RAPORT AL COMISIEI AL 30-LEA RAPORT ANUAL PRIVIND MONITORIZAREA APLICĂRII DREPTULUI UE (2012) /* COM/2013/0726 final */





RAPORT AL COMISIEI AL 30-LEA RAPORT ANUAL PRIVIND MONITORIZAREA APLICĂRII DREPTULUI UE (2012) Introducere Aplicarea efectivă a dreptului UE este esențială pentru ca Uniunea Europeană să își poată atinge obiectivele de politică. În timp ce statelor membre le revine responsabilitatea de a transpune directivele în termenele prevăzute și cu acuratețe, precum și de a aplica și de a pune în practică în mod corect întregul acquis[1], Comisia trebuie să monitorizeze eforturile statelor membre și să asigure că legislația acestora este conformă cu dreptul UE. Comisia dispune de o gamă largă de instrumente pentru a evalua dacă politicile UE sunt puse în aplicare în mod corespunzător. Comisia se bazează, de asemenea, pe informațiile furnizate de cetățeni, de întreprinderi, de ONG-uri și de alte părți interesate care evidențiază eventualele probleme referitoare la aplicarea dreptului UE. În numeroase astfel de cazuri, Comisia colaborează îndeaproape cu statele membre pentru găsirea unei soluții eficiente și satisfăcătoare, fără a se recurge la acțiuni formale în justiție. Dacă acest parteneriat nu duce la obținerea rezultatelor dorite și dacă statele membre nu respectă obligațiile care le revin în temeiul dreptului UE, Comisia inițiază procedura formală de constatare a neîndeplinirii obligațiilor (în baza articolului 258 din TFUE[2]). În eventualitatea în care Curtea este sesizată în temeiul articolului 260 alineatul (2) din TFUE, pentru nerespectarea unei hotărâri anterioare, și în temeiul articolului 260 alineatul (3) din TFUE, pentru transpunerea tardivă a unor directive, Comisia poate să propună sancțiuni, Curtea fiind cea care hotărăște cu privire la acestea. Al 30-lea raport anual privind monitorizarea aplicării dreptului UE analizează rezultatele obținute în privința unor aspecte esențiale ale aplicării dreptului UE și subliniază elementele strategice. În documentele de lucru ale serviciilor Comisiei care însoțesc prezentul raport sunt prezentate rezultatele obținute și provocările întâmpinate în ceea ce privește aplicarea dreptului UE, informațiile fiind furnizate pe state membre și pe domenii tematice. 1. Transpunerea directivelor 1.1. Prezentare generală a activității de transpunere din 2012 Reducerea numărului de cazuri de transpunere tardivă reprezintă o prioritate a Comisiei.[3] În temeiul regimului special de sancțiuni instituit prin articolul 260 alineatul (3) din TFUE, Comisia propune amenzi împotriva statelor membre dacă acestea nu transpun directivele în termenele prevăzute (informații detaliate la punctul 1.2 de mai jos). Numărul de directive care trebuiau transpuse în 2012 a fost mai mic comparativ cu anii precedenți (și anume 56, față de 131 în 2011 și 111 în 2010). În consecință, în 2012 s-a înregistrat o scădere a numărului de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive, comparativ cu anul precedent (447 de astfel de proceduri în 2012, față de 1185 în 2011 și 855 în 2010). La sfârșitul anului 2012 erau în curs 418 cazuri de transpunere tardivă, ceea ce reprezintă o scădere de 45 %, comparativ cu 763 de cazuri înregistrate la sfârșitul anului 2011. Graficul următor prezintă cifrele-cheie[4] privind procedurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive (late transposition infringements - LTIs) inițiate de Comisie în cursul anului 2012: Tabelul următor prezintă situația procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive pentru fiecare stat membru:[5] În 2012, cele patru domenii de politică care au făcut obiectul celui mai mare număr de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive au fost transporturile (115 proceduri), sănătate și consumatori (108 proceduri), mediul (63 de proceduri) și piața internă și serviciile (53 de proceduri). În cazul unor directive, procedurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive vizau peste două treimi din statele membre. De exemplu, Comisia a inițiat împotriva a 24 de state membre proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive a Directivei privind performanța energetică a clădirilor.[6] În mod similar, 23 de state membre au făcut obiectul procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive a Directivei Omnibus I;[7] 20 de proceduri au fost inițiate în cazul Directivei privind sistemele de transport inteligente în domeniul transportului rutier,[8] iar directiva de modificare a Codului comunitar cu privire la medicamentele de uz uman[9] a făcut obiectul a 19 proceduri. În fine, 18 state membre au primit o scrisoare de punere în întârziere din cauza transpunerii tardive a modificărilor Directivei privind prospectele.[10] 1.2. Sesizarea Curții în temeiul articolului 258 sau al articolului 260 alineatul (3) din TFUE În temeiul articolului 260 alineatul (3) din TFUE, în cazul în care sesizează Curtea printr-o acțiune în temeiul articolului 258 din TFUE, considerând că statul respectiv nu și-a îndeplinit obligațiile din cauza transpunerii tardive, Comisia poate indica sancțiuni financiare fără a trebui să aștepte o primă hotărâre a Curții.[11] Obiectivul acestei inovații a Tratatului de la Lisabona este de a motiva într-o mai mare măsură statele membre să transpună directivele în termenele stabilite de legiuitor. În 2012, Comisia a sesizat de mai multe ori Curtea cu privire la neîndeplinirea obligațiilor din cauza transpunerii tardive, solicitând sancțiuni financiare în temeiul articolului 260 alineatul (3) din TFUE. În 2012, 35 de astfel de hotărâri au vizat douăsprezece state membre: Polonia (10 cazuri), Slovenia (5 cazuri), Țările de Jos, Finlanda (4 cazuri fiecare), Belgia, Cipru (3 cazuri fiecare), Germania, Bulgaria, Slovacia, Luxemburg, Portugalia și Ungaria (un caz fiecare). Cuantumul penalităților zilnice cu titlu cominatoriu propuse a variat între 5 909,40 EUR și 315 036,54 EUR. Nu au fost solicitate sume forfetare. Profilurile statelor membre în materie de neîndeplinire a obligațiilor, care sunt prezentate în documentul de lucru al serviciilor Comisiei (partea I), conțin informații mai detaliate cu privire la aceste cazuri. 2. Transpunerea incorectă și aplicarea necorespunzătoare a legislației UE Deși Comisia, în calitatea sa de gardian al tratatelor, efectuează propriile investigații pentru a detecta încălcări ale dreptului UE (punctul 2.1.2), cetățenii, întreprinderile și organizațiile interesate contribuie în mod semnificativ la activitatea de monitorizare, prin raportarea deficiențelor în materie de transpunere și/sau aplicare a dreptului UE de către autoritățile statelor membre (a se vedea punctul 2.1.1 privind plângerile). După detectarea problemelor, între Comisie și statul membru în cauză au loc discuții bilaterale pentru remedierea acestora, utilizându-se platforma EU Pilot (punctul 2.1.3.). 2.1. Detectarea problemelor și soluții informale 2.1.1. Plângeri Cetățenii, întreprinderile, ONG-urile sau alte organizații înaintează în mod frecvent plângeri Comisiei. Aceasta a stabilit normele sale în materie de tratare a plângerilor în cadrul unei comunicări emise în 2002. Îmbunătățirea și utilizarea tot mai frecventă a metodelor de înregistrare și de tratare în mod corespunzător a corespondenței din partea petiționarilor cu privire la aplicarea dreptului Uniunii, intrarea vigoare a TFUE și necesitatea de a se efectua unele clarificări lingvistice au impus o actualizare a acestor norme. Comunicarea în cauză a fost actualizată în iunie 2012.[12] Aceasta păstrează cadrul general existent în materie de gestionare a plângerilor. Comunicarea reafirmă măsurile administrative pe care Comisia trebuie să le respecte atunci când gestionează plângerile, inclusiv înregistrarea corespunzătoare a fiecărei plângeri primite, trimiterea unei confirmări de primire, informarea petiționarului cu privire la orice măsură adoptată de Comisie în cadrul procesului de tratare a plângerii sale și notificarea prealabilă a petiționarului înainte de închiderea cazului. Graficul de mai jos prezintă principalele date[13] privind plângerile înaintate de cetățeni în 2012: 3141 de plângeri noi – Cele trei state membre împotriva cărora au fost înaintate cele mai multe plângeri au fost Italia (438), Spania (306) și Franța (242). Ca și în 2011, cetățenii, întreprinderile și organizațiile au raportat nereguli care vizau, în special, mediul, justiția și piața internă și serviciile (588, 491 și, respectiv, 462 de plângeri). 2859 de plângeri tratate – În urma unei evaluări inițiale a peste 2800 de plângeri înaintate în 2012, Comisia a inițiat discuții bilaterale cu statul membru în cauză în legătură cu 621 de plângeri pentru a se clarifica dacă normele UE au fost sau nu au fost încălcate.[14] Plângerile care au condus la discuții bilaterale au vizat, cel mai adesea, mediul, piața internă și serviciile, precum și impozitarea și uniunea vamală (131, 130 și, respectiv, 92 de dosare aflate în curs în cadrul EU Pilot). Petițiile adresate de cetățeni Parlamentului European, precum și întrebările din partea deputaților au permis, de asemenea, evidențierea deficiențelor constatate în ceea ce privește modul în care statele membre aplică dreptul UE. Cel mai frecvent, acestea s-au referit la aspecte legate de mediu. Pe această bază, Comisia a trimis două scrisori de punere în întârziere în temeiul articolului 258 din TFUE (Regatului Unit și Greciei) și a lansat 22 de noi investigații în cadrul EU Pilot. Comisia a primit din partea Parlamentului European șapte petiții care vizau politica regională și patru care abordau aspecte legate de sănătate și consumatori. Ca urmare a unor întrebări scrise adresate de Parlament, în cadrul EU Pilot s-au deschis două dosare în domeniul agriculturii, două dosare în domeniul pieței interne și trei dosare în domeniul transporturilor. Informații mai detaliate cu privire la petiții și întrebări scrise sunt disponibile în documentul de lucru al serviciilor Comisiei (partea a II-a, paginile privind mediul, agricultura, piața internă și serviciile, transporturile, justiția, drepturile fundamentale și cetățenia, politica regională și sănătatea și consumatorii). 2.1.2. Cazuri de autosesizare a Comisiei Propriile constatări ale Comisiei indică, de asemenea, posibile încălcări ale dreptului UE. Ca și în cazul plângerilor, Comisia inițiază mai întâi o discuție bilaterală cu statul membru în cauză, în scopul găsirii unei soluții conforme cu dreptul UE. În cursul anului 2012 au fost inițiate 791 de investigații. Mediul, piața internă și serviciile, precum și transporturile au fost cele trei domenii de politică în cadrul cărora s-au identificat cele mai multe posibile cazuri de neîndeplinire a obligațiilor (386, 196 și, respectiv, 164 de dosare noi). Statele membre cele mai vizate au fost Franța, Spania și Italia (112, 110 și, respectiv, 107 dosare noi). 2.1.3. Parteneriatul cu statele membre: EU Pilot EU Pilot este o inițiativă a Comisiei menită să găsească răspunsuri la întrebări și să identifice soluții pentru problemele legate de aplicarea dreptului UE. Această inițiativă utilizează o bază de date on-line și un instrument de comunicare. EU Pilot oferă posibilitatea de a rezolva problemele înainte de inițierea procedurilor formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Dat fiind faptul că, în principiu, cazurile ar trebui să fie tratate în termen de 20 de săptămâni, dialogul din cadrul EU Pilot facilitează rezolvarea rapidă a problemelor, în beneficiul cetățenilor și al întreprinderilor, precum și asigurarea conformității cu obligațiile prevăzute de dreptul UE. Participarea treptată a statelor membre la EU Pilot s-a finalizat în iunie 2012, când și ultimele două state membre rămase în afara sa, și anume Luxemburg și Malta, s-au integrat la rândul lor în cadrul acestui sistem. În consecință, toate statele membre participă la EU Pilot. Graficul următor conține principalele cifre aferente anului 2012 privind proiectul EU Pilot:[15] 1405 dosare noi în cursul anului 2012 – Această cifră cuprinde 621 de plângeri confirmate de către Comisie și 784 de dosare noi de autosesizare. 1175 de dosare au fost închise în cursul anului 2012 – Din cele 1175 de dosare EU Pilot existente în 2012, Comisia a închis 803, deoarece răspunsul furnizat de statul membru în cauză a fost satisfăcător. Aceasta echivalează cu o rată de soluționare a cazurilor de 68,34 % pentru statele membre (o scădere de 4,16 % față de rata de 72,5 % înregistrată în 2011).[16] 1326 de dosare pendinte – La sfârșitul anului 2012, majoritatea dosarelor din cadrul EU Pilot vizau Italia (135), urmată de Spania (107) și de Grecia (82). În ceea ce privește domeniile de politică, pe primul loc a rămas mediul, cu 400 de dosare în curs, urmat de piața internă și servicii (176) și de justiție și drepturi fundamentale (125). În 2012, Comisia a închis 334 de dosare EU Pilot, prin lansarea unor proceduri formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Nu au fost găsite soluții în 84 de cazuri în materie de mediu, 42 de cazuri în materie de impozitare și uniune vamală și 42 de cazuri în materie de transporturi. Italia, Franța și Spania au făcut obiectul celui mai mare număr de cazuri în care s-a recurs la acțiuni în constatare a neîndeplinirii obligațiilor (29, 28 și, respectiv, 26 de dosare). În 2012, doar două proceduri formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor au fost inițiate în mod direct de către Comisie, prin trimiterea unei scrisori de punere în întârziere în temeiul articolului 258 din TFUE, fără a se utiliza EU Pilot.[17] 2.2. Proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor În cazul în care un stat membru nu rezolvă presupusa încălcare a dreptului UE, Comisia inițiază proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 258 din TFUE[18] și poate, în cele din urmă, să înainteze litigiul spre soluționare Curții de Justiție a Uniunii Europene (denumită în continuare „Curtea”). La sfârșitul anului 2012 erau în curs 1343 de cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor.[19] Numărul cazurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor aflate în curs a continuat să scadă, de la aproximativ 2900 de cazuri în 2009, la 2100 de cazuri în 2010 și la 1775 de cazuri în 2011. Graficele următoare prezintă numărul total de cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor și de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive, informațiile fiind furnizate pe state membre și pe domenii de politică: * LTIs: proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive . Discuțiile dintre statele membre și Comisie continuă pe parcursul procedurii formale, în vederea alinierii dreptului național sau a aplicării acestuia la legislația UE. Statisticile confirmă faptul că statele membre fac eforturi considerabile în vederea soluționării cazurilor de neîndeplinire a obligațiilor care le vizează fără să se ajungă la proceduri judiciare.[20] În cursul anului 2012: · Comisia a închis 661 de cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor după trimiterea scrisorii de punere în întârziere; · 359 de cazuri au fost soluționate după trimiterea unui aviz motivat statului membru în cauză și · 42 de cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor au fost închise (sau au fost retrase de la Curte) după ce Comisia a luat hotărârea de a înainta cazul Curții. În total, 1062 de cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor au fost închise, deoarece statele membre în cauză au demonstrat că respectă dreptul UE. În 2012, Curtea a pronunțat 46 de hotărâri în temeiul articolului 258 din TFUE, dintre acestea 42 (91 %) fiind în favoarea Comisiei. Curtea a pronunțat cele mai multe hotărâri împotriva Belgiei (6, dintre acestea una fiind în favoarea statului membru), Portugaliei (5/0), Țărilor de Jos (4/1) și Franței (4/0). Mediul (16), impozitarea și uniunea vamală (11) și piața internă și serviciile (6) au fost cele trei domenii de politică cel mai frecvent vizate de hotărârile pronunțate de Curte în cursul anului 2012. Deși statele membre iau adesea măsurile necesare pentru a se conforma hotărârii Curții în termenele prevăzute, la sfârșitul anului 2012, 128 de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor inițiate de Comisie erau în continuare pendinte deoarece Comisia nu putea încă să confirme dacă statele membre vizate au respectat sau nu au respectat hotărârile pronunțate de Curte în temeiul articolului 258 din TFUE. Majoritatea acestor cazuri vizau Portugalia (14), Grecia (13) și Spania (12) și aveau legătură cu mediul (54), cu piața internă și serviciile (17) și cu impozitarea și uniunea vamală (16). Din aceste 128 de cazuri, 11 fuseseră deja înaintate Curții pentru a doua oară. Anul trecut au fost pronunțate trei hotărâri judecătorești în temeiul articolului 260 alineatul (2) din TFUE, două împotriva Irlandei[21] și una împotriva Spaniei[22]. În principiu, o hotărâre a Curții în temeiul articolului 260 alineatul (2) din TFUE poate să impună statului membru care nu și-a îndeplinit obligațiile plata unei sume forfetare și/sau a unei penalități cu titlu cominatoriu. Statul membru în cauză trebuie să achite imediat suma forfetară și, în același timp, să plătească penalitățile zilnice cu titlu cominatoriu până la data la care se conformează pe deplin primei și celei de a doua hotărâri a Curții. 3. Evoluții în materie de politică 3.1. Adecvarea reglementărilor UE Legislatorii europeni trebuie să evite generarea de sarcini inutile și birocrația. Într-o comunicare[23] publicată la sfârșitul anului 2012, Comisia și-a lansat Programul privind o reglementare adecvată și funcțională (Regulatory Fitness and Performance Programme - REFIT) care consolidează instrumentele sale și guvernanța în materie de reglementare inteligentă. Printre acestea se numără: · acordarea unei asistențe sporite statelor membre în ceea ce privește transpunerea directivelor UE (inclusiv planuri de punere în aplicare); · evaluări ale conformității normelor naționale de punere în aplicare, care să aibă un caracter mai sistematic și să fie bazate pe riscuri și · mecanisme de soluționare rapidă a problemelor înainte de introducerea unei acțiuni în justiție (garantate de către EU Pilot). 3.2. O mai bună guvernanță pentru piața unică Începând din 2001, șefii de stat sau de guvern din Uniunea Europeană au convenit asupra mai multor obiective pe care statele membre ar trebui să le realizeze pentru a-și îmbunătăți rezultatele în materie de transpunere în ceea ce privește punerea în aplicare a legislației UE în domeniul pieței unice. Tablourile de bord ale pieței interne evaluează cu regularitate modul în care statele membre îndeplinesc aceste obiective.[24] De asemenea, s-au făcut pași importanți în materie de guvernanță a pieței unice. „Actele legislative esențiale privind piața unică” sunt enumerate în anexa la Comunicarea privind guvernanța pieței unice adoptată în iunie 2012.[25] Pentru a se accelera respectarea deplină de către statele membre a normelor privind piața unică, această comunicare a identificat noi obiective în materie de gestionare a cazurilor de încălcare a actelor legislative esențiale ale UE privind piața unică: · „toleranță zero” (0 %) în ceea ce privește transpunerea corectă și în termenele prevăzute a actelor legislative esențiale ale UE privind piața unică. Acest obiectiv este mai strict decât deficitul general de transpunere de 1 % convenit în legătură cu legislația UE privind piața unică; · reducerea duratei procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor la 18 luni și · conformarea pe deplin cu hotărârile Curții în termen de 12 luni. Comisia a identificat proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor care vizează acte legislative esențiale ale UE privind piața unică și și-a concentrat eforturile asupra punerii integrale în aplicare a acestora. În plus, comunicarea încurajează statele membre să înainteze proiecte de măsuri de punere în aplicare și documente explicative (a se vedea punctul 3.3 de mai jos) care se referă la actele legislative esențiale ale UE privind piața unică. 3.3. Documente explicative pentru directivele transpuse de statele membre Raportul anual pe 2011[26] a descris soluția convenită între instituțiile UE, sub forma unor declarații politice comune, în ceea ce privește furnizarea de „documente explicative”[27] de către autoritățile statelor membre în momentul notificării măsurilor lor de transpunere pentru o anumită directivă. Statele membre sunt invitate să explice cum au răspuns normele lor naționale de transpunere obiectivelor prevăzute de mai multe directive. Printre exemple se numără: · Directiva privind eficiența energetică;[28] · Directiva privind controlul pericolelor de accidente majore care implică substanțe periculoase[29] și · Directiva privind deșeurile de echipamente electrice și electronice.[30] Astfel cum s-a convenit în cadrul declarațiilor politice comune, Comisia va prezenta un raport privind punerea în aplicare a acestor instrumente până la data de 1 noiembrie 2013. 4. Concluzii Statele membre nu au răspuns încă unor provocări majore în ceea ce privește respectarea dreptului UE. În 2012 s-a înregistrat o scădere semnificativă a numărului de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive, acestea fiind distribuite în mod proporțional între statele membre. În mod specific, s-au îmbunătățit rezultatele obținute de Țările de Jos și de Suedia în ceea ce privește transpunerea, însă, în general, clasamentul statelor membre în materie de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive nu s-a modificat. În pofida tendinței pozitive, numeroase directive trebuie încă să fie transpuse și puse în aplicare. Prin urmare, statele membre sunt invitate să depună în continuare eforturi pentru a transpune în mod corect dreptul UE. Statele membre au dat dovadă de o voință puternică de a rezolva problemele înainte de a se lua măsuri formale. Odată cu integrarea Maltei și a Luxemburgului în cadrul EU Pilot, toate cele 27 de state membre participă la această platformă on-line gestionată de către Comisie, care este menită să contribuie la o rezolvare rapidă a problemelor. În 2012, schimburile de opinii din cadrul EU Pilot au permis o soluționare rapidă a aproape 1200 de potențiale cazuri de neîndeplinire a obligațiilor. În paralel cu diminuarea numărului de proceduri formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, a scăzut, de asemenea, numărul cazurilor pe care Comisia a trebuit să le înainteze Curții. Clasamentul general al statelor membre în ceea ce privește numărul total de cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor nu s-a schimbat în mod semnificativ: statele membre care au făcut obiectul celor mai multe și celor mai puține acțiuni în constatare a neîndeplinirii obligațiilor au obținut rezultate similare în anul precedent. Domeniile de politică vizate cel mai frecvent de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor au rămas mediul, transporturile, impozitarea și piața internă. Această tendință generală se datorează, în parte, cooperării fructuoase dintre statele membre și Comisie. În cazul în care Comisia a lansat proceduri formale, statele membre au depus eforturi suplimentare pentru a se conforma dreptului UE. În calitate de gardian al tratatelor, Comisia va monitoriza în continuare în mod activ aplicarea dreptului UE. Punerea în aplicare corectă este un element indispensabil al reglementării adecvate și funcționale. [1] La sfârșitul anului 2012, acquis-ul UE era format din 9 576 de regulamente (în 2011 - aproximativ 8 900) și 1 989 de directive (în 2011 - aproximativ 1900), pe lângă dispozițiile dreptului primar (tratatele). [2] Ar trebui remarcat faptul că procedurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor pot fi, de asemenea, inițiate în temeiul altor dispoziții ale dreptului UE, de exemplu, articolul 106 din TFUE coroborat cu articolul 101 sau 102 din TFUE. [3] Comunicarea Comisiei intitulată „O Europă a rezultatelor - aplicarea legislației comunitare”, COM(2007)502 final, p. 9. [4] Din suma dintre numărul de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive care erau în curs în 2011 și numărul de proceduri noi de acest tip inițiate în 2012 (763 + 447 = 1 210) se scade numărul de proceduri închise (1 210 - 792 = 418). [5] Tabelul de mai jos indică numărul de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive care erau în curs la 31 decembrie 2012, indiferent de anul în care a fost inițiată procedura respectivă. În schimb, în secțiunea „Transpunerea directivelor” de la paginile privind statele membre din partea I a documentului de lucru al serviciilor Comisiei se indică numărul de proceduri noi de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive care au fost inițiate împotriva statelor membre în 2012. [6] Directiva 2010/31/UE privind performanța energetică a clădirilor. [7] Directiva 2010/78/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 noiembrie 2010 de modificare a mai multor directive cu privire la competențele Autorității europene de supraveghere (Autoritatea bancară europeană), ale Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană pentru asigurări și pensii ocupaționale) și ale Autorității europene de supraveghere (Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe). [8] Directiva 2010/40/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 iulie 2010 privind cadrul pentru implementarea sistemelor de transport inteligente în domeniul transportului rutier și pentru interfețele cu alte moduri de transport. [9] Directiva 2010/84/UE de modificare, în ceea ce privește farmacovigilența, a Directivei 2001/83/CE de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman. [10] Directiva 2010/73/UE de modificare a Directivei 2003/71/CE privind prospectul care trebuie publicat în cazul unei oferte publice de valori mobiliare sau pentru admiterea valorilor mobiliare la tranzacționare și a Directivei 2004/109/CE privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată. [11] Comunicare a Comisiei - Punerea în aplicare a articolului 260 alineatul (3) din TFUE. [12] Comunicare a Comisiei către Consiliu și Parlamentul European - Actualizarea gestionării relațiilor cu petiționarii în ceea ce privește aplicarea dreptului Uniunii, COM(2012) 154 final. [13] Din suma dintre numărul de plângeri aflate în curs în 2011 și numărul de plângeri noi înaintate în 2012 (2 234 + 3 141 = 5 375) se scade numărul de plângeri tratate (5 375 - 2859 = 2 516). [14] Restul plângerilor nu au mai fost tratate fie deoarece legislația UE nu a fost încălcată, fie deoarece Comisia nu avea competența necesară în domeniul respectiv, fie deoarece corespondența nu îndeplinea condițiile pentru a putea fi considerată drept plângere. Se observă, de asemenea, faptul că, în cazuri urgente și excepționale, Comisia poate decide să trimită statului membru o scrisoare de punere în întârziere (articolul 258 din TFUE) fără nicio discuție bilaterală prealabilă. [15] Din suma dintre numărul de dosare EU Pilot aflate în curs în 2011 și numărul de dosare noi EU Pilot inițiate în 2012 (1 096 + 1 405 = 2 501) se scade numărul de dosare tratate (2 501 – 1 175 = 1 326). [16] Raport al Comisiei – Al 29-lea raport anual privind monitorizarea aplicării dreptului UE (2011), COM(2012) 714 final, p. 8. [17] Ambele cazuri vizează măsuri ale Ungariei. Detalii suplimentare sunt prezentate în paginile privind Ungaria din partea I a documentului de lucru al serviciilor Comisiei. [18] Sau în temeiul altor dispoziții din TFUE, a se vedea nota de subsol 2 de mai sus. [19] Acest număr include toate procedurile în care statul membru a primit cel puțin o scrisoare de punere în întârziere din partea Comisiei în temeiul articolului 258 din TFUE. [20] Cifrele de mai jos au fost calculate pentru toate cazurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, indiferent de originea acestora (și anume, plângere, autosesizare a Comisiei sau transpunere tardivă a directivelor de către statele membre). [21] Comisia/Irlanda, cauzele C-374/11 (sumă forfetară impusă: 2 000 000 EUR; penalități zilnice cu titlu cominatoriu: 12 000 EUR pe zi) și C-279/11 (sumă forfetară impusă: 1 500 000 EUR). [22] Comisia/Spania, C-610/10 (sumă forfetară impusă: 20 000 000 EUR; penalități zilnice cu titlu cominatoriu: 50 000 EUR pe zi, până la data la care se conformează hotărârii Curții). [23] Comunicare a Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor - Adecvarea reglementărilor UE, COM(2012) 746 final (12 decembrie 2012). [24] Istoricul, precum și ratele-țintă exacte pot fi găsite în Tablourile de bord ale pieței interne. [25] Comunicare a Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor - O guvernanță mai bună pentru piața unică, COM(2012) 259. [26] Raport al Comisiei – Al 29-lea raport anual privind monitorizarea aplicării dreptului UE (2011), COM(2012) 714 final, p. 12. [27] Documentele explicative trebuie să prezinte relația dintre normele naționale de transpunere și dispozițiile specifice ale unei anumite directive. Acestea pot lua forma unui tabel de corespondență. [28] Directiva 2012/27/UE privind eficiența energetică, de modificare a Directivelor 2009/125/CE și 2010/30/UE și de abrogare a Directivelor 2004/8/CE și 2006/32/CE. [29] Directiva 2012/18/UE privind controlul pericolelor de accidente majore care implică substanțe periculoase, de modificare și ulterior de abrogare a Directivei 96/82/CE a Consiliului. [30] Directiva 2012/19/UE privind deșeurile de echipamente electrice și electronice (DEEE).