RO    RO  COMISIA COMUNIT ĂŢILOR EUROPENE 
Bruxelles, 30.5.2007 
COM(2007) 273 final 
  
AL PATRULEA RAPORT 
privind coeziunea economic ă şi socială 
(prezentat ă de Comisie) 
  
{SEC(2007) 694} 
 
RO 2   RO AL PATRULEA RAPORT 
privind coeziunea economic ă şi socială 
În temeiul articolului 159 din tratat, Comisia trebuie s ă prezinte o dat ă la trei ani un 
raport către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic şi Social European şi 
Comitetul Regiunilor referitor la progresul înregistrat în direc ţia realizării coeziunii 
economice şi sociale, precum şi modalitatea în care diferitele mijloace prev ăzute în 
articol (politicile statelor membre şi ale Comunit ăţii) au contribuit la acest lucru. 
Acest al patrulea raport privind coeziunea ofer ă, în primul rând, o imagine la zi a situa ţiei 
şi perspectivelor lega te de coeziunea economic ă, socială şi teritorial ă şi, în al doilea rând, 
o analiză a impactului politicii la nivel na ţional şi comunitar asupra coeziunii din Uniune. 
Un accent deosebit se pune pe: 1) evaluarea preliminar ă a impactului politicii europene 
de coeziune în perioada de programare 2000-2006 şi 2) o prim ă evaluare a preg ătirilor 
pentru noua perioad ă 2007-2013, pe baza strategiilor na ţionale şi a proiectelor de 
programe opera ţionale înaintate Comisiei de c ătre statele membre pân ă la sfârşitul lunii 
aprilie 2007 [a se vedea SEC(2007) 694]1.  
1. V ALOAREA AD ĂUGATĂ A POLITICII DE COEZIUNE  
Există o serie de factori care influen ţează eficacitatea şi impactul politic ii europene de 
coeziune. Un context economic carac terizat de stabilitatea pre ţurilor şi balanţe bugetare 
solide va beneficia de rate mai mici ale dobânzilor. La rândul s ău, acest lucru stimuleaz ă 
investiţiile şi acumulările de capital, m ărind atât productivitatea, cât şi gradul de ocupare 
a forţei de munc ă. De asemenea, faciliteaz ă creşterea nivelului şi difuzării inovaţiei şi 
reduce costul de capital. 
Eficienţa şi eficacitatea administra ţiilor publice la nivel na ţional, regional şi local 
constituie un alt factor esen ţial. În sfâr şit, factorii externi, în special globalizarea, sunt 
deseori principalii factori care determin ă modificări structurale la toate nivelurile şi care 
au un impact major asupra dezvolt ării economice şi creării de locuri de munc ă.  
Cu toate acestea, ca rezultat al unei abord ări riguroase, politica de coeziune a reu şit să 
aibă un impact asupra nivelului de trai şi nivelurilor de oportunit ăţi pe întreg teritoriul 
UE. 
                                                 
1 În perioada 2000-2006 cinci fonduri au contri buit la politica de coeziune – FEDER, FSE, Fondul 
de Coeziune, FEOGA, sec ţiunea Orientare şi IFOP. Pentru perioada curent ă 2007-2013, prezentul 
raport se concentreaz ă asupra contribu ţiei FEDER, FSE şi a Fondului de Coeziune la politica de 
coeziune. Fostul FEOGA, sec ţiunea Orientare a fost absorbit ac um în Fondul pentru Dezvoltare 
Rurală, care contribuie de asemenea la coeziunea economic ă şi socială.  
 
RO 3   RO • Convergen ţa are loc la nivel na ţional şi regional 
Ca grup, principalii beneficiari ai programelor în favoarea polit icii europene de coeziune 
în perioada 2000-2006 au continuat s ă prezinte rate de cre ştere impresionante. La nivel 
regional, performan ţa economic ă puternică din regiunile cu un PIB sc ăzut pe cap de 
locuitor în ultimul deceniu a însemnat c ă, peste tot în UE, regiunile s-au aflat într-un 
proces de convergen ţă măsurat în termeni de PIB pe cap de locuitor. 
• Estimările sugereaz ă că aceste tendin ţe vor continua  
Pentru perioada 2007-2013, studiile sugereaz ă că investiţiile realizate în cadrul 
programelor vor contribui la cre şterea cu 5-15% a valorilor absolute ale PIB-ului în 
majoritatea noilor state membre, în compara ţie cu scenariul de baz ă. În plus, se estimeaz ă 
că până în 2015 vor fi create în jur de 2 milioane de noi locuri de munc ă datorită acestor 
niveluri de investi ţii. 
• Politica de coeziune sus ţine creşterea şi crearea de locuri de munc ă şi în afara 
regiunilor de convergen ţă 
Creşterea şi dezvoltarea într-o economie de pia ţă presupun în mod in evitabil restructur ări 
asociate adesea cu pierderi ale locurilor de munc ă şi crearea de noi locuri de munc ă 
distribuite neuniform, ceea ce poate da na ştere unei concentra ţii teritoriale de probleme 
sociale şi economice. Consolidarea capacit ăţii Uniunii de a se adapta la schimbare şi de a 
crea noi locuri de munc ă durabile constituie u nul dintre rolurile politicii europene de 
coeziune, inclusiv în statele membre mai pr ospere ale Uniunii. Pentru perioada 2000-
2005, se estimeaz ă că vor fi create peste 450 000 de locuri de munc ă brute în şase ţări, 
ceea ce înseamn ă aproximativ dou ă treimi din asisten ţa european ă alocată obiectivului 2. 
• Politica de coeziune sus ţine capacitatea inovatore a statelor membre şi regiunilor 
Politica de coeziune a contribuit semnifica tiv în perioada 2000-2006 la eforturile de 
cercetare şi dezvoltare şi a consolidat capacitatea inovato are, îndeosebi în regiunile 
obiectivului 1. Pe baza programelor  disponibile la momentul adopt ării prezentului raport, 
proporţia resurselor politicii de coeziune care urmeaz ă a fi investite în inova ţie, cercetare 
şi dezvoltare va fi de peste dou ă ori mai mare în perioada 2007-2013.  
• Investiţia în capital uman în cadrul politicii de coeziune aduce beneficii semnificative 
Creşterea calit ăţii capitalului uman justific ă mai mult de jum ătate din câ ştigurile de 
productivitate înregistrate în ultimul deceniu. Programele europene de coeziune 
cofinanţează formarea a circa nou ă milioane de persoane anual, dintre care mai mult de 
jumătate sunt femei. O mare parte din beneficiari fie se reangajeaz ă după formare, fie 
declară că au condiţii de munc ă mai bune şi venituri mai mari. 
 
RO 4   RO • Politica de coeziune valorific ă capitalul public şi privat în sprijinul investi ţiilor 
productive 
Între 2000 şi 2006 fiecare euro investit în cadrul pol iticii de coeziune a însemnat alte 
cheltuieli în regiunile obiectivului 1, aj ungând la o medie de 0,9 euro. În regiunile 
obiectivului 2, aceste cheltuieli induse pot fi  chiar de trei ori mai mari decât suma 
investită iniţial. Acest lucru este ob ţinut prin norme de politic ă, precum cofinan ţarea şi 
parteneriatul şi printr-o implicare mai mare a capitalului privat, inclusiv o varietate de 
acorduri de partener iat public-privat. 
Mai recent, Comisia, în colaborare cu institu ţiile financiare interna ţionale, a dezvoltat 
instrumente financiare inovatoare care s ă însoţească şi să completeze finan ţările 
europene: JEREMIE pentru  promovarea IMM-urilor şi a micro-creditului şi JESSICA 
pentru dezvoltare urban ă. Acest lucru va duce la  transformarea subven ţiilor în forme 
reutilizabile de finan ţare, conferindu-le durabilitate pe termen lung, la m ărirea efectului 
de pârghie produs prin folosi rea unor astfel de subven ţii pentru atragerea de capitaluri 
private ce vor fi combinate cu aceste subven ţii şi la introducerea unor stimulente mai 
puternice pentru o performan ţă îmbunătăţită. 
• Politica de coeziune a promovat abord ări integrate ale dezvolt ării  
Politica de coeziune sprijin ă promovarea dezvolt ării, inclusiv a impactului unor probleme 
complexe, cum ar fi provoc ările prezentate de globalizare, schimbarea climateric ă sau 
tendinţele demografice într-o manier ă integrată, ceea ce asigur ă coerenţa diferitor politici 
sectoriale. Aceast ă abordare integrat ă a permis accentuarea impactului global al 
intervenţiilor sectoriale prin exploatarea si nergiilor dintre domeniile politice şi 
controlarea efectelor secundare ale acest ora; prin favorizarea dialogului între 
administra ţii; şi printr-o mai bun ă adaptare a interven ţiilor la caracteristicile socio-
economice ale regiunilor şi localităţilor. 
• Politica de coeziune contribuie la îmbun ătăţirea calităţii investiţiilor publice 
Programarea pe 7 ani a acestei politici, bazat ă pe o securitate bugetar ă pe toată această 
perioadă, a îmbun ătăţit considerabil pl anificarea bugetar ă pe termen lung în multe state 
membre şi regiuni. În plus, politica de coeziune contribuie la identificarea priorit ăţilor 
pentru deciziile de investi ţii publice, ceea ce are ca rezultat, în special în ţările 
beneficiare ale politicii de coeziune, o utilizare mai eficace şi rentabil ă a investi ţiilor 
publice în general, nu doar acolo unde investi ţia a fost cofinan ţată de Comunitate. Astfel, 
politica de coeziune influen ţează modelul de investi ţii, ducând la cre şterea productivit ăţii 
şi durabilit ăţii acestuia. 
 
RO 5   RO • Politica de coeziune a promovat parteneriatul ca element esen ţial al unei bune 
guvernan ţe 
Principiul parteneriatului este  un principiu fundamental care st ă la baza tuturor aspectelor 
politicii de coeziune – programarea, punerea în aplicare, monitorizarea şi evaluarea – şi 
este acum în general acceptat ca element esen ţial al unei bune guvernan ţe. Sistemul de 
guvernanţă pe mai multe niveluri, bazat pe o abordare strategic ă şi implicând 
Comunitatea, autorit ăţile naţionale, regionale şi locale şi părţile interesate, garanteaz ă 
faptul că acţiunile sunt adaptate circumstan ţelo r de la fa ţa locului şi că există o voinţă 
reală de a reuşi. 
2. S ITUAŢIA ŞI EVOLU ŢIA DISPARIT ĂŢILOR ECONOMICE , SOCIALE ŞI 
TERITORIALE  
2.1. Coeziunea economic ă 
• Convergen ţa există atât la nivel na ţional... 
Principalii beneficiari ai politicii de coeziune în perioada 1994-2006 – Grecia, Spania, 
Irlanda şi Portugalia – au înregistrat o cre ştere impresionant ă ca grup. Între 1995 şi 2005, 
Grecia şi-a redus decalajul fa ţă de restul UE-27, ajungând de  la 74% la 88% din media 
UE-27 în 2005. În aceea şi perioadă, Spania şi Irlanda au ajuns de la 91%, respectiv 102% 
la 102%, respectiv 145% din media Uniunii. În acela şi timp, cre şterea înregistrat ă în 
Portugalia a fost sub media UE începând cu 1999. În 2005, PIB-ul pe cap de locuitor din 
această ţară a fost de 74% din media UE. 
Noile state membre, în special  cele cu un PIB foarte sc ăzut pe cap de locuitor, sunt cele 
care înregistreaz ă vizibil o cre ştere mai accentuat ă şi o diminuare mai rapid ă a 
decalajelor. PIB-ul celor tr ei state baltice aproape c ă s-a dublat în dece niul dintre 1995 şi 
2005. Ratele de cre ştere din Polonia, Ungaria şi Slovacia sunt mai mult decât duble fa ţă 
de media UE.  
Totuşi, deoarece s-a pornit de la PIB-uri foarte sc ăzute pe cap de locuitor şi ţinându-se 
cont de ratele de cre ştere curente, e probabil s ă treacă mai mult de 15 ani pân ă când 
Polonia şi, în special, Bulgaria şi România, vor atinge un PIB pe cap de locuitor de 75% 
din media UE-27. 
• ..., cât şi la nivel regional 
Creşterea economic ă relativ puternic ă din regiunile cu un PIB sc ăzut pe cap de locuitor în 
decursul ultimului deceniu a însemnat c ă, per ansamblu, regiunile UE au tendin ţe 
convergente. Între 1995 şi 2004, num ărul regiunilor cu un PIB pe cap de locuitor sub 
75% din media UE a sc ăzut de la 78 la 70, iar num ărul celor aflate la o cot ă de sub 50% 
din media UE a sc ăzut de la 39 la 32. 
 
RO 6   RO Regiunile aflate în urm ă ca dezvoltare din cadrul UE-1 5, care au fost principalele 
beneficiare ale sprijinului acordat în baza po liticii de coeziune în  perioada 2000-2006, au 
manifestat o cre ştere semnificativ ă a PIB-ului pe cap de locuitor comparativ cu restul UE 
între 1995 şi 2004. În 1995, 50 de regiuni cu un num ăr total de 71 de milioane locuitori 
au înregistrat un PIB pe cap de locuitor situat sub 75% din media UE-15. În 2004, 
aproape una din patru astfel de regiuni cuprinzând aproape 10 milioane de locuitori a înregistrat o cre ştere a PIB-ului pe cap de lo cuitor peste pragul de 75%.  
• ...dar disparit ăţile rămân importante  
În ciuda acestui progres, r ămân disparit ăţi absolute. Acest lucru se datoreaz ă parţial 
extinderii recente şi parţial faptului c ă procesul de cre ştere tinde s ă se concentreze – în 
fazele iniţiale ale dezvolt ării – în zonele cele mai dinamice din interiorul ţărilor. 
Chiar şi unele dintre regiunile cele  mai dezvoltate (cele cu un nivel al PIB-ului de peste 
75% din media UE-27) încep s ă înregistreze rate de cre ştere economic ă foarte sc ăzute 
sau chiar negative. În inte rvalul 2000-2004, PIB-ul real pe cap de locuitor a sc ăzut în 27 
de regiuni, iar în altele 24 a crescut cu mai pu ţin de 0,5% pe an. În cinci dintre aceste 
regiuni, PIB-ul pe cap de locuitor a c ăzut sub 75% din media UE.  
• Îmbunătăţirea gradului de ocupare a for ţei de munc ă şi a productivit ăţii contribuie la 
creşterea din regiuni 
Regiunile aflate în urm ă ca dezvoltare recupereaz ă rapid din decalaj în ceea ce prive şte 
productivitatea. Acest lucru este evident mai al es în noile state membre: în cele trei state 
baltice şi în unele zone din Poloni a, productivitatea a crescut de patru ori mai repede 
decât media UE între 1995 şi 2004. Unele dintre aceste regiuni pornesc îns ă de la niveluri 
foarte scăzute. Cum for ţa de munc ă din aceste regiuni se reorienteaz ă către sectoare cu o 
valoare ad ăugată mai mare, este de a şteptat ca productivitatea regional ă să crească, chiar 
dacă productivitatea sectorial ă rămâne la un nivel stabil. 
În 2004, regiunile din Port ugalia, Grecia, Irlanda şi Spania prezentau înc ă niveluri de 
productivitate considerabil mai mari decât în no ile state membre. Irlanda a înregistrat atât 
cea mai mare cre ştere a ocup ării forţei de munc ă din cadrul UE, cât şi creşteri 
semnificative ale productivit ăţii. Pe de alt ă parte, dezvoltarea economic ă regională din 
Spania s-a bazat aproape în exclusivitate pe cre şterea ocup ării forţei de munc ă, ceea ce 
sugerează că o astfel de cre ştere se poate dovedi greu de sus ţinut pe termen lung. În 
Portugalia, ocuparea for ţei de munc ă a crescut substan ţial până în 2001, dar de atunci a 
rămas constant ă, în timp ce în Grecia ocuparea for ţei de munc ă a fost limitat ă până în 
2001, dar ulterior s-a accen tuat semnificativ.  
Nouă din zece dintre regiunile mai dezvoltate au înregistrat o cre ştere a ocup ării forţei lor 
de muncă şi aproape la fel de multe au înregistrat o cre ştere a productivit ăţii lor. Cu toate 
acestea, între 1995 şi 2004, productivitatea a sc ăzut în 29 de regiuni din Italia, Fran ţa, 
Spania şi Germania, în timp ce ocuparea for ţei de munc ă a scăzut în 16 regiuni, în special 
în Germania de Est şi în nordul Angliei. 
 
RO 7   RO 2.2. Coeziunea social ă 
• Ratele de ocupare a for ţei de munc ă au fost convergente la nivel UE şi la nivel 
naţional 
Între 2000 şi 2005, ratele regionale de ocupare a for ţei de munc ă au fost convergente în 
cadrul UE. Totu şi, în 2005, ratele de ocupare a for ţei de munc ă în regiunile aflate în urm ă 
ca dezvoltare erau înc ă cu 11 puncte ai mici decât cele din restul Uniunii. 
Pe parcursul acestei perioade, anumite ţări au cunoscut o cre ştere consistent ă şi larg 
răspândită a ocupării forţei de munc ă, în timp ce altele – precum România şi Polonia – au 
înregistrat un declin în majoritatea regi unilor, în unele cazuri cu peste 2 puncte 
procentuale. 
Pentru a atinge obiectivele  de la Lisabona privind ratele de ocupare a for ţei de munc ă, 
UE trebuie s ă genereze aproximativ 23,5 milioane de locuri de munc ă suplimentare, 
dintre care 7 milioane ar trebui s ă fie destinate femeilor, iar 7 milioane persoanelor cu 
vârsta între 55 şi 64 de ani. Crearea de locuri de munc ă la aceast ă scară va necesita 
investiţii în domenii de activitate noi, adaptate unei for ţe de munc ă calificate pentru a le 
ocupa.  
• ..., iar disparit ăţile privind ratele şomajului au sc ăzut 
Între 2000 şi 2005, şomajul a sc ăzut de la 13,4% la 12,4% în regiunile aflate în urm ă ca 
dezvoltare, de şi în 17 dintre acestea rata şomajului a crescut cu peste 2 puncte 
procentuale. 
În regiunile mai dezvoltate, şomajul a r ămas stabil între 2000 şi 2005, cu o rat ă puţin sub 
8%, deşi regiunile din Spania, Italia, Fran ţa şi Marea Britanie au înregistrat în general o 
scădere a ratei şomajului, iar regiunile din Germania, Austria, Olanda şi Belgia, o u şoară 
creştere.  
În 2005, rata şomajului la femei era mai mare decât cea în cazul b ărbaţilor în UE, dar 
diferenţa s-a redus cu o treime între 2000 şi 2005. Decalajul cel mai mare a fost 
înregistrat în Grecia, Spania şi Italia. 
• Sărăcia rămâne în continuare o problem ă... 
Proporţia popula ţiei amenin ţate de riscul s ărăciei rămâne relativ ridicat ă în unele state 
membre. Reprezentat ă de cei care au un venit de 60% sub venitul na ţional mediu, 
proporţia celor care intr ă în aceast ă categorie a atins în 200 4 aproape 20% din popula ţie 
în Lituania, Polonia, Irlanda, Grecia, Spania şi Portugalia, dar numai 10% în Ţările de 
Jos, Republica Ceh ă şi Suedia. În medie, persoanele amenin ţate de riscul s ărăciei în 2004 
reprezentau 16% din popula ţia UE sau în jur de 75 de milioane de oameni. Riscul este 
mai mare pentru femei, copii, persoane în vârst ă şi şomeri. 
 
RO 8   RO • Nivelurile de educa ţie sunt în cre ştere, dar r ămân scăzute în regiunile aflate în urm ă 
ca dezvoltare 
O forţă de munc ă educată şi calificat ă reprezint ă un factor important  într-o economie a 
cunoaşterii competitiv ă. Beneficiile pe termen lung sunt vizibile: num ărul tinerilor cu 
vârsta între 25 şi 34 de ani, titulari ai unor diplome universitare sau echivalente, este în 
creştere şi reprezint ă în prezent aproape dublul celui al genera ţiei anterioare cu vârsta 
între 55 şi 64 de ani. Cu toate ace stea, nivelurile de educa ţie ale tinerilor sunt în urm ă, 
mai ales în România, Republica Ceh ă, Italia şi Slovacia.  
În 2005, aprox. 23% din persoa nele cu vârsta între 25 şi 64 de ani din UE urmaser ă 
cursuri de înv ăţământ terţiar, variind de la 35% în Finlanda pân ă la aproximativ 10% în 
România. Diferen ţele dintre regiuni sunt înc ă şi mai mari şi nu sunt convergente. În 
medie, regiunile aflate în urm ă ca dezvoltare înregistreaz ă o propor ţie mai sc ăzută a 
persoanelor cu vârsta între 25 şi 64 de ani ce urmaser ă cursuri de înv ăţământ terţiar.  
2.3. Coeziunea teritorial ă 
• Concentrare teritorial ă mai redus ă a PIB-ului UE-27 în nucleul tradi ţional al 
Europei... 
Dovezile arat ă că prosperitatea economic ă în UE devine din ce în ce mai pu ţin 
concentrat ă geografic: „nucle ul” economic tradi ţional al Europei (zona cuprins ă între 
Londra, Paris, Milano, München şi Hamburg) a avut în 2004 o cot ă substanţial mai 
redusă din PIB-ul UE-27 decât în 1995, de şi proporţia populaţiei a rămas stabil ă. Această 
tendinţă se datoreaz ă apariţiei unor noi centre de dezvo ltare precum Dublin, Madrid, 
Helsinki şi Stockholm, dar şi Varşovia, Praga, Bratislava şi Budapesta. 
• ... dar mai mare la nivel na ţional... 
În interiorul statelor membre, îns ă, activitatea economic ă a ajuns să fie mai concentrat ă în 
regiunile capitalelor pe întreg teritoriul UE, excep ţie făcând Berlin şi Dublin. Între 1995 
şi 2004, în medie, cota regiun ii capitalelor din PIB-ul na ţional a crescut cu 9%, în timp ce 
populaţia a crescut cu 2%. Aceast ă tendinţă a fost deosebit de puternic ă între 1995 şi 
2000, în special în Var şovia şi Bucureşti.  
Concentrarea sporit ă a popula ţiei şi a activit ăţii economice în regiunile capitalelor ar 
putea restric ţiona pe termen lung cre şterea economic ă globală, întrucât externalit ăţile 
negative, cum ar fi cre şterea costului locuin ţelor, insuficien ţa spaţiilor pentru activit ăţi 
comerciale, congestionarea şi poluarea afecteaz ă negativ imaginea şi competitivitatea 
acestora. Polii secundari de cre ştere ar putea contribui la re ducerea presiunii exercitate 
asupra regiunii capitalelor şi la promovarea unui poten ţial de creştere general ă mai mare.  
 
RO 9   RO • ...Cu o tendin ţă către suburbanizare, ... 
Tendinţa dominant ă în oraşele europene este cea de suburbanizare. Între 1996 şi 2001, în 
90% dintre aglomer ările urbane, rata de cre ştere a popula ţiei din suburbii a fost mai mare 
decât cea a popula ţiei din centrul ora şului. O treime din aceste aglomer ări urbane a 
pierdut din locuitori în perioada amintit ă; totuşi, în majoritatea acestor ora şe suburbiile 
s-au dezvoltat concomitent cu declinul zonei urbane central e. Suburbanizarea popula ţiei 
sporeşte inevitabil presiunea asupra sistem ului de transport urban, în timp ce 
suburbanizarea activit ăţii economice poate conduce la de clinul economic al centrului 
tradiţional al ora şului. 
Concentrarea s ărăciei în cartiere le urbane r ămâne o problem ă în multe dintre ora şele 
europene. În ciuda concentr ării forţei de munc ă în oraşe, locuitorii acestora, mai ales cei 
mai puţin califica ţi, întâmpin ă dificultăţi în găsirea unui loc de munc ă, în timp ce o 
treime din locurile de munc ă sunt ocupate de persoane care fac naveta la ora ş.  
La acest lucru se adaug ă concentrarea şomajului în anumite sectoare din ora ş. În aceste 
cartiere cu o rat ă înaltă a şomajului sunt concentrate de obicei şi alte aspecte ale s ărăciei. 
Între acestea se num ără calitatea proast ă a locuinţelor, insuficien ţa transportului public şi 
a altor alte servicii  cum ar fi educa ţia, precum şi nivelul sc ăzut al veniturilor şi rata înalt ă 
a criminalit ăţii. 
• ...în timp ce unele zone rurale continu ă să se depopuleze 
Migraţia semnificativ ă în afara zonelor rurale reprezint ă încă tendinţa dominant ă în 
numeroase regiuni din UE, ma i ales în sudul Italiei, nordul Finlandei, Suedia şi Scoţia, 
partea de est a Germaniei şi Poloniei. Lipsa perspect ivelor unui loc de munc ă în afara 
agriculturii şi standardele mai sc ăzute de trai îi determin ă pe oameni, mai ales pe cei 
tineri şi calificaţi, să caute oportunit ăţi în altă parte. Acest lucru are efecte cumulate 
asupra zonelor în cauz ă, ce se traduc prin îmb ătrânirea popula ţiei şi diminuarea 
serviciilor de baz ă2. 
• ... iar posibilit ăţile de schimburi transf rontaliere se extind 
Numeroşi ani de programe tran sfrontaliere au îmbun ătăţit cooperarea între regiunile 
frontaliere din interiorul  UE-15, mai ales între ţările Benelux, Germania şi Franţa. Noile 
frontiere interne nu sunt înc ă suficient de permeabile şi fluxurile de trafic sunt mult 
inferioare.  
Creşterea permeabilit ăţii acestor frontiere, atât din punct de vedere fizic, cât şi din punct 
de vedere administrativ, va facilita fluxul de persoane şi mărfuri între regiunile respective 
şi va face ca nivelurile schimburilor economice s ă corespund ă potenţialului economic al 
regiunilor. Acest tip de activit ăţi de cooperare este şi mai important pentru regiunile de 
frontieră localizate de-a lungul frontierelor externe. 
                                                 
2 Fondul pentru Dezvoltare Rural ă joacă un rol important pentru înfruntarea acestor provoc ări. A se 
vedea Comunicarea Comisiei c ătre Consiliu şi Parlamentul European  privind ocuparea for ţei de 
muncă în zonele rurale: e liminarea decalajului legat de locurile de munc ă COM(2006) 857, 
21.12.2006. 
 
RO 10   RO 3. R EFORMA POLITICII DE COEZIUNE – 2007-2013 
Consiliul European de prim ăvara din 2005 a ar ătat că: 
“Este esen ţial să se relanseze f ără întârziere Strate gia de la Lisabona şi să se 
concentreze din nou priorit ăţile asupra cre şterii şi ocupării forţei de munc ă. Europa 
trebuie să reînnoiasc ă baza competitivit ăţii sale, să-şi sporeasc ă potenţialul de cre ştere 
şi gradul de productivitate şi să consolideze coeziunea social ă, punând accentul în 
principal pe cunoa ştere, inova ţie şi optimizarea capitalului uman.  
Pentru a atinge aceste obiective, Uniunea trebuie s ă mobilizeze într-o mai mare m ăsură 
toate resursele na ţionale şi comunitare corespunz ătoare – inclusiv politica de coeziune – 
în direcţia celor trei dimensiuni  ale Strategiei (economic ă, socială şi de mediu) pentru o 
mai bună abordare a sinergiilor acestora în  contextul general al dezvolt ării durabile”  
Majoritatea eforturilor europene f ăcute pentru reducerea disparit ăţilor regionale din 
cadrul UE se realizeaz ă prin politica de coeziune. Aces te eforturi se materializeaz ă prin 
subvenţii condiţionale, condi ţiile fiind ata şate transferurilor la nivelul obiectivelor şi al 
sistemului de punere în ap licare. În special, statel or membre li se cere s ă elaboreze o 
strategie pe termen medi u de utilizare a resurs elor pentru a cofinan ţa ajutorul european 
prin intermediul resurselor na ţionale, pentru a lucra în parteneriat la nivel na ţional, 
regional şi local şi pentru a respecta legile şi politicile UE. Aceste condi ţii au dus la 
dezvoltarea unui sistem de gestionare comun utilizat la nivelurile european, na ţional, 
regional şi local: pe scurt, un sistem de guvernan ţă pe mai multe niveluri. 
În urma reformei politicii de coeziune di n 2006 pentru perioada  2007-2013, principalul 
scop al politicii de coeziune r ămâne reducerea disparit ăţilor dintre statele membre şi 
regiuni prin concentrarea resu rselor asupra zonelor mai pu ţin dezvoltate. Pentru perioada 
2007-2013, cea mai mare parte a resurselor se va concentra asupra regiunilor şi ţărilor 
cele mai s ărace: dacă în 1989, 56% din resursel e disponibile au fost alocate regiunilor cu 
cel mai sc ăzut venit, la sfâr şitul noii perioade de programare, propor ţi a  v a  f i  d e  8 5 % .  
Noile state membre, care reprezint ă aproximativ 21% din popula ţia UE-27, vor primi 
puţin peste 52% din totalul perioadei în cauz ă. Cu toate acestea, în conformitate cu noua 
agendă care vizeaz ă creşterea economic ă şi crearea de locuri de munc ă, politica de 
coeziune pune un accent din ce în ce mai mare pe îmbun ătăţirea poziţiei competitive a 
regiunilor în economia mondial ă. Astfel, resursele vizeaz ă toate regiunile care se 
confruntă cu ajustări structurale, precum şi investiţii cu un accent deosebit pe ansamblul 
activităţilor desf ăşurate în jurul cercet ării, inova ţiei, societ ăţii informa ţionale şi 
dezvoltării întreprinderilor.  
Ca o consecin ţă a acestor obiective, în perioa da 2007-2013 politica de coeziune va 
urmări pretutindeni aceea şi agendă ce vizeaz ă creşterea economic ă şi crearea de locuri de 
muncă, intensitatea sprijinului acordat  de Uniune reflectând necesit ăţile şi resursele 
disponibile ale statelor membre şi ale regiunilor. Negocierile  legate de perspectivele 
financiare pentru perioada 2007-2013, car e au avut ca rezultat o alocare major ă de 
fonduri pentru politica de coeziune (35% din bugetul total al UE), sugereaz ă existenţa 
unui grad ridicat de consens politic priv ind capacitatea acestui sistem de a r ăspunde la 
priorităţile Comunit ăţii. 
 
RO 11   RO 3.1. Aplicarea unei noi strategii europene privind cre şterea economic ă şi 
crearea de locuri de munc ă 
Asigurarea cre şterii economice şi crearea de locuri de munc ă au fost întotdeauna 
obiective aflate în centrul programelor de coeziune ale UE, iar reforma politicii de 
coeziune pentru perioada 2007-2013 a urm ărit consolidarea acestei dimensiuni. 
• O nouă abordare strategic ă 
O abordare mai strategic ă, bazată pe priorit ăţile europene, va structura procesul de 
punere în aplicare a politicii de co eziune la nivelul UE, la nivel na ţional şi până la nivel 
regional şi local. Aceasta ar trebui s ă contribuie la o eficien ţă economic ă sporită, precum 
şi la creşterea transparen ţei şi facilitarea responsabilit ăţii politice. Aceasta este abordarea 
prevăzută în orient ările strategice comunitare, care reflect ă priorităţile stipulate în 
strategia reînnoit ă de la Lisabona şi care creeaz ă la rândul lor cadrul de elaborare a 
strategiilor na ţionale în baza politicii şi programelor de coeziune.  
• Alocarea de resurse 
Statele membre au hot ărât în decembrie 2005 c ă autorităţile responsabile de noua 
generaţie de programe de coeziune ar trebui „s ă aloce” o anumit ă parte din resurse 
investiţiilor esen ţiale legate de strategia reînnoit ă de la Lisabona privind cre şterea 
economic ă şi crearea de locuri de munc ă (cercetare - dezvoltare şi inovaţie; infrastructuri 
de importan ţă european ă; competitivitate industrial ă; energii regenerabile, eficien ţă 
energetică, inovaţii ecologice; resurse umane) şi în particular 60%  regiunilor cel mai 
puţin dezvoltate şi 75% celorlalte regiuni.  
Conform documentelor de progr amare disponibile pentru pre zentul raport, obi ectivele au 
fost atinse în mare m ăsură. În UE-27, propor ţia medie a resurselor alocate pentru 
investiţii esenţiale în baza strategiei de la Li sabona este de 61,2% în obiectivul 
Convergen ţă şi 76,7% în obiectivul competitivitate regional ă şi ocuparea for ţei de munc ă. 
Per total, aproximativ 200 de miliarde de euro vor fi alocate pentru aceste investi ţii. 
Comparativ cu perioada precedent ă, acest lucru reprezint ă o creştere de peste 50 de 
miliarde de euro.  
3.2. O legisla ţie mai bun ă: simplificare şi proporţionalitate 
Dacă utilizarea resurselor politicii de coeziune necesit ă îndeplinirea standardelor de 
control şi de bună gestiune financiar ă, s-au făcut paşi importan ţi pentru configurarea 
cadrului legislativ şi simplificarea normelor privind gest ionarea politicii de coeziune. În 
particular: 
• Un set de norme de gestionare 
În prezent exist ă un singur regulament al Comisiei de  punere în aplicare pentru perioada 
de programare 2007-2013, care înlocuie şte 10 regulamente pentru perioada de 
programare 2000-2006. Regulile de gest ionare a programelor finan ţate din Fondul de 
Coeziune au fost aliniate cu cele pentru Fondurile Structurale. Astfel, gestionarea 
fondurilor va fi mai u şoară şi mai puţin costisitoare. 
 
RO 12   RO • Un set de norme privind eligibilitatea cheltuielilor 
Statele membre vor putea utiliza normele na ţionale privind eligibilitatea cheltuielilor 
legate de proiecte cofinan ţate, în locul celor dou ă seturi de norme ( unul pentru proiectele 
cofinanţate de Comunitate şi unul pentru proiectele finan ţate la nivel na ţional) ca în 
trecut, ceea ce va simplifica în mod semn ificativ gestionarea proiectelor.  
• Simplificarea gestiunii financiare 
Planurile financiare, stabilirea ratei de interven ţie şi ramburs ările UE se vor efectua de 
acum la un nivel superior (l a nivel de programul sau ax ă de priorit ăţi şi nu la nivel de 
măsură, ca mai înainte). Acest lucru va simplifica gestionarea programelor şi va limita 
cazurile în care se impune modificarea planuril or financiare, conferind astfel o mai mare 
autonomie autorit ăţilor naţionale responsabile de ge stionarea programelor opera ţionale. 
• Proporţionalitate sporit ă şi simplificarea sistemelor de control 
În cazul programelor mai mici, o parte din controale obligatorii poate fi îndeplinit ă de 
către organismele na ţionale stabilite conform regulilor na ţionale, reducându-se astfel 
necesitatea respect ării anumitor criterii de audit comunitare. 
• Norme mai clare privind informarea şi comunicarea 
Cetăţenii şi potenţialii beneficiari ai fondurilor din toat e statele membre vor beneficia de 
acces egal la informa ţii privind oportunit ăţile de finan ţare şi subvenţiile în baza politicii 
de coeziune, reducându -se astfel timpul şi eforturile depuse pentru ob ţinerea acestor 
informaţii. 
• Guvernarea electronic ă în practic ă 
Pentru prima dat ă, schimburile de documente între statele membre şi Comisia European ă 
se vor efectua exclusiv pe cale electronic ă. Este începutul unei noi ere în materie de 
schimb electronic de date şi e-guvernare. Se va economisi astfel mult timp în derularea 
programelor şi se va reduce riscul dezacordurilor dintre Comisie şi statele membre cu 
privire la cantitatea şi tipul de informa ţii care trebuie furnizate. 
3.3. Politica de coeziune şi proiectarea valorilor şi politicilor UE 
Ţările din afara Uniunii şi-au manifestat interesul sporit şi dorinţa de a afla mai multe 
despre politica european ă de coeziune ca mijloc de promovare a unei dezvolt ări regionale 
mai echilibrate. În particular: 
• La 15 mai 2006, Comisia European ă şi China au semnat un memorandum de 
înţelegere privind cooperarea în domen iul politicii regionale . Autorit ăţile chineze au 
făcut din dezvoltarea regional ă echilibrat ă una dintre priorit ăţile esenţiale ale planului 
lor cincinal de dezvoltare şi sunt din ce în ce mai îngrijorate de cre şterea diferen ţelor 
de venituri între regiuni. Începând cu 2005, China şi India au convenit de asemenea 
asupra unor planuri de ac ţiune comune şi au semnat memorandumuri de în ţelegere cu 
Comisia European ă în domeniul ocup ării forţei de munc ă şi al politicii sociale. 
 
RO 13   RO • La 23 mai 2007 s-a semnat cu guvernul Federa ţiei Ruse un memorandum de 
înţelegere privind cooperarea în  domeniul politicii regionale, în scopul schimbului de 
informaţii şi de practici optime privind experien ţele de ini ţiere şi punere în aplicare a 
politicii de coeziune. 
Abordări similare sunt discutate cu ţări precum Africa de Sud şi Brazilia şi cu pieţe 
economice integrate precum Mercosur. În acela şi timp, politica de coeziune european ă 
suscită interesul comitetelor Na ţiunilor Unite, ale OCDE şi ale Băncii Mondiale. O parte 
esenţială e valorii ad ăugate a politicii europene de coeziune în acest context o constituie 
sprijinirea opiniilor europene  vizavi de aspecte precum pie ţele libere, egalitatea între 
femei şi bărbaţi şi şanse egale, dezvoltarea durabil ă, precum şi un sistem bazat pe 
democraţie participativ ă. 
4. N OI PROVOC ĂRI  
Declaraţia de la Berlin cu ocazia celei de-a 50-a anivers ări a semn ării Tratatului de la 
Roma:  
“Există multe obiective pe care nu le putem  atinge singuri, ci numai împreun ă. Sarcinile 
sunt împărţite între Uniunea European ă, statele membre şi autorităţile regionale şi 
locale ale acestora.”  
Pentru a atinge obiectivele de cre ştere şi ocuparea for ţei de munc ă în Europa sunt 
necesare politici capabile s ă anticipeze şi să facă faţă unor noi provoc ări. Unele dintre 
aceste provoc ări sunt deosebit de relevante pentru politica de coeziune de vreme ce au un 
impact neuniform asupra teritoriului Europei şi pot acutiza disparit ăţile sociale şi 
economice. 
• Creşterea presiunii globale pentru restructurare şi modernizare 
Practic toate regi unile se confrunt ă cu necesitatea restructur ării, moderniz ării şi facilitării 
inovaţiei continue bazat ă pe cunoa ştere în materie de produse, gestionare şi procese, 
precum şi capital uman, pentru a face fa ţă provocării globaliz ării. Chiar şi pe fondul unor 
rate de cre ştere impresionante, regiunile din noile state membre au o structur ă economic ă 
concentrat ă prioritar asupra sectoarelor în care competi ţia din partea economiilor 
emergente asiatice este ridicat ă. Cerinţele economice obligatorii pentru aceste regiuni vor 
si anticiparea şi facilitatea schimb ării. Astfel, costurile schimb ării vor fi minimizate, 
creându-se şi premisele pentru schimbare. Din aces te motive, trebuie luate din timp 
măsuri anticipative pentru a dota şi pregăti populaţia şi regiunile pentru schimbare. 
La fel, multe regiuni din cele mai prospere state membre au o rat ă ridicată a ocupării 
forţei de munc ă în sectoarele tradi ţionale, unde avantajul competitiv este conferit în mare 
parte de metode de produc ţie bazate pe costuri şi salarii mai mici. 
 
RO 14   RO Concuren ţa bazată exclusiv pe factorii de cost nu reprezint ă o opţiune viabil ă, iar 
regiunile trebuie s ă-şi modernizeze şi să-şi diversifice structura economic ă spre sectoare 
cu valoare ad ăugată sporită, creând condi ţii pentru ca întreprinderi le, în special cele mici 
şi mijlocii, s ă adopte şi să adapteze produsele şi procesele inovatoare, s ă creeze re ţele de 
cooperare cu alte întreprinderi şi cu institute de cercetare, s ă aibă acces la capitalul de 
risc şi să-şi extindă activităţile pe plan interna ţional. 
Activităţile economice de prim plan şi talentele tind s ă se concentreze puternic, din punct 
de vedere geografic, în câtev a centre urbane de anvergur ă mondială. Acest lucru creeaz ă 
oportunităţi, dar studiile arat ă că, dincolo de o anumit ă dimensiune, încep s ă apară 
externalit ăţi negative legate de concentrarea popula ţiei, cum ar fi poluarea, extinderea 
urbană şi congestionarea. 
Există numeroase regiuni în cadrul  Uniunii care se claseaz ă printre cele mai competitive 
şi inovatoare regiuni din lume şi care beneficiaz ă de pe urma globaliz ării. Acest lucru a 
fost posibil prin investirea în noi calific ări, edificarea sau atragerea de noi rezervoare de 
talent şi încurajarea form ării de reţelele şi grupuri. Numai sprijinindu-se pe aceste 
succese şi strategii de dezvoltare Uniunea î şi poate mobiliza întregul poten ţial şi îşi poate 
angaja economia pe calea unei cre şteri puternice şi durabile. 
• Schimbarea climateric ă 
Multe regiuni din Europa se vor confrunta din ce în ce mai mult cu impactul asimetric al 
schimbării climaterice. Acest lucru va pune ma ri probleme agricu lturii, pescuitului şi 
turismului din anumite zone şi va necesita investi ţii semnificative pentru a face fa ţă 
secetei, incendiilor, erod ării zonelor litorale şi inundaţiilor. E posibil ca aceste schimb ări 
să aibă avea efecte dispropor ţionate asupra grupurilor de pe rsoane defavorizate sau cu 
venituri mici, care ar putea s ă nu dispun ă de mijloacele necesare pentru a se adapta. Vor 
fi de asemenea necesare investi ţii semnificative pentru a îndeplini acquis-ul comunitar şi 
obiectivele de reducere a emisiilor stabilit e în urma Consiliului European de prim ăvară 
din martie 2007. Cu toate acestea, toate rapoartele economice disponibile arat ă că dacă 
nu se iau m ăsuri, costurile în materie de dezastre naturale dep ăşesc de departe costurile 
reducerii emisiilor de gaze cu efect de ser ă la un efect compatibil cu obiectivul UE de 
limitare a schimb ării climaterice la 2 grade Celsius. 
Lupta împotriva schimb ării climaterice ofer ă economiilor regional noi stimulente şi 
oportunităţi economice prin inova ţii ecologice, dezvoltar ea unor industrii ecologice şi 
creşterea ocup ării forţei de munc ă. 
 
RO 15   RO • Creşterea preţurilor la energie 
Creşterea preţurilor la energie va af ecta regiunile UE în diverse moduri, în func ţie de 
amestecul lor energetic, de structura lor economic ă şi de eficien ţa energetic ă a 
întreprinderilor lor. Costurile de transport sporite tind s ă afecteze regiunile periferice din 
punct de vedere geografic, cu m ar fi nordul Finlandei şi Suediei ori sudul extrem al 
Portugaliei, Spaniei şi Italiei şi insulele, inclusiv Malta şi Cipru. Sectoare esen ţiale pentru 
multe din aceste regiuni, cum ar fi tu rismul, ar putea suferi de pe urma cre şterii 
costurilor, de şi acest lucru poate fi compensat pe  termen scurt printr-un randament 
crescut provenit de la companiile aeriene cu tarife reduse. Cre şterea preţurilor la energie 
are un efect dispropor ţionat asupra grupurilor de persoane  cu venituri mici, persoanelor 
defavorizate fiindu-le şi mai greu s ă plătească pentru energie. 
Dezvoltarea sau multiplicarea energiilor regenerabile şi realizarea de investi ţii în 
eficienţa energetic ă sunt oportunit ăţi majore pentru majoritatea regiunilor şi o important ă 
sursă potenţială de locuri de munc ă. De exemplu, se estimeaz ă că veniturile anuale ale 
industriei mondiale de echipamente solare vor cre şte de patru ori în cei trei ani pân ă în 
2010. De asemenea, cre şterea preţurilor la energie ar putea stimula, mai ales în regiunile 
aflate în urm ă ca dezvoltare, strategii de cre ştere bazate pe metode de produc ţie cu 
intensitate energetic ă redusă. 
• Apariţia dezechilibrelor demografice şi a tensiunilor sociale 
Una din trei regiuni din cadrul Uniunii a cunoscut o sc ădere a popula ţiei în perioada 
dintre 2000 şi 2003. În majoritatea cazurilor, aceasta s-a datorat atât sc ăderii naturale a 
populaţiei, cât şi unei puternice emigr ări. Conform previziunilor, cre şterea demografic ă 
naturală va continua s ă scadă, inclusiv în multe regiuni aflate în urm ă ca dezvoltare. 
Aceste regiuni se vor c onfrunta astfel cu o dubl ă provocare de promovare a cre şterii 
economic şi ocupării forţei de munc ă, abordând în acela şi timp impacturile adverse ale 
îmbătrânirii şi scăderii popula ţiei. 
Schimbarea şi scăderea demografice pun în pericol cre şterea viitoare a ocup ării forţei de 
muncă. Până în 2011 este înc ă posibilă o semnificativ ă creştere economic ă şi a ocupării 
forţei de munc ă. Între 2012 şi aproximativ 2017, este de a şteptat ca ratele de ocupare a 
forţei de munc ă să poată compensa sc ăderea în volum a popula ţiei active. Începând îns ă 
cu 2017, sc ăderea în volum a popula ţiei active ar putea duce la stagnarea şi, ulterior, la 
reducerea nivelului absolut de ocupare a for ţei de munc ă.  
În paralel, regiunile vor trebui s ă facă faţă unei serii de provoc ări sociale generate de 
caracterul nepotrivit al calific ărilor (segmentarea pie ţei muncii între calific ări 
înalte/salarii mari şi calificări slabe/salarii mici, imigra ţie crescut ă) pe măsură ce lanţul 
valoric al economiei se deplaseaz ă către activit ăţi bazate pe cunoa ştere, pe fondul unui 
mediu în care institu ţiile de siguran ţă tradiţionale se erodeaz ă. 
 
RO 16   RO • Politicile na ţionale se confrunt ă cu dificult ăţi sporite în a ţine pasul cu ritmul rapid al 
schimbării impus de aceste tendin ţe 
În timp ce investi ţiile publice sunt tot mai mult gestionate la nivel sub-na ţional, tendin ţa 
în ultimii ani a înregistrat o curb ă descendent ă, pe măsură ce bugetele na ţionale şi 
subnaţionale suport ă consecin ţele îmbătrânirii popula ţiei (reforma sistemului de pensii, 
sisteme mai costisitoare pentru servicii de s ănătate şi de educa ţie şi sociale) şi ale 
reformei economice bazate par ţial pe o fiscalitate redus ă.  
În plus, resursele care r ămân disponibile pentru a acompania modernizarea economiei 
sunt direc ţionate prioritar c ătre polii de cre ştere. Acest lucru poate duce la apari ţia unor 
mari dezeconomii de aglomerare (congestionare, poluare, segregare social ă, extindere 
urbană), pe de o parte, iar pe de alt ă parte poate cre şte disparit ăţi regionale. 
5. E TAPELE URM ĂTOARE  
Între 2007 şi 2008, Comisia va elabora o abordare proprie a revizuirii bugetare pentru 
perioada 2008/2009, stabilind criterii de evaluare  a politicilor, analizând politici viitoare 
şi testând viabilitatea diferitor op ţiuni. În acest cadru, şi fără a aduce atingere rezultatelor 
revizuirii bugetare, pr ezentul raport indic ă o serie de provoc ări cu care se poate confrunta 
politica de coeziune în anii urm ători. Forumul privind coeziunea, care va avea loc în 
zilele de 27 şi 28 septembrie, va oferi o prim ă oportunitate de discu ţii cu părţile interesate 
relevante. Mai precis, forumul ar putea fi organizat în jurul întreb ărilor de mai jos.  
1. Ce v-a înv ăţat experien ţa acumulat ă în cadrul preg ătirii programelor pentru 
perioada 2007-2013? În acest context şi prin prisma analizei efectuate în cadrul 
prezentului raport, în ce m ăsură considera ţi că politica de coeziune este preg ătită 
să facă faţă noilor provoc ări cu care se vor c onfrunta în anii urm ători regiunile 
Uniunii Europene? De exemplu:  
1.1. În ce fel pot reac ţiona regiunile la pr esiunile de restruct urare exercitate de 
concurenţii dinamici din cadrul sectoare lor tehnologice de nivel mediu şi 
scăzut?  
1.2. Având în vedere diferen ţele existente la nivel regional între rata natalit ăţii, rata 
mortalităţii şi fluxurile migratoare, care este ro lul politicii de coeziune din punct 
de vedere al r ăspunsului la schimb ările demografice?  
1.3. În ce m ăsură schimbarea climateric ă reprezint ă o provocare pentru politica de 
coeziune?  
2. În acest nou context, cum poate dezvolta politica de coeziune o abordare 
integrată şi mai flexibil ă a dezvolt ării/creşterii şi a locurilor de munc ă? 
2.1. Cum poate politica de coeziune s ă promoveze o dezvoltare armonioas ă, 
echilibrat ă şi durabilă, care să ia în considerare diversitatea teritoriilor din cadrul 
UE, cum ar fi zonele defavoriz ate, insulele, zonele rurale şi cele costiere, dar şi 
oraşele, regiunile industriale în declin şi alte zone cu caracteristici geografice 
specifice? 
 
RO 17   RO 2.2. Care este impactul provoc ărilor identificate în cadrul raportului asupra unor 
elemente esen ţiale ale coeziunii sociale prec um incluziunea, integrarea şi 
oportunităţile egale? Sunt necesare eforturi suplimentare în vederea anticip ării şi 
contracarării acestui impact? 
2.3. Care sunt viitoarele calific ări cheie esen ţiale pe care trebuie s ă le aibă cetăţenii 
noştri pentru a face fa ţă noilor provoc ări?  
2.4. Care sunt competen ţele determinante care trebuie dezvoltate la nivel regional 
pentru a face regiunile competitive la nivel global? 
3. Pe baza r ăspunsurilor la întreb ările anterioare, care este evaluarea sistemului de 
gestionare a politicilor pentru perioada 2007-2013? 
3.1. Având în vedere nevoia de programe eficiente de gestiona re a politicii de 
coeziune, care este distribu ţia optimă a responsabilit ăţilor la nivel comunitar, 
naţional şi regional în cadrul unui sistem de guvernan ţă pe mai multe niveluri?  
3.2. Cum poate politica de coeziune s ă susţină mai eficient politicile publice din 
statele membre şi regiuni? Ce mecanisme de aco rdare ar putea duce la o politic ă 
bazată pe performan ţă, care să fie, în acela şi timp, mai u şor de utilizat? 
3.3. Cum am putea consolida rela ţiile existente între politica de coeziune şi celelalte 
politici na ţionale şi comunitare în vederea ob ţinerii mai multor sinergii şi 
complementarit ăţi de o mai bun ă calitate?  
3.4. Care sunt noile oportunit ăţi de cooperare între regiuni , atât în interiorul, cât şi în 
afara UE?