RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 242/24

Avizul Comitetului Economic și Social European privind situația de după expirarea sistemului de cote pentru lapte în 2015

(aviz din proprie inițiativă)

(2015/C 242/04)

Raportor: dl Padraig WALSHE

La 10 iulie 2014, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Comitetul Economic și Social European a hotărât să elaboreze un aviz din proprie inițiativă cu privire la

Situația de după expirarea sistemului de cote pentru lapte în 2015 (aviz din proprie inițiativă).

Secțiunea pentru agricultură, dezvoltare rurală și protecția mediului, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 8 ianuarie 2015.

În cea de a 504-a sesiune plenară, care a avut loc la 21 și 22 ianuarie 2015 (ședința din 21 ianuarie), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 219 voturi pentru, 1 vot împotrivă și 14 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1. CESE consideră expirarea cotelor de lapte în cadrul Politicii Agricole Comune la 31 martie 2015 drept o schimbare fundamentală. De la introducerea acestui mod cuprinzător de gestionare a producției, la 1 aprilie 1984, de-a lungul timpului a devenit tot mai evident că prețurile la lapte și veniturile agricultorilor nu au fost susținute și stabilizate destul de eficient și că în UE producția de lapte a scăzut, în timp ce, la nivel mondial, aceasta a înregistrat o creștere puternică.

1.2. CESE subliniază că politica UE privind produsele lactate după expirarea sistemului de cote pentru lapte, așadar după 2015, ar trebui nu numai să permită creșterea și extinderea, ci și să fie obligată să oprească abandonarea producției de lapte, oferind sprijin pentru micii agricultori, în special din regiunile defavorizate și de munte. Ea trebuie să permită agricultorilor din UE și, în cele din urmă, economiei UE, să profite de piețele globale în expansiune pentru produse lactate, recunoscând și încurajând contribuția economică și socială valoroasă a fermelor mici și defavorizate, producătoare de lactate din numeroase regiuni europene.

1.3. CESE nutrește convingerea că acest lucru trebuie realizat prin utilizarea deplină a dispozițiilor prevăzute de pilonul II al PAC 2014-2020 și de pachetul privind laptele, pentru a garanta că fermele familiale de lapte pot fi sprijinite pe întreg teritoriul UE. Participarea la organizațiile de producători care pot ajuta fermierii să își îmbunătățească poziția în lanțul de aprovizionare trebuie încurajată, iar măsurile de transfer de cunoștințe trebuie orientate astfel încât fermierii să își îmbunătățească eficiența tehnică și economică.

1.4. Cu toate acestea, potrivit aprecierilor CESE, este exclus ca bugetele și măsurile din cadrul pilonului II sau măsurile prevăzute de pachetul privind laptele, incluse în prezent în PAC 2014-2020, să fie suficiente pentru protejarea producătorilor de lapte vulnerabili din interiorul sau din afara zonelor defavorizate sau de munte. Ar putea fi necesare măsuri suplimentare pentru a se asigura că acești agricultori realizează venituri viabile și o cotă-parte echitabilă a încasărilor de pe piață. Ei ar trebui, de asemenea, să beneficieze de servicii de consiliere cu privire la eficiența și diversificarea producției, precum și la reorientare, pentru a-i ajuta să ia cele mai bune decizii pentru viitorul lor și al succesorilor lor, ținând seama de faptul că întreprinderile dezavantajate sunt limitate în ceea ce privește capacitatea de generare de venituri.

1.5. CESE consideră la fel de esențială și necesitatea de a garanta că producătorilor comerciali și competitivi de lactate din toate regiunile, inclusiv din cele care se pretează mai bine pentru producția durabilă și competitivă de lapte pentru export, li se permite să își dezvolte întreprinderile pentru a putea răspunde rapid la cererea în continuă creștere de la nivel mondial și, în consecință, pentru a genera locuri de muncă și venituri în sectorul economic al zonelor rurale ale UE. Principala provocare pentru acești agricultori va consta în variațiile mari ale veniturilor realizate, datorate volatilității prețurilor produselor lactate de bază (și, prin urmare, a prețului de producție a laptelui) și a costurilor de producție. Este esențial ca UE să faciliteze dezvoltarea de către statele membre și de către industrie a unor soluții simple de impozitare și a unor instrumente de acoperire împotriva riscurilor, cum ar fi contractele cu marjă fixă, ușor accesibile pentru fermieri.

1.6. CESE subliniază insistent că nivelul inadecvat al „plasei de siguranță” prevăzute în noua PAC trebuie revizuit și supus unei examinări continue, pentru a garanta că acestea rămân într-o corelație mai strânsă cu costurile de producție reale.

1.6.1. De asemenea, este necesar să se încurajeze și mai mult promovarea produselor lactate, atât pe piața internă, cât și pe piețele de export. UE trebuie să sprijine identificarea și dezvoltarea de piețe noi și să se asigure că acordurile comerciale internaționale sunt echilibrate, garantând exportatorilor europeni egalitate de acces la piețele internaționale.

1.6.2. Pe piața internă, UE trebuie să sprijine promovarea beneficiilor pentru sănătate a consumului de lapte, reafirmate recent de cercetarea științifică.

1.6.3. UE trebuie, de asemenea, să își consolideze reglementarea pieței cu amănuntul, pentru a reglementa obținerea de profituri de către comercianții cu amănuntul și pentru a ameliora capacitatea agricultorilor de a-și acoperi costurile.

1.7. Trebuie, în aceeași ordine de idei, recunoscut și încurajat rolul esențial jucat de cooperativele din sectorul produselor lactate. Ele joacă un rol de lider la nivel mondial în industria produselor lactate, cu prezența a patru cooperative în topul mondial al celor mai mari companii de lactate, în conformitate cu un studiu Rabobank publicat în iulie 2014 (1). Cooperativele pot juca un rol mult mai puternic în sprijinirea fermierilor producători de lactate expuși volatilității prețurilor decât cumpărătorii/unitățile private de prelucrare a laptelui, deoarece furnizorii de lapte ai acestora sunt, în general, și acționarii lor. De asemenea, cooperativele se angajează pe termen mult mai lung în ceea ce privește achiziționarea laptelui la prețuri viabile a laptelui de la agricultorii care sunt membri ai cooperativelor.

2. Context – concluzii din experiența trecutului

2.1. În luna septembrie 2014, prețul mediu pentru lapte în UE a fost de 37,47 cenți/kg (sursa: LTO milk review) (2), în scădere cu 8,2 % față de prețul mediu raportat de aceeași sursă în luna februarie 2014.

2.2. Până la sfârșitul primăverii, cererea puternică de la nivel mondial a menținut prețurile la un nivel stabil. A intervenit apoi însă o corecție a prețurilor odată cu creșterea producției celor mai mari exportatori (+ 4,3 % pe an pentru perioada ianuarie-septembrie 2014), depășind creșterea solidă a cererii (+ 2-2,5 % pe an), în special dinspre piețele emergente. Recent, ieșirea temporară a Chinei de pe piață, după achizițiile în exces din lunile precedente, precum și embargoul Rusiei privind importurile de produse lactate din UE – Rusia însumând 33 % din exporturile UE de produse lactate – au afectat la rândul lor prețurile pentru produsele de bază și, prin urmare, prețurile de producție, în a doua jumătate a anului 2014.

2.2.1. Scăderea rapidă a prețurilor laptelui la sfârșitul anului 2014 a dus, pe bună dreptate, la îngrijorarea agricultorilor din UE din sectorul produselor lactate în legătură cu impactul probabil din următoarele luni asupra traiului lor, în condițiile în care UE renunță la sistemul de cote, iar producția din alte regiuni din lume continuă să crească, cel puțin pe termen scurt. În același timp, ei au îndoieli legitime privind disponibilitatea și capacitatea UE de a-i ajuta să gestioneze perioadele inevitabile de prețuri și venituri scăzute cauzate de crize viitoare.

2.3. Perspectivele pe termen mediu și lung pentru lapte și produse lactate se arată a fi foarte favorabile, atât pe piața internă, cât și la nivel mondial. Cererea mondială va rămâne dinamică, în special în economiile emergente, bazându-se pe tendințe demografice solide. Produsele tradiționale, artizanale, de înaltă calitate, multe fabricate în zone defavorizate din lapte produs în exploatații vulnerabile, foarte apreciate de consumatori, se bucură de o cerere din ce în ce mai mare chiar și pe piețele interne saturate ale Europei. Produsele lactate inovatoare, destinate sportivilor, pacienților sau copiilor, și alte produse lactate pe bază de zer sunt categorii de produse de înaltă calitate ce cunosc o creștere rapidă, atât pe piețele interne, cât și pe cele internaționale.

2.4. După eliminarea cotelor se preconizează creșteri ale producției în special în acele state membre în care, în momentul de față, sunt aplicate cote, cum ar fi Irlanda, Germania, Țările de Jos, Danemarca, Austria, Polonia și Franța.

2.5. Cu toate acestea, există încă îndoieli cu privire la capacitatea cadrului de reglementare al UE de a face față episoadelor de extremă volatilitate a pieței sau unei situații de criză, în special în contextul acordării unui ajutor agricultorilor în încercările lor de a gestiona volatilitatea marjelor și veniturilor și garantării unei dezvoltări echilibrate a producției de lapte în Uniunea Europeană.

2.6. Embargoul impus de Rusia și efectul de domino asupra piețelor de produse lactate din UE au fost primul test al noului sistem UE de gestionare a crizelor; în condițiile unor efecte limitate asupra piețelor prin redeschiderea liniilor de ajutoare pentru depozitarea privată a brânzeturilor (înainte de închiderea lor bruscă), precum și ținând seama de ajutoarele pentru depozitarea privată a untului și a laptelui praf degresat (LPD), la care se adaugă extinderea achiziționării de intervenție în perioada amintită, dar și creșterea cheltuielilor pentru promovare, este clar că aceste îndoieli sunt întemeiate. Trebuie elaborate măsuri suplimentare pentru a face față crizelor pieței, însă, înainte de toate, UE trebuie să fie pregătită să le pună în practică rapid și cu hotărâre.

2.6.1. Experiența UE în materie de gestionare a unui colaps al cererii și al prețurilor pentru produse lactate, în contextul prăbușirii sistemului financiar din 2008-2009, a constituit o bună ocazie de a trage învățăminte. Măsurile luate de Comisia Europeană au fost atât de lente, încât, în 2009, achizițiile de intervenție pentru unt au durat șase luni, iar pentru lapte praf degresat opt luni, până ce prețurile de pe piață au început să depășească prețurile echivalente nivelului de intervenție. Achiziționarea de unt pentru depozitarea privată a persistat în cea mai mare parte a anului (perioada martie-decembrie) și a continuat în 2010, luând sfârșit abia în august 2010. În 2009 s-au cheltuit 370 de milioane de euro pentru ansamblul măsurilor de intervenție pentru sprijinirea piețelor, din care 181 de milioane de euro s-au folosit pentru restituirile la export. În 2010, suma toate măsurile de intervenție de susținere a piețelor s-a ridicat la 529 de milioane de euro, din care 186 milioane de euro pentru restituirile la export. În 2010, Comisia Europeană a încasat 31 de milioane de euro din vânzarea stocurilor de intervenție la laptele praf degresat și unt, iar în 2011, această sumă s-a ridicat la 73 de milioane de euro. S-au utilizat cantități semnificative de produse în stoc și în cadrul programului pentru persoanele defavorizate, care altfel ar fi necesitat contribuții financiare din bugetul UE (3).

2.6.2. Tot în 2009-2010, Parlamentul European a votat decizia de a acorda 300 de milioane de euro direct către agricultorii din UE din sectorul produselor lactate. Această sumă se ridică la puțin sub 600 de euro pe agricultor (calcul bazat pe modul în care au fost distribuite ajutoarele în Irlanda); ea a fost plătită la începutul lui 2010, cu întârziere mare, într-un moment în care prețurile au început deja să își revină. Nu este clar care au fost costurile de administrare pentru aceste măsuri. Trebuie să învățăm din această experiență ca astfel de plăți directe au un impact redus asupra piețelor, iar alocarea unor sume modeste per agricultor cauzează costuri enorme.

2.6.3. La momentul crizei din sectorul lactatelor din 2009, costurile de producție erau în mod semnificativ mai scăzute decât sunt în prezent. Atunci, în Irlanda, costurile de producție erau de 19 cenți/litru, crescând la 25,6 cenți/litru în 2014. „Plasa de siguranță”, reprezentând nivelul actual al prețului de intervenție pentru laptele praf degresat și unt, corespunde unui preț de producție de aproximativ 20 cenți/litru, devenind astfel complet irelevantă în raport cu costurile de producție ale agricultorilor.

2.7. Au fost prezentate idei privind modul de a dota UE cu mijloacele necesare pentru a menține viabilă producția de lactate în situații de criză și pentru a gestiona mai bine consecințele dăunătoare ale acestora pentru producția de lapte din regiunile defavorizate. Este important ca măsurile propuse să corespundă scopului, să fie compatibile cu piața europeană a laptelui, în care prețurile produselor lactate, chiar și în țările care nu exportă, sunt în prezent în mare măsură influențate de tendințele globale. Nicio formă de gestionare unilaterală a producției de lapte în UE, nici măcar una voluntară, nu va schimba această stare de fapt.

3. Perspective post-2015 pentru piețele de lactate

3.1. Prognozele ONU referitoare la tendințele demografice și socioeconomice la nivel mondial sugerează că populația mondială va crește de la 7 miliarde în prezent la 8,4 miliarde până în 2030 și la 9,6 de miliarde până în 2050 (4). Această creștere a populației va avea loc majoritar, dacă nu în întregime, în țările emergente și va fi însoțită de o creștere echivalentă a „claselor de mijloc”. Într-un document din 2012, analiștii de la HSBC Global (5) concluzionau că, până în 2050, numărul persoanelor care câștigă cel puțin un nivel de venit mediu va fi de 2,6 miliarde – mai mult de o treime din populația lumii de astăzi. Acest grup va fi nu numai mai numeros, ci și mai înstărit și ambițios în ceea ce privește obiceiurile de consum. Aceste persoane vor dori să-și asigure consumul de proteine într-o măsură din ce în ce mai mare din produse de origine animală, în detrimentul produselor vegetale.

3.2. În acest context, produsele lactate sunt deosebit de importante, fiind considerate, în general, de către guverne și cetățeni deopotrivă, importante pentru alimentația sănătoasă a populației și deci dezirabile și adesea sprijinite prin politica oficială (de exemplu, sistemul de distribuire a laptelui în școli în China).

3.3. OCDE și FAO, în cel mai recent raport al lor privind perspectivele agricole (6), prevăd că cererea globală de produse lactate va crește cu aproximativ 2 % pe an până în 2023, în special cea de lapte praf degresat, zer și brânză, în timp ce creșterea la unt va fi mai modestă, în jur de 1 %. În cea de a 7-a ediție a Dairy Index, publicat în octombrie 2014, concernul internațional de ambalaje pentru produse lactate, TetraPak, pleacă de la o creștere a cererii anuale de 3,6 %. Acestea și alți experți, precum GIRA, IFCN, CNIEL (7) etc., au afirmat că, pe termen lung, creșterea producției va rămâne în urma creșterii cererii, deoarece există relativ puține regiuni potrivite pentru producția durabilă din punct de vedere ecologic și competitivă din punct de vedere economic, iar printre acestea se numără unele dintre regiunile UE, în special cele din nordul și vestul continentului.

4. Volatilitatea, principala provocare pentru agricultorii din sectorul produselor lactate

4.1. Dacă, în general, perspectivele sunt extrem de pozitive, dezechilibrele punctuale dintre cerere și ofertă, cum ar fi cel prin care trecem în prezent, vor face presiuni temporare asupra prețurilor și, prin urmare, asupra veniturilor producătorilor. Tendințele comparabile de volatilitate de la nivel mondial pentru cereale sau alte ingrediente pentru hrana animalelor își vor spune și ele cuvântul în acest sens. Aceste fenomene vor fi, foarte probabil, destul de scurte în lumina tendințelor demografice, dar, în absența unor noi strategii de adaptare, ele pot fi foarte perturbatoare.

4.2. Volatilitatea prețului laptelui și, prin urmare, a veniturilor, reprezintă o experiență relativ nouă pentru producătorii de lapte din Europa, apărută ca urmare a eliminării substanțiale a măsurilor de susținere a pieței și a scăderii tarifelor de import începând cu anul 2005 până în 2007, la începutul reformei PAC anterioare.

4.3. În timp ce înlocuirea sprijinului de piață cu plăți directe către agricultori va juca un oarecare rol în a-i ajuta pe agricultori să facă față volatilității veniturilor, nivelul redistribuirii plăților și condițiile de variație extremă a veniturilor realizate pe piață va necesita strategii suplimentare.

5. Administrarea producției – o strategie ineficientă

5.1. Runda Uruguay a GATT (în prezent, OMC), care a funcționat între 1986 și 1994, a introdus pentru prima dată agricultura în acordurile comerciale internaționale. Aceasta a dus la schimbări fundamentale în direcția politicii UE. Posibilitățile de import au crescut odată cu scăderea generală a tarifelor și deschiderea de contingente de import scutite de taxe vamale. Noul acord GATT a marcat și începutul unei schimbări în modul de acordare a ajutoarelor destinate pieței în favoarea sistemului de plăți directe acordate fermierilor care, ulterior, s-au decuplat pas cu pas de activitatea de producție. Sistemul european al cotelor de lapte, introdus cu doar doi ani în urmă, nu a fost afectat, și a fost prelungit de câteva ori.

5.2. În 2003, odată cu evaluarea la jumătatea perioadei a PAC, statele membre ale UE au convenit să pună capăt sistemului de cote după 31 martie 2015. După luarea acestei decizii au urmat, în 2008, alte măsuri pentru o „tranziție lină”, pentru a facilita trecerea la sistemul fără cote. Această schimbare de orientare, care se delimitează clar de restricțiile de producție sau cele impuse la nivel de gestiune, are loc într-un moment în care piețele mondiale sunt în plină expansiune. Prin urmare, este firesc să se ofere agricultorilor europeni din sectorul produselor lactate și industriei produselor lactate din Europa – și, în cele din urmă, însăși economiei UE – posibilitatea de a livra spre aceste piețe și de a recupera o parte din pierderea masivă a cotei de piață suferită în cursul celor 30 ani de stagnare cauzată de existența cotei.

5.3. Cu toate acestea, odată cu noua volatilitate a prețurilor care a urmat după punerea în aplicare a PAC anterioare, cauzând o criză majoră a veniturilor obținute în sectorul produselor lactate, în 2009, avantajele unei restricționări a producției au fost dezbătute din nou; astfel, în ultimii ani, diferite cercuri din Bruxelles au discutat o serie de propuneri bazate gestionarea producției.

5.4. Un exemplu în acest sens îl reprezintă propunerea Dantin, adoptată de către PE în cadrul negocierilor PAC 2014-2020 în cursul verii anului 2013. Mecanismul propune ca, în cazuri de perturbare a pieței, agricultorii să poată fi stimulați să reducă producția în mod voluntar („buy out”), în timp ce agricultorii care cresc producția să poată fi sancționați. Această propunere a fost supusă unei analize de dr. Michael Keane și dr. Declan O’Connor, la solicitarea Asociației Europene a Laptelui (EDA) (8).

5.5. Un grup de experți Ernst and Young a evaluat – la cererea Comisiei Europene – și alte viitoare opțiuni de politică în cadrul rubricilor referitoare la „echilibrul pieței și competitivitatea” și „producția durabilă de lapte, inclusiv dimensiunea sa teritorială” (9).

5.6. Ambele studii au subliniat faptul că gestionarea producției, respectiv cotele, nu mai reușesc să susțină și să stabilizeze prețurile laptelui și veniturile realizate. De asemenea, studiile au arătat că propunerea de „buy-out” sau alte măsuri similare de gestionare a producției sunt dificil de pus în aplicare în toată Uniunea Europeană, întrucât nivelul prețului care poate cauza o criză a veniturilor variază foarte mult de la o țară la alta; ele are fi ineficiente și prin latența cu care își fac efectul, și scumpe datorită nivelului de compensație așteptat de producători pentru a-i încuraja să-și reducă voluntar producția pe bază. Dr. Keane și dr. O’Connor arată în continuare că, dacă ar fi pus în aplicare, un astfel de sistem ar avea o multitudine de consecințe negative previzibile și nedorite asupra funcționării normale a piețelor produselor lactate și va face ca investițiile și planificarea la nivelul fermelor și al procesării să devină aproape imposibile.

5.7. Cea mai importantă concluzie a studiului realizat de dr. Keane și dr. O’Connor rămâne însă ideea că măsura propusă nu poate fi în niciun fel eficace într-o o economie închisă sau dacă ea este introdusă de către toți marii furnizori internaționali într-o economie deschisă. Dacă vor introduse, așa cum s-a sugerat, în mod unilateral, atunci cei mai importanți câștigători ai acestei politici ar fi concurenții noștri, în timp ce producătorii de lapte din UE și-ar pierde competitivitatea, fiind în continuare obligați să suporte consecințele asupra prețului laptelui care derivă din deciziile de producție luate de către concurenții noștri din SUA sau din Noua Zeelandă.

5.8. În timp ce UE a fost limitată de cote, producția mondială de lapte a crescut în mod exponențial – cu 22 % în ultimii 10 de ani. În aceeași perioadă, concurenții noștri, în special Noua Zeelandă și SUA, ambele cu o puternică tendință spre export, și-au sporit substanțial producția, în timp ce producția din UE a scăzut – iar constrângerile sistemului de cote nu i-a protejat pe producătorii de lactate din UE de șocurile de preț considerabile din 2007-2009.

5.9. De asemenea, este corect să se presupună că strategiile de export ale acestor țări, susținute de planuri de investiții foarte bine mediatizate din Noua Zeelandă și SUA, vor continua să se aplice și după 2015. În cazul în care UE nu ar intra în joc, ne vom trezi excluși de la oportunitățile importante de export la nivel global, cu costuri considerabile pentru agricultorii din sectorul produselor lactate, dar și cu pierderea, la un nivel mai general, de locuri de muncă și venituri în economia rurală a UE.

6. Instrumente de gestionare a riscurilor și o mai bună „plasă de siguranță”

6.1. Studiul Ernst and Young a recomandat insistent consolidarea plasei de siguranță pentru situații de criză a pieței. S-a subliniat importanța sprijinirii fermierilor producători de lactate, pentru ca ei să facă față noii volatilități a veniturilor cauzate de variația prețurilor de lapte și a costurilor de producție, prețurile laptelui, menționând instrumente de gestionare a riscului, cum ar fi protecția împotriva riscurilor, utilizarea piețelor la termen etc.

6.2. UE trebuie să le permită statelor membre să ofere soluții bazate pe fiscalitate, care să îi ajute pe agricultori să economisească fonduri în anii favorabili, care să se întoarcă în circuitul economic și să fie impozitate în anii nefavorabili, utilizând efectul de pârghie pentru investiții pentru cei care vor dori să se dezvolte.

6.3. UE ar trebui, de asemenea, să încurajeze, să promoveze și, eventual, să reglementeze punerea la dispoziție a unor instrumente de protecție împotriva riscurilor de preț sau de marjă care să le permită agricultorilor să profite în cel mai simplu mod cu putință de opțiunile de a reechilibra prețul sau marjele laptelui pentru un procentaj din laptele produs și pentru o anumită perioadă de timp, fără a fi nevoiți să se angajeze în tranzacții de complexe pe piețele de tranzacții la termen. Agricultorii din Statele Unite ale Americii au deja acces la acest tip de instrumente prin intermediul cooperativelor de produse lactate, iar câțiva cumpărători de lapte (Glanbia în Irlanda și Frontera în Noua Zeelandă) au prezentat sisteme ce se bazează pe un preț fix sau o marjă fixă pentru fermieri. O mai mare disponibilitate a acestui tip de opțiuni în toată Europa ar fi vitală.

6.3.1. Sistemul Glanbia al prețurilor de lapte fixe corelate cu un indice („Glanbia Index Linked Fixed Milk Price”) le permite fermierilor să fixeze în mod voluntar un preț fix pentru o perioadă de trei ani pentru o cotă-parte a laptelui produs. Prețul este corectat anual pentru a ține seama de inflația costurilor de producție în fiecare an, astfel încât agricultorii își pot fixa o bună parte din marja lor de profit. Au fost încheiate patru astfel de programe cu o durată de trei ani, începând din 2010, și toate au fost epuizate, deoarece ele oferă agricultorilor un grad ridicat de certitudine în ceea ce privește venitul pe care îl vor primi pentru laptele lor. Se estimează că 22 % din totalul laptelui achiziționat de Glanbia este achiziționat în cadrul acestui sistem, iar majoritatea fermierilor care au participat la primul sistem sunt dispuși să-l continue.

6.4. Din punct de vedere economic, este, de asemenea, esențial ca UE să revizuiască baza „plasei de siguranță”. Prețurile de intervenție pentru produsele lactate, neschimbate de la jumătatea anului 2008, oferă un nivel de „sprijin” echivalent cu aproximativ 19cenți/litru net din costurile de prelucrare – sumă care nu mai are nicio legătură nici cu banda de prețuri pentru produse lactate, mult mai mari la nivelul UE și la nivel mondial, nici cu costurile producției primare. UE trebuie să revizuiască în sus nivelul plasei de siguranță, prin creșterea prețului de intervenție pentru laptele praf degresat și unt, cel puțin în conformitate cu creșterea costurilor de producție, și trebuie să monitorizeze în mod continuu relevanța plasei de siguranță în raport cu costurile de producție.

6.5. Sectorul ar trebui să analizeze în ce măsură ar putea fi prevăzut un instrument suplimentar de gestionare a crizelor, în special în cazurile de volatilitate mare a prețurilor care pun în pericol existența fermierilor.

6.6. Din punct de vedere al agricultorilor, cooperativele sunt cele mai reușite structuri juridice pentru sectorul produselor lactate. Cooperativele acordă prioritate beneficiilor acționarilor lor (agricultorii), fie sub formă de dividende, fie prin prețul laptelui. Bunăstarea și interesul economic al membrilor se află la baza activității unei cooperative.

6.7. Cooperativele beneficiază de o poziție privilegiată, servind drept puncte de legătură care oferă producătorilor opțiuni de gestionare a problemei volatilității, cum ar fi contractele cu preț fix sau posibilitățile de a fixa o marjă pentru o anumită perioadă de timp.

6.8. Orice politică viitoare din domeniul laptelui trebuie să ia în considerare importanța crucială a cooperativelor, și să nu creeze obstacole pentru structura ideală din punctul de vedere al agricultorului.

6.9. Incapacitatea agricultorului de a-și recupera costurile prin intermediul lanțului de vânzare cu amănuntul trebuie să fie, de asemenea, abordată. Consumatorii beneficiază insuficient de reduceri extreme ale prețurilor pentru produse lactate, însă comercianții cu amănuntul încearcă să acționeze întotdeauna pentru a-și asigura cel mai mare beneficiu, exercitând presiuni asupra furnizorilor atunci când prețurile globale ale produselor lactate sunt în scădere, așa cum este cazul în prezent. Prețurile en gros mai scăzute obținute prin presiunile comercianților cu amănuntul – unele cel puțin discutabile din punct de vedere moral, dacă nu și din punct de vedere juridic –se traduc în marje mai mare obținute de comercianții cu amănuntul și speculații în detrimentul restului lanțului de aprovizionare și consumatorilor. Fermierii se află la capătul acestui lanț și nu au nici un mijloc de a-și proteja marja pentru a-și menține veniturile familiale. O intervenție pe piață mai rapidă din partea Comisiei ar contribui la o redresare mai rapidă a crizelor de pe piață și ar reduce la minim presiunile asupra comercianților cu amănuntul, menționate mai sus.

7. Producția durabilă de lapte în zonele defavorizate

7.1. Producția de lapte are o contribuție vitală din punct de vedere socioeconomic și ecologic în toate regiunile UE. Recunoașterea și sprijinul acestei contribuții, care în multe regiuni se bazează pe mici exploatații vulnerabile, a reprezentat mult timp una din prioritățile PAC. Pilonul II din cadrul PAC include numeroase măsuri care sunt relevante în acest context, așa cum este cazul noilor dispoziții incluse acum în PAC/OCP, inițial introduse ca „Pachetul privind laptele”.

7.1.1. Cu toate acestea, sfârșitul sistemului de cote ar putea accelera un transfer al producției de lapte în UE către zonele din nord-vest, unde producția poate fi desfășurată în modul cel mai eficient. Aceasta ar putea cauza reducerea sau chiar abandonarea producției în alte zone ale Europei, cu costuri mai mari (zonele mai sărace), prin adâncirea decalajului economic între regiunile respective.

7.1.2. Marea majoritate a exploatațiilor agricole din statele membre ale UE au un număr foarte mic de vaci, 75 % din gospodării având mai puțin de 9 vaci (10). În timp ce multe dintre acestea produc lapte pentru consumul propriu, vulnerabilitatea economică a acestor exploatații este evidentă, cu atât mai mult cu cât multe dintre acestea sunt situate în zone defavorizate sau de munte.

7.1.3. Comisia Europeană trebuie să inițieze un proiect coerent de dezvoltare rurală și a sectorului laptelui pentru zonele de munte, zonele defavorizate de producție a laptelui și pentru statele membre în care producția de lapte se bazează pe cirezi de mici dimensiuni.

7.1.4. În plus față de pachetul privind transferul de cunoștințe, sau eventual în cadrul acestuia, este esențial ca aceste ferme să aibă acces la servicii de consiliere și de formare profesională, ceea ce i-ar ajuta să ia decizii de afaceri solide pentru viitorul lor și al succesorilor lor. Ei ar putea fi informați cu privire la modalitățile de diversificare, de eficientizare, de adaptare a dimensiunii lor în funcție de fezabilitatea economică și – dacă este cazul – cu privire la ocupații alternative pentru agricultor sau succesorul acestuia (reorientare a carierei).

7.2. În regiunile afectate de riscul de abandon al terenurilor, de subpășunat sau alte efecte negative asupra mediului, plățile ecologice în baza pilonului II ar putea fi orientate în mod specific către agricultorii din sectorul produselor lactate, în funcție de anumite condiții.

7.3. Agricultorii din sectorul producției de lactate din toate regiunile vulnerabile trebuie să fie încurajați să colaboreze cu organizațiile de producători și cu organizațiile interprofesionale, pentru a promova producția de înaltă calitate și creșterea ponderii și influenței lor în cadrul lanțului de aprovizionare.

7.4. Plățile destinate tinerilor fermieri ar putea fi, de asemenea, utilizate pentru a stimula reînnoirea generațională în cazurile în care exodul de populație reprezintă un motiv de îngrijorare din cauza capacității limitate de generare de venituri. Pentru acești fermieri, investițiile ar putea fi încurajate prin împrumuturi în condiții avantajoase sau alte sisteme comparabile.

Bruxelles, 21 ianuarie 2015. Președintele Comitetului Economic și Social European Henri MALOSSE

(1) https://www.rabobank.com/en/press/search/2014/dairy_top20.html

(2) http://www.milkprices.nl/

(3) Rapoartele Comisiei Europene privind măsurile de intervenție în sectorul laptelui, 2008, 2009, 2010, 2011 (UE MMO).

(4) „Perspectivele populației mondiale: revizuirea din 2012” (World Population Prospects: the 2012 Revision), ONU, iunie 2013.

(5) „Consumator în 2050 – Ascensiunea clasei de mijloc în țările emergente” (Consumer in 2050 – The Rise of the Emerging Market Middle Class) – HSBC Global, octombrie 2012.

(6) http://www.oecd.org/fr/sites/perspectivesagricolesdelocdeetdelafao/produits-laitiers.htm

(7) GIRA Food Consultancy, the International Farm Comparison Network și Centre National Interprofessionnel de l’Industrie Laitiere din Franța.

(8) Analiza propunerii de gestionare a crizelor de aprovizionare cu lapte și produse lactate în raportul Comisiei pentru agricultură și dezvoltare rurală (COMAGRI) privind reforma PAC 2012/2013 (versiunea finală) – septembrie 2013, Michael Keane și Declan O’Connor, Institutul de Tehnologie din Cork, Irlanda.

(9) AGRI- 2012-C 4-04 – Analiza evoluțiilor viitoare în sectorul laptelui, elaborat de Comisia Europeană – DG Agricultură și Dezvoltare Rurală, raport final, 19 septembrie 2013, Ernst and Young.

(10) Sursa: Eurostat, 1 ianuarie 2011.