererii de energie electrică la nivel european. Totuşi, situaţia este mai puţin clară pe termen mediu şi lung. Centralele vechi de producţie a energiei electrice vor trebui înlocuite. Pentru aceasta, trebuie să existe semnale clare la nivelul pieţei privind noi investiţii, iar statele membre trebuie să fie atente la întârzierile pe care le-ar putea provoca procedurile lor de planificare. Accesul la finanţare ar putea fi mai dificil în actualul climat economic.

Statele membre trebuie să se pregătească și să ia în considerare pe deplin efectele introducerii în sistemele lor a unei cantități mari de ESR, în special a energiei eoliene on- şi offshore. Pe măsură ce nivelul de penetrare crește, o astfel de integrare va necesita modificări ale normelor şi procedurilor de echilibrare, pe lângă investiţia considerabilă în reţele care va fi necesară, în timp, pentru a adapta noul profil de producţie a energiei electrice. În mod similar, se poate sa fie necesară luarea in calcul a modificării tiparelor cererii pe măsură ce măsurile privind eficienţa energetică, inclusiv contoarele inteligente, vor intra în vigoare. Astfel cum susţin autorităţile de reglementare, sistemele pe bază de stimulente ar trebui utilizate pentru a facilita investiţiile într-o reţea nouă şi ar trebui avută în vedere utilizarea tehnologiei reţelelor inteligente.

Cel de-al treilea pachet energetic va aduce modificări importante la nivelul monitorizării securității aprovizionării cu energie electrică. Obligaţia ENTSO-E de a întocmi un plan de dezvoltare pe o durată de 10 ani care să acopere toate aspectele relevante pentru monitorizarea securității aprovizionării cu energie electrică – din punct de vedere al adecvării producţiei energiei electrice şi a transportului, reprezintă un important pas înainte. Deşi lipsit de caracter obligatoriu, planul respectiv va oferi o bază adecvată pentru codurile de reţea ale ENTSO privind siguranţa şi fiabilitatea reţelei.

Pe măsură ce UE se apropie de obiectivele climatice pentru anul 2020, statele membre vor trebui să fie tot mai vigilente în ceea ce priveşte posibilele problemele legate de securitatea aprovizionării cu energie electrică şi să adopte din timp măsurile adecvate pentru a își moderniza și adapta sistemele la noile provocări, astfel încât consumatorii să poată beneficia de o aprovizionare cu energie electrică de calitate, cu emisii reduse de carbon şi continuă.

Prezentul raport a explicat o serie din evoluţiile viitoare în sistemul european de energie electrică, în special în ceea ce priveşte integrarea unei ponderi importante de energie din surse regenerabile, şi necesitatea de a limita emisiile de gaze cu efect de seră în sectorul energetic: trecerea de la combustibil către energia electrică în mixul energetic general; mărirea distanţei dintre producţie şi punctele de consum din cauza utilizării sporite a energiei din surse regenerabile; intermitenţa surselor regenerabile importante (energie eoliană şi celule fotovoltaice solare), care creşte necesitatea unei capacităţi de echilibrare, fie convenţională, fie regenerabilă; rolul potențial sporit al importurilor de energie electrică din afara graniţelor UE datorită potenţialului ridicat al „electricităţii ecologice” în regiunile învecinate. Aceste evoluţii vor necesita investiţii masive şi sisteme de stimulente adecvate pentru a furniza investiţiile respective la momentul oportun, asigurând simultan concurenţa, durabilitatea şi siguranţa aprovizionării cu energie electrică. Prin urmare, Comisia Europeană pregăteşte în prezent un pachet privind infrastructura energetică, al cărui rol va fi de a încuraja dezvoltarea infrastructurii energetice europene. Noul pachet se va baza pe actualul cadru TEN-E şi va stabili un set complet de politici, luând în considerare procedurile şi finanţarea existente pentru dezvoltarea infrastructurii.

Anexa 1

List a intenţiilor de investiţii raportate în sectorul interconectării transfrontaliere

pentru următorii cinci ani

1. Franţa-Belgia;

2. Franţa-Spania;

3. Franţa-Italia;

4. Bulgaria- Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei;

5. Danemarca-Norvegia;

6. Estonia-Finlanda;

7. Estonia-Letonia;

8. Finlanda-Suedia;

9. Suedia-Norvegia;

10. Suedia-Lituania;

11. Lituania-Polonia;

12. Grecia-Turcia;

13. Germania-Polonia;

14. Germania-Ţările de Jos;

15. Irlanda-Regatul Unit;

16. Regatul Unit-Ţările de Jos;

17. Regatul Unit-Belgia;

18. Regatul Unit-Franţa;

19. România-Serbia;

20. Slovacia-Ungaria;

21. Slovenia - Italia;

22. Austria – Ungaria;

22. Austria - Italia;

23. Malta – Italia;

24. Portugalia-Spania.

De asemenea, Planul european de relansare economică ia în considerare sprijinirea integrării în reţea a energiei eoliene offshore. Cele două proiecte de integrare în reţeaua offshore sunt Baltic-Kriegers Flak şi reţeaua Mării Nordului.

[1] http://ec.europa.eu/energy/gas_electricity/benchmarking_reports_en.htm

[2] Al patrulea raport de analiză comparativă privind calitatea aprovizionării cu energie electrică Ref. C08-EQS-24-04, 10 decembrie 2008. Studiul nu a furnizat informaţii privind Irlanda, Grecia, Bulgaria, Cipru, Letonia, Malta sau Republica Slovacă.

[3] http://ec.europa.eu/energy/strategies/2008/doc/2008_11_ser2/strategic_energy_review_wd_future_position2.pdf

[4] Tendinţe în orizontul anului 2030 – actualizare în 2007; http://bookshop.europa.eu/is-bin/INTERSHOP.enfinity/WFS/EU-Bookshop-Site/en_GB/-/EUR/ViewPublication-Start?PublicationKey=KOAC07001

[5] www.entsoe.eu/fileadmin/user_upload/_library/publications/entsoe/outlookreports/SAF_2010-2025_final.pdf

[6] Pentru analiza detaliată, a se vedea rapoartele trimestriale privind pieţele de energie electrică din Europa la următoarea adresă de internet: http://ec.europa.eu/energy/observatory/electricity/electricity_en.htm

[7] Pentru detalii, a se vedea de asemenea Raportul anual din 2009 al observatorului pieţei energiei al Comisiei Europene, SEC(2009) 1734

[8] http://www.ewea.org/fileadmin/emag/statistics/2009generalstats/

[9] Aceasta include UE-27, la care se adaugă alţi membri ENTSO-E.

[10] http://www.entsoe.eu/index.php?id=55, anuar statistic, Statistical Yearbook, Tabelul de date T9 privind liniile transversale de intercomunicaţie.

[11] Valorile CNT ale transportului ENTSO-E pentru iarna 2009-2010 au fost utilizate prin însumarea valorilor de import pentru fiecare ţară şi prin luarea în considerare a restricţiilor generale la import în cazul în care acestea au fost declarate. Pentru capacitatea instalată de producţie a energiei electrice au fost utilizate valorile Eurostat 2007.