COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 14.7.2021 COM(2021) 558 final 2021/0203(COD) Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI privind eficiența energetică (reformare) (Text cu relevanță pentru SEE) {SEC(2021) 558 final} - {SWD(2021) 623 final} - {SWD(2021) 624 final} - {SWD(2021) 625 final} - {SWD(2021) 626 final} - {SWD(2021) 627 final}



EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Odată cu adoptarea Pactului verde european în decembrie 2019, Comisia a stabilit „o nouă strategie de creștere care are drept scop transformarea UE într-o societate echitabilă și prosperă, cu o economie modernă, eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor și competitivă, fără emisii nete de gaze cu efect de seră în anul 2050 și cu o creștere economică decuplată de la utilizarea resurselor. Pactul urmărește, de asemenea, să protejeze, să conserve și să consolideze capitalul natural al UE, precum și să protejeze sănătatea și bunăstarea cetățenilor împotriva riscurilor și impacturilor legate de mediu”. Pentru a atinge aceste obiective, „eficiența energetică trebuie să constituie o prioritate”. Cu această ocazie, Comisia a anunțat de asemenea că va prezenta un plan, susținut de o evaluare a impactului, pentru a majora obiectivul Uniunii de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră (GES) până în 2030 într-un mod responsabil și s-a angajat să examineze și să propună „revizuirea, după caz, a legislației relevante în domeniul energiei până în iunie 2021”. În martie 2020, Comisia a prezentat o propunere de lege europeană a climei pentru decarbonizarea Europei până în 2050. În Planul său privind obiectivul climatic (POC), Comisia a propus sporirea nivelului de ambiție al Uniunii în ceea ce privește reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră la cel puțin 55 % sub nivelurile din 1990 până în 2030, ceea ce reprezintă o creștere substanțială față de obiectivul actual de 40 %. Planul privind obiectivul climatic evidenția, de asemenea, acțiunile necesare în toate sectoarele economiei, inclusiv revizuirea principalelor instrumente legislative pentru a atinge acest nivel sporit de ambiție și pentru a îndeplini angajamentul asumat în Comunicarea privind Pactul verde european de a prezenta un plan cuprinzător care să prevadă majorarea obiectivului Uniunii Europene pentru 2030 la 55 % într-un mod responsabil. Planul privind obiectivul climatic este de asemenea în conformitate cu obiectivul Acordului de la Paris de a menține creșterea temperaturii globale la mult sub 2 °C și de a continua eforturile de menținere a acesteia la 1,5 °C. În decembrie 2020, Consiliul European a aprobat un obiectiv obligatoriu al UE de reducere netă la nivel intern cu cel puțin 55 % a emisiilor de gaze cu efect de seră până în 2030, comparativ cu 1990. Consiliul European a concluzionat că nivelul de ambiție în ceea ce privește clima trebuie majorat într-un mod care să stimuleze creșterea economică, să creeze locuri de muncă de calitate, să ofere beneficii în materie de sănătate și de mediu pentru cetățenii Uniunii și să contribuie la competitivitatea generală pe termen lung a economiei Uniunii, prin promovarea inovării în domeniul tehnologiilor ecologice. La 22 aprilie 2021, Parlamentul European și Consiliul au ajuns la un acord politic provizoriu privind realizarea unei reduceri de cel puțin 55 % a emisiilor de GES până în 2030. Acest lucru stabilește cadrul de acțiune pentru reducerea emisiilor de GES în următoarele decenii, dar trebuie implementat prin intermediul unei legislații specifice, pentru a se asigura faptul că reducerile respective se produc efectiv. Previziunile indică faptul că, în cazul în care politicile actuale sunt implementate integral, reducerile de emisii de gaze cu efect de seră până în 2030 ar fi de aproximativ 45 % în comparație cu nivelurile din 1990, dacă se exclud emisiile și absorbțiile legate de utilizarea terenurilor, și de aproximativ 47 % dacă se include utilizarea terenurilor. Prin urmare, Planul privind obiectivul climatic pentru 2030 prevede un set de acțiuni necesare în toate sectoarele economiei și lansarea de revizuiri ale principalelor instrumente legislative pentru a atinge acest obiectiv mai ambițios. Pentru a implementa acest lucru, Programul de lucru al Comisiei Europene pentru 2021 a anunțat un pachet „Pregătiți pentru 55” vizând reducerea emisiilor de GES cu cel puțin 55 % până în 2030 și realizarea unei Europe neutre din punct de vedere climatic până în 2050. Acest pachet va acoperi o gamă largă de domenii de politică, inclusiv eficiența energetică, sursele regenerabile de energie, utilizarea terenurilor, impozitarea energiei, partajarea eforturilor și comercializarea certificatelor de emisii. Eficiența energetică este un domeniu de acțiune esențial, fără de care decarbonizarea completă a economiei Uniunii nu poate fi realizată. Directiva privind eficiența energetică a condus la actuala politică a Uniunii în materie de eficiență energetică pentru a capta oportunitățile de economisire a energiei care sunt eficiente din punctul de vedere al costurilor. În decembrie 2018, Directiva privind eficiența energetică a fost modificată în cadrul pachetului „Energie curată pentru toți europenii”, în special pentru a include un nou obiectiv principal de eficiență energetică al Uniunii pentru 2030 de cel puțin 32,5 % (în comparație cu consumul de energie preconizat în 2030) și pentru a extinde și a consolida obligația privind economiile de energie dincolo de 2020. Deși este posibil ca obiectivul de eficiență energetică pentru 2020 să fi fost atins, din cauza circumstanțelor excepționale create de pandemia de COVID-19, suma contribuțiilor naționale comunicate de statele membre în Planurile naționale privind energia și clima (PNEC) nu atinge nivelul de ambiție al Uniunii de 32,5 % în 2030. Luate împreună, contribuțiile ar genera o reducere de 29,4 % pentru consumul final de energie și de 29,7 % pentru consumul de energie primară față de previziunile pentru 2030 ale scenariului de referință din 2007. Acest lucru s-ar traduce printr-un decalaj față de obiectivul colectiv de 2,8 puncte procentuale pentru consumul de energie primară și de 3,1 puncte procentuale pentru consumul final de energie, pentru UE-27. Acest decalaj afectează, de asemenea, nivelul eforturilor necesare pentru atingerea obiectivelor de eficiență energetică mai ambițioase. Evaluarea impactului aferentă POC concluzionează că este puțin probabil ca nivelurile mai ridicate de eficiență energetică necesare să fie atinse numai prin forțele pieței, prin organizarea actuală a pieței și prin dezvoltarea tehnologică, ceea ce înseamnă că sunt necesare eforturi suplimentare. Conform evaluării impactului care însoțește prezenta directivă, îmbunătățirile în materie de eficiență energetică vor trebui să depășească în mod semnificativ nivelul actual de ambiție de 32,5 %. Nivelul sporit de ambiție necesită o promovare mai puternică a eficienței energetice, în toate situațiile în care este eficient din punctul de vedere al costurilor, în toate domeniile sistemului energetic și în toate sectoarele relevante unde activitățile afectează cererea de energie, precum sectorul transporturilor, al apei și al agriculturii. Abordarea legăturii apă-energie este deosebit de importantă, având în vedere creșterea nevoilor de apă și energie sau presiunea tot mai mare asupra resurselor de apă ca urmare a schimbărilor climatice. Directiva privind eficiența energetică este un element important pentru progresul către neutralitatea climatică până în 2050, în temeiul căruia eficiența energetică trebuie tratată ca o sursă de energie în sine. Rolul esențial al eficienței energetice este sprijinit de principiul „eficiența energetică înainte de toate”. Acesta este recunoscut ca principiu director al politicii energetice a Uniunii și trebuie să fie luat în considerare în toate sectoarele, dincolo de sistemul energetic, la toate nivelurile, inclusiv în sectorul financiar. Soluțiile de eficiență energetică trebuie luate în considerare ca primă opțiune în deciziile de planificare și de investiții, atunci când se stabilesc noi norme privind oferta și alte domenii de politică. Acest principiu a fost recunoscut ca element esențial al Strategiei pentru integrarea sectorului energetic. Deși potențialul de economisire a energiei rămâne ridicat în toate sectoarele, există o provocare deosebită legată de transporturi, deoarece acestea sunt responsabile pentru 30 % din consumul final de energie, precum și de clădiri, întrucât 75 % din parcul imobiliar al Uniunii are o performanță energetică scăzută. Un alt sector important căruia i se acordă o atenție din ce în ce mai mare este sectorul tehnologiei informației și comunicațiilor (TIC), care este responsabil pentru 5-9 % din consumul total de energie electrică la nivel mondial și pentru peste 2 % din totalul emisiilor. În 2018, consumul de energie al centrelor de date din Uniune a fost de 76,8 TWh. Se preconizează că acesta va crește la 98,5 TWh până în 2030, ceea ce reprezintă o creștere de 28 %. Această creștere în termeni absoluți poate fi observată și în termeni relativi: în UE, centrele de date au reprezentat 2,7 % din cererea de energie electrică în 2018 și vor ajunge să reprezinte 3,21 % până în 2030 dacă dezvoltarea continuă pe traiectoria actuală. Strategia digitală a Europei a evidențiat deja necesitatea unor centre de date foarte eficiente din punct de vedere energetic și sustenabile, precum și a unor măsuri de transparență pentru operatorii de telecomunicații în ceea ce privește amprenta lor de mediu. Sectorul public este un actor economic important în sine și este responsabil pentru aproximativ 5-10 % din consumul final de energie total al Uniunii. În ansamblu, ponderea Uniunii în ceea ce privește contractele de achiziții publice atribuite organismelor guvernamentale centrale este estimată la aproximativ 16 %. La nivelul statelor membre, acest procent variază între 5 % și 86 %. Conform estimărilor, clădirile publice utilizează aproximativ 2 % din consumul final de energie al Uniunii. Există încă potențiale de economii eficiente din punctul de vedere al costurilor în întregul sector public, atât în ceea ce privește renovarea și gestionarea energetică a clădirilor existente, cât și în ceea ce privește viitoarele achiziții de clădiri, produse și servicii eficiente din punct de vedere energetic. Industria este unul dintre sectoarele care au înregistrat îmbunătățiri semnificative în domeniul eficienței energetice în ultimul deceniu. Cu toate acestea, există în continuare potențiale de economii eficiente din punctul de vedere al costurilor. Încălzirea și răcirea utilizează jumătate din consumul final de energiei al Uniunii, devenind astfel cel mai important sector în ceea ce privește consumul de energie la nivelul utilizării finale. Există în continuare un mare potențial de reducere a consumului de energie în acest sector, obținând în același timp temperaturile necesare. Prin urmare, încălzirea și răcirea joacă un rol esențial în obiectivul ambițios al Uniunii de a trece la o economie curată și neutră din punctul de vedere al emisiilor de carbon până în 2050. Majoritatea eforturilor sunt necesare în privința mai bunei izolări a clădirilor, dar există potențial și în ceea ce privește furnizarea mai eficientă a căldurii sau a răcorii necesare. Pierderile de energie din cadrul transformării, transportului și distribuției energiei pot fi semnificative. Absența unor metodologii și a unei raportări comune face dificilă compararea rețelelor, a operatorilor sau a performanțelor. În fapt, nu există o definiție uniformă a pierderilor de energie în cadrul Uniunii, ceea ce duce la o calitate a datelor sub nivelul optim – o problemă care trebuie soluționată. Sectorul gospodăriilor reprezintă aproximativ un sfert din consumul final de energie total din Uniune. Comportamentul consumatorilor și al cetățenilor are un impact important asupra acestui consum de energie, iar DEE conține mai multe dispoziții care sprijină responsabilizarea cetățenilor și a consumatorilor. Lipsa unor aspecte puternice legate de comportamentul consumatorilor și de responsabilizarea consumatorilor în cadrul promovării eficienței energetice, mai ales la nivel local, duce la existența unor stimulente insuficiente pentru ca aceștia să realizeze îmbunătățiri ale eficienței energetice și să abordeze problema costurilor inițiale ridicate și a motivațiilor divergente. Deși Directiva privind eficiența energetică oferă deja stimulente pentru ca statele membre să abordeze problema sărăciei energetice, criza provocată de pandemia de COVID-19 a evidențiat necesitatea urgentă de a aborda sărăcia energetică, dacă Uniunea dorește să creeze o Europă socială, astfel cum s-a convenit în cadrul angajamentului social comun de la Porto, care să răspundă nevoilor tuturor cetățenilor săi, permițându-le acestora să joace un rol activ în tranziția verde, atenuând în același timp efectele negative și nelăsând pe nimeni în urmă. Nivelurile de sărăcie energetică din toate statele membre se vor afla în centrul atenției pe măsură ce tot mai mulți europeni se pot confrunta cu dificultăți în ceea ce privește accesul la energia esențială, în special din cauza creșterii costurilor la energie și a creșterii șomajului. Și gospodăriile cu venituri medii ar putea fi expuse din ce în ce mai mult riscului de a se confrunta cu sărăcia energetică în viitorul apropiat, deoarece în prezent majoritatea gospodăriilor afectate de sărăcia energetică sunt gospodării cu venituri medii (inferioare). Eficiența energetică a fost identificată ca fiind cea mai eficace soluție pentru a atenua sărăcia energetică și pentru a depăși unele dintre posibilele efecte negative distributive ale măsurilor de stabilire a prețurilor. În conformitate cu Pactul verde european, Directiva privind eficiența energetică, împreună cu celelalte inițiative din cadrul pachetului „Pregătiți pentru 55”, în special cu Fondul pentru atenuarea impactului social al acțiunilor climatice, va aborda dubla provocare și va transforma atât nevoile climatice, cât și cele sociale în oportunități. În acest context, modificările vor contribui la consolidarea Directivei privind eficiența energetică pentru a aborda mai bine barierele și deficiențele rămase pe piață, prin luarea în considerare a unor obiective mai ample ale Pactului verde european, care urmărește să nu lase pe nimeni în urmă și să ducă la obținerea unei economii sustenabile. Prin urmare, propunerea va consolida diferitele dispoziții ale Directivei privind eficiența energetică pentru a asigura faptul că aceasta contribuie în mod optim la atingerea obiectivului climatic mai ambițios de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră cu cel puțin 55 % până în 2030, stabilit în Planul privind obiectivul climatic. • Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat Propunerea face parte dintr-un cadru mai larg de politici privind eficiența energetică ce abordează potențialul de eficiență energetică în anumite domenii de politică, inclusiv în domeniul clădirilor [Directiva 2010/31/CE (Directiva privind performanța energetică a clădirilor - DPEC], al produselor [Directiva 2009/125/CE, Regulamentul (UE) 2017/1369 și Regulamentul (UE) 2020/740] și al Regulamentului (UE) 2018/1999 privind guvernanța. Aceste politici joacă un rol foarte important în realizarea de economii de energie atunci când se înlocuiesc produse sau se construiesc sau renovează clădiri. Propunerea este în concordanță cu propunerea de revizuire a Directivei privind energia din surse regenerabile. Prezenta propunere de reformare a Directivei privind eficiența energetică creează un cadru pentru alte politici în materie de eficiență energetică prin faptul că stabilește obiectivele de eficiență energetică și principalele măsuri transsectoriale, precum și unele mai specifice. Ea vizează economiile de energie din sectorul public, inclusiv prin intermediul obligațiilor de renovare anuală a clădirilor publice și prin luarea în considerare a eficienței energetice în cadrul achizițiilor de bunuri, de servicii, de lucrări și de clădiri. Scopul său specific referitor la clădirile publice este complementar DPEC, care stabilește standardele și obligațiile tehnice specifice legate de clădiri. Sectorul public deservește populația în ansamblu, inclusiv clienții vulnerabili și cei expuși riscului de sărăcie energetică, asigurând astfel faptul că nimeni nu este lăsat în urmă, în conformitate cu obiectivele Pactului verde european. Accentul special pus pe sectorul public în Directiva privind eficiența energetică este esențial pentru ca acesta să își îndeplinească rolul exemplar în ceea ce privește promovarea eficienței energetice. Comisia a demarat reexaminarea DPEC în vederea prezentării unei propuneri către sfârșitul anului 2021. Deși în acest moment nu este posibil să se anticipeze rezultatul acestei reexaminări, prezenta propunere respectă rolul specific al DPEC în stabilirea unor cerințe de performanță energetică optime din punctul de vedere al costurilor, consolidând în același timp dispozițiile DEE referitoare la rolul exemplar al organismelor publice, în special în ceea ce privește clădirile (articolul 5 și articolul 6) și achizițiile publice (articolul 7), ceea ce oferă cadrul orizontal de acțiune necesar.

Directiva privind eficiența energetică stabilește cadrul pentru planificarea încălzirii și a răcirii în ceea ce privește identificarea de către statele membre a potențialului de eficiență energetică și de energie din surse regenerabile. De asemenea, ea prevede politici și măsuri de monitorizare pentru valorificarea acestui potențial. Aceste politici și măsuri sprijină în mod direct atingerea obiectivului privind energia din surse regenerabile din cadrul obiectivului referitor la sectorul încălzirii și răcirii stabilit la articolul 24 din Directiva privind energia din surse regenerabile. De exemplu, o definiție revizuită a încălzirii și răcirii centralizate (articolul 2 punctul 43 din Directiva privind eficiența energetică) ar promova în mod direct utilizarea energiei din surse regenerabile în încălzirea și răcirea centralizată. În sens invers, aceste obiective secundare ar contribui la realizarea obiectivelor de eficiență energetică ale Directivei privind eficiența energetică. Mai mult, măsurile de planificare pentru sectorul încălzirii și al răcirii în temeiul Directivei privind eficiența energetică vor fi sincronizate cu calendarul PNEC-urilor. Acest lucru facilitează o mai mare coerență între PNEC-uri, evaluările cuprinzătoare și evaluările potențialului de energie din surse regenerabile și de utilizare a căldurii și răcorii reziduale în sectorul încălzirii și al răcirii în temeiul articolului 15 alineatul (7) din Directiva privind energia din surse regenerabile. Detaliile pentru raportarea referitoare la diverse dispoziții ale Directivei privind eficiența energetică sunt stabilite în Regulamentul privind guvernanța [Regulamentul (UE) 2018/1999]. În temeiul acestui regulament, fiecare stat membru trebuie să stabilească un plan național integrat privind energia și clima (PNEC) pentru perioada 2021-2030, evidențiind modul în care intenționează să contribuie, printre altele, la obiectivul privind eficiența energetică pentru 2030. Regulamentul privind guvernanța include, de asemenea, cerințe specifice pentru stabilirea obiectivelor de eficiență energetică, a obligațiilor de raportare, a monitorizării progreselor și a măsurilor corective care trebuie luate în cazul unor ambiții și progrese insuficiente. Impactul schimbărilor operate în prezenta directivă va trebui analizat, ceea ce ar putea necesita modificarea ulterioară a Regulamentului privind guvernanța pentru a se asigura coerența între cele două acte juridice. Noile dispoziții, în special cele referitoare la stabilirea contribuțiilor orientative naționale, la mecanismele de reducere a decalajelor și la obligațiile de raportare, trebuie transferate și integrate în Regulamentul privind guvernanța, odată ce acesta va fi revizuit, pentru a se evita suprapunerea cerințelor. Este posibil să fie necesar, de asemenea, ca unele dispoziții ale Regulamentului privind guvernanța să fie reevaluate în lumina modificărilor propuse în prezenta directivă. Directiva privind eficiența energetică interacționează cu alte acte legislative din domeniul eficienței energetice, și anume cu Directiva privind performanța energetică a clădirilor, cu Directiva Uniunii privind proiectarea ecologică și cu Regulamentele Uniunii privind etichetarea energetică și a pneurilor. Aceste instrumente stabilesc standarde de performanță minime, dar nu impun nicio accelerare a ratelor de înlocuire sau a alegerii unor rezultate mai eficiente peste nivelul minim. Principalele mecanisme aflate la dispoziția statelor membre pentru a-și spori economiile de energie dincolo de ratele normale în vederea îndeplinirii cerințelor Directivei privind eficiența energetică sunt stimularea înlocuirii dispozitivelor ineficiente din punct de vedere energetic și stimularea unor alegeri mai eficiente. Fiecare instrument abordează diferite aspecte legate de eficiența energetică, conducând în cele din urmă la același obiectiv, și anume îmbunătățirea eficienței energetice și atingerea obiectivului general de eficiență energetică al Uniunii. În alte domenii, Directiva privind eficiența energetică completează alte acte legislative pentru a pune un accent mai mare asupra eficienței energetice și, astfel, pentru a spori cantitatea totală de economii de energie – de exemplu, măsurile privind achizițiile publice, rețelele energetice și încălzirea și răcirea. • Coerența cu alte politici ale Uniunii Modificările aduse arhitecturii politice a Directivei privind eficiența energetică interacționează cu politici și măsuri existente și planificate, inclusiv cu mecanisme și măsuri de stabilire a prețurilor și de altă natură. Directiva privind eficiența energetică, care abordează barierele existente pe piață ce stau în calea eficienței energetice, funcționează în tandem cu introducerea comercializării certificatelor de emisii pentru combustibilii utilizați în clădiri, ceea ce va scurta perioada de amortizare a investițiilor în eficiența energetică și va consolida argumentele economice pentru măsurile de eficiență energetică în întreaga Uniune. Planul privind obiectivul climatic a demonstrat că este nevoie de o combinație între intervențiile de ordin normativ și stabilirea prețului carbonului pentru a obține calea cea mai eficientă din punctul de vedere al costurilor în direcția atingerii obiectivului de reducere cu 55 % a emisiilor de GES. Găsirea unui echilibru între stabilirea prețului carbonului și politicile de reglementare este esențială pentru atingerea obiectivului climatic mai ambițios, într-un mod eficient din punctul de vedere al costurilor, atenuând în același timp orice impact al repercutării costurilor carbonului, în special asupra utilizatorilor finali și clienților vulnerabili. În același timp, comercializarea certificatelor de emisii va genera venituri suplimentare din licitațiile de certificate, care pot fi redistribuite între statele membre și în cadrul statelor membre pentru a sprijini utilizatorii finali vulnerabili și afectați de sărăcia energetică să își plătească facturile și să efectueze renovări ale clădirilor. Pachetul „Pregătiți pentru 55” reunește instrumentele de politică relevante care pot contribui la obiectivul de reducere cu 55 % a emisiilor de GES și urmărește să facă acest lucru în mod coerent și proporțional la nivelul altor regulamente și directive relevante. Acesta este în special cazul Directivei privind eficiența energetică, a Directivei privind energia din surse regenerabile (DERII), al sistemului UE de comercializare a certificatelor de emisii (ETS), al Regulamentului privind partajarea eforturilor (RPE), al exploatării terenurilor, schimbării destinației terenurilor și silviculturii (LULUCF), al impozitării energiei și al standardelor privind emisiile de CO2 pentru vehicule. Coerența dintre diferitele inițiative din cadrul pachetului „Pregătiți pentru 55” a fost recunoscută ca esențială pentru asigurarea faptului că diferitele instrumente de politică ale pachetului, inclusiv Directiva privind eficiența energetică, contribuie la atingerea obiectivului climatic mai ambițios de 55 % în modul cel mai eficace. Aceste politici ale UE contribuie la realizarea obiectivelor Directivei privind eficiența energetică, în special în ceea ce privește obiectivul de eficiență energetică. Obiectivele și măsurile prevăzute în Directiva privind eficiența energetică vor asigura legături și sinergii mai eficace cu celelalte politici ale Uniunii. DEE are legături importante cu Directiva privind energia din surse regenerabile, în special în ceea ce privește încălzirea și răcirea, deoarece ambele contribuie și la realizarea obiectivului Strategiei pentru integrarea sectorului energetic. DEE oferă un cadru consolidat pentru planificare în ceea ce privește identificarea eficienței energetice și a potențialului de energie din surse regenerabile în cazul răcirii și încălzirii și impune statelor membre să implementeze politici și măsuri pentru a valorifica acest potențial. Aceste politici și măsuri sprijină în mod direct atingerea obiectivului privind energia din surse regenerabile în cazul încălzirii și al răcirii, stabilit la articolul 23 din Directiva privind energia din surse regenerabile. În sens invers, aceste obiective contribuie la îndeplinirea obiectivelor de eficiență energetică prevăzute la articolul 23 din DEE și în întreaga DEE. EU ETS stabilește un plafon pentru emisiile de GES, care se reduce în timp. RPE stabilește obiective anuale obligatorii privind emisiile de GES pentru statele membre care vizează emisiile de GES din sectoare neincluse în EU ETS, și anume clădirile, transporturile și agricultura. RPE determină respectarea Directivei privind eficiența energetică, în special a obligației privind economiile de energie. Cerința de adiționalitate în temeiul obligației privind economiile de energie oferă statelor membre stimulente pentru a implementa politici și măsuri naționale care depășesc nivelurile cerințelor minime de performanță energetică stabilite la nivelul Uniunii (de exemplu, coduri naționale mai stricte în domeniul clădirilor și programe care promovează clase superioare ale aparatelor). Măsurile de stabilire a prețurilor, precum EU ETS și Directiva privind impozitarea energiei, fac ca investițiile în eficiența energetică să fie mai atractive din punct de vedere financiar, dar nu rezolvă problema barierelor de pe piață care conduc la un nivel suboptim al investițiilor. Prin urmare, ele completează legislația privind eficiența energetică, dar nu o înlocuiesc. Înainte ca toate măsurile și obiectivele propuse în cadrul pachetului „Pregătiți pentru 55” să intre pe deplin în vigoare și să degreveze cetățenii europeni de dependența de combustibilii fosili și de costurile din ce în ce mai mari cu energia, unele acțiuni pot conduce la efecte distributive semnificative în cursul perioadei de tranziție. Se preconizează că extinderea EU ETS la sectorul clădirilor și la cel al transporturilor va avea ca rezultat creșterea prețurilor la energie, deoarece este probabil ca furnizorii de combustibili să transfere costurile emisiilor de carbon asupra consumatorilor și, astfel, pot afecta utilizatorii finali și clienții vulnerabili care se bazează pe combustibili fosili sau persoanele expuse riscului de sărăcie energetică. Măsuri specifice de facilitare a tranziției atât la nivel european, cât și la nivel național. Pachetul „Pregătiți pentru 55” propune măsuri specifice în temeiul DEE și un nou instrument de finanțare bazat pe veniturile din noul ETS pentru a atenua impactul costurilor mai ridicate pentru consumatori ca urmare a introducerii unui preț al carbonului în sectorul transportului rutier și în cel al clădirilor. Este esențial să se asigure faptul că investițiile în eficiența energetică sunt realizate în rândul persoanelor celor mai vulnerabile din societățile noastre. Măsurile de sprijin menite să consolideze obligația privind economiile de energie și să responsabilizeze și să protejeze clienții vulnerabili, gospodăriile afectate de sărăcie energetică sau expuse riscului de sărăcie energetică și, acolo unde este cazul, persoanele care trăiesc în locuințe sociale pot contribui la atenuarea acestor efecte. Un efect combinat al măsurilor propuse în temeiul DEE și al noului instrument de finanțare bazat pe veniturile provenite din comercializarea certificatelor de emisii în noile sectoare va contribui la abordarea posibilelor efecte sociale negative în mod eficace și în spiritul solidarității. Veniturile provenite din EU ETS, inclusiv din comercializarea certificatelor de emisii în noile sectoare, vor rămâne de asemenea la dispoziția statelor membre pentru a finanța măsuri menite să îmbunătățească eficiența energetică, sistemele de încălzire centralizată și izolația sau să ofere sprijin financiar gospodăriilor cu venituri mici și medii. Pentru a aborda impactul social al comercializării certificatelor de emisii pentru cele două noi sectoare ale clădirilor și transportului rutier, se creează un Fond pentru atenuarea impactului social al acțiunilor climatice („fondul”). În vederea asigurării faptului că bugetul Uniunii poate suporta cheltuielile suplimentare pentru acest fond, Comisia prezintă, în paralel cu regulamentul privind fondul, propuneri de modificare atât a Regulamentului privind cadrul financiar multianual pentru perioada 2021-2027, cât și a Deciziei (UE, Euratom) 2020/2053 a Consiliului („Decizia privind resursele proprii”). În special, o parte din veniturile provenite din comercializarea certificatelor de emisii pentru transportul rutier și pentru clădiri vor reveni bugetului Uniunii. Fondul ar trebui să ofere finanțare statelor membre pentru a sprijini măsurile și investițiile acestora menite să sporească eficiența energetică a clădirilor, să realizeze îmbunătățiri ale eficienței energetice și renovări ale clădirilor, precum și să decarbonizeze încălzirea și răcirea clădirilor, inclusiv prin integrarea producției de energie din surse regenerabile, și să finanțeze mobilitatea cu emisii scăzute și emisii zero. De asemenea, statele membre ar putea lua în considerare acordarea de sprijin direct temporar gospodăriilor vulnerabile, pe lângă investițiile care accelerează și mai mult schimbările structurale. În plus, în conformitate cu Strategia privind valul de renovări ale clădirilor, sprijinul financiar din partea Uniunii pentru investițiile în eficiența energetică și în renovarea clădirilor care vor contribui la soluționarea sau la prevenirea sărăciei energetice este prezent într-o serie de programe noi și existente ale CFM și ale instrumentului „Next Generation EU”. O altă sursă esențială de finanțare pentru investițiile în eficiența energetică este reprezentată de Mecanismul de redresare și reziliență, care va pune la dispoziția statelor membre un cuantum total de 672,5 miliarde EUR sub formă de granturi și împrumuturi. În cadrul obiectivului global ca 37 % din fondurile MRR să fie dedicate acțiunilor climatice, statele membre intenționează să cheltuiască sume semnificative pentru investiții în renovarea clădirilor, în conformitate cu orientările Comisiei Europene, vizând în mod specific clădirile cu cele mai slabe performanțe și gospodăriile afectate de sărăcie energetică. Fondurile politicii de coeziune, în cadrul obiectivului climatic general de 30 % și prin concentrarea tematică asupra obiectivului de politică 2, vor continua să aloce o parte importantă din bugetul Uniunii investițiilor în eficiența energetică și în renovarea clădirilor, în timp ce InvestEU, prin asistența tehnică și instrumentele financiare dedicate, în special prin intermediul instrumentului ELENA, va mobiliza la scară investiții private și publice în statele membre. Fondul pentru o tranziție justă, cu bugetul total de 17,5 miliarde EUR, va urmări să atenueze costurile sociale și economice generate de tranziția către o economie neutră din punct de vedere climatic, inclusiv prin investiții în eficiență energetică și în renovarea clădirilor, care vor avea dublul avantaj de a crea locuri de muncă la nivel local și de a aborda sărăcia energetică într-un mod sustenabil. În fine, programele gestionate la nivel central, precum LIFE sau Orizont Europa, vor avea priorități de finanțare care sprijină o tranziție verde justă, în conformitate cu obiectivele specifice ale programelor și cu natura acestora, și anume vizând inovarea tehnologică și comercială și dezvoltarea de bune practici în ceea ce privește implementarea politicilor în materie de eficiență energetică. Legislația UE privind emisiile de CO2 ale vehiculelor rutiere impune producătorilor să reducă emisiile medii de CO2 de la țeava de evacuare ale parcului de vehicule noi din cadrul mixului de vehicule pe care le comercializează. Au fost instituite reglementări pentru vehiculele grele și pentru autoturisme și vehiculele utilitare ușoare. Aceste reglementări înseamnă că producătorii trebuie fie să implementeze tehnologii care să îmbunătățească eficiența energetică a vehiculelor (de exemplu, prin reducerea rezistenței aerodinamice sau la rulare a acestora sau a eficienței grupului motopropulsor), fie să utilizeze o sursă de energie cu emisii reduse de CO2 în exploatare. Trecerea la grupuri motopropulsoare complet electrice evită pierderile de energie ale motoarelor cu ardere internă și conduce la o fracțiune din consumul final de energie pe km. Reducerea consumului de energie în sectorul transporturilor ca urmare a legislației privind emisiile de CO2 ale vehiculelor este reflectată în cuantificarea obiectivului general de eficiență energetică al UE. Directiva privind eficiența energetică va crea sinergii cu măsurile Strategiei pentru o mobilitate sustenabilă și inteligentă. Deși lasă statelor membre întreaga flexibilitate și discreție în ceea ce privește alegerea măsurilor de reducere a consumului de energie în sectorul transporturilor, Directiva va încuraja adoptarea de măsuri de eficiență energetică în acest sector. Planul de acțiune pentru economia circulară este de asemenea complementar DEE. Proiectarea de produse și de infrastructuri cu o durată de viață mai lungă sau reutilizarea și reciclarea materiilor prime duce la scăderea consumului de energie și a emisiilor de GES de-a lungul ciclului de viață al produselor și al infrastructurilor. Strategia privind valul de renovări ale clădirilor pune accentul pe asigurarea faptului că clădirile din Europa sunt mai eficiente din punct de vedere energetic, mai puțin generatoare de emisii de carbon de-a lungul întregului lor ciclu de viață și mai sustenabile. Principiile economiei circulare pot contribui la reducerea poluării și a emisiilor de gaze cu efect de seră legate de materiale, asociate cu renovarea clădirilor. 2. TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE • Temeiul juridic

Propunerea se întemeiază pe articolul 194 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, care reprezintă temeiul juridic pentru măsurile în domeniul energiei. Măsurile propuse vizează îmbunătățirea eficienței energetice în toate sectoarele și de-a lungul întregului lanț energetic și, astfel, urmăresc unul dintre obiectivele menționate la articolul 194, și anume promovarea eficienței energetice și a economiilor de energie în conformitate cu articolul 194 alineatul (1) litera (c). Deoarece tratatul conține un temei juridic specific în domeniul energiei, utilizarea acestuia este oportună. • Subsidiaritatea (în cazul competenței neexclusive) Principiul subsidiarității este abordat în prezenta propunere deoarece Uniunea nu are competențe exclusive în domeniul politicii energetice. Propunerea se bazează pe importanța din ce în ce mai mare a eficienței energetice ca provocare politică și economică și pe legătura strânsă dintre aceasta și domeniile de politică ale siguranței alimentării cu energie, schimbărilor climatice, pieței interne și dezvoltării economice și sociale. Necesitatea acțiunii la nivelul UE Acțiunea la nivelul UE este astfel justificată de motive de subsidiaritate în conformitate cu articolul 191 din TFUE, deoarece coordonarea la nivel european sporește, în fapt, securitatea energetică și beneficiile pentru mediu și climă. Problemele subiacente care cauzează un deficit de economii de energie (comparativ cu nivelul optim din perspectiva societății) sunt aceleași în întreaga UE și sunt prezente pretutindeni. Acțiunea la nivelul Uniunii este necesară pentru a se asigura faptul că statele membre contribuie la obiectivul obligatoriu de eficiență energetică la nivelul UE și că acesta este îndeplinit în mod colectiv și eficient din punctul de vedere al costurilor. Statele membre trebuie să își definească propriile niveluri de ambiție, inclusiv traiectorii care corespund contextului și circumstanțelor lor naționale. Natura instrumentului și faptul că obiectivul de eficiență energetică nu este obligatoriu la nivel național respectă principiul subsidiarității. Ținând seama de contextul și de particularitățile naționale, statele membre vor păstra același nivel de flexibilitate în ceea ce privește selectarea mixului lor de politici, a sectoarelor și a abordării pentru realizarea economiilor de energie necesare până în 2030. Dat fiind obiectivul climatic mai ambițios, acțiunea la nivelul Uniunii va completa și va consolida acțiunile la nivel național și local în direcția sporirii eforturilor în materie de eficiență energetică. Regulamentul privind guvernanța prevede deja obligația Comisiei de a acționa în cazul unui nivel insuficient de ambiție al statelor membre în ceea ce privește atingerea obiectivelor Uniunii, recunoscând astfel de facto, în mod oficial, rolul esențial al acțiunii la nivelul Uniunii în acest context, acțiunea la nivelul UE fiind astfel justificată din motive de subsidiaritate, în conformitate cu articolul 191 din TFUE. Problemele subiacente care cauzează un deficit de economii de energie (comparativ cu nivelul optim din perspectiva societății) sunt aceleași în întreaga Uniune și sunt prezente pretutindeni. Având în vedere costurile externe ale consumului de energie (de exemplu, emisiile de gaze cu efect de seră, emisiile de poluanți atmosferici, securitatea energetică), este probabil ca acțiunile de sporire a eficienței energetice și de reducere a consumului de energie să ducă la beneficii dincolo de frontierele naționale. În cazul problemelor transfrontaliere, este puțin probabil ca acțiunile statelor membre să conducă la rezultate optime. În prezența unui obiectiv climatic mai ambițios, care necesită un obiectiv de eficiență energetică mai ridicat, acțiunea la nivelul Uniunii trebuie să completeze și să consolideze acțiunile la nivel național și local. În plus, natura instrumentului și faptul că obiectivul de eficiență energetică nu este obligatoriu la nivel național respectă principiul subsidiarității. Statele membre vor păstra același nivel de flexibilitate în ceea ce privește selectarea mixului lor de politici, a sectoarelor și a abordării pentru realizarea economiilor de energie necesare până în 2030, ținând seama de contextul și de particularitățile naționale. Cu toate acestea, energia este un domeniu de politică cu nevoi mari de investiții. O abordare coordonată la nivelul Uniunii poate crea încredere, fiabilitate și continuitate, sporind probabilitatea ca diferiți actori să investească și să se implice. Politicile la nivelul Uniunii pot crea, de asemenea, o tranziție justă și echitabilă pentru țările și regiunile ale căror economii este posibil să fie afectate în mod semnificativ de schimbările privind structura industrială sau ocuparea forței de muncă survenite ca urmare a tranziției energetice către decarbonizare. Mai mult, o acțiune coordonată la nivelul Uniunii permite luarea în considerare cu mai multă acuratețe a diferitelor capacități de acțiune din rândul statelor membre. Un cost extern apare atunci când producerea sau consumarea unui bun sau a unui serviciu impune unei părți terțe un cost (efect negativ). Valoarea adăugată a UE Politicile în materie de eficiență energetică sunt un mecanism esențial pentru reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră și contribuie la obținerea de beneficii sociale, economice și de mediu, precum o mai bună calitate a aerului, facturi la energie reduse și o sănătate mai bună. Obiectivele Uniunii privind energia și clima pentru 2030 sunt obiective colective. În acest sens, politicile coordonate ale Uniunii au o șansă mai mare de a transforma Uniunea într-un continent neutru din punct de vedere climatic până în 2050. O abordare comună este cea mai eficientă modalitate de a asigura îndeplinirea angajamentelor internaționale. Trebuie luate măsuri concrete la nivelul statelor membre pentru reducerea consumului de energie. Cu toate acestea, este necesar un cadru eficace pentru aceste măsuri la nivelul Uniunii. O abordare coordonată și armonizată la nivelul Uniunii va facilita și va consolida acțiunile statelor membre și va asigura cele patru libertăți. De exemplu, o abordare comună la nivelul Uniunii va contribui la crearea unor piețe mai mari pentru furnizorii, lucrătorii și bunurile europene și va asigura aplicarea acelorași obligații și norme. Acest lucru va proteja și va stimula concurența. O abordare comună la nivelul Uniunii va permite consumatorilor să se bucure de aceleași drepturi de bază și să primească informații comparabile și ușor de recunoscut în întreaga Uniune. O abordare comună la nivelul Uniunii în ceea ce privește eficiența energetică va permite abordarea unor provocări comune specifice, precum necesitatea de a reduce sărăcia energetică. Experiența dobândită în urma punerii în aplicare a Directivei privind eficiența energetică a arătat că un cadru comun al Uniunii este just din punct de vedere social, reduce costurile, sporește beneficiile generate de piața internă și permite factorilor de decizie politică de la nivel național să învețe unii de la alții. Directiva privind eficiența energetică completează și catalizează cu eficacitate alte măsuri naționale și ale Uniunii. Politicile adoptate la nivelul Uniunii reflectă legătura strânsă dintre domeniile de politică privind schimbările climatice, siguranța alimentării, sustenabilitatea, mediul, piața internă, dezvoltarea socială și economică. Efectele asupra pieței unice în ceea ce privește creșterea economică, investițiile și crearea de locuri de muncă pot fi luate astfel în considerare atunci când se decid și se implementează politici și măsuri. Acest lucru a fost sprijinit de grupul operativ responsabil cu mobilizarea eforturilor statelor membre în vederea atingerii obiectivelor de eficiență energetică pentru 2020, care a solicitat un cadru de politică comun, solid și bine orientat în materie de eficiență energetică, pentru a atrage investițiile necesare și a asigura realizarea economiilor de energie într-un mod just și echitabil. Mai mult, piața unică a Uniunii acționează ca un stimulent puternic pentru eficiența din punctul de vedere al costurilor în ceea ce privește realizarea reducerilor de emisii de GES. O acțiune comună la nivelul Uniunii va asigura faptul că obiectivele politicii sunt atinse în mod colectiv, la cel mai mic cost posibil. Prin urmare, pentru atingerea în mod colectiv a obiectivelor generale, acțiunea coordonată la nivelul Uniunii poate facilita și consolida eforturile la nivel național prin asigurarea unei abordări mai armonizate, prin contribuirea la crearea de piețe de anvergură pentru furnizorii europeni și prin asigurarea faptului că aceștia se supun acelorași obligații și norme. Un cadru la nivelul Uniunii va oferi, de asemenea, mai multă certitudine pentru investitori. El va da un impuls general pe întreaga piață unică pentru a se investi în produse mai eficiente din punct de vedere energetic, de toate tipurile. Definiția obiectivelor Uniunii și a obiectivelor naționale oferă o indicație clară cu privire la amploarea preconizată a eforturilor în materie de eficiență energetică și contribuie la definirea dimensiunii pieței produselor și serviciilor eficiente din punct de vedere energetic. Acest lucru va transmite un semnal furnizorilor și producătorilor, pentru a depune mai multe eforturi în privința dezvoltării de produse în acest sens. Realizarea eficienței energetice și, în același timp, responsabilizarea consumatorilor necesită informații semnificative, exacte și ușor de înțeles privind consumul de energie, costurile asociate și accesul ușor la o piață competitivă a materialelor de construcție pentru clădiri (ferestre, izolație etc.), a soluțiilor de încălzire și răcire și a altor produse care contribuie la îmbunătățirea eficienței energetice. Măsuri sectoriale specifice, care vizează, de exemplu, sectorul încălzirii și răcirii, pentru a se asigura acordarea unei atenții corespunzătoare sectoarelor în care trebuie realizată cea mai mare reducere a emisiilor de GES. O planificare armonizată asigură o calitate comparabilă a politicilor și măsurilor naționale. De asemenea, ea asigură disponibilitatea unor informații structurate cu privire la obiectivele și planurile sectoriale din statele membre, ajutând astfel statele membre și participanții la piață să își planifice activitățile. În cazul încălzirii și al răcirii, această planificare contribuie la asigurarea unei piețe suficiente cu standarde comune pentru furnizorii de echipamente de înaltă eficiență pentru încălzire centralizată și cogenerare, în vederea reducerii costurilor și a motivării furnizorilor să inoveze și să își îmbunătățească oferta.

Prin acțiunea la nivelul Uniunii se pot aborda mai multe bariere din calea investițiilor publice și private, soluționând lipsa de coordonare dintre diferitele organisme de autorizare de la nivel național și stimulând capacitatea administrativă de a implementa proiecte și scheme de sprijin transfrontaliere. Directiva privind eficiența energetică stabilește, în esență, obiectivul general de eficiență energetică, însă lasă în responsabilitatea statelor membre majoritatea acțiunilor care trebuie întreprinse pentru atingerea acestui obiectiv. Aplicarea principiului „eficiența energetică înainte de toate” oferă flexibilitate statelor membre. Directiva privind eficiența energetică stabilește obiective de eficiență energetică obligatorii la nivelul Uniunii, dar nu va stabili obiective obligatorii la nivel național în perspectiva anilor 2020 și 2030. Statele membre trebuie să își stabilească propria contribuție la realizarea colectivă a obiectivului de eficiență energetică al UE, ținând seama de formula prevăzută în Directiva privind eficiența energetică. Obligația de a realiza o reducere anuală a consumului de energie în sectorul public va asigura faptul că sectorul public își îndeplinește rolul exemplar, în timp ce statele membre își păstrează integral flexibilitatea în ceea ce privește alegerea măsurilor de îmbunătățire a eficienței energetice pentru a realiza reducerea necesară a consumului final de energie. În plus, Directiva privind eficiența energetică va continua să prevadă o rată anuală de renovare obligatorie în legătură cu suprafața clădirilor. Domeniul de aplicare al acestei obligații este extins la clădirile deținute de toate organismele publice de pe teritoriul unui stat membru. Această măsură asigură faptul că statele membre continuă să dea un exemplu prin îmbunătățirea performanței energetice a clădirilor din sfera lor de competență, păstrând în același timp flexibilitatea în ceea ce privește alegerea măsurilor. Mai mult, Directiva privind eficiența energetică va oferi cadrul necesar pentru a asigura o performanță ridicată în materie de eficiență energetică a produselor, serviciilor, lucrărilor și clădirilor achiziționate de organismele publice și pentru a lua în considerare, acolo unde este cazul, aspecte mai ample legate de sustenabilitate, de mediu, de economia circulară și sociale. O abordare armonizată, inclusiv luarea în considerare a aspectelor legate de eficiența energetică în cadrul procedurilor de licitație, va menține concurența, va asigura economii de energie pe termen lung care să fie eficiente din punctul de vedere al costurilor și va permite existența în continuare a piețelor de anvergură. Directiva privind eficiența energetică va extinde economiile de energie prin sporirea ratei de economisire. Statele membre trebuie să continue realizarea de noi economii anuale de energie prin măsuri de politică în toate sectoarele. Întrucât obligația privind economiile de energie este o măsură eficace de îmbunătățire a eficienței energetice în diverse sectoare, ea este de asemenea un instrument eficace de sprijinire a statelor membre în vederea atenuării sărăciei energetice. Astfel, obligația privind economiile de energie va impune statelor membre să realizeze o cotă calculată individual din cantitatea totală de economii de energie necesară pentru utilizatorii finali și clienții vulnerabili, pentru persoanele afectate de sărăcie energetică și, acolo unde este cazul, pentru persoanele care trăiesc în locuințe sociale. O abordare armonizată poate contribui la o tranziție energetică justă pentru toți cetățenii europeni. Obligația privind economiile de energie menține integral flexibilitatea statelor membre în ceea ce privește tipurile de măsuri de politică, precum și amploarea, domeniul de aplicare și conținutul acestora. Directiva privind eficiența energetică va asigura același nivel de drepturi contractuale de bază pentru toți cetățenii europeni în ceea ce privește încălzirea, răcirea și apa caldă menajeră. În timp ce Directiva privind eficiența energetică va impune implementarea anumitor drepturi contractuale de bază ale clienților, competențele naționale nu ar fi limitate. Este nevoie, de asemenea, de condiții de concurență echitabile la nivelul întregii UE în ceea ce privește activitățile de informare și de sensibilizare a consumatorilor. Statele membre au obligația de a lua măsuri adecvate, dar conceperea concretă a unor astfel de acțiuni rămâne la latitudinea lor. Impactul crizei economice și sanitare la nivelul Uniunii arată că este necesară, de asemenea, o abordare armonizată pentru responsabilizarea și protejarea utilizatorilor finali și a clienților vulnerabili, precum și a persoanelor afectate de sărăcie energetică. Pentru a se asigura același nivel de protecție și de responsabilizare, Directiva privind eficiența energetică impune implementarea și finanțarea cu prioritate a măsurilor de îmbunătățire a eficienței energetice în rândul acestor persoane, ceea ce va sprijini de asemenea statele membre în eforturile lor de atenuare a efectelor distributive. O rețea de experți va facilita acțiunile statelor membre în această privință și trebuie să fie instituită în toate statele membre. Cu toate că se impun audituri energetice obligatorii pentru întreprinderile mari, deoarece economiile de energie pot fi semnificative, statele membre își vor păstra flexibilitatea de a dezvolta programe care să încurajeze IMM-urile să se supună auditurilor energetice. În ceea ce privește sectorul încălzirii și al răcirii, statele membre își mențin competențele de a efectua o evaluare cuprinzătoare a potențialului de cogenerare de înaltă eficiență și de încălzire și răcire centralizată eficientă și pot acorda scutiri în domeniul recuperării căldurii reziduale prin cogenerare de înaltă eficiență sau prin alimentarea unei rețele de încălzire sau răcire centralizată. De asemenea, Directiva privind eficiența energetică va permite statelor membre să introducă măsuri și proceduri de promovare a instalațiilor de cogenerare. Pentru a contribui la crearea unei piețe unice, toate statele membre, autoritățile naționale de reglementare și operatorii de sisteme de transport și de distribuție trebuie să aplice principiul „eficiența energetică înainte de toate” și să elimine toate măsurile de reglementare, tehnice și de altă natură pentru a îmbunătăți eficiența energetică în exploatarea rețelelor energetice. Dezvoltarea unei piețe a serviciilor energetice pentru a asigura disponibilitatea atât a cererii, cât și a ofertei de servicii energetice ar rămâne la latitudinea statelor membre. Directiva privind eficiența energetică ar menține flexibilitatea statelor membre de a lua măsuri în vederea identificării și abordării barierelor de reglementare și de altă natură aflate în calea îmbunătățirii eficienței energetice. Statele membre și regiunile ar fi încurajate să utilizeze pe deplin fondurile structurale și de investiții, precum și alte mecanisme de finanțare, pentru a stimula investițiile în măsuri de îmbunătățire a eficienței energetice, pentru a reduce sărăcia energetică și pentru a atenua eventualele efecte distributive asupra utilizatorilor finali și clienților vulnerabili, a persoanelor afectate de sărăcie energetică și a persoanelor care trăiesc în locuințe sociale. Prin urmare, propunerea respectă principiul subsidiarității. • Proporționalitatea Pe baza evaluării impactului care însoțește prezentul document și în conformitate cu principiul proporționalității, în general modificările propuse nu depășesc ceea ce este necesar pentru îndeplinirea obiectivelor în vederea atingerii nivelului mai ridicat de ambiție în materie de eficiență energetică, având în vedere obiectivul climatic majorat pentru 2030. În ceea ce privește obiectivele de eficiență energetică, modificările sunt proporționale cu nivelul de ambiție necesar al Uniunii, în conformitate cu obiectivul climatic majorat de reducere cu cel puțin 55 % a emisiilor de GES propus în Planul privind obiectivul climatic. Există mai multe modificări care stabilesc obiective și obligații specifice pentru administrațiile publice de a realiza economii de energie în anumite domenii – sectorul public și sărăcia energetică – care vor fi în general proporționale. În legătură cu obligația privind economiile de energie pentru sectorul public, organismele publice sunt definite în Directiva 2014/24/UE privind achizițiile publice (autorități contractante). Statele membre ar trebui să creeze o bază de date cu organismele publice, care să conțină inclusiv consumul anual de energie al acestora. Obligația propusă de reducere a consumului de energie lasă statelor membre o flexibilitate semnificativă în ceea ce privește locul și modul în care ar putea fi realizate economiile de energie. Date fiind beneficiile în materie de costuri care ar rezulta în urma implementării măsurilor de economisire, acest efort este considerat eficace și neexcesiv. Propunerea urmărește, de asemenea, să abordeze impactul distributiv al extinderii sistemului de comercializare a certificatelor de emisii la clădiri și la transporturi. Stabilirea de definiții și de obligații, în special în ceea ce privește încălzirea și răcirea, ar fi proporțională cu economiile suplimentare de energie și cu sinergiile cu celelalte instrumente care ar putea fi realizate în acest sector. Proporționalitatea cerințelor suplimentare de monitorizare și de raportare depinde de echilibrul dintre creșterea costurilor și economiile realizate datorită unei mai bune înțelegeri a impactului măsurilor relevante. Nivelul de constrângere impus este astfel proporțional cu obiectivul. • Alegerea instrumentului Instrumentul ales este o directivă care trebuie pusă în aplicare de statele membre. O directivă este instrumentul adecvat, deoarece definește în mod clar obiectivele Uniunii care trebuie atinse, lăsând în același timp suficientă flexibilitate statelor membre pentru a o pune în aplicare în modul adecvat circumstanțelor lor naționale specifice. Propunerea combină codificarea și modificarea Directivei privind eficiența energetică. În contextul unei Europe a cetățenilor, Comisia acordă o mare importanță simplificării și clarificării dreptului Uniunii pentru a-l face mai clar și mai accesibil cetățenilor, oferindu-le astfel posibilități sporite de a face uz de drepturile specifice care le sunt astfel conferite. Propunerea implică o modificare substanțială a Directivei privind eficiența energetică, care a fost modificată de mai multe ori. Pentru a alinia cele două procese, și anume procesul de revizuire și cel de codificare, Comisia propune o reformare a Directivei privind eficiența energetică. Tehnica de reformare contribuie la simplificarea legislației Uniunii prin faptul că permite adoptarea unui singur text legislativ, care face în același timp modificarea dorită, codifică modificarea respectivă și modificările precedente, precum și dispozițiile nemodificate ale actului anterior, și abrogă actul respectiv și actele de modificare anterioare. Prin urmare, o directivă reformată este instrumentul adecvat și este în concordanță cu angajamentul Comisiei în temeiul punctul 46 din Acordul interinstituțional privind o mai bună legiferare. Noul act legislativ va înlocui și va abroga actul anterior 2012/27/UE. În cazul articolelor renumerotate, corelația dintre vechea numerotare și cea nouă este prezentată în tabelul de corespondență din anexa XVI la directiva reformată. 3. REZULTATE ALE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI • Evaluarea ex post a legislației existente Directiva privind eficiența energetică rămâne relevantă pentru asigurarea unei eficiențe energetice sporite în Uniune și pentru contribuția la un obiectiv climatic mai ambițios de 55 %. De asemenea, ea generează și alte beneficii, precum scăderea dependenței de importurile de energie și stimularea inovării și a competitivității. Evaluarea a arătat că Directiva privind eficiența energetică este cea care trebuie să asigure faptul că statele membre iau în mod adecvat măsuri în anumite domenii consumatoare de energie. Diverse studii efectuate de Comisie, precum și dovezile furnizate de părțile interesate arată că, chiar și în contextul tehnologiilor existente, există încă posibilități semnificative de investiții în eficiența energetică și de economii eficiente din punctul de vedere al costurilor care pot fi realizate în sectoarele economice ale statelor membre și în societate în ansamblu. Cu toate acestea, în condițiile menținerii situației actuale și cu atât mai mult ca urmare a efectelor socioeconomice negative și a pierderilor de venituri în urma crizei provocate de pandemia de COVID-19, o mare parte din acest potențial de eficiență energetică și de economisire a energiei ar rămâne nevalorificat, inclusiv din cauza disfuncționalităților pieței și ale reglementărilor, care împiedică realizarea de investiții și de acțiuni eficiente din punctul de vedere al costurilor în domeniul eficienței energetice. Dat fiind potențialul semnificativ de economisire a energiei, este necesar să se promoveze în continuare acțiunile de eficiență energetică și să se elimine barierele care continuă să existe în calea comportamentului eficient din punct de vedere energetic, inclusiv în ceea ce privește investițiile. Evaluarea arată că în sectoarele publice pare să existe o reticență în ceea ce privește includerea sistematică a cerințelor de eficiență energetică în achizițiile publice, în principal din cauza prețului de achiziție. Prin urmare, există posibilitatea de a consolida și de a raționaliza Directiva privind eficiența energetică astfel încât aceasta să contribuie la atingerea obiectivului climatic mai ambițios și a obiectivelor Pactului verde european. În plus, Directiva privind eficiența energetică are potențialul de a aborda mai bine provocările socioeconomice, cum ar fi protejarea și responsabilizarea utilizatorilor finali și a clienților vulnerabili și reducerea sărăciei energetice. În ceea ce privește industriile, evaluarea arată că o barieră principală este probabil faptul că majoritatea întreprinderilor nu dispun de expertiza necesară pentru a ști ce oportunități tehnice de economisire a energiei sunt disponibile sau care ar putea fi beneficiile economice ale acestora pentru întreprindere.

În ceea ce privește eficacitatea, Directiva privind eficiența energetică a condus la îmbunătățiri ale eficienței energetice în întreaga Uniune, datorită obiectivelor sale (în special articolul 3 și articolul 5) și măsurilor sale obligatorii (în special articolul 7, referitor la obligațiile privind economiile de energie), chiar dacă progresele înregistrate în direcția atingerii obiectivelor de eficiență energetică ale Uniunii pentru 2020 nu au fost suficiente. Atingerea nivelului necesar de îmbunătățire a eficienței energetice depinde în mare măsură de ambiția statelor membre atunci când stabilesc obiective și de eforturile pe care le depun atunci când elaborează și implementează măsuri de eficiență energetică la nivel național. Cu toate că Directiva privind eficiența energetică stabilește limite privind consumul final de energie și consumul de energie primară pentru întreaga Uniune, iar Regulamentul privind guvernanța prevede măsuri suplimentare la nivelul Uniunii în cazul în care obiectivele nu sunt îndeplinite, caracterul orientativ al obiectivului nu sprijină realizarea acestuia. Articolul 7 rămâne o măsură eficace responsabilă pentru generarea de economii de energie în principal în sectorul clădirilor. Obligațiile pentru sectorul public (articolele 5 și 6) s-au dovedit esențiale pentru a demonstra rolul exemplar al administrațiilor centrale în promovarea eficienței energetice prin renovări și prin achiziții publice. Cu toate acestea, măsurile au fost implementate la o scară redusă și există o serie de limitări care împiedică valorificarea potențialului de economisire a energiei în sectorul public. Directiva privind eficiența energetică a fost, de asemenea, esențială pentru promovarea utilizării auditurilor energetice în întreaga Uniune (articolul 8). Cu toate acestea, există în continuare limitări importante, precum monitorizarea auditurilor și provocări legate de aplicarea definiției IMM-urilor și de lipsa cerințelor și a stimulentelor pentru implementarea de sisteme de gestionare a energiei. Cerințele de la articolul 14 privind încălzirea și răcirea, în special cerința de a realiza evaluări cuprinzătoare, au contribuit la creșterea importanței și a conștientizării la nivel general a aspectului reprezentat de încălzire și de răcire în toate statele membre. Cu toate acestea, analiza a arătat că impactul global a fost destul de scăzut, în special din cauza faptului că nu s-a dat curs constatărilor din evaluările cuprinzătoare realizate în conformitate cu articolul 14 și din cauza utilizării pe scară largă a derogărilor permise. Directiva privind eficiența energetică a contribuit în mare măsură la dezvoltarea piețelor serviciilor energetice și a contractelor de performanță energetică (articolul 18). Încă există, însă, bariere importante care nu au fost abordate. În ceea ce privește eficiența, în general, Directiva privind eficiența energetică a contribuit la realizarea de economii de energie în Uniune într-un mod eficient din punctul de vedere al costurilor. Mai multe dispoziții care fac obiectul unor „condiționalități” (de exemplu, din articolele 5, 6, 9-11, 14) impuneau luarea de măsuri, dacă acest lucru era eficient din punctul de vedere al costurilor sau fezabil din punct de vedere economic sau tehnic. Ele ofereau statelor membre o flexibilitate semnificativă în ceea ce privește alegerea măsurilor. Cu toate acestea, statele membre nu au demonstrat întotdeauna modul în care era stabilită fezabilitatea. Nu există indicii ale unor diferențe semnificative între statele membre în ceea ce privește amploarea costurilor pentru majoritatea dispozițiilor Directivei privind eficiența energetică, cu excepția articolului 7 (costurile depind de concepția și de domeniul de aplicare al măsurii). În ceea ce privește coerența, Directiva privind eficiența energetică este, în ansamblu, coerentă cu politicile mai ample din domeniul energiei și al climei; cu toate acestea, legăturile din ce în ce mai importante cu energia din surse regenerabile și cu EU ETS necesită o raționalizare adecvată și o analiză mai aprofundată în privința reducerii sarcinii administrative. În plus, dispozițiile Directivei privind eficiența energetică trebuie adaptate pentru a sprijini obiectivele de decarbonizare și de reducere a poluării la zero în contextul inițiativelor din cadrul Pactului verde european. În ceea ce privește valoarea adăugată a Uniunii, intervenția Uniunii a fost esențială pentru realizarea de îmbunătățiri ale eficienței energetice în întreaga Uniune. Este clar că, în absența obiectivului la nivelul UE și a măsurilor obligatorii, acest lucru nu ar fi fost realizat la nivelul observat. Cu toate acestea, există posibilitatea de a consolida și de a raționaliza unele dispoziții pentru a se asigura faptul că Directiva privind eficiența energetică impulsionează realizarea eforturilor necesare în vederea atingerii obiectivului climatic mai ambițios al Uniunii pentru 2030 de cel puțin 55 %. • Consultări cu părțile interesate Foaia de parcurs a evaluării / evaluarea inițială a impactului a fost publicată la 3 august 2020 și a fost disponibilă până la 21 septembrie 2020. Comisia a primit 189 de răspunsuri și 99 de părți interesate au trimis declarații și informații suplimentare în legătură cu răspunsurile lor. Cel mai mare număr de răspunsuri a fost primit din partea asociațiilor de întreprinderi (80 de răspunsuri), urmate de societăți (36 de răspunsuri) și de ONG-uri (26 de răspunsuri). În plus, în perioada septembrie-octombrie 2020 au fost organizate nouă reuniuni dedicate părților interesate, cu grupuri specifice de părți interesate, pe teme specifice, iar la 10 noiembrie 2020 a avut loc o reuniune specială a grupului de experți pentru Directiva privind eficiența energetică. De asemenea, Comisia a lansat consultarea publică pe internet în perioada 17 noiembrie 2020-9 februarie 2021, în conformitate cu normele Comisiei privind o mai bună legiferare. Sondajul a cuprins mai multe variante de răspuns și întrebări deschise care acopereau o gamă largă de aspecte privind evaluarea ex post și opțiunile de revizuire a Directivei privind eficiența energetică. S-au primit în total 344 de răspunsuri. Cel mai mare grup de respondenți vizat a fost cel al asociațiilor de întreprinderi (132 de răspunsuri), apoi cel al societăților și întreprinderilor individuale (92 de răspunsuri), urmate de ONG-uri (34 de contribuții). Dintre respondenți, 21 au răspuns în calitate de cetățeni individuali. De asemenea, au răspuns 24 de autorități publice, inclusiv autorități naționale din nouă state membre (Cipru, Cehia, Estonia, Finlanda, Franța, Lituania, Țările de Jos, Spania și Suedia). O majoritate clară a părților interesate (86 % dintre respondenți) a exprimat opinii conform cărora eficiența energetică ar trebui să joace un rol esențial în sprijinirea unor obiective climatice mai ambițioase pentru 2030 și în vederea realizării până în 2050 a neutralității Uniunii din punctul de vedere al emisiilor de carbon. Părțile interesate au sprijinit în mare măsură consolidarea Directivei privind eficiența energetică în această privință. Majoritatea părților interesate (53 %) s-au exprimat în favoarea unor obiective de eficiență energetică obligatorii, inclusiv la nivel național (47 %). Părțile interesate au considerat că sunt necesare eforturi suplimentare în materie de eficiență energetică în sectorul clădirilor (76 %) și în cel al transporturilor (62 %), urmate de industrie (52 %) și de TIC (40 %). Opiniile părților interesate, astfel cum au fost exprimate în cadrul consultării publice și în timpul atelierelor, au fost luate în considerare la elaborarea diferitelor opțiuni de politică privind domeniile de politică respective în cadrul evaluării impactului. În luna iunie, Comisia Europeană a găzduit o audiere cu partenerii sociali europeni cu privire la pachetul „Pregătiți pentru 55”. Partenerii sociali europeni au fost invitați să își împărtășească reacțiile inițiale cu privire la acest pachet și să își exprime punctul de vedere cu privire la care dintre măsurile și mecanismele însoțitoare ar putea fi puse în practică pentru a se asigura faptul că nimeni nu este lăsat în urmă. S-a subliniat necesitatea unor interacțiuni mai puternice între Pilonul european al drepturilor sociale și Pactul verde european, explicându-se faptul că obiectivele celor două dimensiuni ar trebui să fie două fețe ale aceleiași monede. • Obținerea și utilizarea expertizei Studiul de sprijin COWI a fost singurul contract destinat în mod explicit să sprijine direct pregătirea evaluării impactului. Multe alte rapoarte au furnizat informații relevante. În cazul cerințelor privind auditurile energetice a existat o evaluare specifică a problemelor legate de implementarea definiției utilizate la articolul 8 alineatul (4) din DEE. • Evaluările impactului Obiectivul general de economisire a energiei și nivelul obligațiilor privind economiile de energie sunt consecințe ale unei abordări eficiente din punctul de vedere al costurilor pentru atingerea obiectivului general de reducere cu 55 % a emisiilor de GES. Măsurile analizate în evaluarea impactului sunt elemente suplimentare pentru sprijinirea și facilitarea măsurilor de economisire a energiei care vor face ca realizarea de investiții în îmbunătățirea eficienței energetice să fie mai ușoară și, astfel, vor reduce costul total al realizării obiectivelor privind economiile de energie și reducerea emisiilor de GES. Au fost luate în considerare măsuri în zece domenii diferite care nu se exclud reciproc. Acestea variază și includ măsuri fără caracter de reglementare și măsuri cu caracter de reglementare. S-au analizat diferite măsuri de reglementare cu grade variabile de strictețe. Identificarea opțiunii preferate necesită o analiză a impactului optim pentru fiecare domeniu, pus în balanță cu efortul de reglementare și cu sarcina administrativă. Principalul impact al măsurii va fi acela că Uniunea utilizează mai puțină energie, fără a se afecta furnizarea serviciilor dorite. Această reducere a consumului de energie va fi însoțită de beneficii conexe precum îmbunătățirea securității energetice și reducerea impactului asupra mediului. Impactul mai redus asupra mediului se datorează în primul rând reducerii cu aproximativ 8 % a emisiilor de poluanți atmosferici, dar se preconizează că vor exista beneficii pentru mediu și ca urmare a nevoii reduse de combustibil, a reducerii nevoilor de infrastructură și a reducerii emisiilor în apă, de exemplu ale celor provenite de la echipamentele de epurare a gazelor de ardere. Un sprijin public direcționat în mod corespunzător pentru renovarea clădirilor poate genera de asemenea beneficii sociale substanțiale, datorită reducerii sărăciei energetice și îmbunătățirii proporționale a sănătății umane. În toate domeniile, se preconizează că economiile de energie vor fi realizate în principal prin investiții în economisirea de energie care își recuperează costurile de capital în câțiva ani. Informațiile privind perioadele de recuperare preconizate sunt furnizate pe sector și pe tip de investiție. • Adecvarea reglementărilor și simplificarea Revizuirea este o reformare a directivei. Evaluarea impactului a identificat posibilități de simplificare a legislației existente și de reducere a costurilor de reglementare, vizând în același timp eficacitatea modificărilor propuse. Eliminarea abordării alternative în privința renovării clădirilor organismelor publice va simplifica dispozițiile, deoarece s-ar concentra doar pe renovări. Anumite aspecte tehnice legate de clădirile publice și anumite excepții sunt eliminate, având în vedere faptul că acestea sunt reglementate de Directiva privind performanța energetică a clădirilor. Eliminarea condiționalităților legate de eficacitatea din punctul de vedere al costurilor și de fezabilitatea tehnică sau economică în ceea ce privește cerințele de eficiență energetică în achizițiile publice va simplifica implementarea cerințelor de eficiență energetică, deoarece acestea se vor aplica în mod egal tuturor autorităților publice. Opțiunile de dezvoltare și de achiziții în materie de tehnologie a informației vor face obiectul aprobării prealabile de către Consiliul pentru tehnologia informației și securitate cibernetică al Comisiei Europene. Asigurarea faptului că eforturile de audit energetic se concentrează pe utilizatorii de energie mai mari va conduce la economii de energie proporțional mai mari, ceea ce ar duce la o reducere substanțială a sarcinii pentru întreprinderile cu o utilizare mai scăzută a energiei, precum și la simplificarea sarcinii pentru administrațiile publice, deoarece acestea ar avea un criteriu mai simplu pentru a evalua necesitatea auditurilor, ca și la scăderea numărului de întreprinderi care trebuie verificate. Costurile crescute de asigurare a conformității pentru întreprinderile care rămân în domeniul de aplicare al dispoziției respective sunt preconizate a fi compensate prin adoptarea pe scară mai largă a unor măsuri de îmbunătățire eficiente din punctul de vedere al costurilor.

Modificările vor consolida cerințele existente de monitorizare și de raportare, în special în ceea ce privește măsurile care vizează sărăcia energetică în cadrul obligației privind economiile de energie (articolul 8), precum și renovările clădirilor pentru sectorul public, care vor asigura rezultate mai eficace, dar vor duce, de asemenea, la o sarcină administrativă mai mare pentru autoritățile publice. Impunerea unor cerințe suplimentare de monitorizare și de raportare în ceea ce privește achizițiile publice și contractele de performanță energetică ar îmbunătăți și mai mult eficacitatea acestor dispoziții, dar este posibil să ducă la creșterea într-o anumită măsură a sarcinii administrative pentru întreprinderi și pentru autoritățile publice. Furnizarea de sprijin și de orientări suplimentare pentru acțiunile statelor membre, de exemplu în ceea ce privește sensibilizarea, va duce la o creștere pe termen scurt a sarcinii administrative, deoarece diferitele campanii de informare, schimburi de cunoștințe sau scheme de sprijin vor trebui instituite de către statele membre, dar se preconizează că acest lucru va fi eficient din punctul de vedere al costurilor pe termen mediu, datorită creșterii economiilor de energie. Cerințele suplimentare de raportare și de monitorizare nu vor crea noi sisteme de raportare, ci vor face obiectul cadrului de monitorizare și de raportare existent în temeiul Regulamentului privind guvernanța (UE/2018/1999). • Drepturile fundamentale Propunerea este în conformitate cu articolul 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care prevede că un nivel ridicat de protecție a mediului și îmbunătățirea calității mediului trebuie să fie integrate în politicile Uniunii și asigurate în conformitate cu principiul dezvoltării durabile. 4. IMPLICAȚIILE BUGETARE Propunerea nu are implicații asupra bugetului Uniunii. Modificările ar duce la costuri administrative moderate pentru autoritățile publice. 5. ALTE ELEMENTE • Planuri de implementare și măsuri de monitorizare, de evaluare și de raportare După adoptarea prezentei directive reformate de către colegiuitori, în timpul perioadei de transpunere, Comisia va lua următoarele măsuri pentru a facilita transpunerea acesteia: –Elaborarea unui tabel de corespondență care să servească drept listă de verificare a transpunerii atât pentru statele membre, cât și pentru Comisie. –Organizarea de reuniuni cu experții din statele membre responsabili cu transpunerea diferitelor părți ale directivei, pentru a discuta modul de transpunere a acestora și pentru a soluționa semnele de întrebare, fie în contextul acțiunii concertate pentru Directiva privind eficiența energetică (AC-DEE), fie într-un format de comitet. –Disponibilitatea pentru reuniuni bilaterale și pentru convorbiri cu statele membre în cazul unor întrebări specifice referitoare la transpunerea directivei. –După termenul de transpunere, Comisia va realiza o evaluare cuprinzătoare pentru a stabili dacă statele membre au transpus directiva în mod complet și corect. Regulamentul (UE) 2018/1999 privind guvernanța uniunii energetice și a acțiunilor climatice a instituit un cadru integrat de planificare, monitorizare și raportare în domeniul energiei și al climei, pentru a monitoriza progresele înregistrate în direcția atingerii obiectivelor în materie de climă și de energie, în conformitate cu cerințele de transparență prevăzute în Acordul de la Paris. Statele membre trebuiau să prezinte Comisiei planurile lor naționale integrate privind energia și clima până la sfârșitul anului 2019, acoperind cele cinci dimensiuni ale uniunii energetice pentru perioada 2021-2030. Statele membre trebuie să raporteze o dată la doi ani cu privire la progresele înregistrate în implementarea planurilor și, în plus, până la 30 iunie 2023 ele trebuie să notifice Comisiei proiectele lor de actualizare a planurilor, versiunile actualizate finale trebuind să fie prezentate până la 30 iunie 2024. Această actualizare ar urma să includă orice noi obiective convenite în cadrul revizuirii DEE. Se consideră că acest sistem de raportare în temeiul Regulamentului privind guvernanța a fost eficace pentru monitorizarea progreselor înregistrate de statele membre în direcția realizării de contribuții în materie de eficiență energetică la nivelul Uniunii și la nivel național. Prezenta propunere conține noi dispoziții, legate în principal de stabilirea contribuțiilor naționale, de mecanismele de reducere a decalajelor și de obligațiile de raportare. Aceste propuneri trebuie să fie transferate către și integrate în Regulamentul (UE) 2018/1999 privind guvernanța, odată ce acesta va fi revizuit, pentru a se evita suprapunerea cerințelor. Este posibil să fie necesar, de asemenea, ca unele dispoziții ale Regulamentului privind guvernanța să fie reevaluate în lumina modificărilor propuse în prezenta directivă. Articolul 33 din prezenta directivă reformată propune o evaluare a nivelului de ambiție al articolelor 4, 5, 6 și 8.

• Documente explicative (în cazul directivelor) DEE introduce un nou articol (articolul 3) privind principiul „eficiența energetică înainte de toate”, pentru a se asigura că principiul este aplicat acolo unde este relevant și este monitorizat în mod corespunzător la toate nivelurile. Directiva nu precizează modul în care ar trebui realizat acest lucru, având în vedere domeniul larg de aplicare al principiului. Pentru a facilita punerea în aplicare a dispozițiilor Directivei privind eficiența energetică, Comisia Europeană va emite o recomandare adresată statelor membre, inclusiv o orientare privind modul în care principiul ar trebui interpretat și aplicat în diverse contexte. Acest document de orientare ar trebui să contribuie la operaționalizarea principiului. În urma hotărârii Curții de Justiție a Uniunii Europene în cauza Comisia/Belgia (cauza C‑543/17), statele membre trebuie să anexeze la notificările măsurilor lor naționale de transpunere informații suficient de clare și de precise indicând care dispoziții din legislația națională transpun care dispoziții ale unei directive. Acest lucru trebuie făcut pentru fiecare obligație, nu numai la „nivel de articol”. • Explicație detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii Principalele dispoziții care modifică în mod substanțial Directiva 2012/27/UE sau care îi adaugă elemente noi sunt următoarele: Articolele 1 și 4 stabilesc un obiectiv de eficiență energetică al Uniunii mai ambițios pentru consumul final de energie și pentru consumul de energie primară, precum și contribuții naționale orientative în materie de eficiență energetică, și prevăd o formulă pentru calcularea contribuțiilor statelor membre. Obiectivele Uniunii sunt stabilite în ceea ce privește nivelul consumului final de energie și al consumului de energie primară care trebuie atins în 2030, iar gradul de ambiție este exprimat prin compararea acestor niveluri cu previziunile pentru 2030 ale scenariului de referință din 2020. Nivelul de ambiție exprimat astfel reflectă eforturile suplimentare în comparație cu eforturile existente sau indicate în planurile naționale privind energia și clima. În considerente se păstrează comparații cu nivelul de referință anterior, și anume cu previziunile pentru 2030 ale scenariului de referință din 2007 și cu valorile istorice din 2005. Contribuțiile naționale rămân orientative, având în vedere opoziția fermă a majorității statelor membre față de existența unor obiective naționale obligatorii, exprimată în cadrul consultării publice și al altor foruri. Cu toate acestea, se propun valori de referință și noi mecanisme privind decalajele în materie de rezultate, care le completează pe cele care propuse în Regulamentul privind guvernanța. Articolul 3 introduce o nouă dispoziție privind principiul „eficiența energetică înainte de toate”, în scopul furnizării temeiului juridic pentru aplicarea principiului, reducând în același timp la minimum sarcina administrativă. El include obligația de a lua în considerare soluții de eficiență energetică în deciziile de politică și de investiții privind sistemele energetice și sectoarele neenergetice, inclusiv în ceea ce privește locuințele sociale. Articolul 5 introduce obligația sectorului public de a-și reduce consumul de energie pentru serviciile publice și pentru instalațiile organismelor publice. Acest lucru poate fi realizat în orice subsector al sectorului public, inclusiv în cel al transporturilor, al clădirilor publice, al amenajării teritoriului și în cele ale gestionării apei și deșeurilor, printre altele. Articolul 6 extinde domeniul de aplicare al obligației de renovare. Obligația se va aplica acum tuturor organismelor publice, la toate nivelurile de administrație și în toate sectoarele de activitate ale organismelor publice, inclusiv în domeniul sănătății, al educației și al locuințelor publice, în cazul în care clădirile sunt deținute de organisme publice. Acest lucru va face ca beneficiile renovării clădirilor publice să fie mai accesibile tuturor persoanelor din toate statele membre și va multiplica renovările din sectorul public. Articolul 6 vizează renovările care respectă standardul privind clădirile al căror consum de energie este aproape egal cu zero (NZEB), care este un standard mai ridicat pentru renovări, eficient din punctul de vedere al costurilor. Rata de renovare rămâne de cel puțin 3 %, care este cel mai mic numitor comun pentru o rată minimă de renovare, deși este recunoscut faptul că unele state membre, regiuni și orașe au adoptat deja cerințe și standarde mai ridicate în materie de renovare în sectorul public. În fine, alternativele care permiteau statelor membre să realizeze economii de energie similare prin alte măsuri decât renovările sunt eliminate. Astfel de măsuri pot fi luate în considerare în continuare pentru obligațiile privind economisirea energiei în temeiul articolului 8 și pot contribui la îndeplinirea obligației prevăzute la articolul 8. Articolul 6 vizează renovările în conformitate cu Strategia privind valul de renovări ale clădirilor. Articolul 7 consolidează dispozițiile privind achizițiile publice prin extinderea obligației de a ține seama de cerințele de eficiență energetică de către toate nivelurile administrației publice și prin eliminarea condiționalităților în ceea ce privește eficacitatea din punctul de vedere al costurilor și fezabilitatea tehnică și economică. Modificările vor include o dispoziție conform căreia statele membre pot impune ca organismele publice să ia în considerare, acolo unde este cazul, aspecte legate de economia circulară și criterii de achizițiile publice ecologice în practicile de achiziții publice. Statele membre vor avea obligația de a sprijini organismele publice prin furnizarea de orientări și de metodologii privind evaluarea costurilor pe ciclu de viață, prin instituirea unor centre de sprijin pentru competențe și prin încurajarea utilizării achizițiilor publice agregate și a achizițiilor digitale. Statele membre ar urma să aibă obligația de a publica informații privind ofertele câștigătoare (în conformitate cu pragurile stabilite în directivele privind achizițiile publice). Ca parte a rolului exemplar al sectorului public, articolul 7 include, de asemenea, o dispoziție conform căreia autoritățile contractante pot impune ca ofertele să precizeze potențialul de încălzire globală al clădirilor noi [indicator numeric în kgCO2e/m² (de suprafață interioară utilă) pentru fiecare etapă a ciclului de viață, calculat ca medie pentru un an dintr-o perioadă de studiu de referință de 50 de ani], în special pentru clădirile noi cu o suprafață mai mare de 2 000 de metri pătrați. Aceasta este legată de o dispoziție care vizează sporirea gradului de sensibilizare cu privire la economia circulară și la întregul ciclu de viață al emisiilor de carbon în practicile de achiziții publice. Modificările aduse articolului 8 majorează obligația privind economiile de energie la 1,5 % pentru toate statele membre (inclusiv Cipru și Malta) și include cerințe specifice pentru reducerea sărăciei energetice. Aceasta necesită implementarea cu prioritate a unor măsuri de politică în rândul utilizatorilor finali și al clienților vulnerabili, al persoanelor afectate de sărăcie energetică și, acolo unde este cazul, al persoanelor care trăiesc în locuințe sociale și utilizarea optimă a fondurilor publice și, după caz, luarea în considerare a utilizării veniturilor obținute în urma comercializării certificatelor ETS. Articolul 8 impune statelor membre să se asigure că mixul de politici naționale nu are efecte adverse asupra utilizatorilor finali și clienților vulnerabili, a persoanelor afectate de sărăcie energetică și, acolo unde este cazul, asupra persoanelor care trăiesc în locuințe sociale și că aceste politici atenuează și reduc în mod eficace sărăcia energetică. Articolul 8 impune statelor membre să atingă o cotă din cantitatea totală de economii de energie necesare la nivelul utilizării finale în rândul utilizatorilor finali și al clienților vulnerabili, al persoanelor afectate de sărăcie energetică și, acolo unde este cazul, al persoanelor care trăiesc în locuințe sociale. Articolul 8 instituie un mecanism privind decalajele în materie de rezultate, în legătură cu cantitatea necesară de economii de energie care trebuie realizate într-o anumită perioadă de obligații. Obligația privind economiile de energie nu prevede aplicarea de mecanisme de flexibilitate pentru calcularea în mod alternativ a cantității necesare de economii de energie începând de la 1 ianuarie 2024 [articolul 8 alineatele (6)-(9)]. Articolul 9 include operatorii de transport și de sistem ca potențiale părți obligate și permite statelor membre să impună părților obligate să realizeze o cantitate de economii de energie în rândul utilizatorilor finali și al clienților vulnerabili, al persoanelor afectate de sărăcie energetică și, acolo unde este cazul, al persoanelor care trăiesc în locuințe sociale. Anexa V exclude luarea în considerare a economiilor de energie generate de măsuri de politică care vizează utilizarea tehnologiilor de ardere directă a combustibililor fosili și clarifică faptul că o reducere a consumului de energie prin măsuri în temeiul Directivei ETS nu poate fi luată în considerare pentru îndeplinirea obligației privind economiile de energie și, în plus, consolidează cerința de adiționalitate în ceea ce privește măsurile de impozitare. Articolul 11 transferă criteriul pentru auditurile energetice și sistemele de gestionare a energiei de la tipul de întreprinderi la nivelul consumului de energie și impune aprobarea recomandărilor de audit de către conducerea întreprinderii. De asemenea, el impune ca cele mai mari întreprinderi consumatoare de energie să dispună de sisteme de gestionare a energiei care să fie susceptibile de a fi mai eficace în ceea ce privește asigurarea realizării mai multor investiții pentru economisirea de energie care să genereze și economii de costuri, implicând în același timp, probabil, o sarcină mai mică în ceea ce privește costurile totale pentru întreprindere. În fine, acest articol introduce o obligație de monitorizare a performanței energetice a centrelor de date, cu scopul de a stabili ulterior un set de „indicatori de sustenabilitate a centrelor de date”. Articolul 20 consolidează protecția consumatorilor prin introducerea unor drepturi contractuale de bază pentru încălzirea, răcirea și apa caldă menajeră centralizată, în concordanță cu drepturile pe care le-a introdus Directiva (UE) 2019/944 în ceea ce privește energia electrică. Articolul 21 consolidează obligațiile față de consumatori, în special disponibilitatea și furnizarea de informații, măsurile de sensibilizare și consilierea sau asistența tehnică și financiară oferită. Ghișeele unice, punctele unice de contact și mecanismele alternative de soluționare a litigiilor sunt structuri care vor contribui în mod semnificativ la responsabilizarea clienților și a utilizatorilor finali. În fine, articolul include obligații de identificare și de eliminare a barierelor relevante pentru motivațiile divergente care apar între chiriași și proprietari sau între proprietari. Articolul 22 se referă la conceptul de clienți vulnerabili, pe care statele membre trebuie să îl stabilească în temeiul articolelor 28 și 29 din Directiva (UE) 2019/944 și al articolului 3 alineatul (3) din Directiva 2009/73/CE. Articolul 22 impune statelor membre să stabilească acest concept luând în considerare și utilizatorii finali, care nu au un contract direct sau individual cu furnizorii de energie. Articolul 22 introduce obligația statelor membre de a implementa măsuri de îmbunătățire a eficienței energetice ca prioritate în rândul clienților vulnerabili, al persoanelor afectate de sărăcie energetică și, acolo unde este cazul, al persoanelor care trăiesc în locuințe sociale, pentru a atenua sărăcia energetică. Statele membre au obligația de a implementa măsuri de îmbunătățire a eficienței energetice pentru a atenua efectele distributive ale altor politici și măsuri, precum măsurile de impozitare implementate în conformitate cu articolul 9 din prezenta directivă sau aplicarea comercializării certificatelor de emisii în temeiul Directivei EU ETS, și de a încuraja introducerea unor instrumente financiare și de finanțare care să faciliteze acest lucru. Articolul 22 consolidează rolul rețelelor de experți. Articolele 23 și 24 prevăd o planificare și o monitorizare mai stricte ale evaluărilor cuprinzătoare privind încălzirea și răcirea, inclusiv promovarea nivelurilor locale și regionale. Aceste articole introduc cerințe minime pentru sisteme eficiente de încălzire și răcire centralizată, cerințe cost-beneficiu mai ample și obligații privind reutilizarea căldurii reziduale. Cerințele minime pentru eficientizarea încălzirii centralizate vor fi majorate treptat, în vederea asigurării, până în 2050, a unei oferte de căldură sau de răcire complet decarbonizate în cadrul unor sisteme eficiente de încălzire sau de răcire centralizată. Cerințele pentru cogenerarea de înaltă eficiență vor fi completate cu un criteriu privind emisiile directe de CO2 provenite din cogenerare, atunci când aceasta nu este alimentată din surse regenerabile sau cu deșeuri. Articolul 25 clarifică și consolidează rolul autorităților naționale de reglementare în ceea ce privește implementarea principiului „eficiența energetică înainte de toate” în planificarea și exploatarea rețelelor energetice. De asemenea, el utilizează cunoștințele ENTSO-E, ale ENTSOG și ale entității OSD a UE pentru monitorizarea progreselor înregistrate. Din cauza numărului foarte mare de operatori de sistem, este preferabilă o abordare indirectă.

Articolul 26 clarifică și consolidează dispozițiile privind disponibilitatea sistemelor de calificare, de acreditare și de certificare pentru diferiți furnizori de servicii energetice, auditori energetici, manageri energetici și instalatori. Noile dispoziții vor impune statelor membre să evalueze schemele o dată la patru ani începând din decembrie 2024. Articolul 27 introduce cerințe suplimentare pentru creșterea gradului de adoptare a contractelor de performanță energetică. Articolul 28 introduce cerința ca statele membre să raporteze cu privire la investițiile în eficiența energetică, inclusiv cu privire la contractele de performanță energetică încheiate (ca parte a Regulamentului privind guvernanța). Statele membre vor avea obligația de a institui mecanisme de asistență pentru dezvoltarea de proiecte la nivel național, regional și local în vederea promovării investițiilor în eficiența energetică, pentru a contribui la atingerea obiectivelor de eficiență energetică mai ambițioase. 🡻 2012/27/UE (adaptat) 2021/0203 (COD) Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI privind eficiența energetică, de modificare a Directivelor 2009/125/CE și 2010/30/UE și de abrogare a Directivelor 2004/8/CE și 2006/32/CE (reformare) (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 194 alineatul (2), având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European, având în vedere avizul Comitetului Regiunilor, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: ⇩ nou

(1)Directiva 2012/27/UE a Parlamentului European și a Consiliului a fost modificată de mai multe ori în mod substanțial. Întrucât se impun noi modificări, este necesar, din motive de claritate, să se procedeze la reformarea respectivei directive. 🡻 2012/27/UE considerentul 1 (adaptat) Uniunea se confruntă cu provocări fără precedent cauzate de dependența crescândă față de importurile de energie și de cantitatea redusă de resurse energetice, precum și de necesitatea de a limita schimbările climatice și de a depăși criza economică. Eficiența energetică reprezintă o modalitate importantă prin care pot fi abordate provocările în cauză. Aceasta îmbunătățește securitatea aprovizionării cu energie a Uniunii prin reducerea consumului de energie primară și a importurilor de energie. Eficiența energetică contribuie la reducerea emisiilor de gaze cu efect de seră într-o manieră rentabilă și, prin urmare, la atenuarea schimbărilor climatice. Trecerea la o economie mai eficientă din punct de vedere energetic ar trebui, de asemenea, să accelereze difuzarea soluțiilor inovatoare în plan tehnologic și să îmbunătățească competitivitatea industriei în Uniune, favorizând creșterea economică și crearea de locuri de muncă de înaltă calitate în mai multe sectoare care au legătură cu eficiența energetică. 🡻 2012/27/UE considerentul 2 (adaptat) Concluziile Consiliului European din 8-9 martie 2007 au subliniat necesitatea de a spori eficiența energetică în cadrul Uniunii în vederea îndeplinirii obiectivului de reducere cu 20 % a consumului de energie primară al Uniunii până în 2020 în raport cu previziunile pentru anul respectiv. Concluziile Consiliului European din 4 februarie 2011 au subliniat că trebuie realizat obiectivul de creștere a eficienței energetice cu 20 % pentru 2020, care în prezent nu se încadrează în grafic, astfel cum s-a convenit în cadrul Consiliului European din iunie 2010. Previziunile din 2007 au indicat un consum de energie primară de 1842 Mtep în 2020. O reducere de 20 % este echivalentă cu 1474 Mtep în 2020, și anume o reducere de 368 Mtep în raport cu previziunile. 🡻 2012/27/UE considerentul 3 (adaptat) Concluziile Consiliului European din 17 iunie 2010 au confirmat că obiectivul de eficiență energetică este unul dintre obiectivele principale ale noii strategii a Uniunii pentru ocuparea forței de muncă și o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii („Strategia Europa 2020”). În cadrul acestui proces și pentru a pune în aplicare acest obiectiv la nivel național, statele membre au obligația să-și stabilească obiectivele naționale în strâns dialog cu Comisia și să indice, în programele lor naționale de reformă, modalitatea prin care intenționează să realizeze obiectivele în cauză. 🡻 2012/27/UE considerentul 4 (adaptat) Comunicarea Comisiei din 10 noiembrie 2010 intitulată „Energie 2020” plasează eficiența energetică la baza strategiei energetice a Uniunii pentru 2020 și subliniază necesitatea unei noi strategii în materie de eficiență energetică, care să permită tuturor statelor membre să decupleze consumul energetic de creșterea economică. 🡻 2012/27/UE considerentul 5 (adaptat) În rezoluția sa din 15 decembrie 2010 referitoare la revizuirea planului de acțiune pentru eficiență energetică, Parlamentul European a solicitat Comisiei să includă în planul revizuit de acțiune pentru eficiență energetică măsuri menite să reducă decalajul pentru a atinge obiectivul global al Uniunii în materie de eficiență energetică în 2020. 🡻 2012/27/UE considerentul 6 (adaptat) Una dintre inițiativele Strategiei Europa 2020 este inițiativa emblematică privind o Europă eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor, adoptată de Comisie la 26 ianuarie 2011. Aceasta identifică eficiența energetică drept un element esențial în asigurarea durabilității utilizării resurselor de energie.

🡻 2012/27/UE considerentul 7 (adaptat) Concluziile Consiliului European din 4 februarie 2011 au recunoscut că obiectivul Uniunii în materie de eficiență energetică nu se află în graficul stabilit și că se impune o acțiune hotărâtă pentru a valorifica potențialul considerabil de creștere a economiilor de energie ale clădirilor, ale transporturilor și ale produselor și proceselor. De asemenea, concluziile respective prevăd faptul că se va revizui punerea în aplicare a obiectivului de eficiență energetică al Uniunii până în 2013 și că se vor lua în considerare și alte măsuri în caz de necesitate. 🡻 2012/27/UE considerentul 8 (adaptat) La 8 martie 2011, Comisia a adoptat comunicarea sa privind planul 2011 pentru eficiență energetică. Comunicarea a confirmat că Uniunea nu își poate îndeplini obiectivul privind eficiența energetică. Acest fapt se constată cu toate că s-au înregistrat progrese în politicile naționale pentru eficiență energetică, prezentate în cadrul primelor planuri naționale de acțiune pentru eficiență energetică înaintate de statele membre în îndeplinirea cerințelor Directivei 2006/32/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 privind eficiența energetică la utilizatorii finali și serviciile energetice . Analiza inițială a celui de-al doilea plan de acțiune confirmă faptul că Uniunea nu își poate îndeplini obiectivul. Pentru a remedia acest aspect, planul pentru eficiență energetică în 2011 cuprindea o serie de politici și măsuri în ceea ce privește eficiența energetică care reglementează întregul lanț energetic, inclusiv producerea, transportul și distribuția energiei; rolul principal al sectorului public în ceea ce privește eficiența energetică; clădirile și aparatele; industria și necesitatea de a autoriza consumatorii finali să-și gestioneze propriul consum de energie. Eficiența energetică în sectorul transportului a fost analizată în paralel în Cartea albă privind transporturile, adoptată la 28 martie 2011. În special, inițiativa 26 din cartea albă solicită standarde corespunzătoare pentru emisiile de CO2 ale vehiculelor în cadrul tuturor modurilor de transport, completate acolo unde este cazul cu cerințe privind eficiența energetică, pentru a aborda toate tipurile de sisteme de propulsie. 🡻 2012/27/UE considerentul 9 (adaptat) La 8 martie 2011, Comisia a adoptat, de asemenea, Foaia de parcurs pentru trecerea la o economie competitivă cu emisii scăzute de dioxid de carbon până în 2050, prin care identifica, din această perspectivă, necesitatea de a se acorda o atenție sporită eficienței energetice. 🡻 2012/27/UE considerentul 10 (adaptat) În acest con