COMUNICAREA COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU ȘI CURTEA DE CONTURI

Conturile anuale consolidate ale Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2018

(2019/C 327/01)

CUPRINS

CUVÂNT-ÎNAINTE 2

UNIUNEA EUROPEANĂ: CADRUL POLITIC ȘI FIANCIAR, GUVERNANȚA ȘI RĂSPUNDEREA 3

NOTĂ DE ÎNSOȚIRE A CONTURILOR CONSOLIDATE 9

PRINCIPALELE REALIZĂRI ALE EXERCIȚIULUI FINANCIAR 2018 10

SITUAȚII FINANCIARE CONSOLIDATE ȘI NOTE EXPLICATIVE 12

BILANȚ 13

CONTUL DE PROFIT ȘI PIERDERE 14

SITUAȚIA FLUXURILOR DE NUMERAR 15

SITUAȚIA MODIFICĂRILOR ÎN STRUCTURA ACTIVELOR NETE 16

NOTE LA SITUAȚIILE FINANCIARE 17

SITUAȚIA FINANCIARĂ: DISCUȚIE ȘI ANALIZĂ 90

RAPOARTE PRIVIND EXECUȚIA BUGETARĂ ȘI NOTE EXPLICATIVE 104

GLOSAR 159

LISTA ABREVIERILOR 163

CUVÂNT-ÎNAINTE

Exercițiul financiar 2018 a fost al cincilea an al actualului cadru financiar multianual; toate programele financiare sunt pe deplin operaționale. În cadrul execuției bugetului UE, valoarea totală a creditelor de angajament a fost de 173,1 miliarde EUR, iar cea a creditelor de plată de 156,7 miliarde EUR. Pe tot parcursul exercițiului financiar, datorită bugetului UE am putut să răspundem în continuare provocărilor generate de un mediu geopolitic complex, asigurând în același timp investiții strategice și o creștere durabilă în Europa.

Aproape jumătate din fonduri au fost alocate pentru stimularea creșterii, a ocupării forței de muncă și a competitivității. S-au alocat fonduri pentru cercetare și inovare, în cadrul programului Orizont 2020, pentru întreprinderile mici și mijlocii, în cadrul programului COSME, și pentru educație, în cadrul programului Erasmus+.

Fondul european pentru investiții strategice, Mecanismul pentru interconectarea Europei și fondurile structurale și de investiții europene au avut, de asemenea, un rol important. Pe portalul „InvestEU” (https://europa.eu/investeu) sunt publicate prezentările a numeroase proiecte care au beneficiat de investiții din partea UE, pe care vă invit să le citiți.

Bugetul UE a oferit, de asemenea, un sprijin însemnat în alte domenii prioritare, cum ar fi abordarea cuprinzătoare a UE în materie de migrație, uniunea securității și acțiunea externă a UE. Bugetul i-a permis Uniunii să joace un rol important dincolo de frontierele noastre, într-o perioadă de turbulență în vecinătatea Europei, și a contribuit la realizarea obiectivelor de politică transversale legate de schimbările climatice și de biodiversitate.

În 2018, suma alocată pentru integrarea aspectelor legate de schimbările climatice a fost de peste 32 de miliarde EUR, adică 20 % din bugetul total.

În fine, s-a acordat în continuare sprijin pentru promovarea creșterii durabile și conservarea resurselor naturale ale Europei, prin intermediul politicii agricole comune, al politicii comune în domeniul pescuitului și al activităților în domeniile climei și mediului în cadrul programului LIFE.

Conturile anuale consolidate ale Uniunii Europene se întocmesc în conformitate cu Standardele internaționale de contabilitate pentru sectorul public. Pentru a respecta aceste standarde, Comisia își îmbunătățește în mod constant normele și procedurile, structura organizațională și capacitatea de a acționa. Raportarea în mod consecvent și eficace sporește răspunderea în ceea ce privește cheltuielile UE, nu numai pentru a se asigura conformitatea juridică, ci și pentru a-și aduce contribuția la purtarea dialogului cu cetățenii și cu alte părți interesate și la menținerea încrederii acestora în Uniunea Europeană.

Günther H. OETTINGER

Comisar pentru buget și resurse umane

UNIUNEA EUROPEANĂ: CADRUL POLITIC ȘI FIANCIAR, GUVERNANȚA ȘI RĂSPUNDEREA

Uniunea Europeană (UE) este o uniune căreia statele membre îi atribuie competențe pentru realizarea obiectivelor lor comune. Uniunea se întemeiază pe valorile respectării demnității umane, libertății, democrației, egalității, statului de drept, precum și pe respectarea drepturilor omului, inclusiv a drepturilor persoanelor care aparțin minorităților. Aceste valori sunt comune statelor membre într-o societate caracterizată de pluralism, nediscriminare, toleranță, justiție, solidaritate și egalitate între femei și bărbați.

1. CADRUL POLITIC ȘI FINANCIAR

Tratatele UE

Obiectivele și principiile generale care ghidează Uniunea și instituțiile europene sunt definite în tratate. Uniunea și instituțiile UE pot acționa doar în limitele competențelor care le-au fost conferite de tratate în vederea realizării obiectivelor prevăzute în acestea și trebuie să își exercite competențele în conformitate cu principiile (1) subsidiarității și proporționalității. Pentru a-și îndeplini obiectivele și a-și pune în aplicare politicile, Uniunea se dotează cu mijloacele financiare necesare. Comisia este responsabilă cu punerea în aplicare a obiectivelor, în cooperare cu statele membre și în conformitate cu principiul bunei gestiuni financiare.

UE urmărește realizarea obiectivelor stabilite în tratat prin intermediul unei serii de instrumente, unul dintre acestea fiind bugetul UE. Alte instrumente sunt, de exemplu, propunerea de acte legislative sau urmărirea unor strategii de politică.

Prioritățile politice ale Comisiei

Prioritățile politice ale Comisiei sunt definite în orientările politice stabilite de președintele Comisiei. Aceste orientări prevăd o foaie de parcurs pentru acțiunea Comisiei, care este pe deplin coerentă și compatibilă cu obiectivele Strategiei Europa 2020, ca strategie de creștere pe termen lung a UE.

10 PRIORITĂȚI

— — Un nou impuls pentru locuri de muncă, creștere și investiții — — O politică comercială echilibrată și progresivă pentru valorificarea oportunităților oferite de globalizare — — O piață unică digitală conectată — — Un spațiu de justiție și drepturi fundamentale bazat pe încredere reciprocă — — O uniune energetică rezilientă, cu o politică privind schimbările climatice orientată spre viitor — — Către o nouă politică privind migrația — — O piață internă mai profundă și mai echitabilă, cu o bază industrială consolidată — — Europa ca actor mai puternic pe plan mondial — — O uniune economică și monetară (UEM) mai profundă și mai echitabilă — — O Uniune a schimbărilor democratice

Strategia Europa 2020

Strategia Europa 2020, convenită în 2010 de către șefii de stat sau de guvern ai statelor membre ale UE, a definit o strategie la nivelul UE pe 10 ani privind creșterea și locurile de muncă (2). Strategia a prezentat trei priorități, care se consolidează reciproc, și anume o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii, și prevede cinci obiective principale pentru UE.

Bugetul UE este unul dintre instrumentele UE care contribuie la realizarea obiectivelor Strategiei Europa 2020. O gamă largă de acțiuni la nivel național, la nivelul UE și la nivel internațional sunt puse în aplicare pentru a obține rezultate concrete în ceea ce privește Strategia Europa 2020.

Agenda 2030 pentru dezvoltare durabilă (3)

Dezvoltarea durabilă s-a aflat de mult timp în centrul proiectului european. Tratatele UE recunosc dimensiunile economice, sociale și de mediu ale acesteia, care trebuie abordate împreună. UE este angajată în direcția unei dezvoltări care să satisfacă nevoile prezente, fără să afecteze capacitatea generațiilor viitoare de a răspunde propriilor nevoi. Bugetul UE joacă un rol esențial în soluționarea multor provocări în materie de sustenabilitate, de la șomajul în rândul tinerilor până la îmbătrânirea populației, schimbări climatice, poluare, energie durabilă și migrație. Comisia actuală integrează dezvoltarea durabilă în proiectele transversale majore, precum și în politicile și inițiativele sectoriale.

Politicile sprijinite de bugetul UE sunt puse în aplicare în conformitate cu cadrul financiar multianual (CFM) și cu legislația sectorială corespunzătoare care definește programele de cheltuieli.

Cadrul financiar multianual și programele de cheltuieli

Cadrul financiar multianual transpune în termeni financiari prioritățile politice ale UE pe o perioadă suficient de lungă pentru a fi eficace și pentru a oferi o viziune coerentă pe termen lung beneficiarilor fondurilor UE și autorităților naționale care participă la cofinanțare. Acesta stabilește cuantumurile anuale maxime (plafoanele) pentru totalul cheltuielilor UE și pentru principalele categorii de cheltuieli (rubrici). Însumând plafoanele tuturor rubricilor se obține plafonul total al creditelor de angajament. Cadrul financiar multianual este adoptat în unanimitate, ceea ce arată acordul tuturor statelor membre în ceea ce privește obiectivele și nivelul cheltuielilor (nivelul maxim al angajamentelor bugetare și al plăților), cu aprobarea Parlamentului European.

Acordul interinstituțional

Cadrul financiar multianual este completat de acordul interinstituțional (4), care este un acord politic între Parlamentul European, Consiliu și Comisie. Scopul acestui acord, adoptat în 2013 în conformitate cu articolul 295 din TFUE, este de a pune în aplicare disciplina bugetară, de a îmbunătăți funcționarea procedurii bugetare anuale, precum și cooperarea dintre instituții privind chestiunile bugetare și, totodată, de a asigura o bună gestiune financiară.

Bugetul anual

Bugetul anual este întocmit de Comisie și aprobat, de obicei, până la jumătatea lunii decembrie de Parlamentul European și de Consiliu, pe baza procedurii prevăzute la articolul 314 din TFUE. Potrivit principiului echilibrului bugetar, într-un exercițiu financiar dat, veniturile totale trebuie să fie egale cu cheltuielile (creditele de plată) totale.

Principalele surse de finanțare ale UE sunt veniturile din resurse proprii, care sunt completate de alte venituri. Există trei tipuri de resurse proprii: resursele proprii tradiționale (cum ar fi taxele vamale și cotizațiile pentru zahăr), resursa proprie bazată pe taxa pe valoarea adăugată (TVA) și resursa proprie bazată pe venitul național brut (VNB). Celelalte venituri din activitățile UE (de exemplu, amenzile aplicate în materie de concurență) reprezintă, în mod obișnuit, mai puțin de 10 % din veniturile totale. Valoarea globală a resurselor proprii necesare pentru finanțarea bugetului se stabilește prin scăderea celorlalte venituri din cheltuielile totale. În actualul cadru financiar multianual, cuantumul total al resurselor proprii nu poate depăși 1,20 % din suma veniturilor naționale brute (VNB) ale statelor membre.

Cheltuielile operaționale ale UE acoperă diversele rubrici ale cadrului financiar multianual și îmbracă forme diferite, în funcție de modul în care sunt plătiți și gestionați banii. Bugetul UE este executat în cadrul a trei moduri de gestiune:

— Gestiunea partajată: în cadrul acestei metode de execuție bugetară, sarcinile sunt delegate statelor membre. Aproximativ 75 % din cheltuieli se încadrează în acest mod de gestiune și acoperă domenii cum ar fi cheltuielile agricole și acțiunile structurale.

— Gestiunea directă: în acest caz, bugetul este executat direct de serviciile Comisiei.

— Gestiunea indirectă: în acest caz, Comisia atribuie sarcini de execuție bugetară terților, cum ar fi agențiile de reglementare ale UE sau organizațiile internaționale.

Regulamentul financiar

Regulamentul financiar (RF) (5) aplicabil bugetului general este un act de bază al arhitecturii în materie de reglementare a finanțelor UE, care definește normele financiare ale UE aplicabile bugetului UE.

2. GUVERNANȚA ȘI RĂSPUNDEREA

2.1. STRUCTURA INSTITUȚIONALĂ

Guvernanța organizațională a UE este formată din instituțiile, agențiile și alte organisme ale UE care sunt enumerate în nota 9 la notele la situațiile financiare consolidate. Banca Europeană de Investiții (BEI), Fondul european de investiții (FEI) și Banca Centrală Europeană (BCE) nu sunt incluse în domeniul de aplicare al Regulamentului financiar. Principalele instituții cu responsabilități în elaborarea politicilor și luarea deciziilor sunt Parlamentul European, Consiliul European, Consiliul și Comisia.

Comisia Europeană este o organizație unică. În temeiul tratatului, Comisia are responsabilitatea de a planifica, de a elabora și de a propune acte legislative, de a gestiona politicile UE, inclusiv de a monitoriza punerea în aplicare a legislației UE și de a asigura respectarea acesteia și de a aloca fondurile UE, precum și de a reprezenta UE pe plan internațional.

Astfel cum se prevede în tratat (6), Comisia execută bugetul în cooperare cu statele membre. Împreună, acestea se asigură că creditele sunt utilizate în conformitate cu principiile bunei gestiuni financiare. Reglementările prevăd obligațiile de control și de audit ale statelor membre în execuția bugetului, precum și răspunderile care decurg din acestea. Reglementările stabilesc, de asemenea, răspunderile și normele potrivit cărora fiecare instituție participă la execuția propriilor cheltuieli.

Comisia îndeplinește aceste roluri sub conducerea colegiului comisarilor, care stabilește prioritățile și își asumă responsabilitatea politică globală pentru deciziile Comisiei. Președintele, al cărui rol a fost consolidat prin Tratatul de la Nisa și prin Tratatul de la Lisabona, decide cu privire la organizarea internă a Comisiei, asigurându-se că aceasta acționează în mod consecvent, eficient și în calitate de organism colegial.

Funcționarea internă a Comisiei se bazează pe o serie de principii-cheie care reprezintă piatra de temelie a bunei guvernanțe: roluri și responsabilități clare, un angajament ferm de gestionare a performanțelor și de respectare a cadrului juridic, mecanisme clare în materie de răspundere, un cadru de reglementare de înaltă calitate și incluziv, deschidere și transparență, precum și standarde înalte de comportament etic.

2.2. STRUCTURA DE GUVERNANȚĂ A COMISIEI

Comisia Europeană are un sistem de guvernanță unic, care face o distincție clară între structurile de supraveghere politică și administrativă și care implică o responsabilitate și o răspundere financiară bine definite (7). Acest sistem se bazează pe tratate, structura sa evoluând pentru a se adapta la un mediu în continuă schimbare și pentru a ține pasul cu bunele practici stabilite în standardele internaționale relevante (8).

În 2018, Comisia a adoptat un „pachet în materie de guvernanță” (9), care a raționalizat și a consolidat în mod semnificativ mecanismele sale de guvernanță corporativă și a valorificat activitatea de audit recentă a Curții de Conturi Europene (10) și a Serviciului de Audit Intern.

— Colegiul comisarilor își asumă răspunderea politică colegială pentru activitatea Comisiei. Execuția operațională a bugetului este delegată directorilor generali și șefilor de servicii, care conduc structura administrativă a Comisiei (11).

— Colegiul deleagă sarcini de gestiune financiară directorilor generali sau șefilor de servicii, care devin astfel ordonatori de credite delegați (OCD). Aceștia din urmă pot delega, la rândul lor, sarcini directorilor, șefilor de unitate și altor persoane, care devin, astfel, ordonatori de credite subdelegați. Responsabilitățile ordonatorilor de credite acoperă întregul proces de gestionare, de la definirea etapelor de lucru necesare pentru atingerea obiectivelor de politică stabilite de instituție până la gestionarea activităților, atât din punct de vedere operațional, cât și bugetar.

— Comitetul de monitorizare a auditurilor urmărește punerea în aplicare a auditurilor, în special a celor ale Serviciului de Audit Intern, dar și a celor ale Curții de Conturi Europene.

— Sub autoritatea președintelui, în cadrul Consiliului de gestionare corporativă (Corporate Management Board), care este prezidat de secretarul general, se reunesc în mod regulat directorii generali responsabili cu bugetul, resursele umane și securitatea, precum și directorul general al Serviciului Juridic. Membrul (membrii) cabinetului președintelui responsabil(i) cu bugetul, precum și șeful (șefii) de cabinet al (ai) membrului (membrilor) Comisiei care răspund de buget, resurse umane și chestiuni administrative au statutul de observatori. Consiliul asigură coordonarea, supravegherea și consilierea și furnizează orientări strategice privind gestionarea corporativă, în domenii precum gestionarea resurselor financiare și umane, gestionarea riscurilor, gestionarea performanței, guvernanța IT, securitatea cibernetică și fizică, continuitatea activității și gestionarea informațiilor. În acest mod, Consiliul de gestionare corporativă contribuie la asigurarea faptului că structurile, procesele și politicile administrative necesare sunt instituite în cadrul Comisiei pentru a îndeplini în mod eficient și eficace prioritățile politice ale colegiului și sarcinile care i-au fost încredințate în temeiul tratatelor.

2.3. GESTIUNEA FINANCIARĂ A COMISIEI

În cadrul Comisiei, rolurile și responsabilitățile în materie de gestiune financiară sunt clar definite (de exemplu, în Regulamentul financiar) și aplicate. Aceasta este o abordare descentralizată, cu responsabilități clare, al cărei scop este de a crea o cultură administrativă care să îi încurajeze pe funcționarii publici să își asume responsabilitatea pentru activitățile asupra cărora au control și să le ofere acestora controlul asupra activităților de care sunt responsabili.

De asemenea, Comisia poate delega agențiilor executive punerea în aplicare a anumitor programe. Deciziile privind cheltuielile pot fi gestionate, de asemenea, prin intermediul unei alte instituții sau al unui alt organism sau împreună cu o altă instituție sau cu un alt organism. O mare parte din buget este gestionată în cadrul unui sistem de gestiune partajată cu statele membre, în special în domeniile fondurilor structurale și agriculturii.

Sarcinile de execuție bugetară sunt încredințate și:

— agențiilor naționale;

— Grupului Băncii Europene de Investiții;

— țărilor terțe;

— organizațiilor internaționale (de exemplu, Băncii Mondiale sau Organizației Națiunilor Unite);

— altor entități.

În calitate de ordonatori de credite delegați, directorii generali sunt responsabili cu buna gestiune financiară a resurselor. În execuția bugetului UE, ordonatorii de credite delegați trebuie să respecte dispozițiile Regulamentului financiar și să stabilească un cadru de control intern adecvat. Printre altele, obiectivele de control intern se axează pe:

— eficacitatea, eficiența și economia operațiunilor;

— controlul financiar și activitatea antifraudă;

— integritate și etică;

— gestionarea resurselor umane;

— raportarea fiabilă;

— comunicare;

— protejarea activelor și a informațiilor.

Fiecare ordonator de credite delegat poate fi ajutat de unul sau două cadre de conducere de nivel superior sau mediu care răspund de gestionarea riscurilor și de controlul intern pentru a supraveghea și a monitoriza punerea în aplicare a sistemelor de control intern. Serviciile centrale ale Comisiei oferă îndrumare și consiliere și promovează bunele practici.

În contextul ciclului de planificare și programare strategică al Comisiei, fiecare ordonator de credite trebuie să întocmească un raport anual de activitate („RAA”) privind activitățile și realizările în materie de politică și rezultatele respectivului exercițiu financiar. În RAA, ordonatorul de credite declară că resursele au fost utilizate pe baza principiilor bunei gestiuni financiare și că a instituit proceduri de control care oferă garanțiile necesare cu privire la legalitatea și regularitatea tranzacțiilor subiacente. La nivelul Comisiei, Raportul anual privind gestionarea și performanța bugetului UE este principalul instrument prin intermediul căruia colegiul comisarilor își asumă responsabilitatea politică pentru gestionarea bugetului.

Contabilul Comisiei este responsabil la nivel central cu gestionarea trezoreriei, cu procedurile de recuperare, cu stabilirea unor norme contabile bazate pe Standardele și metodele internaționale de contabilitate pentru sectorul public, cu validarea sistemelor contabile și cu întocmirea conturilor anuale ale Comisiei, precum și a conturilor anuale consolidate ale UE. În plus, contabilul trebuie să semneze conturile anuale, declarând astfel că acestea prezintă în mod corect, sub toate aspectele semnificative, poziția financiară, rezultatele operațiunilor și fluxurile de numerar ale Uniunii. Conturile anuale sunt adoptate de colegiul comisarilor. Funcția de contabil este independentă, contabilul având o responsabilitate majoră în ceea ce privește raportarea financiară în cadrul Comisiei. Auditorul intern al Comisiei este, de asemenea, o funcție centralizată și independentă și furnizează consultanță, avize și recomandări independente privind calitatea și funcționarea sistemelor de control intern din cadrul Comisiei, al agențiilor UE și al altor organisme autonome.

2.4. CADRUL DE PERFORMANȚĂ

Punerea în aplicare a unor cadre de performanță solide este esențială pentru asigurarea faptului că se pune un accent puternic pe rezultate, pe valoarea adăugată europeană și pe buna gestionare a programelor UE. Cadrul de performanță al bugetului UE este foarte detaliat, devansând toate țările membre ale Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE) în clasamentul oficial al cadrelor de performanță bugetare. Cadrul de performanță al bugetului UE cuprinde mai multe tipuri și niveluri de scopuri, obiective și ținte strategice, inclusiv Strategia Europa 2020 și alte priorități politice. De asemenea, acesta trebuie să ia în considerare complementaritatea și integrarea politicilor și a programelor, precum și rolul-cheie al statelor membre în execuția bugetului UE.

— Obiectivele, indicatorii și țintele sunt prezentate în detaliu în temeiul juridic al programelor și, în fiecare an, Comisia raportează cu privire la acestea prin intermediul fișelor de program care însoțesc proiectul de buget. Fișele de program furnizează toate informațiile-cheie care sunt necesare pentru examinarea atentă a programului și măsurarea performanței, printre care se numără și angajamentele financiare pentru șapte ani, scenariile de bază privind performanța programului (puncte de plecare pentru măsura de politică), obiectivele finale (care trebuie realizate la sfârșitul perioadei de programare multianuală) și etapele intermediare.

— În vederea asigurării faptului că resursele sunt alocate în funcție de priorități și că fiecare acțiune generează rezultate semnificative și o valoare adăugată ridicată, Comisia promovează o cultură a performanței în cadrul serviciilor sale. În plus, în ultimii ani, Comisia a elaborat o abordare care promovează asigurarea unui echilibru mai bun între conformitate și performanță.

— Raportul anual privind gestionarea și performanța bugetului UE oferă o imagine de ansamblu cuprinzătoare referitoare la performanța, gestionarea și protecția bugetului UE. Acesta explică modul în care bugetul UE sprijină prioritățile politice ale Uniunii Europene și prezintă rezultatele obținute cu ajutorul bugetului UE, precum și rolul pe care îl are Comisia în asigurarea și promovarea celor mai înalte standarde de gestiune bugetară și financiară.

— Curtea de Conturi Europeană adoptă o abordare sistematică și detaliată pentru a evalua aspectele calitative ale întocmirii bugetului, inclusiv performanța, ca o componentă obișnuită a rapoartelor sale anuale și prin intermediul rapoartelor speciale.

Datorită tuturor acestor elemente, autoritatea bugetară este în măsură să acorde performanței o pondere semnificativă în luarea deciziei cu privire la următorul buget anual.

2.5. RAPORTAREA FINANCIARĂ

Principalul element al informării financiare în cadrul UE îl reprezintă rapoartele integrate privind aspectele financiare și răspunderea la nivelul UE, care cuprind conturile anuale consolidate ale UE, Raportul anual privind gestionarea și performanța bugetului, care include raportul de evaluare prevăzut la articolul 247 alineatul (1) litera (e) din RF, raportul de audit intern anual, prognoza pe termen lung referitoare la viitoarele intrări și ieșiri pentru următoarele cinci exerciții financiare și raportul privind acțiunile întreprinse în urma descărcării de gestiune. Rapoartele integrate privind aspectele financiare și răspunderea permit publicului să aibă în fiecare an o imagine cuprinzătoare asupra situației financiare și operaționale a UE.

Conturile anuale consolidate ale UE prezintă informații financiare referitoare la activitățile instituțiilor, ale agențiilor și ale altor organisme ale UE, atât prin prisma contabilității pe bază de angajamente, cât și din perspectivă bugetară. Aceste conturi nu cuprind conturile anuale ale statelor membre.

Conturile anuale consolidate ale UE constau în două părți separate, dar corelate:

(a) situațiile financiare consolidate; și

(b) rapoartele privind execuția bugetară, care oferă o imagine agregată asupra execuției bugetare.

În plus, conturile anuale consolidate ale UE sunt însoțite de documentul „Situația financiară: discuție și analiză”, care sintetizează modificările și tendințele semnificative din cadrul situațiilor financiare și explică riscurile și incertitudinile semnificative cu care s-a confruntat UE și pe care aceasta trebuie să le abordeze în viitor.

Raportarea și răspunderea în cadrul Comisiei:

Rapoartele integrate privind aspectele financiare și răspunderea articolul 247 din RF — Conturile anuale consolidate ale UE — Raportul anual privind gestionarea și performanța bugetului UE (care include raportul privind evaluarea finanțelor UE) — Raportul de audit intern anual — Prognoză pe termen lung privind viitoarele intrări și ieșiri pentru următoarele cinci exerciții financiare — Raportul privind acțiunile întreprinse în urma descărcării de gestiune Alte rapoarte — Pachetul de comunicări cu ocazia discursului privind starea Uniunii — Raportul general privind activitățile UE — Rapoartele anuale de activitate ale direcțiilor generale — Raportul privind gestiunea bugetară și financiară

2.6. AUDITUL EXTERN ȘI PROCEDURA DE DESCĂRCARE DE GESTIUNE

Auditul extern

Curtea de Conturi Europeană (CCE) este auditorul extern al instituțiilor (și organismelor) UE. CCE are misiunea de a contribui la îmbunătățirea gestiunii financiare a UE, precum și de a promova asumarea răspunderii și transparența și are rolul de gardian independent al intereselor financiare ale cetățenilor UE. În calitate de auditor extern independent al UE, CCE are rolul de a verifica dacă fondurile UE au fost contabilizate corect, dacă au fost colectate și cheltuite în conformitate cu normele și reglementările aplicabile și dacă în utilizarea lor s-a obținut un raport optim costuri-beneficii.

În cadrul activităților sale, CCE întocmește, pentru Parlamentul European și Consiliu:

1. un raport anual privind activitățile finanțate din bugetul general, în care sunt detaliate observațiile sale referitoare la conturile anuale ale UE și tranzacțiile subiacente;

2. o opinie, pe baza auditurilor sale, inclusă în raportul anual sub forma unei declarații de asigurare privind: (i) fiabilitatea conturilor; și (ii) legalitatea și regularitatea tranzacțiilor subiacente, care implică atât veniturile colectate, cât și plățile efectuate către beneficiarii finali; și

3. rapoarte speciale care vizează domenii specifice, precum și rapoarte anuale specifice (privind, de exemplu, Fondul european de dezvoltare sau agențiile UE).

Descărcarea de gestiune

Etapa finală a unui ciclu bugetar este procedura de descărcare de gestiune pentru un anumit exercițiu financiar. Descărcarea de gestiune constituie dimensiunea politică a controlului extern al execuției bugetare și reprezintă decizia prin care „autoritatea care acordă descărcarea de gestiune” (și anume Parlamentul European, acționând pe baza recomandării Consiliului) „eliberează” Comisia (și alte organisme ale UE) de responsabilitatea sa pentru gestionarea unui buget dat. Această decizie se bazează pe o examinare a conturilor anuale consolidate ale UE și pe un set de rapoarte ale Comisiei (Raportul anual privind gestionarea și performanța bugetului UE, Raportul privind acțiunile întreprinse în urma descărcării de gestiune pentru exercițiul financiar anterior și Raportul anual către autoritatea care acordă descărcarea de gestiune privind auditurile interne efectuate), precum și pe Raportul anual al Curții de Conturi Europene, pe opinia de audit (denumită în continuare „declarația de asigurare”) și pe rapoartele speciale. Decizia ia, de asemenea, în considerare răspunsurile scrise ale Comisiei la întrebări și la cererile de informații suplimentare, precum și audierile comisarului pentru buget, ale comisarilor și ale directorilor generali responsabili cu principalele domenii de cheltuieli și ale secretarului general în fața Comisiei pentru control bugetar (CONT) a Parlamentului European.

Rezultatul procedurii de descărcare de gestiune poate fi unul dintre următoarele trei: acordarea, amânarea sau refuzul descărcării de gestiune. Rapoartele finale de descărcare de gestiune includ, de asemenea, solicitările specifice adresate Comisiei, atât de Parlamentul European, cât și de Consiliu. Aceste solicitări fac obiectul unui raport de monitorizare în care Comisia prezintă acțiunile concrete pe care le-a întreprins deja sau pe care intenționează să le întreprindă.

NOTĂ DE ÎNSOȚIRE A CONTURILOR CONSOLIDATE

Conturile anuale consolidate ale Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2018 au fost pregătite pe baza informațiilor prezentate de instituții și organisme în temeiul articolului 246 alineatul (2) din Regulamentul financiar, care se aplică bugetului general al Uniunii Europene. Declar, prin prezenta, că acestea au fost pregătite în conformitate cu titlul XIII din Regulamentul financiar și cu principiile, normele și metodele contabile stabilite în notele la situațiile financiare.

Am obținut de la contabilii acestor instituții și organisme, care au atestat corectitudinea lor, toate informațiile necesare pentru întocmirea conturilor care prezintă activele și pasivele Uniunii Europene și execuția bugetară.

Prin prezenta certific că, pe baza acestor informații și pe baza verificărilor pe care le-am considerat necesare pentru a valida conturile Comisiei Europene, am asigurarea rezonabilă că aceste conturi prezintă în mod corect, sub toate aspectele semnificative, poziția financiară, rezultatele operațiunilor și fluxurile de numerar ale Uniunii Europene.

Rosa ALDEA BUSQUETS Contabilul Comisiei 21 iunie 2019

PRINCIPALELE REALIZĂRI ALE EXERCIȚIULUI FINANCIAR 2018

Execuția bugetului Uniunii pentru exercițiul financiar 2018

Bugetul adoptat pentru 2018 s-a axat pe două priorități principale în materie de politică pentru Europa, care se numără printre cele zece priorități stabilite de președintele Juncker la începutul mandatului actualei Comisii. Una dintre aceste priorități a fost definirea unui răspuns european la noile provocări care derivă din mediul geopolitic complex, de la gestionarea migrației la protecția frontierelor externe ale UE și securitatea cetățenilor săi. Cealaltă prioritate a vizat investițiile strategice și creșterea durabilă, în vederea sprijinirii coeziunii economice și a creării de locuri de muncă, în special pentru tineri. Pe lângă aceste două priorități clare, în 2018, bugetul UE și alte instrumente ale UE au sprijinit în continuare fermierii și dezvoltarea rurală și au aprofundat și au consolidat interconexiunile și rețelele strategice dintre statele membre ale UE în contextul punerii în aplicare a pieței unice digitale și a uniunii energetice. Comisia a sprijinit în continuare dimensiunea externă a UE ca partener economic și politic cheie, precum și ca principal furnizor internațional de investiții și de asistență umanitară.

În cadrul execuției bugetului UE în 2018, valoarea totală a creditelor de angajament a fost de 173,1 miliarde EUR, iar cea a creditelor de plată de 156,7 miliarde EUR.

Aproape jumătate din fonduri, și anume 87,4 miliarde EUR în credite de angajament, au fost menite să stimuleze creșterea inteligentă și favorabilă incluziunii, locurile de muncă, competitivitatea și coeziunea. În această sumă este inclusă finanțarea destinată cercetării și inovării, în cadrul programului Orizont 2020, educației, în cadrul programului Erasmus+, întreprinderilor mici și mijlocii, în cadrul programului COSME, Mecanismului pentru interconectarea Europei (MIE), fondului de garantare al Fondului european pentru investiții strategice (FEIS), care este instrumentul de punere în aplicare a Planului de investiții pentru Europa, și promovării convergenței între statele membre și între regiuni, prin intermediul fondurilor structurale și de investiții europene (fondurile ESI). În plus, sprijinul bugetar al UE pentru fermierii europeni s-a concretizat în plăți în valoare de 44,4 miliarde EUR.

Bugetul a fost utilizat, de asemenea, pentru a consolida frontierele externe ale Uniunii și pentru a aborda criza migrației și a refugiaților, prin finanțarea de acțiuni care au inclus asistența de urgență, transferul, controlul la frontiere, relocarea, returnarea și integrarea refugiaților și a solicitanților de azil. În fine, bugetul a finanțat în continuare programe menite să sprijine protecția justiției și a drepturilor fundamentale, precum și coeziunea socială, astfel încât societățile europene să rămână favorabile incluziunii, libere și echitabile.

Retragerea Regatului Unit din Uniunea Europeană

Context

La 23 iunie 2016, majoritatea cetățenilor Regatului Unit care au votat la referendumul privind apartenența la Uniunea Europeană s-au exprimat în favoarea ieșirii din UE. La 29 martie 2017, Regatul Unit a notificat în mod oficial Consiliului European intenția sa de a părăsi UE și Comunitatea Europeană a Energiei Atomice (Euratom). Această acțiune a declanșat articolul 50 din Tratatul privind Uniunea Europeană, care stabilește procedura de retragere a unui stat membru din Uniune.

Procesul de negociere

La 19 martie 2018, Comisia a publicat un proiect al Acordului de retragere, în care se evidențiau progresele înregistrate în cadrul negocierilor. În partea privind decontul financiar a proiectului de Acord de retragere, UE și Regatul Unit au transpus progresele realizate în prima etapă a negocierilor într-un text juridic.

La 14 noiembrie 2018, s-a publicat un raport comun, în care se menționa ajungerea la un consens, la nivelul negociatorilor, cu privire la textul integral al proiectului de Acord de retragere și la liniile generale ale declarației politice referitoare la cadrul viitoarei relații dintre Regatul Unit și Uniunea Europeană. În aceeași zi, s-a publicat acest proiect actualizat și aprobat de Acord de retragere, în care Regatul Unit accepta să își plătească toate obligațiile care îi revin în temeiul actualului cadru financiar multianual (CFM) și al perspectivelor financiare anterioare ca și când ar fi în continuare un stat membru, inclusiv cota sa din pasivele și datoriile contingente ale Uniunii. Guvernul Regatului Unit a aprobat proiectul de Acord de retragere la 14 noiembrie, iar Consiliul European l-a aprobat la 25 noiembrie 2018. La 11 ianuarie 2019, Consiliul (articolul 50) a aprobat decizia privind încheierea Acordului de retragere și a trimis-o Parlamentului European spre aprobare. La cererea Regatului Unit, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 50 din TFUE, Consiliul European a convenit, la 21 martie 2019, să prelungească data de retragere a Regatului Unit până la 22 mai 2019, cu condiția ca Acordul de retragere să fie aprobat de Camera Comunelor cel târziu la 29 martie 2019, și până la 12 aprilie 2019, în cazul în care condiția menționată anterior nu era îndeplinită (12). Ulterior, Camera Comunelor nu a aprobat Acordul de retragere până la 29 martie 2019 și, astfel, tot la cererea Regatului Unit, la 10 aprilie 2019, Consiliul European a convenit asupra amânării datei de retragere a Regatului Unit până la 31 octombrie 2019 (13). Retragerea ar trebui să aibă loc în prima zi a lunii care urmează încheierii procedurilor de ratificare sau la 1 noiembrie 2019, luându-se în considerare data care survine cel mai devreme. Regatul Unit va rămâne stat membru până la noua dată de retragere, cu drepturi și obligații depline în conformitate cu articolul 50 din TUE, având dreptul de a-și revoca notificarea în orice moment.

Decontul financiar și conturile anuale ale UE pentru exercițiul financiar 2018

În ceea ce privește decontul financiar, acesta a fost prevăzut în proiectul de Acord de retragere, publicat la 14 noiembrie 2018, conform căruia Regatul Unit ar urma să își plătească toate obligațiile care îi revin în temeiul actualului CFM și al perspectivelor financiare anterioare ca și când ar fi în continuare un stat membru. Mai precis, proiectul de Acord de retragere prevede că Regatul Unit este răspunzător față de Uniune în special pentru cota sa din:

— angajamentele bugetare ale bugetului Uniunii și ale bugetelor agențiilor descentralizate ale Uniunii restante la 31 decembrie 2020 – a se vedea articolul 140 din proiectul de Acord de retragere;

— finanțarea pasivelor Uniunii contractate până la 31 decembrie 2020, cu anumite excepții – a se vedea articolul 142;

— datoriile financiare contingente ale Uniunii care rezultă din operațiuni financiare hotărâte/aprobate înainte de data retragerii – a se vedea articolele 143 și 144; și

— plățile necesare în vederea lichidării datoriilor contingente ale Uniunii care devin scadente pentru cauze referitoare la interesele financiare ale Uniunii (cu condiția ca faptele care fac obiectul respectivelor cauze să fi fost săvârșite cel târziu la 31 decembrie 2020) – a se vedea articolul 147.

La momentul semnării acestor conturi și în absența ratificării de către Regatul Unit, data și modul de retragere efective (cu sau fără acord) nu sunt încă cunoscute. Pe baza acestei situații actuale, nu există niciun impact financiar care să fie raportat în conturile anuale consolidate ale UE pentru exercițiul financiar 2018.

SITUAȚII FINANCIARE CONSOLIDATE ȘI NOTE EXPLICATIVE (14)

CUPRINS

BILANȚ 13

CONTUL DE PROFIT ȘI PIERDERE 14

SITUAȚIA FLUXURILOR DE NUMERAR 15

SITUAȚIA MODIFICĂRILOR ÎN STRUCTURA ACTIVELOR NETE 16

NOTE LA SITUAȚIILE FINANCIARE 17

1. POLITICI CONTABILE SEMNIFICATIVE 17

2. NOTE LA BILANȚUL CONTABIL 30

3. NOTE LA CONTUL DE PROFIT ȘI PIERDERE 57

4. DATORII CONTINGENTE ȘI ACTIVE CONTINGENTE 65

5. ANGAJAMENTE BUGETARE ȘI JURIDICE 69

6. GESTIONAREA RISCULUI FINANCIAR 73

7. INFORMAȚII PRIVIND PĂRȚILE AFILIATE 84

8. EVENIMENTE ULTERIOARE DATEI BILANȚULUI 86

9. PERIMETRUL DE CONSOLIDARE 86

BILANȚ

milioane EUR Notă 31.12.2018 31.12.2017 ACTIVE IMOBILIZATE Imobilizări necorporale 2.1 446 405 Imobilizări corporale 2.2 11 185 10 745 Investiții contabilizate prin metoda punerii în echivalență 2.3 591 581 Active financiare 2.4 65 231 59 980 Prefinanțare 2.5 26 006 25 022 Creanțe din tranzacții de schimb și sume recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb 2.6 416 611 103 875 97 344 ACTIVE CURENTE Active financiare 2.4 4 168 8 655 Prefinanțare 2.5 23 968 24 005 Creanțe din tranzacții de schimb și sume recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb 2.6 24 248 11 755 Stocuri 2.7 73 295 Numerar și echivalente de numerar 2.8 18 113 24 111 70 570 68 821 TOTAL ACTIVE 174 444 166 165 PASIVE NECURENTE Pensii și alte beneficii ale angajaților 2.9 (80 456 ) (73 122 ) Provizioane 2.10 (3 281 ) (2 880 ) Datorii financiare 2.11 (53 289 ) (50 063 ) (137 025 ) (126 065 ) PASIVE CURENTE Provizioane 2.10 (852) (659) Datorii financiare 2.11 (2 617 ) (6 850 ) Datorii 2.12 (32 227 ) (39 048 ) Cheltuieli înregistrate în avans și venituri reportate 2.13 (63 186 ) (63 902 ) (98 882 ) (110 459 ) TOTAL PASIVE (235 907 ) (236 524 ) ACTIVE NETE (61 463 ) (70 359 ) Rezerve 2.14 4 961 4 876 Sume care urmează a fi solicitate de la statele membre (*1) 2.15 (66 424 ) (75 234 ) ACTIVE NETE (61 463 ) (70 359 )

CONTUL DE PROFIT ȘI PIERDERE

milioane EUR Notă 2018 2017 VENITURI Venituri din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb Resurse bazate pe VNB 3.1 105 780 78 620 Resurse proprii tradiționale 3.2 22 767 20 520 Resurse bazate pe TVA 3.3 17 624 16 947 Amenzi 3.4 6 740 4 664 Recuperarea cheltuielilor 3.5 2 215 1 879 Altele 3.6 3 312 10 376 158 438 133 006 Venituri din tranzacții de schimb Venituri financiare 3.7 3 115 1 845 Altele 3.8 1 379 1 332 4 494 3 177 Total venituri 162 932 136 183 CHELTUIELI Executate de statele membre 3.9 Fondul european de garantare agricolă (43 527 ) (44 289 ) Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală și alte instrumente de dezvoltare rurală (13 149 ) (11 359 ) Fondul european de dezvoltare regională și Fondul de coeziune (30 230 ) (17 650 ) Fondul social european (11 935 ) (7 353 ) Altele (2 826 ) (1 253 ) Executate de Comisie, agenții executive și fonduri fiduciare 3.10 (17 551 ) (15 738 ) Executate de alte agenții și organisme ale UE 3.11 (3 396 ) (2 667 ) Executate de țări terțe și organizații internaționale 3.11 (4 016 ) (4 115 ) Executate de alte entități 3.11 (3 569 ) (1 478 ) Costuri cu personalul și cu pensiile 3.12 (10 929 ) (10 002 ) Modificări ale ipotezelor actuariale privind beneficiile angajaților 3.13 — (3 544 ) Costuri de finanțare 3.14 (1 677 ) (1 896 ) Alte cheltuieli 3.15 (6 208 ) (6 756 ) Total cheltuieli (149 014 ) (128 101 ) REZULTATUL ECONOMIC AL EXERCIȚIULUI FINANCIAR 13 918 8 082

SITUAȚIA FLUXURILOR DE NUMERAR

milioane EUR 2018 2017 Rezultatul economic al exercițiului financiar 13 918 8 082 Activități de exploatare Amortizare 104 99 Depreciere 998 888 (Reluarea) pierderilor din depreciere privind investițiile — — (Creșterea)/scăderea creditelor 1 041 497 (Creșterea)/scăderea prefinanțării (947) (3 557 ) (Creșterea)/scăderea creanțelor din tranzacții de schimb și a sumelor recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb (12 299 ) (745) (Creșterea)/scăderea stocurilor 222 (130) Creșterea/(scăderea) pensiilor și a altor beneficii ale angajaților 7 334 5 891 Creșterea/(scăderea) provizioanelor 594 928 Creșterea/(scăderea) datoriilor financiare (1 007 ) (438) Creșterea/(scăderea) datoriilor (6 821 ) (957) Creșterea/(scăderea) cheltuielilor înregistrate în avans și a veniturilor reportate (716) (3 678 ) Excedentul bugetar al exercițiului financiar anterior preluat ca venit nemonetar (556) (6 405 ) Reevaluarea datoriei privind beneficiile angajaților (variație nemonetară, care nu este inclusă în contul de profit și pierdere) (4 396 ) — Alte variații nemonetare (71) 3 Activități de investiții (Creșterea)/scăderea imobilizărilor necorporale și corporale (1 583 ) (1 687 ) (Creșterea)/scăderea investițiilor contabilizate prin metoda punerii în echivalență (9) (53) (Creșterea)/scăderea activelor financiare disponibile pentru vânzare (1 811 ) (3 190 ) (Creșterea)/scăderea activelor financiare la valoare justă prin excedent sau deficit 7 (22) FLUXURI NETE DE NUMERAR (5 998 ) (4 474 ) Creșterea/(scăderea) netă a numerarului și a echivalentelor de numerar (5 998 ) (4 474 ) Numerar și echivalente de numerar la începutul exercițiului financiar 24 111 28 585 Numerar și echivalente de numerar la încheierea exercițiului financiar 18 113 24 111

SITUAȚIA MODIFICĂRILOR ÎN STRUCTURA ACTIVELOR NETE

milioane EUR Sume care urmează să fie solicitate statelor membre Excedent/(deficit) cumulat Alte rezerve Rezerva de valoare justă Active nete SOLD LA 31.12.2016 (76 881 ) 4 516 325 (72 040 ) Variația rezervei Fondului de garantare (20) 20 — — Modificări ale valorii juste — — (2) (2) Altele (11) 62 (46) 5 Rezultatul bugetar pe 2016 creditat statelor membre (6 405 ) — — (6 405 ) Rezultatul economic al exercițiului financiar 8 082 — — 8 082 SOLD LA 31.12.2017 (75 234 ) 4 598 278 (70 359 ) Variația rezervei Fondului de garantare (186) 186 — — Modificări ale valorii juste — — (47) (47) Reevaluarea datoriei privind beneficiile angajaților (4 396 ) — — (4 396 ) Altele 30 (54) — (24) Rezultatul bugetar pe 2017 creditat statelor membre (556) — — (556) Rezultatul economic al exercițiului financiar 13 918 — — 13 918 SOLD LA 31.12.2018 (66 424 ) 4 730 231 (61 463 )

NOTE LA SITUAȚIILE FINANCIARE

1. POLITICI CONTABILE SEMNIFICATIVE

1.1. TEMEIUL JURIDIC ȘI NORMELE CONTABILE

Conturile UE sunt ținute în conformitate cu Regulamentul (UE, Euratom) 2018/1046 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 iulie 2018 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii, de modificare a Regulamentelor (UE) nr. 1296/2013, (UE) nr. 1301/2013, (UE) nr. 1303/2013, (UE) nr. 1304/2013, (UE) nr. 1309/2013, (UE) nr. 1316/2013, (UE) nr. 223/2014, (UE) nr. 283/2014 și a Deciziei nr. 541/2014/UE și de abrogare a Regulamentului (UE, Euratom) nr. 966/2012 (15), denumit în continuare „Regulamentul financiar” (RF).

În conformitate cu articolul 80 din Regulamentul financiar, UE își pregătește situațiile financiare conform normelor contabilității pe bază de angajamente, care se întemeiază pe Standardele internaționale de contabilitate pentru sectorul public (IPSAS). Aceste norme contabile, adoptate de contabilul Comisiei, trebuie aplicate de toate instituțiile și organismele UE care intră în perimetrul de consolidare, pentru a se stabili un set uniform de norme contabile, de evaluare și de prezentare a conturilor, în vederea armonizării procesului de întocmire a situațiilor financiare și în vederea consolidării.

Aplicarea normelor contabile noi și modificate ale Uniunii Europene (European Accounting Rules, EAR)

EAR revizuite care sunt în vigoare pentru perioadele anuale care încep la 1 ianuarie 2018 sau ulterior acestei date

Următoarele norme contabile, adoptate de contabilul Comisiei, au devenit obligatorii în exercițiul financiar în curs:

— Revizuirea EAR 12 „Beneficiile angajaților”: În 2017, contabilul a adoptat EAR 12 revizuită, care se bazează pe noul IPSAS 39 „Beneficiile angajaților”, publicat în iulie 2016. Pentru prima aplicare a EAR 12 revizuită nu au existat impacturi semnificative asupra situațiilor financiare consolidate ale UE, în afară de recunoașterea oricărui câștig sau a oricărei pierderi care rezultă din modificările ipotezelor actuariale, care, în temeiul EAR revizuite, se efectuează direct în activele nete, spre deosebire de cerința anterioară conform căreia recunoașterea se efectua în excedent sau în deficit.

EAR nouă și adoptată, dar care nu era încă în vigoare la 31 decembrie 2018

UE nu a aplicat următoarea EAR nouă, care a fost adoptată de contabilul Comisiei, dar care nu este încă în vigoare:

— Noua EAR 20 „Combinări în sectorul public” (se aplică perioadelor anuale care încep la 1 ianuarie 2019 sau ulterior acestei date): EAR 20, care se bazează pe IPSAS 40 „Combinări în sectorul public”, stabilește clasificarea combinărilor în sectorul public în două tipuri diferite, în funcție de faptul că tranzacția are loc sau nu sub control comun: (i) fuziunea, în cadrul căreia tranzacția se bazează pe valorile contabile ale entității combinate cu UE; și (ii) achiziția, în cadrul căreia tranzacția se bazează pe valorile juste la data achiziției ale entității dobândite de UE. Ambele au cerințe și niveluri distincte de divulgare a informațiilor, pentru a se asigura o mai bună înțelegere a efectelor pe care acestea le au asupra utilizatorilor situațiilor financiare ale UE. Impactul asupra situațiilor financiare ale UE în anul aplicării inițiale va depinde de eventuala încheiere, în perioada respectivă, de către UE a unei tranzacții de combinare în sectorul public.

1.2. PRINCIPII CONTABILE

Situațiile financiare au ca obiectiv furnizarea de informații cu privire la poziția financiară, performanța și fluxurile de numerar ale unei entități, care sunt utile unei game largi de utilizatori. Pentru UE, ca entitate din sectorul public, obiectivele urmărite sunt, mai exact, furnizarea de informații utile pentru procesul decizional și demonstrarea răspunderii entității pentru resursele care îi sunt încredințate. Prezentul document a fost elaborat ținându-se cont de aceste obiective.

Considerentele generale (sau principiile contabile) care trebuie urmate atunci când se întocmesc situațiile financiare sunt prevăzute în norma contabilă 1 a UE, „Situații financiare”, și sunt aceleași cu cele prezentate în IPSAS 1: prezentare fidelă, contabilitate pe bază de angajamente, continuitatea activității, coerența prezentării, importanța semnificativă, agregare, compensare și informații comparative. Caracteristicile calitative ale raportării financiare sunt relevanța, reprezentarea exactă (fiabilitatea), caracterul inteligibil, promptitudinea, comparabilitatea și caracterul verificabil.

1.3. CONSOLIDARE

Perimetrul de consolidare

În situațiile financiare consolidate ale UE sunt incluse toate entitățile controlate semnificative [și anume instituțiile UE (inclusiv Comisia) și agențiile UE], entitățile asociate și întreprinderile comune. Lista completă a entităților consolidate se găsește în nota 9 la situațiile financiare ale UE. Aceasta cuprinde în prezent 52 de entități controlate și 1 entitate asociată. Entitățile care intră în perimetrul de consolidare, dar care nu sunt semnificative pentru situațiile financiare consolidate ale UE în ansamblu, nu trebuie consolidate sau contabilizate utilizând metoda punerii în echivalență în cazul în care acest lucru ar necesita prea mult timp sau costuri excesive pentru UE. Aceste entități sunt denumite „entități minore” și sunt enumerate separat în nota 9. În 2018, șapte entități au fost clasificate ca entități minore.

Entități controlate

Decizia de a include o entitate în perimetrul de consolidare are la bază conceptul de control. Entitățile controlate sunt toate entitățile în cazul cărora UE este expusă sau are dreptul la beneficii variabile pe baza participării sale și poate să modifice natura și cuantumul acestor beneficii prin puterea pe care o are asupra entității controlate. Această putere trebuie să poată fi exercitată în prezent și să aibă legătură cu activitățile relevante ale entității. Entitățile controlate sunt consolidate integral. Consolidarea începe la data primului control și se încheie atunci când nu mai au loc astfel de controale.

Indicatorii de control cei mai obișnuiți în cadrul UE sunt: instituirea entității prin tratatele fondatoare sau prin legislația secundară, finanțarea entității de la bugetul UE, existența unor drepturi de vot în organismele de conducere, efectuarea unui audit de către Curtea de Conturi Europeană și acordarea descărcării de gestiune de către Parlamentul European. Se efectuează o evaluare individuală în cazul fiecărei entități pentru a se decide dacă unul sau toate criteriile prezentate mai sus sunt suficiente pentru declanșarea unui control.

În cadrul acestei abordări, instituțiile (cu excepția Băncii Centrale Europene) și agențiile UE (cu excepția agențiilor din cadrul fostului al doilea pilon) sunt considerate ca fiind sub controlul exclusiv al UE și, prin urmare, sunt incluse în perimetrul de consolidare. În plus, Comunitatea Europeană a Cărbunelui și Oțelului (CECO), aflată în lichidare, este considerată, de asemenea, o entitate controlată.

Toate tranzacțiile și soldurile semnificative reciproce între entitățile controlate ale UE sunt eliminate, în timp ce câștigurile și pierderile nerealizate în cazul acestor tranzacții reciproce nu sunt semnificative și, prin urmare, nu au fost eliminate.

Angajamente comune

Un angajament comun este un angajament asupra căruia UE și una sau mai multe părți dețin controlul în comun. Controlul comun reprezintă controlul partajat al unui angajament, convenit într-o formă contractuală, care există doar atunci când deciziile legate de activitățile relevante necesită acordul unanim al părților care dețin controlul comun. Angajamentele comune pot fi operațiuni comune sau întreprinderi comune. În cazul în care angajamentul comun este structurat printr-un vehicul distinct, iar părțile la angajamentul comun au drepturi la activele nete ale angajamentului, acest angajament comun este clasificat drept întreprindere comună. Participațiile în întreprinderile comune sunt contabilizate prin metoda punerii în echivalență (a se vedea nota 1.5.4). În cazul în care părțile au drepturi la activele angajamentului comun și au obligații în ceea ce privește pasivele angajamentului comun, acesta este clasificat drept operațiune comună. În ceea ce privește participația sa la operațiunile comune, UE recunoaște în situațiile sale financiare: activele și pasivele sale, veniturile și cheltuielile, precum și cota sa din activele, pasivele și veniturile deținute și cheltuielile suportate în comun.

Entități asociate

Entitățile asociate sunt entități asupra cărora UE exercită, în mod direct sau indirect, o influență semnificativă, dar pe care nu le controlează. Se consideră că există o influență semnificativă în cazul în care UE deține, în mod direct sau indirect, cel puțin 20 % din drepturile de vot. Participațiile în entitățile asociate sunt contabilizate prin metoda punerii în echivalență (a se vedea nota 1.5.4).

Entități neconsolidate ale căror fonduri sunt gestionate de către Comisie

Fondurile aferente Sistemului comun de asigurări de sănătate pentru personalul UE, Fondul european de dezvoltare și Fondul de garantare al participanților sunt gestionate de către Comisie în numele acestora. Entitățile menționate nu sunt însă consolidate în situațiile financiare ale UE, deoarece nu sunt controlate de aceasta.

1.4. BAZA DE ÎNTOCMIRE

Situațiile financiare sunt prezentate anual. Exercițiul financiar începe la 1 ianuarie și se încheie la 31 decembrie.

1.4.1. Moneda și baza de conversie

Moneda funcțională și de raportare

Situațiile financiare sunt prezentate în milioane de euro, cu excepția cazului în care se prevede altfel, euro fiind moneda funcțională și de raportare a UE.

Tranzacții și solduri

Tranzacțiile valutare sunt transformate în euro, folosindu-se cursurile de schimb în vigoare la data efectuării tranzacțiilor. Câștigurile și pierderile din diferențele de schimb valutar ca urmare a decontării tranzacțiilor în valută și a reconversiei la cursurile de schimb de la încheierea exercițiului financiar a activelor și a pasivelor monetare în valută sunt recunoscute în contul de profit și pierdere. Diferențele de conversie ale instrumentelor financiare nemonetare clasificate ca active financiare disponibile pentru vânzare sunt incluse în rezerva de valoare justă.

În cazul imobilizărilor corporale și necorporale se aplică metode de conversie diferite, astfel încât acestea își păstrează valoarea în euro la cursul în vigoare la data când au fost cumpărate.

Soldurile de la încheierea exercițiului financiar ale elementelor monetare de active și pasive denominate în valută sunt convertite în euro pe baza cursurilor de schimb ale Băncii Centrale Europene (BCE) în vigoare la 31 decembrie:

Cursurile de schimb ale euro

Monedă 31.12.2018 31.12.2017 Monedă 31.12.2018 31.12.2017 BGN 1,9558 1,9558 PLN 4,3014 4,177 CZK 25,7240 25,5350 RON 4,6635 4,6585 DKK 7,4673 7,4449 SEK 10,2548 9,8438 GBP 0,8945 0,8872 CHF 1,1269 1,1702 HRK 7,4125 7,4400 JPY 125,8500 135,01 HUF 320,9800 310,3300 USD 1,145 1,1993

1.4.2. Utilizarea estimărilor

În conformitate cu IPSAS și cu principiile contabile general acceptate, situațiile financiare includ în mod necesar sume bazate pe estimări și ipoteze ale conducerii, elaborate în temeiul celor mai fiabile informații disponibile. Estimările semnificative includ următoarele elemente, fără a se limita la acestea: sumele datorate pentru beneficiile angajaților, provizioanele, riscul financiar privind stocurile și creanțele, veniturile și cheltuielile înregistrate în avans, activele contingente și datoriile contingente, gradul de depreciere a imobilizărilor necorporale și corporale, precum și sumele prezentate în notele referitoare la instrumentele financiare. Rezultatele efective pot fi diferite față de aceste estimări. Modificările estimărilor sunt reflectate în perioada în care devin cunoscute.

1.5. BILANȚ

1.5.1. Imobilizări necorporale

Licențele de programe informatice achiziționate sunt înregistrate la costurile istorice din care se scad amortizarea cumulată și pierderile din depreciere. Activele sunt amortizate conform metodei liniare pe durata lor de viață utilă estimată (3-11 ani). Durata de viață utilă estimată a imobilizărilor necorporale depinde de durata de viață economică specifică sau de durata legală de viață a acestora stabilită printr-un acord. Imobilizările necorporale dezvoltate intern sunt capitalizate atunci când sunt îndeplinite criteriile relevante ale normelor contabile ale UE și cheltuielile se referă exclusiv la etapa dezvoltării activului. Costurile capitalizabile includ toate costurile direct atribuibile necesare creării, producerii și pregătirii activelor pentru a fi capabile să funcționeze conform celor prevăzute de conducere. Costurile aferente activităților de cercetare, costurile de dezvoltare necapitalizabile și costurile de întreținere sunt recunoscute la cheltuieli pe măsură ce sunt suportate.

1.5.2. Imobilizări corporale

Toate imobilizările corporale sunt înregistrate la costul istoric din care se scad deprecierea cumulată și pierderile din depreciere. Costul include cheltuielile direct atribuibile achiziționării, construirii sau transferării activului.

Costurile ulterioare sunt incluse în valoarea contabilă a activului sau recunoscute ca activ separat, după caz, doar atunci când este probabil că viitoarele beneficii economice sau serviciile potențiale aferente elementului respectiv să revină UE și costul elementului poate fi evaluat în mod fiabil. Costurile de reparație și întreținere sunt înregistrate la cheltuieli în contul de profit și pierdere în perioada financiară în care sunt suportate.

Terenurile și operele de artă nu sunt amortizate deoarece se presupune că au o viață utilă nedeterminată. Activele în construcție nu sunt amortizate deoarece nu sunt încă date în folosință. Deprecierea altor active se calculează utilizând metoda liniară pentru alocarea costurilor aferente acestora, din care s-au scăzut valorile lor reziduale, pe durata lor de viață utilă estimată, după cum urmează:

Tipul activului Rata deprecierii prin metoda liniară Clădiri Între 4 % și 10 % Active spațiale Între 8 % și 25 % Instalații și echipamente Între 10 % și 25 % Mobilier și vehicule Între 0 % și 25 % Echipamente informatice Între 25 % și 33 % Altele Între 10 % și 33 %

Câștigurile sau pierderile din cedări se stabilesc prin compararea încasărilor, din care se scad cheltuielile de vânzare, cu valoarea contabilă a activului cedat și se includ în contul de profit și pierdere.

Contracte de leasing

Contractele de leasing de imobilizări corporale, în cazul cărora UE îi revin în esență toate riscurile și avantajele aferente dreptului de proprietate, sunt clasificate drept contracte de leasing financiar. Contractele de leasing financiar sunt capitalizate la începutul contractului de leasing la cea mai mică dintre următoarele două valori: valoarea justă a activului care face obiectul leasingului și valoarea actualizată a plăților minime de leasing. Pe durata contractului de leasing, elementul de dobândă al plății de leasing financiar se înregistrează la cheltuieli în contul de profit și pierdere la o rată constantă a dobânzii periodice aferente soldului restant. Obligațiile rezultate din închirieri, după scăderea cheltuielilor de finanțare, sunt incluse în datoriile financiare (necurente și curente). Elementul de dobândă al costului de finanțare este inclus la cheltuieli în contul de profit și pierdere pe perioada leasingului pentru a se obține o rată constantă a dobânzii periodice aferente soldului restant al datoriei pentru fiecare perioadă. Activele deținute prin contracte de leasing financiar sunt amortizate pe cea mai scurtă dintre următoarele perioade: durata de viață utilă a activelor și durata contractului de leasing.

Contractele de leasing prin care locatorului îi revine o parte semnificativă a riscurilor și a avantajelor aferente dreptului de proprietate sunt clasificate ca leasinguri operaționale. Plățile de leasing operațional sunt recunoscute la cheltuieli în contul de profit și pierdere pe baza metodei liniare pe toată durata leasingului.

1.5.3. Deprecierea activelor nefinanciare

Activele care au o durată de viață utilă nedeterminată nu fac obiectul amortizării/deprecierii și sunt supuse anual unui test de depreciere. Valoarea activelor care fac obiectul amortizării/deprecierii este analizată ori de câte ori evenimente sau modificări ale circumstanțelor arată că este posibil ca valoarea contabilă să nu fie recuperată. O pierdere din depreciere se recunoaște la valoarea cu care valoarea contabilă a activului depășește valoarea recuperabilă (a serviciului). Valoarea recuperabilă (a serviciului) este cea mai mare dintre următoarele valori: valoarea justă a unui activ din care se scad costurile cu vânzarea și valoarea sa de utilizare.

Valorile reziduale și duratele de viață utilă ale imobilizărilor necorporale și ale celor corporale sunt analizate și ajustate, dacă este cazul, cel puțin o dată pe an. Valoarea contabilă a unui activ este redusă imediat la valoarea recuperabilă a (serviciului) acestuia dacă este mai mare decât valoarea recuperabilă (a serviciului) estimată. Dacă motivele deprecierii recunoscute în exercițiile financiare anterioare nu mai sunt valabile, pierderile din deprecieri se reiau în consecință.

1.5.4. Investiții contabilizate prin metoda punerii în echivalență

Participațiile în entități asociate și întreprinderi comune

Investițiile contabilizate prin metoda punerii în echivalență sunt recunoscute inițial la valoarea de cost, și anume la valoarea contabilă majorată sau redusă ulterior pentru a recunoaște cota UE din excedentul sau deficitul entității în care s-a investit după data achiziției. Cota UE din excedentul sau deficitul entității în care s-a investit este recunoscută în situația performanței financiare și cota sa din variațiile capitalurilor proprii ale entității în care s-a investit este recunoscută în rezervele din cadrul activelor nete. Costul inițial plus toate modificările (contribuțiile viitoare, cota rezultatelor economice și modificările rezervelor, deprecierile și dividendele) dau valoarea contabilă a investiției în situațiile financiare la data bilanțului. Distribuțiile primite din investiție reduc valoarea contabilă a activului.

În cazul în care cota UE din deficitul unei investiții contabilizate prin metoda punerii în echivalență este egală sau mai mare decât participația sa în investiție, UE întrerupe recunoașterea cotei sale din pierderile viitoare („pierderi nerecunoscute”). După ce participația UE este redusă la zero, pierderile suplimentare se contabilizează și se recunoaște o datorie doar în măsura în care UE și-a asumat o obligație legală sau implicită sau a făcut plăți în numele entității.

Dacă există indicii de depreciere, este necesar să se reducă valoarea contabilă la cea mai mică sumă care poate fi recuperată. Valoarea recuperabilă este determinată conform descrierii din nota 1.5.3. Dacă motivul deprecierii încetează la o dată ulterioară, pierderea din depreciere se reia la valoarea contabilă care ar fi fost stabilită dacă nu ar fi fost recunoscute pierderi din depreciere.

În cazurile în care UE deține cel puțin 20 % dintr-un fond de capital de investiții, aceasta nu urmărește să exercite o influență semnificativă. Prin urmare, astfel de fonduri sunt tratate ca instrumente financiare și sunt incluse în categoria activelor financiare disponibile pentru vânzare.

Entitățile asociate și întreprinderile comune clasificate ca entități minore nu sunt contabilizate prin metoda punerii în echivalență. Contribuțiile UE la aceste entități sunt contabilizate la cheltuieli aferente perioadei respective.

1.5.5. Active financiare

Clasificare

Activele financiare ale UE sunt clasificate în următoarele categorii: active financiare la valoarea justă prin excedent sau deficit, credite și creanțe, investiții păstrate până la scadență și active financiare disponibile pentru vânzare. Clasificarea instrumentelor financiare este determinată la recunoașterea inițială și este reevaluată la fiecare dată a bilanțului.

(i) Active financiare la valoarea justă prin excedent sau deficit

Un activ financiar este clasificat în această categorie dacă este achiziționat în principal în scopul vinderii pe termen scurt sau dacă este desemnat astfel de către entitate. Instrumentele financiare derivate sunt, de asemenea, încadrate în această categorie. Activele din această categorie sunt clasificate ca active curente dacă se preconizează lichidarea acestora în termen de 12 luni de la data bilanțului.

(ii) Credite și creanțe

Creditele și creanțele sunt active financiare nederivate cu plăți fixe sau determinabile care nu sunt cotate pe o piață activă. Acestea apar atunci când UE oferă bani, bunuri sau servicii în mod direct unui debitor fără intenția de a tranzacționa creanța sau atunci când UE preia drepturile creditorului inițial ca urmare a unei plăți efectuate de UE în cadrul unui contract de garanție. Plățile datorate în termen de 12 luni de la data bilanțului sunt clasificate ca active curente. Plățile datorate după 12 luni de la data bilanțului sunt clasificate ca active imobilizate. Creditele și creanțele includ depozitele la termen cu scadența inițială de peste trei luni.

(iii) Investiții păstrate până la scadență

Investițiile păstrate până la scadență sunt active financiare nederivate cu rate fixe sau determinabile și scadențe fixe pe care UE intenționează și poate să le păstreze până la scadență. În acest exercițiu financiar, UE nu a deținut nicio investiție în categoria în cauză.

(iv) Active financiare disponibile pentru vânzare

Activele financiare disponibile pentru vânzare sunt instrumente financiare nederivate care fie sunt încadrate în această categorie, fie nu sunt clasificate în niciuna dintre celelalte categorii. Acestea sunt clasificate ca active curente sau active imobilizate în funcție de perioada pentru care UE intenționează să le păstreze. Investițiile în entități care nu sunt nici consolidate și nici contabilizate utilizând metoda punerii în echivalență și alte investiții de tipul celor de capital (de exemplu, operațiunile cu capital de risc) sunt clasificate, de asemenea, ca active financiare disponibile pentru vânzare.

Recunoașterea inițială și evaluarea inițială

Achizițiile și vânzările de active financiare la valoarea justă prin excedent sau deficit, păstrate până la scadență și disponibile pentru vânzare sunt recunoscute la data tranzacției, care este data la care UE se angajează să achiziționeze sau să vândă activul. Echivalentele de numerar și creditele sunt recunoscute atunci când numerarul este depus la o instituție financiară sau atunci când se fac plăți în numerar către debitori. Instrumentele financiare sunt recunoscute inițial la valoarea justă. Pentru toate activele financiare neînregistrate la valoarea justă prin excedent sau deficit, costurile tranzacțiilor se adaugă la valoarea justă la recunoașterea inițială. Activele financiare recunoscute la valoarea justă prin excedent sau deficit sunt recunoscute inițial la valoarea justă și costurile tranzacției sunt incluse la cheltuieli în contul de profit și pierdere.

Valoarea justă a unui activ financiar la recunoașterea inițială este în mod normal prețul tranzacției (și anume, valoarea justă a contraprestației primite), cu excepția cazului în care valoarea justă a acelui instrument este pusă în evidență prin compararea cu alte tranzacții curente observabile pe piață pentru același instrument sau pe baza unei tehnici de evaluare ale cărei variabile includ doar date de pe piețe observabile (de exemplu, în cazul anumitor contracte derivate). Totuși, atunci când se acordă un credit pe termen lung fără dobândă sau cu o dobândă sub condițiile pieței, valoarea sa justă poate fi estimată ca fiind valoarea actualizată a tuturor încasărilor viitoare de numerar, actualizată folosind rata dobânzii prevalente pe piață pentru un instrument similar cu un rating de credit asemănător.

Creditele acordate sunt evaluate la valoarea lor nominală, care este considerată a fi valoarea justă a creditului. Logica acestui raționament este următoarea:

— „mediul de piață” pentru activitățile de creditare ale UE este foarte specific și diferit de piața de capital utilizată pentru a emite obligațiuni comerciale sau guvernamentale. Întrucât pe aceste piețe creditorii au posibilitatea de a alege investiții alternative, respectiva posibilitate se reflectă în prețurile de pe piață. Totuși, această posibilitate de a alege investiții alternative nu există pentru UE, care nu poate investi bani pe piețele de capital, ci doar împrumută fonduri în vederea creditării la aceeași rată a dobânzii. Aceasta înseamnă că UE nu dispune de opțiuni alternative de creditare sau de investiții pentru sumele împrumutate. Astfel, nu există niciun cost de oportunitate și, prin urmare, nicio bază de comparație cu ratele de pe piață. De fapt, operațiunea de creditare a UE reprezintă ea însăși piața. În esență, deoarece „opțiunea” cost de oportunitate nu se aplică, prețul de piață nu reflectă în mod corect substanța tranzacțiilor de creditare ale UE. Prin urmare, nu este adecvat să se determine valoarea justă a operațiunilor de creditare ale UE în funcție de obligațiunile comerciale sau guvernamentale;

— mai mult, întrucât nu există o piață activă sau tranzacții similare care să permită efectuarea unei comparații, rata dobânzii pe care UE trebuie să o utilizeze pentru a determina valoarea justă a operațiunilor sale de creditare în temeiul MESF, al Mecanismului de asistență financiară pe termen mediu pentru balanțele de plăți ale statelor membre (BDP) și al altor astfel de credite trebuie să fie rata dobânzii percepute;

— în plus, pentru aceste credite există efecte de compensare între creditele acordate și împrumuturile contractate ca urmare a caracterului lor de reciprocitate („back-to-back”). Astfel, dobânda efectivă a creditelor acordate este egală cu rata dobânzii efective a împrumuturilor contractate aferente. Costurile tranzacțiilor suportate de UE și apoi imputate beneficiarului creditului sunt recunoscute direct în contul de profit și pierdere.

Instrumentele financiare sunt derecunoscute atunci când drepturile de a primi fluxuri de numerar din investiții au expirat sau atunci când UE a transferat practic altei părți toate riscurile și avantajele aferente dreptului de proprietate.

Evaluarea ulterioară

(a) Activele financiare la valoarea justă prin excedent sau deficit sunt contabilizate ulterior la valoarea justă. Câștigurile și pierderile rezultate din modificările valorii juste a categoriei „instrumente financiare la valoare justă prin excedent sau deficit” sunt incluse în contul de profit și pierdere din perioada în care se produc.

(b) Creditele și creanțele sunt contabilizate la costul amortizat prin metoda dobânzii efective. În cazul creditelor acordate din fonduri împrumutate, se aplică aceeași rată a dobânzii efective atât creditelor acordate, cât și împrumuturilor contractate, întrucât aceste credite au caracteristicile operațiunilor de tip „back-to-back”, iar diferențele dintre condițiile și valoarea creditelor acordate și ale împrumuturilor contractate nu sunt semnificative. Costurile tranzacțiilor suportate de UE și apoi imputate beneficiarului creditului sunt recunoscute direct în contul de profit și pierdere.

(c) Activele păstrate până la scadență sunt contabilizate la costul amortizat prin metoda dobânzii efective. UE nu deține, în prezent, investiții păstrate până la scadență.

(d) Activele financiare disponibile pentru vânzare sunt contabilizate ulterior la valoarea justă. Câștigurile și pierderile rezultate din modificarea valorii juste a activelor financiare disponibile pentru vânzare sunt recunoscute în rezerva de valoare justă, cu excepția diferențelor de conversie ale activelor monetare, care sunt recunoscute în contul de profit și pierdere. Atunci când activele clasificate ca active financiare disponibile pentru vânzare sunt derecunoscute sau se depreciază, ajustările cumulate ale valorii juste recunoscute anterior în rezerva de valoare justă sunt recunoscute în contul de profit și pierdere. Dobânda aferentă activelor financiare disponibile pentru vânzare calculată folosind metoda dobânzii efective este recunoscută în contul de profit și pierdere. Dividendele aferente instrumentelor de capital disponibile pentru vânzare sunt recunoscute atunci când se stabilește dreptul UE de a primi plata.

Valorile juste ale investițiilor cotate pe piețele active se bazează pe prețurile oferite în prezent. Dacă piața unui activ financiar nu este activă [și în cazul titlurilor de valoare necotate la bursă și al instrumentelor financiare derivate extrabursiere (OTC)], atunci UE stabilește o valoare justă folosind tehnici de evaluare. Printre acestea se numără folosirea tranzacțiilor recente desfășurate în condiții de concurență deplină, referirea la alte instrumente care sunt similare într-o mare măsură, analiza fluxurilor de numerar actualizate, modelele de stabilire a prețului pe valoarea opțiunii și alte tehnici de evaluare utilizate în mod obișnuit de participanții de pe piață.

Investițiile în fonduri cu capital de risc clasificate ca active financiare disponibile pentru vânzare care nu au un preț de piață cotat pe o piață activă sunt evaluate la valoarea netă imputabilă activelor, care este considerată echivalentul valorii lor juste.

În cazurile în care valoarea justă a investițiilor în instrumente de capital care nu au un preț cotat pe o piață activă nu poate fi măsurată în mod fiabil, aceste investiții sunt evaluate la prețul de cost din care se scad pierderile din depreciere.

Deprecierea activelor financiare

Un activ financiar s-a depreciat și se recunoaște o pierdere dacă și numai dacă există dovezi obiective de depreciere ca urmare a unuia sau a mai multor evenimente care au avut loc după recunoașterea inițială a activului și dacă acea pierdere (sau acele pierderi) are (au) un impact asupra viitoarelor fluxuri de numerar estimate ale activului financiar care poate fi estimat în mod fiabil. UE evaluează la fiecare dată de raportare dacă există dovezi obiective conform cărora un activ financiar s-a depreciat.

(a) Active contabilizate la costul amortizat

Dacă există dovezi obiective conform cărora a avut loc o pierdere din depreciere aferentă creditelor acordate și creanțelor sau investițiilor păstrate până la scadență contabilizate la costul amortizat, suma reprezentând pierderea se stabilește ca diferența dintre valoarea contabilă a elementului de activ și valoarea actualizată a viitoarelor fluxuri de numerar estimate (cu excepția pierderilor viitoare de credit care nu au avut loc) actualizate la rata inițială a dobânzii efective a activului financiar. Valoarea contabilă a activului este redusă și valoarea pierderii este recunoscută în contul de profit și pierdere. Dacă un credit sau o investiție păstrată până la scadență are o rată variabilă a dobânzii, rata de actualizare pentru evaluarea oricărei pierderi din depreciere este rata actuală a dobânzii efective stabilită în contract. Calculul valorii actualizate a viitoarelor fluxuri de numerar estimate ale unui activ financiar depus ca garanție reflectă fluxurile de numerar care ar putea rezulta dintr-o lichidare minus costurile obținerii și vânzării garanției reale, indiferent dacă lichidarea este sau nu probabilă. Dacă, într-o perioadă ulterioară, suma corespunzătoare pierderii din depreciere scade și reducerea poate fi corelată în mod obiectiv cu un eveniment care are loc după recunoașterea deprecierii, pierderea din depreciere recunoscută anterior se reia prin contul de profit și pierdere.

(b) Active contabilizate la valoarea justă

În cazul investițiilor de capital clasificate ca active financiare disponibile pentru vânzare, o scădere semnificativă sau permanentă (prelungită) a valorii juste a titlului de valoare sub costul său este luată în considerare atunci când se determină dacă titlurile de valoare s-au depreciat sau nu. Dacă există astfel de dovezi pentru activele financiare disponibile pentru vânzare, pierderea cumulată – măsurată ca diferența dintre costul de achiziție și valoarea justă actuală minus pierderea din depreciere aferentă respectivului activ financiar recunoscută anterior în contul de profit și pierdere – este scoasă din rezerve și recunoscută în contul de profit și pierdere. Pierderile din depreciere recunoscute în contul de profit și pierdere la instrumente de capital nu se reiau prin contul de profit și pierdere. Dacă, într-o perioadă ulterioară, valoarea justă a unui instrument de datorie clasificat ca activ financiar disponibil pentru vânzare crește și creșterea poate fi corelată în mod obiectiv cu un eveniment care are loc după recunoașterea pierderii din depreciere, pierderea din depreciere se reia prin contul de profit și pierdere.

1.5.6. Stocuri

Stocurile sunt înregistrate la valoarea corespunzătoare costului sau la valoarea realizabilă netă, oricare dintre aceste valori este mai mică. Costul se determină folosind metoda „primul intrat, primul ieșit” (firstin, first-out, FIFO). Costurile produselor finite și ale lucrărilor în curs includ costurile cu materiile prime, cu mâna de lucru directă, alte costuri direct atribuibile și cheltuielile generale de producție aferente (bazate pe capacitatea normală de funcționare). Valoarea realizabilă netă este prețul estimat de vânzare în cursul activității obișnuite minus costurile de finalizare și cheltuielile de vânzare. Atunci când stocurile sunt deținute pentru a fi distribuite cu titlu gratuit sau contra unei sume nominale, acestea sunt evaluate la valoarea de cost sau la costul curent de înlocuire, oricare dintre aceste valori este mai mică. Costul curent de înlocuire reprezintă costul pe care UE l-ar suporta pentru achiziționarea activului la data de raportare.

1.5.7. Prefinanțări

Prefinanțarea reprezintă plata unei sume destinate să ofere beneficiarului un avans în numerar, adică un fond de trezorerie. Poate fi împărțită în mai multe plăți pe o perioadă definită în respectivul contract, în respectiva decizie, în respectivul acord sau în respectivul act de bază. Fondul de trezorerie sau avansul este folosit în scopul pentru care a fost acordat pe perioada definită în acord sau este restituit. Dacă beneficiarul nu are cheltuieli eligibile, acesta are obligația de a restitui UE avansul de prefinanțare. Cuantumul prefinanțării poate fi redus (integral sau parțial) prin acceptarea costurilor eligibile (care sunt recunoscute ca cheltuieli).

La datele următoarelor bilanțuri, prefinanțarea se stabilește ca fiind diferența dintre suma recunoscută inițial în bilanț și cheltuielile eligibile (inclusiv sumele estimate, dacă este necesar) suportate în perioada respectivă.

Dobânda aferentă prefinanțării este recunoscută pe măsură ce se acumulează, în conformitate cu dispozițiile acordului relevant. La încheierea exercițiului financiar, pe baza celor mai fiabile informații, se realizează o estimare a veniturilor acumulate din dobânzi, care este inclusă în bilanț.

Alte avansuri acordate statelor membre care provin din rambursarea de către UE a sumelor plătite ca avans de către statele membre beneficiarilor acestora (inclusiv „Instrumentele financiare din cadrul gestiunii partajate”) sunt recunoscute ca active și prezentate la rubrica „Prefinanțare”. Alte avansuri acordate statelor membre se stabilesc apoi ca diferența dintre valoarea recunoscută inițial în bilanț și cea mai bună estimare a cheltuielilor eligibile suportate de către beneficiarii finali, calculată pe baza unor ipoteze rezonabile și justificabile.

Contribuțiile UE la fondurile fiduciare ale Fondului european de dezvoltare sau ale altor entități neconsolidate sunt, de asemenea, clasificate ca prefinanțare, dat fiind că scopul acestora este de a oferi un fond de trezorerie fondului fiduciar, astfel încât acesta să poată finanța acțiuni specifice definite în cadrul obiectivelor sale. Contribuțiile UE la fondurile fiduciare sunt evaluate la valoarea inițială a contribuției UE, minus cheltuielile eligibile, inclusiv sumele estimate, dacă este necesar, suportate de fondul fiduciar în cursul perioadei de raportare și alocate contribuției UE în conformitate cu acordul subiacent.

1.5.8. Creanțe din tranzacții de schimb și sume recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb

Întrucât normele contabile ale UE prevăd prezentarea separată a tranzacțiilor de schimb și a altor tipuri de tranzacții decât cele de schimb, în scopul întocmirii situațiilor financiare, creanțele sunt definite ca fiind rezultatul tranzacțiilor de schimb, iar sumele recuperabile sunt definite ca fiind rezultatul altor tipuri de tranzacții decât cele de schimb, și anume atunci când UE primește o valoare de la altă entitate fără a-i da la schimb în mod direct o valoare aproximativ egală (de exemplu, sume recuperabile de la statele membre legate de resursele proprii).

Creanțele din tranzacții de schimb corespund definiției instrumentelor financiare și, prin urmare, sunt clasificate drept credite și creanțe și sunt evaluate în consecință (a se vedea nota 1.5.5). Informațiile prezentate în notele aferente instrumentelor financiare cu privire la creanțele din tranzacțiile de schimb includ veniturile înregistrate în avans și cheltuielile reportate din tranzacții de schimb, deoarece nu au un impact semnificativ. Se înregistrează o reducere generală a valorii contabile, pe baza experienței anterioare, pentru ordinele de recuperare restante care nu au făcut încă obiectul unei reduceri specifice a valorii contabile.

Sumele recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb se contabilizează la valoarea inițială (ajustată în funcție de dobândă și penalități) minus reducerea valorii contabile ca urmare a deprecierii. Reducerea valorii contabile ca urmare a deprecierii sumelor recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb se stabilește atunci când există dovezi obiective conform cărora UE nu va putea colecta toate sumele datorate la termenele prevăzute inițial pentru sumele recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb. Cuantumul reducerii valorii contabile este diferența dintre valoarea contabilă a activului și valoarea recuperabilă. Cuantumul corespunzător reducerii valorii contabile este recunoscut în contul de profit și pierdere. Se înregistrează și o reducere generală a valorii contabile, pe baza experienței anterioare, pentru ordinele de recuperare restante care nu au făcut încă obiectul unei reduceri specifice a valorii contabile. A se vedea nota 1.5.14 cu privire la tratamentul veniturilor înregistrate în avans la încheierea exercițiului financiar. Cuantumurile menționate și prezentate ca sume recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb nu sunt instrumente financiare deoarece nu derivă dintr-un contract care ar genera o datorie financiară sau un instrument de capital. Cu toate acestea, în notele la situațiile financiare, sumele recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb sunt prezentate alături de creanțele din tranzacții de schimb, atunci când este cazul.

1.5.9. Numerar și echivalente de numerar

Numerarul și echivalentele de numerar sunt instrumente financiare și includ lichiditățile, depozitele la vedere și pe termen scurt la bănci și alte investiții foarte lichide pe termen scurt cu scadențe inițiale de cel mult trei luni.

1.5.10. Beneficiile angajaților

Politica contabilă în materie de beneficii ale angajaților a fost actualizată în conformitate cu cerințele normei contabile revizuite EAR 12 privind beneficiile angajaților, în vigoare pentru perioadele care încep la 1 ianuarie 2018 sau ulterior acestei date, care se bazează pe noul IPSAS 39 (Beneficiile angajaților), publicat în iulie 2016. Principala modificare, care rezultă din revizuirea normei contabile 12, este prezentarea câștigurilor și a pierderilor actuariale ca o variație a activelor nete, și nu ca o variație în contul de profit și pierdere.

Contabilizarea planurilor de beneficii determinate este complexă, deoarece sunt necesare ipoteze și raționamente actuariale pentru a evalua obligația. La aplicarea normei contabile revizuite, UE a reevaluat raționamentele utilizate, în special în ceea ce privește estimarea costului final al beneficiului acordat angajaților. Ca urmare a acestui exercițiu, s-a confirmat caracterul adecvat al utilizării perioadei de serviciu activ estimate a angajatului ca bază de alocare a beneficiilor pentru perioadele de serviciu. Beneficiile pe care angajații UE au dreptul să le primească sunt acordate în cadrul unui plan unic, care este însă împărțit în două sisteme, și aceste beneficii trebuie tratate în mod similar, pentru a oferi o prezentare fidelă a situației și pentru a reflecta realitatea economică.

UE oferă angajaților o serie de beneficii (retribuții și asigurări sociale). În scopuri contabile, acestea trebuie să fie clasificate în beneficii pe termen scurt și în beneficii post-angajare.

Beneficiile pe termen scurt ale angajaților

Beneficiile pe termen scurt ale angajaților sunt prestațiile care trebuie plătite în termen de douăsprezece luni de la încheierea perioadei de raportare în care angajații au prestat serviciul, cum ar fi salariile, concediile anuale și concediile medicale plătite și alte indemnizații pe termen scurt. Beneficiile pe termen scurt ale angajaților sunt recunoscute la cheltuieli la momentul prestării serviciului. Se recunoaște o datorie la valoarea sumei care se preconizează că va fi plătită dacă UE are o obligație de plată actuală, juridică sau implicită, ca urmare a serviciului trecut pe care l-a prestat angajatul, iar cuantumul obligației poate fi estimat în mod fiabil.

Beneficiile post-angajare

UE acordă angajaților un set de beneficii post-angajare, printre care se numără pensiile pentru limită de vârstă, pensiile de invaliditate și pensiile de urmaș, precum și asigurările medicale (a se vedea nota 2.9).

UE oferă personalului său un plan de beneficii post-angajare care include:

(i) Sistemul de pensii al funcționarilor europeni (PSEO): În cadrul acestui sistem cu finanțare noțională (16) se acordă beneficii pentru vechime, invaliditate și calitatea de urmaș, alocații familiale, beneficii în cazul decesului anterior pensionării al angajaților care lucrează sau au lucrat în cadrul instituțiilor, al agențiilor și al altor organisme ale UE sau beneficii pentru persoanele care au calitatea de urmași ai unor funcționari sau ai unor pensionari care au fost funcționari europeni. Membrii personalului contribuie din salariile lor cu o treime din costul estimat al acestor beneficii.

(ii) Sistemul comun de asigurări de sănătate (JSIS): În cadrul acestui sistem, membrii personalului Comisiei Europene, instituțiilor, agențiilor și altor organisme ale UE beneficiază de asigurări de sănătate oferite de UE, prin rambursarea cheltuielilor medicale. Prestațiile acordate „persoanelor inactive” din cadrul acestui sistem (adică pensionarilor, orfanilor etc.) sunt încadrate ca beneficii post-angajare.

UE oferă beneficii post-angajare membrilor personalului instituțiilor UE și prin intermediul unor sisteme de pensie separate. Acestea sunt prezentate la rubrica „Alte sisteme de prestații de pensie”. În cadrul acestor sisteme, UE acordă prestații de pensie membrilor Comisiei, ai Curții de Justiție și ai Tribunalului, ai Curții de Conturi, ai Consiliului, ai Parlamentului European, ai Ombudsmanului, ai Autorității pentru Protecția Datelor și ai Tribunalului Funcției Publice. Membrii personalului instituțiilor UE beneficiază de asigurări de sănătate oferite de UE prin intermediul JSIS.

Beneficiile post-angajare menționate mai sus reprezintă obligații privind beneficiul determinat ale UE și sunt calculate la fiecare dată de raportare prin estimarea cuantumului beneficiilor viitoare pe care angajații le-au câștigat în perioada curentă și în perioadele anterioare, prin actualizarea cuantumului respectiv și prin deducerea valorii juste a oricăror active ale planului. Obligația privind beneficiul determinat se calculează anual, folosind metoda unităților de credit proiectate. Valoarea actualizată a obligației privind beneficiul determinat se stabilește prin actualizarea viitoarelor ieșiri de fluxuri de numerar estimate, folosind rate ale dobânzii obligațiunilor guvernamentale denominate în moneda în care vor fi plătite beneficiile și cu termene până la scadență asemănătoare cu termenele angajamentelor cu titlu de pensii aferente.

Beneficiile post-angajare oferite personalului UE sunt incluse într-un plan unic care cuprinde atât un sistem de pensii (PSEO), cât și un sistem de asigurări de sănătate (JSIS), dreptul de a beneficia de asigurare în cadrul sistemului JSIS fiind condiționat de dobândirea dreptului de a beneficia de asigurare în cadrul sistemului PSEO. În conformitate cu termenii acestui plan unic, astfel cum se prevede în Statutul funcționarilor, anumite drepturi, cum ar fi dreptul la o pensie cu plata amânată la vârsta normală de pensionare și redusă în cadrul sistemului PSEO, sunt dobândite după 10 ani de serviciu. Cu toate acestea, drepturile dobândite în cadrul planului unic pentru anii ulteriori de serviciu sunt net superioare drepturilor inițiale, astfel cum rezultă din drepturile de pensie acumulate ulterior în fiecare an.

Prin urmare, pentru a prezenta substanța economică a tranzacției subiacente impusă de caracteristica calitativă a reprezentării exacte a raportării financiare, astfel cum se subliniază atât în EAR 1, cât și în Cadrul conceptual al IPSAS, costul serviciului suportat se calculează conform metodei liniare pentru perioada de serviciu activ estimată a personalului, și anume perioada cuprinsă între data la care serviciul prestat de angajat generează pentru prima dată beneficii în cadrul planului (indiferent dacă beneficiile sunt condiționate sau nu de servicii ulterioare) și până la data la care prestarea ulterioară de servicii de către angajat nu va conduce la valori semnificative ale beneficiilor ulterioare în cadrul planului, altele decât cele rezultate din creșteri ulterioare ale salariului. Această abordare se aplică în mod consecvent beneficiilor prevăzute în cadrul planului unic.

Reevaluările datoriei nete privind beneficiul determinat cuprind câștigurile și pierderile actuariale și rentabilitatea activelor planului și sunt recunoscute imediat la activele nete.

UE recunoaște cheltuielile nete cu dobânzile (veniturile) și alte cheltuieli legate de planurile de beneficii determinate în contul de profit și pierdere în cadrul capitolului „Costuri cu personalul și cu pensiile”.

Atunci când beneficiile furnizate se modifică sau se reduc, variația rezultată a beneficiilor care se referă la un serviciu trecut sau la câștigul ori pierderea care rezultă din reducere este recunoscută imediat în contul de profit și pierdere. Câștigurile și pierderile la decontare sunt recunoscute la momentul decontării. Costul serviciului trecut este recunoscut imediat în contul de profit și pierdere, cu excepția cazului în care modificările sunt condiționate de rămânerea angajaților în funcție pentru o perioadă determinată.

1.5.11. Provizioane

Provizioanele sunt recunoscute atunci când UE are o obligație actuală, juridică sau implicită, față de terți ca urmare a unor evenimente anterioare, fiind în mai mare măsură probabil decât improbabil că va fi necesară o ieșire de resurse pentru stingerea obligației, și atunci când cuantumul poate fi estimat în mod fiabil. Nu sunt recunoscute provizioane pentru pierderile viitoare din exploatare. Cuantumul provizionului corespunde celei mai bune estimări a cheltuielilor preconizate a fi necesare pentru stingerea obligației actuale la data de raportare. În cazul în care provizionul implică un număr mare de elemente, obligația este estimată prin ponderarea tuturor rezultatelor posibile în funcție de probabilitățile aferente acestora (metoda „valorii preconizate”).

Provizioanele pentru contracte oneroase sunt evaluate la valoarea actualizată a celui mai mic cost preconizat al rezilierii contractului și a costului net preconizat al continuării contractului.

1.5.12. Datorii financiare

Datoriile financiare sunt clasificate ca datorii financiare la valoarea justă prin excedent sau deficit, ca datorii financiare contabilizate la cost amortizat sau ca datorii privind garanțiile financiare.

Împrumuturile constau în împrumuturi de la instituții de credit și datorii atestate prin certificate. Împrumuturile sunt recunoscute inițial la valoarea justă, și anume încasările din emiterea acestora (valoarea justă a contraprestației primite) minus costurile de tranzacție suportate, iar apoi contabilizate la costul amortizat folosind metoda dobânzii efective; orice diferență între încasări, minus costurile de tranzacție, și valoarea de rambursare este recunoscută în contul de profit și pierdere pe durata împrumuturilor folosind metoda dobânzii efective. În cazul creditelor acordate din fonduri împrumutate, metoda dobânzii efective nu poate fi aplicată creditelor și împrumuturilor, din motive legate de pragul de semnificație. Costurile tranzacțiilor suportate de UE și apoi imputate beneficiarului creditului sunt recunoscute direct în contul de profit și pierdere.

Datoriile financiare clasificate la valoarea justă prin excedent sau deficit includ instrumentele financiare derivate în cazul în care valoarea justă este negativă. Acestea fac obiectul aceluiași tratament contabil ca și activele financiare la valoarea justă prin excedent sau deficit – a se vedea nota 1.5.5.

Datoriile privind garanțiile financiare sunt recunoscute inițial la valoarea justă, fiind prima primită. Ulterior, datoriile privind garanțiile financiare sunt evaluate la cea mai mare dintre următoarele valori: cea mai bună estimare a cheltuielilor preconizate a fi necesare pentru decontarea datoriei aferente garanției financiare și suma recunoscută inițial, minus, după caz, amortizarea cumulată. UE recunoaște o datorie privind garanția financiară atunci când primește o contraprestație pentru acordarea garanției, adică în condițiile pieței, sau atunci când valoarea justă a garanției poate fi evaluată în mod fiabil. În cazul în care nu există o piață activă pentru un contract de garanție direct echivalent, UE prezintă garanția constituită ca datorie contingentă (a se vedea nota 1.7.2) sau – atunci când este mai mult probabil decât improbabil ca o ieșire de resurse să fie necesară pentru stingerea obligației – UE recunoaște un provizion (a se vedea nota 1.5.11).

Datoriile financiare sunt clasificate ca datorii necurente, cu excepția celor scadente în mai puțin de 12 luni de la data bilanțului.

Fondurile fiduciare ale UE care sunt considerate parte a activităților operaționale ale Comisiei sunt contabilizate în conturile Comisiei și consolidate apoi în conturile anuale ale UE. Prin urmare, contribuțiile altor donatori la fondurile fiduciare ale UE îndeplinesc criteriile de venituri din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb în anumite condiții și sunt prezentate ca datorii financiare până în momentul în care sunt îndeplinite condițiile aferente contribuțiilor transferate, și anume costurile eligibile sunt suportate de fondul fiduciar. Fondul fiduciar trebuie să finanțeze proiecte specifice și să restituie fondurile rămase la momentul lichidării. La data bilanțului, soldul datoriei reprezentând contribuțiile primite este evaluat la valoarea contribuțiilor primite minus cheltuielile suportate de fondul fiduciar, inclusiv sumele estimate, dacă este necesar. În scopuri de raportare, cheltuielile nete sunt alocate contribuțiilor altor donatori proporțional cu contribuțiile nete plătite la 31 decembrie. Această alocare a contribuțiilor este prezentată doar cu titlu orientativ. Atunci când fondul fiduciar va fi lichidat, împărțirea efectivă a resurselor restante va fi decisă de consiliul de administrație al fondului fiduciar.

1.5.13. Datorii

O parte semnificativă a datoriilor UE o constituie cererile de decont neplătite prezentate de beneficiarii de granturi sau de alte finanțări acordate de UE (alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb). Acestea sunt înregistrate ca datorii pentru suma cerută atunci când este primită cererea de decont. La verificarea și acceptarea costurilor eligibile, datoriile sunt evaluate la suma acceptată și eligibilă.

Datoriile rezultate din achiziționarea de bunuri și servicii sunt recunoscute la primirea facturii la valoarea inițială, iar cheltuielile aferente sunt introduse în contabilitate atunci când bunurile sau serviciile sunt livrate și acceptate de către UE.

1.5.14. Venituri și cheltuieli înregistrate în avans, venituri și cheltuieli reportate

Tranzacțiile și evenimentele sunt recunoscute în situațiile financiare pentru perioada la care acestea se referă. La încheierea exercițiului financiar, dacă nu s-a emis încă o factură, dar serviciul a fost prestat sau produsele au fost livrate de UE ori dacă există un acord contractual (de exemplu, prin referire la un tratat), suma respectivă se va recunoaște în situațiile financiare ca venit înregistrat în avans. În plus, la încheierea exercițiului financiar, dacă s-a emis o factură, dar serviciul nu a fost încă prestat sau bunurile nu au fost încă livrate, venitul va fi reportat și recunoscut în perioada contabilă ulterioară.

Cheltuielile sunt, de asemenea, contabilizate în perioada la care se referă. La sfârșitul perioadei contabile, cheltuielile înregistrate în avans sunt recunoscute pe baza unei estimări a obligației de transfer aferente respectivei perioade. Calculul cheltuielilor înregistrate în avans se face în conformitate cu orientările operaționale și practice detaliate redactate de Comisie care sunt menite să asigure faptul că situațiile financiare redau în mod exact fenomenele economice și de altă natură pe care doresc să le reprezinte. Prin analogie, în cazul în care plata a fost efectuată în avans pentru servicii sau bunuri care nu au fost încă primite, cheltuiala va fi amânată și recunoscută în perioada contabilă următoare.

1.6. CONTUL DE PROFIT ȘI PIERDERE

1.6.1. Venituri

VENITURI DIN ALTE TIPURI DE TRANZACȚII DECÂT CELE DE SCHIMB

Marea majoritate a veniturilor UE provin din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb.

Resurse bazate pe VNB și pe TVA

Veniturile sunt recunoscute pentru perioada care face obiectul cererii de fonduri trimisă de Comisie statelor membre, solicitând contribuția acestora. Veniturile sunt evaluate la „suma cerută”. Având în vedere faptul că resursele bazate pe TVA și pe VNB se întemeiază pe estimări ale datelor din respectivul exercițiu bugetar, acestea pot fi revizuite pe măsură ce au loc modificări, până când statele membre publică datele finale. Efectul unei modificări a estimării este inclus la stabilirea excedentului sau a deficitului net corespunzător perioadei în care a avut loc modificarea.

Resurse proprii tradiționale

Sumele recuperabile din alte tipuri de tranzacții decât cele de schimb și veniturile aferente sunt recunoscute atunci când situațiile contabile „A” lunare relevante (inclusiv taxele colectate și sumele datorate care sunt garantate și necontestate) sunt primite de la statele membre. La data de raportare, veniturile colectate de statele membre pentru perioada respectivă, dar încă neplătite Comisiei, sunt estimate și recunoscute ca venituri înregistrate în avans. Situațiile contabile „B” trimestriale (inclusiv taxele care nu au fost nici colectate, nici garantate, precum și sumele garantate care au fost contestate de debitor) primite de la statele membre sunt recunoscute ca venituri minus costurile de colectare la care acestea au dreptul. În plus, se recunoaște o reducere a valorii pentru cuantumul aferent diferenței de recuperare estimate.

Amenzi

Veniturile din amenzi sunt înregistrate atunci când UE ia decizia de aplicare a un