[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 13.11.2008

COM(2008) 727 final

2008/0215 (CNS)

Propunere de

DIRECTIVĂ A CONSILIULUI

de modificare a Directivei 2003/48/CE privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi

{SEC(2008) 2767} {SEC(2008) 2768}

(prezentată de Comisie)

EXPUNERE DE MOTIVE

1. Introducere

Directiva 2003/48/CE a Consiliului din 3 iunie 2003 privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi (denumită în continuare „directiva privind economiile”) se aplică în statele membre ale UE de la 1 iulie 2005. Obiectivul final al directivei în cauză, asupra căruia s-a convenit în cadrul Consiliului European de la Santa Maria de Feira din 19 și 20 iunie 2000 și în cadrul reuniunii Consiliului ECOFIN din 26 și 27 noiembrie 2000, este acela de a permite ca veniturile realizate din economii sub forma plății de dobânzi efectuate într-un stat membru către beneficiari efectivi, care sunt persoane fizice și rezidenți fiscali în alt stat membru, să fie efectiv impozitate în conformitate cu dispozițiile legale aplicabile în statul în care domiciliază aceștia.

Cu toate acestea, atunci când directiva privind economiile a intrat în vigoare în 2005, a devenit evident faptul că aveau să fie necesare unele ajustări ulterioare care să ia în calcul evoluția produselor de economisire și a comportamentului investițional. Și în cazul sistemelor fiscale naționale se observă tendința de a asimila veniturile provenite din unele instrumente financiare inovatoare cu dobânzile din creanțe. Pentru a ține seama de aceste evoluții, directiva privind economiile conține dispoziții conform cărora Comisia prezintă Consiliului, o dată la trei ani, un raport privind funcționarea directivei și propune, dacă este cazul, modificările care se dovedesc necesare pe baza respectivelor rapoarte, în vederea asigurării impozitării efective a veniturilor din economii, precum și în vederea eliminării denaturărilor nedorite ale concurenței.

În acest context, la 15 septembrie 2008, Comisia a prezentat Consiliului un prim raport [COM (2008)552 final, Documentul nr. 13124/08 FISC 117 al Consiliului] cu privire la primii trei ani de aplicare a directivei privind economiile. Raportul se bazează pe consultările purtate cu administrațiile fiscale ale statelor membre ale UE, pe datele furnizate de acestea cu privire la primii doi ani fiscali de aplicare, precum și pe concluziile grupului de experți instituit de Comisie în 2007 pentru a solicita consultanță din partea sectoarelor economice vizate sau susceptibile de a fi vizate de directiva privind economiile.

După cum se explică în raport, directiva privind economiile s-a dovedit a fi eficace în limitele stabilite de domeniul său de aplicare. De asemenea, ea a avut o influență pozitivă, indirectă și necuantificabilă asupra respectării de către contribuabili a obligațiilor ce le revin. Cu toate acestea, procesul de reexaminare a demonstrat că actualul domeniu de aplicare al directivei privind economiile nu răspunde pe deplin obiectivelor generale exprimate în concluziile Consiliului din 26 și 27 noiembrie 2000. Raportul atrage atenția în special asupra necesității unor modificări legate de definirea termenilor „beneficiar efectiv” și „agent plătitor”, de tratarea instrumentelor financiare echivalente cu cele vizate explicit în domeniul de aplicare și de anumite aspecte procedurale.

Pe baza raportului menționat, Comisia propune modificarea directivei privind economiile, ținând seama de sarcina administrativă implicată și de opiniile exprimate de administrațiile fiscale ale statelor membre și grupul de experți, în conformitate cu principiile subsidiarității și proporționalității stabilite la articolul 5 din tratat.

2. Observa țII ASUPRA PROPUNERILOR DE MODIFICARE A DIRECTIVEI PRIVIND ECONOMIILE

2.1. Articolul 1 din prezenta propunere

Cele mai importante modificări propuse se referă la definirea veniturilor din economii, în încercarea de a ține seama de evoluțiile înregistrate de produsele de economisire în ultimii ani. Modificările propuse vizează includerea nu numai a veniturilor din economii obținute sub forma plăților de dobânzi, ci și a altor venituri, foarte similare, provenite din anumite produse financiare inovatoare și din anumite produse de asigurări de viață care sunt comparabile cu creanțele. În cazul în care ar deveni operaționale soluții cu o sferă mai mare de acoperire, care să asigure schimbul de informații între administrațiile fiscale din statele membre ale UE cu privire la gama completă de contracte de asigurare de viață, atunci s-ar putea reevalua necesitatea de a include și beneficiile generate de respectivele produse de asigurare de viață în sfera de aplicare a directivei privind economiile.

De asemenea, se propune ca domeniul de aplicare al directivei să acopere, în anumite condiții, plățile dobânzilor obținute de către anumite entități sau construcții juridice și destinată unor beneficiari efectivi care sunt persoane fizice. De asemenea, se propun modificări semnificative ale modului în care este definit „agentul plătitor în momentul încasării plății unor dobânzi”, scopul fiind acela de a îmbunătăți eficacitatea acestui mecanism și de a asigura o mai mare certitudine juridică pentru operatorii de pe piață.

Propuneri de modificare ale articolelor 1 și 2 din directiva privind economiile

Articolele 1 și 2 se referă în prezent numai la plata dobânzilor efectuată pentru beneficiul imediat al persoanelor fizice. Modificarea propusă pentru articolul 1 vizează exclusiv armonizarea cu definiția extinsă a plății de dobânzi propusă la articolul 6.

Articolul 2 face obiectul unor propuneri de modificări mai semnificative. Directiva privind economiile nu acoperă în prezent plățile efectuate către entități și construcții juridice deținute de persoane fizice. Această limitare poate oferi persoanelor fizice posibilități de eludare a dispozițiilor directivei, prin intermediul unei persoane juridice sau al unei construcții juridice interpuse.

Extinderea generalizată a directivei pentru a acoperi toate plățile în favoarea entităților și construcțiilor juridice stabilite în alte state membre sau în jurisdicții aflate în afara UE nu reprezintă o soluție adecvată.

O soluție mai eficientă constă în a solicita agenților plătitori vizați de măsurile legate de combaterea spălării banilor să utilizeze informațiile de care dispun deja în cadrul respectivelor măsuri, cu condiția ca informațiile respective să se refere la adevăratul (adevărații) beneficiar(i) efectiv(i) al (ai) unei plăți efectuate către o anumită entitate sau construcție juridică [abordare „prin transparență” (look-through)]. Agenții plătitori din UE ar trebui să se concentreze numai asupra persoanelor și construcțiilor juridice stabilite în jurisdicțiile selectate din afara Uniunii Europene, în care nu este asigurată impozitarea adecvată a veniturilor din dobânzi care revin respectivelor persoane sau construcții juridice. În cazul în care beneficiarul efectiv identificat în cadrul obligațiilor de combatere a spălării banilor este o persoană fizică rezidentă într-un alt stat membru al Uniunii Europene, agentul plătitor din UE trebuie să trateze plata dobânzii ca și cum aceasta ar fi direct efectuată către beneficiarul efectiv respectiv.

Trebuie remarcat că abordarea prin transparență nu ar fi cea mai bună soluție pentru a identifica beneficiarul efectiv în situațiile în care agenții economici stabiliți în UE efectuează plăți de dobânzi către alți agenți economici stabiliți de asemenea în UE, încadrându-se astfel în categoria „agenților plătitori”. O astfel de situație ar conduce la sporirea responsabilităților de care agentul plătitor trebuie să se achite în cadrul diferitelor etape ale lanțului plăților. În acest caz, clarificarea definiției și a obligațiilor agentului plătitor, așa cum este propusă în raport cu articolul 4, pare să fie o soluție mai fiabilă și mai rezonabilă decât abordarea prin transparență.

Pentru a reduce gradul de incertitudine și sarcina administrativă ce le revine agenților plătitori, anexa I conține o listă a categoriilor de entități și construcții juridice stabilite în jurisdicții din afara UE care nu asigură impozitarea adecvată și efectivă a veniturilor obținute de respectivele entități sau construcții juridice. Noul articol 18b stabilește procedurile de adaptare a anexei.

Propuneri de modificare ale articolului 3 din directiva privind economiile

Sunt propuse trei modificări principale ale articolului 3, acestea referindu-se la domiciliul beneficiarului efectiv.

Prima dintre modificări vizează să asigure actualizarea periodică a informațiilor referitoare la adresa permanentă a beneficiarului efectiv, prin solicitarea adresată agenților plătitori de a menționa „cele mai bune informații de care dispun la data plății”. Acestea includ informații necesare pentru combaterea spălării banilor sau alte dovezi care urmează să fie stabilite în conformitate cu procedurile menționate la noul articol 18b.

A doua modificare propusă vizează completarea abordării folosite pentru stabilirea domiciliului beneficiarului efectiv, care se bazează pe „adresa permanentă”, cu o abordare bazată pe consultarea mai întâi a dovezii oficiale a domiciliului fiscal într-o anumită țară atunci când această dovadă a fost furnizată în mod voluntar agentului plătitor de către beneficiarul efectiv. Această abordare se aplică în cazul certificatelor valabile de rezidență fiscală eliberate în ultimii trei ani. Modificarea propusă este conformă cu obiectivul final al directivei privind economiile.

În al treilea rând, se propune ca, în cazul în care agentul plătitor deține documente oficiale care atestă că beneficiarul efectiv își are rezidența fiscală într-un alt stat membru decât statul în care acesta are adresa permanentă, pe baza unor privilegii diplomatice sau a altor norme internaționale, rezidența fiscală în sensul directivei privind economiile este rezidența fiscală atestată de documentele oficiale respective.

Propuneri de modificare ale articolului 4 din directiva privind economiile

Conceptul larg de „agent plătitor” definit la alineatul (1) s-a dovedit a fi relativ bine înțeles și nu pare să necesite schimbări importante, cu excepția celor legate de clarificarea responsabilității agenților respectivi cu privire la plățile efectuate în favoarea clienților lor prin intermediari stabiliți în afara teritoriului UE. Cu toate acestea, Federația Bancară Europeană și-a exprimat preocuparea cu privire la cazuri excepționale de încasare pasivă sau de plată pasivă, cazuri în care principiul general conform căruia agentul plătitor este ultimul intermediar din lanț nu este aplicat în mod uniform de toate statele membre. Nu există în prezent recomandări comune cu privire la conceptele de încasare pasivă sau de plată pasivă. Aceasta poate conduce la o repetare a sarcinilor sau la situații în care niciunul dintre agenții economici implicați nu este considerat agent plătitor. Pentru a evita o astfel de situație, a fost propusă o modificare prin care se solicită statelor membre să ia măsurile adecvate pentru a garanta că responsabilitățile care revin agenților plătitori în cazul aceleiași plăți de dobânzi nu se suprapun.

Pe lângă aceasta, în acord cu modificarea propusă la articolul 2 cu privire la aplicarea abordării „prin transparență” în cazul plăților către anumite entități sau construcții juridice stabilite în țări din afara UE, se clarifică faptul că o plată efectuată sau atribuită în beneficiul imediat al unei entități sau construcții juridice menționate în anexa I este considerată ca fiind efectuată sau atribuită în beneficiul imediat al beneficiarului efectiv, așa cum este acesta definit în dispozițiile privind combaterea spălării banilor, al entității sau construcției juridice respective.

Conceptul de „agent plătitor în momentul plății”, descris la alineatele inițiale (2)-(5), pare să fi produs confuzie și necesită clarificări suplimentare.

După cum s-a explicat în legătură cu propunerile de modificări la articolul 2, extinderea abordării „prin transparență” la toate entitățile stabilite în statele membre ale UE nu pare a fi rezonabilă. Cu toate acestea, lipsa unor mecanisme alternative care să se aplice plăților în favoarea structurilor intermediare neimpozitate din UE ar putea încuraja persoanele fizice să recurgă masiv la aceste structuri intermediare pentru a eluda dispozițiile directivei privind economiile. Cazuri recente arată că acolo unde conceptul de „agent plătitor în momentul plății” nu este implementat în mod coerent se creează posibilitatea unor abuzuri și denaturări ale concurenței. Fondurile de investiții reglementate la nivelul UE, ale căror venituri sunt luate în considerare în sensul directivei privind economiile, s-ar putea confrunta cu concurența neloială din partea altor structuri intermediare de investiții, excluse de facto din definiția principală a agentului plătitor prevăzută la articolul 4 alineatul (1), întrucât plățile efectuate de acestea, chiar dacă sunt generate de investiții în creanțe, nu sunt considerate, din punct de vedere juridic, plăți de dobânzi.

Este preferabil ca acest concept al „agentului plătitor în momentul plății” să nu fie abandonat, ci să fie clarificat pentru a garanta aplicarea sa uniformă. Modificarea propusă vizează trecerea de la abordarea actuală, în care accentul este pus pe agentul economic în amonte care plătește dobânzi entităților vizate, la o abordare bazată pe definirea „pozitivă” a structurilor intermediare obligate să acționeze în calitate de „agenți plătitori în momentul plății”.

Aceasta ar însemna că dispozițiile directivei privind economiile vor fi aplicate de respectivele structuri — inclusiv de construcții juridice precum anumite tipuri de trusturi sau de societăți de persoane — în momentul încasării plății dobânzilor din partea oricărui agent economic din amonte, indiferent de teritoriul de rezidență al agentului în cauză (în Uniunea Europeană sau în afara acesteia), atâta timp cât beneficiarul efectiv este o persoană fizică rezidentă într-un alt stat membru al UE.

Pentru a se evita perturbări ale pieței, noua definiție dată structurilor care acționează în calitate de „agent plătitor în momentul plății” se bazează mai degrabă pe elemente de substanță decât pe forma juridică a structurilor în cauză. Modificarea propusă preconizează o definiție care să includă toate entitățile și construcțiile juridice care nu fac obiectul impozitării, cel puțin pentru partea de venituri cuvenită participanților lor nerezidenți, în conformitate cu normele generale privind impozitarea directă aplicabile în statele membre în care entitatea sau construcția juridică își are sediul conducerii efective și în care poate fi considerată stabilită/ rezidentă. Fac excepție numai următoarele entități și construcții juridice:

1. fondurile de investiții care se înscriu în domeniul de aplicare al articolului 6 din directiva privind economiile;

2. fondurile de pensii și activele aferente contractelor de asigurare de viață;

3. entitățile și construcțiile juridice create exclusiv în scopuri caritabile;

4. cazurile de proprietate efectivă partajată care beneficiază de plăți de dobânzi din partea unui agent economic care a identificat toți beneficiarii efectivi.

O listă „pozitivă” care să conțină entitățile și construcțiile juridice din fiecare stat membru care trebuie considerate „agenți plătitori în momentul plății” se introduce sub forma anexei III. Noul articol 18b propus prevede o procedură pentru modificarea anexei.

Prevăzută la articolul 4 alineatul (3) din directiva privind economiile, opțiunea de a fi considerat fond de investiții în sensul articolului 6 se menține numai pentru acele entități și construcții juridice ale căror active sau venituri nu pot fi atribuite direct unui beneficiar efectiv la momentul încasării plății. Dacă nu recurg la această opțiune, ele pot fi obligate să acționeze în calitate de „agenți plătitori în momentul plății” și să trateze drept beneficiari efectivi persoanele fizice care au contribuit la activele lor.

Obligațiile actuale ale agenților economici din amonte, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) ultima teză [și cu articolul 11 alineatul (5)] din directiva privind economiile, se mențin numai pentru plățile de dobânzi realizate în favoarea acelor entități și construcții juridice stabilite în alte state membre și care sunt enumerate în noua anexă III, în funcție de statul membru în care își au sediul conducerii efective (în cazul unei construcții juridice, este vorba despre statul în care își are domiciliul permanent persoana care deține titlul de proprietate principal și care administrează activele și veniturile construcției juridice în cauză). Lista nu este însă exhaustivă pentru statele membre. Acestea ar trebui să ia măsurile necesare pentru a garanta că toate entitățile și construcțiile juridice, altele decât cele enumerate la literele (a), (b), (c) și (d) de mai sus, care nu sunt impozitate în temeiul normelor generale de impozitare directă și își au sediul conducerii efective pe teritoriul lor acționează ca „agent plătitor în momentul plății”, indiferent dacă aceste entități sau construcții juridice sunt incluse în lista din anexa III și oricare ar fi informațiile primite efectiv de la agenții economici din amonte, din străinătate.

Propuneri de modificare ale articolului 6 din directiva privind economiile

Directiva privind economiile vizează în principal garantarea impozitării veniturilor din economii sub formă de dobânzi, impozabile conform unor criterii destul de similare în toate statele membre. Prin adoptarea concluziilor Consiliului din 26 și 27 noiembrie 2000 privind conținutul fundamental al directivei privind economiile, s-a recunoscut totuși că păstrarea definiției clasice a dobânzii nu ar fi eficientă și ar putea genera denaturări nedorite ale concurenței între investițiile directe și indirecte în creanțe. Prin urmare, s-a decis ca definiția să includă nu numai veniturile provenite din creanțe (conform articolului 11 din modelul de convenție fiscală a OCDE privind venitul și capitalul), ci și veniturile din dobânzi obținute prin intermediul unor instrumente de investiții.

Decizia inițială de a exclude toate produsele financiare inovatoare din domeniul de aplicare al directivei privind economiile (concluziile Consiliului din 25 mai 1999 și din 26-27 noiembrie 2000) a fost însoțită din aceleași motive de o declarație specială care solicita reexaminarea acestui subiect cu ocazia primei revizuiri a directivei.

Dispozițiile directivei privind economiile pot fi eludate în prezent prin organizarea operațiunilor financiare în așa fel încât veniturile, chiar dacă beneficiază de avantajul limitării riscurilor, al flexibilității și al unui randament preconizat al investițiilor echivalent cu cel al creanțelor, să rămână în afara domeniului de aplicare al definiției formale a dobânzii. Prin urmare, așa cum s-a explicat anterior cu privire la articolele 1 și 2, se propune redefinirea domeniului de aplicare al directivei privind economiile astfel încât să includă dobânda și veniturile foarte similare generate de titluri care, din punctul de vedere al unui investitor, pot fi considerate ca fiind echivalente cu creanțele, întrucât riscul este cunoscut și nu este mai mare decât riscul aferent creanțelor.

Pentru a permite agenților plătitori să identifice instrumentele incluse în acest domeniu de aplicare, lăsând la o parte soluțiile sofisticate bazate pe elemente specifice adesea necunoscute de către agenții plătitori (cum ar fi componența instrumentului sau legătura dintre performanța acestuia și veniturile generate de creanțe), textul propus pentru noua literă (aa) de la articolul 6 extinde domeniul de aplicare al directivei asupra acelor titluri care sunt echivalente cu creanțele întrucât investitorul beneficiază de o rentabilitate a capitalului ale cărei condiții sunt definite la data emiterii și primește la scadența titlurilor cel puțin 95% din capitalul investit, indiferent dacă activele suport ale titlurilor respective includ sau nu creanțe.

Sunt propuse și alte modificări în legătură cu fondurile de investiții.

În ceea ce privește fondurile de investiții stabilite pe teritoriul UE, articolul 6 acoperă în prezent numai veniturile obținute prin organisme de plasament colectiv în valori mobiliare autorizate în conformitate cu Directiva 85/611/CEE (denumite în continuare „OPCVM-uri”), ale căror participațiuni pot fi comercializate în alt stat membru decât statul de stabilire. Cu toate acestea, veniturile provenind din organisme și alte fonduri sau scheme de plasament colectiv care nu sunt astfel autorizate (denumite în continuare „non-OPCVM-uri”) nu se încadrează în principiu în domeniul de aplicare al directivei, chiar dacă respectivele non-OPCVM-uri trebuie înregistrate într-un stat membru și sunt monitorizate de către autoritățile acelui stat. Aceste venituri nu se iau în considerare decât atunci când non-OPCVM-urile nu dispun de personalitate juridică și acționează, prin urmare, în calitate de „agenți plătitori în momentul plății”. În realitate, majoritatea respectivelor non-OPCVM-uri care nu au personalitate juridică aleg să fie considerate OPCVM-uri. În acest caz, veniturile obținute de ele fac obiectul dispozițiilor articolului 6, spre deosebire de veniturile obținute de non-OPCVM-uri care au personalitate juridică.

O astfel de situație conduce la un tratament diferențiat al non-OPCVM-urilor, care nu este în interesul pieței interne și nici nu a fost preconizat în concluziile Consiliului din noiembrie 2000. Este necesară, așadar, modificarea articolului 6 alineatul (1) literele (c) și (d), pentru a înlocui trimiterea la Directiva 85/611/CEE cu o referință la înregistrarea organismului sau a fondului sau schemei de investiții în conformitate cu normele aplicabile în oricare dintre statele membre. Astfel s-ar aplica aceleași norme nu doar tuturor OPCVM-urilor, ci și tuturor non-OPCVM-urilor, indiferent de forma juridică a acestora.

În ceea ce privește fondurile stabilite în afara UE, nu este tocmai clar, în prezent, dacă termenul „organisme de plasament colectiv cu sediul în afara teritoriului” include toate fondurile de investiții, indiferent de reglementările aplicabile și de modul în care acestea sunt propuse investitorilor. Prin urmare, directiva privind economiile ar trebui modificată în vederea îmbunătățirii respectivei definiții în conformitate cu definiția actuală dată de OCDE pentru „fondul sau schema de plasament colectiv”. Această definiție poate fi acceptată și de țări din afara UE și poate asigura tratarea în mod corespunzător a veniturilor din dobânzi care trec prin organismele în cauză.

Se propune, de asemenea, ca articolul 6 alineatul (6) să fie completat în scopul clarificării faptului că atât investițiile directe, cât și investițiile indirecte realizate de organisme de plasament colectiv în creanțe și în titluri trebuie avute în vedere la calculul procentului menționat la alte alineate din același articol, în conformitate cu concluziile Consiliului din 12 aprilie 2005.

În ceea ce privește definiția actuală dată plății de dobânzi, din directiva privind economiile, anumite state membre au solicitat o extindere radicală a acestei definiții pentru a include toate tipurile de venituri provenind din investiții, dar această poziție nu este, în acest moment, larg împărtășită. După cum se explică în raportul de reexaminare, directiva privind economiile ar putea să nu reprezinte cadrul ideal pentru ameliorarea cooperării dintre autoritățile fiscale cu privire la plata de dividende și la câștigurile de capital din instrumente de investiții speculative care nu oferă o protecție substanțială a capitalului. Soluțiile bazate în mod exclusiv pe schimbul de informații par, de asemenea, mai adecvate pentru garantarea evitării dublei impuneri și a eludării impozitelor în cazul contractelor de asigurare de viață și al pensiilor, având în vedere diferențele existente între regimurile fiscale naționale aplicabile contribuțiilor către instrumentele în cauză și beneficiilor generate de acestea. Totuși, până când astfel de soluții fondate exclusiv pe schimbul de informații vor fi pe deplin operaționale în temeiul Directivei 77/799/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1977 privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe[1], ar fi necesar să se extindă domeniul de aplicare al directivei privind economiile la beneficiile din acele contracte de asigurare de viață care sunt direct comparabile cu organismele de plasament colectiv, întrucât performanța lor pozitivă reală generatoare de venituri este în întregime legată de veniturile din creanțe sau de venituri echivalente care intră în domeniul de aplicare al directivei și întrucât respectivele contracte nu prevăd o acoperire semnificativă a riscurilor biometrice (mai mică de 5% din capitalul investit, exprimată ca medie pe durata contractului).

În plus, articolul 6 alineatul (1) paragraful al doilea și articolul 6 alineatul (8) se modifică în vederea creării condițiilor necesare pentru o mai bună aplicare a regulii țării de origine . Acesta este un element necesar pentru a se putea permite agenților plătitori să aplice corect dispozițiile directivei în cazul veniturilor care provin de la organisme de plasament colectiv stabilite în alte țări. Toate prevederile adoptate de un stat membru cu privire la organismele sale de plasament colectiv, precum și modul de calcul al procentajelor menționate la alineatul (1) litera (d) și la alineatul (6) în conformitate cu normele de aplicare în vigoare în statul membru respectiv trebuie respectate de toate celelalte state membre.

Noile alineate (9) și (10) propuse la articolul 6 prevăd „clauze de anterioritate” în două cazuri: în primul rând, veniturile care fac obiectul dispozițiilor articolului 6 alineatul (1) litera (aa) vor fi incluse numai dacă titlurile au fost emise prima dată la 1 decembrie 2008 sau după această dată. În al doilea rând, beneficiile generate de contractele de asigurare de viață care fac obiectul dispozițiilor articolului 6 alineatul (1) litera (e) vor fi incluse numai în cazul în care contractele au fost încheiate pentru prima oară la aceeași dată sau după aceasta. Dispozițiile în cauză sunt necesare pentru a se garanta că titlurile și contractele de asigurare vizate sunt corect urmărite de emitenți și de societățile de asigurări pentru a fi tratate în mod corespunzător de către agenții plătitori din aval.

Propuneri de modificare ale articolului 8 din directiva privind economiile

La articolul 8 sunt propuse o serie de modificări vizând îmbunătățirea calității informațiilor transmise.

În primul rând, pentru soluționarea incertitudinilor actuale cu privire la tratarea veniturilor generate de conturi comune și de alte tipuri de proprietate efectivă partajată, agenților plătitori li se va cere explicit să comunice nu numai identitatea și domiciliul tuturor beneficiarilor efectivi interesați, ci și dacă suma comunicată pentru fiecare beneficiar efectiv este suma totală, partea reală care îi revine beneficiarului efectiv sau o parte egală.

A doua modificare vizează reducerea sarcinii administrative care revine statului de rezidență al beneficiarului efectiv prin depășirea limitelor actuale ale articolului 8 alineatul (2), care nu obligă agentul plătitor și statul membru ce comunică informațiile să facă o distincție între sumele care reprezintă componenta dobânzii dintr-o plată și cele care corespund întregii sume rezultate dintr-o cesionare, răscumpărare sau rambursare de titluri. O astfel de soluție ar facilita evaluarea eficacității directivei privind economiile.

În cele din urmă, informațiile care urmează să fie comunicate de agenții plătitori sunt adaptate în conformitate cu propunerile de modificări la articolele 2 și 6 din directiva privind economiile.

Propuneri de modificare ale articolului 11 din directiva privind economiile

Procedurile de aplicare a reținerii la sursă în cursul perioadei de tranziție sunt modificate în conformitate cu propunerile de modificări la articolele 4, 6 și 8 din directiva privind economiile.

Propuneri de modificare ale articolului 13 din directiva privind economiile

Articolul 13 prevede în prezent două proceduri de exceptare de la reținerea la sursă: prezentarea unui certificat și prezentarea voluntară de informații. Procedura care permite beneficiarului efectiv să prezinte un certificat nu oferă niciun detaliu care poate fi folosit direct de statul de rezidență al beneficiarului efectiv și este mai puțin practică pentru acesta decât procedura prezentării voluntare de informații. Obligațiile suplimentare ce revin administrației fiscale din statul agentului plătitor în urma aplicării procedurii prezentării voluntare de informații sunt compensate de reducerea obligațiilor ce revin statului de rezidență al beneficiarului efectiv. În plus, aplicarea procedurii bazate pe certificat poate genera probleme de compatibilitate cu libera circulație a capitalurilor, de exemplu din cauza dificultăților care pot fi întâmpinate de un cetățean al UE cu domiciliul fiscal în afara UE la evitarea unui caz de reținere la sursă pentru care nu poate obține un credit sau o rambursare. Se propune, prin urmare, modificarea articolului 13 în vederea reținerii doar a procedurii de prezentare voluntară de informații.

Propuneri de modificare ale articolului 15 din directiva privind economiile

Referința la anexa care conține lista entităților asimilate care acționează ca autorități publice sau al căror rol este recunoscut printr-un tratat internațional trebuie modificată în urma introducerii unor anexe noi.

Propuneri de modificare ale articolului 18 din directiva privind economiile

Autoritățile competente din statele membre sunt invitate să comunice Comisiei informațiile statistice relevante referitoare la aplicarea directivei privind economiile, pentru a îmbunătăți calitatea informațiilor ce vor sta la baza raportului pe care Comisia trebuie să îl prezinte Consiliului o dată la trei ani.

Noile articole propuse 18a și 18b din directiva privind economiile

Sunt introduse două noi articole, 18a și 18b, care prevăd proceduri de adaptare a listelor incluse în anexă, care vor fi efectuate cu sprijinul unui comitet. Acest comitet privind cooperarea administrativă în domeniul impozitării va contribui și la stabilirea informațiilor care trebuie incluse în orice registru central referitor la identitatea și domiciliul beneficiarilor efectivi, care poate fi ținut de un agent plătitor activ în diferite state membre (posibilitatea ținerii unui astfel de registru a fost solicitată de unele categorii de operatori de pe piață), precum și la întocmirea listelor cuprinzând documente de identificare a beneficiarilor efectivi și a unei liste cu furnizori agreați de date care sunt necesare pentru ca agenții plătitori să poată trata în mod adecvat veniturile provenite din organisme de plasament colectiv sau din anumite titluri. Comitetul în cauză poate contribui și la stabilirea modelelor și a procedurilor comune folosite pentru schimbul de informații, precum și la stabilirea formularelor comune pentru certificate și a altor documente necesare punerii în aplicare a directivei. La articolul 18b se face trimitere la Decizia Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei cu sprijinul unui comitet.

Propuneri de modificare ale anexelor la directiva privind economiile

Anexa la textul actual al directivei devine anexa IV și se introduc următoarele noi anexe, în special pentru a aduce clarificări necesare agenților plătitori și pentru a limita sarcina administrativă a acestora (anexa V cuprinde o listă a informațiilor statistice care vor trebui comunicate de statele membre Comisiei, în conformitate cu concluziile Consiliului adoptate la 26 mai 2008):

5. Anexa I: „Lista formelor juridice ale persoanelor și construcțiilor juridice care fac obiectul dispozițiilor articolului 2 alineatul (3) dacă sunt stabilite pe teritoriul unor anumite țări sau jurisdicții întrucât sediul conducerii efective se află pe respectivul teritoriu”;

6. Anexa II: „Lista statelor membre care alocă un număr de identificare fiscală, cel puțin la cerere, oricărei persoane fizice care își are rezidența fiscală pe teritoriul lor, indiferent de cetățenia respectivei persoane”;

7. Anexa III: „Lista orientativă a «agenților plătitori în momentul plății» în temeiul dispozițiilor articolului 4 alineatul (2)” și

8. Anexa V: „Lista informațiilor necesare în scopuri statistice”.

2.2. Articolul 2 din prezenta propunere

Prezentul articol stabilește calendarul și cerințele aferente transpunerii directivei de modificare în dreptul național. Modificările vor trebui aplicate pe teritoriul statelor membre începând cu prima zi a celui de-al treilea an calendaristic următor anului calendaristic în care directiva intră în vigoare. Normele naționale de aplicare trebuie adoptate și publicate cu suficient timp înainte, astfel încât agenții plătitori și ceilalți operatori vizați de pe piață să aibă posibilitatea de a-și adapta procedurile până la data intrării în vigoare a modificărilor.

2008/0215 (CNS)

Propunere de

DIRECTIVĂ A CONSILIULUI

de modificare a Directivei 2003/48/CE privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 94,

având în vedere propunerea Comisiei[2],

având în vedere avizul Parlamentului European[3],

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[4]

întrucât:

(1) Directiva 2003/48/CE a Consiliului[5] se aplică în statele membre de la 1 iulie 2005 și s-dovedit a fi eficace în primii trei ani de aplicare, în limitele stabilite de domeniul său de aplicare. Cu toate acestea, primul raport[6] privind aplicarea Directivei 2003/48/CE arată că directiva nu se ridică pe deplin la înălțimea ambițiilor exprimate în concluziile unanime ale Consiliului ECOFIN din 26 și 27 noiembrie 2000[7]. În special, anumite instrumente financiare echivalente cu titlurile purtătoare de dobândă și anumite mijloace indirecte de deținere a unor titluri purtătoare de dobândă nu sunt acoperite de domeniul de aplicare.

(2) Directiva 2003/48/CE se aplică numai plăților de dobândă efectuate în beneficiul imediat al persoanelor fizice. Persoanele fizice rezidente pe teritoriul Comunității au astfel posibilitatea de a eluda dispozițiile Directivei 2003/48/CE prin intermediul unei entități sau al unei construcții juridice interpuse, în special în cazul în care aceste entități sau construcții juridice sunt stabilite într-o jurisdicție în care nu se asigură impozitarea veniturilor care le sunt transferate. Prin urmare, având în vedere și măsurile de combatere a spălării banilor prevăzute de Directiva 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind prevenirea utilizării sistemului financiar în scopul spălării banilor și finanțării terorismului[8], este oportun să se solicite agenților plătitori să adopte o abordare „prin transparență” ( look-trough approach ) în ceea ce privește plățile efectuate către anumite tipuri de entități sau construcții juridice stabilite în afara teritoriului comunitar și să utilizeze informațiile de care dispun deja cu privire la adevăratul (adevărații) beneficiar(i) efectiv(i) al (ai) entității sau construcției juridice respective, astfel încât Directiva 2003/48/CE să fie aplicabilă în situația în care beneficiarul efectiv astfel identificat este o persoană fizică rezidentă într-un alt stat membru decât statul în care este stabilit agentul plătitor. Pentru a reduce gradul de incertitudine și sarcina administrativă a agenților plătitori, este necesar să se întocmească o listă cu entitățile și construcțiile juridice stabilite în jurisdicțiile țărilor terțe care fac obiectul măsurii respective, care să fie inclusă într-o anexă la Directiva 2003/48/CE.

(3) Pentru a atinge în mod optim obiectivul Directivei 2003/48/CE, ar trebui îmbunătățită calitatea informațiilor utilizate pentru a stabili identitatea și domiciliul beneficiarilor efectivi, reducându-se în același timp orice sarcini administrative suplimentare care le-ar reveni agenților plătitori. Agenții plătitori ar trebui să utilizeze cele mai bune informații aflate la dispoziția lor, inclusiv documente care atestă că rezidența fiscală a unei persoane fizice se află într-o altă țară decât cea în care persoana respectivă își are domiciliul permanent. Ar trebui să fie facilitat în special accesul agenților plătitori la numerele de identificare fiscală ale beneficiarilor efectivi, prin intermediul unei anexe care oferă informații cu privire la respectivele numere. Agenții plătitori care desfășoară activități în diferite state membre ar trebui să aibă posibilitatea de a păstra un registru central care să conțină datele de identificare și domiciliul beneficiarilor efectivi și ar trebui stabilite norme comune care să reglementeze informațiile conținute de registrele în cauză.

(4) Pentru a evita eludarea dispozițiilor Directivei 2003/48/CE prin efectuarea unei plăți de venituri recurgându-se artificial la un agent economic stabilit în afara Comunității, este necesar să se clarifice care sunt responsabilitățile agenților economici comunitari atunci când sunt la curent cu faptul că o plată a dobânzii efectuată către un agent stabilit în afara domeniului teritorial de aplicare a Directivei 2003/48/CE este realizată în beneficiul unei persoane fizice, cunoscută de ei drept rezident al unui alt stat membru și care ar putea fi considerată clientul lor. În astfel de împrejurări, agenții economici în cauză ar trebui tratați ca agenți plătitori. Această măsură ar putea, de asemenea, contribui la prevenirea unei posibile utilizări abuzive a rețelei internaționale de instituții financiare (sucursale, filiale, holdinguri sau întreprinderi asociate) cu scopul eludării dispozițiilor Directivei 2003/48/CE.

(5) Experiența a arătat că este necesară o mai mare claritate în ceea ce privește obligația de a acționa ca agent plătitor în momentul încasării plății unor dobânzi. În special, ar trebui identificate cu claritate structurile intermediare care fac obiectul acestei obligații. Entitățile și construcțiile juridice care, în temeiul normelor generale de impozitare directă aplicabile în statul în care își au sediul conducerii efective, nu sunt impozitate pe venituri sau pe acea parte din venituri cuvenită beneficiarilor lor nerezidenți, incluzând aici dobânda la economii sau veniturile foarte similare, ar trebui să aplice dispozițiile Directivei 2003/48/CE la momentul încasării plății unor dobânzi din partea unui agent economic din amonte. O listă a respectivelor entități și construcții juridice din fiecare stat membru ar trebui inclusă într-o anexă.

(6) Primul raport prezentat cu privire la aplicarea Directivei 2003/48/CE arată că dispozițiile respectivei directive pot fi eludate utilizându-se instrumente financiare care sunt echivalente cu creanțele din perspectiva gradului de risc, a flexibilității și a randamentului preconizat. Prin urmare, este necesar să se garanteze că Directiva 2003/48/CE acoperă nu numai dobânzile, ci și alte venituri foarte similare.

(7) În același mod, anumite categorii de contracte de asigurare de viață care oferă doar o acoperire limitată a riscurilor biometrice și a căror performanță este în întregime legată de veniturile din creanțe sau de venituri echivalente care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2003/48/CE sunt considerate în general produse investiționale cu amănuntul care se substituie organismelor de plasament colectiv. Domeniul de aplicare al Directivei 2003/48/CE ar trebui așadar extins pentru a acoperi și beneficiile plătite în temeiul unor astfel de contracte.

(8) În ceea ce privește fondurile de investiții stabilite pe teritoriul Comunității, Directiva 2003/48/CE acoperă în prezent numai veniturile obținute prin organisme de plasament colectiv în valori mobiliare autorizate în conformitate cu Directiva 85/611/CEE a Consiliului din 20 decembrie 1985 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind anumite organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM)[9]. Veniturile echivalente generate de non-OPCVM-uri sunt incluse în domeniul de aplicare al Directivei 2003/48/CE numai dacă respectivele organisme sunt entități fără personalitate juridică și prin urmare acționează ca agenți plătitori în momentul încasării plății unor dobânzi. Pentru a garanta tratamentul nediferențiat al tuturor OPCVM-urilor și non-OPCVM-urilor, indiferent de forma lor juridică, trimiterea la Directiva 85/611/CEE conținută în Directiva 2003/48/CE ar trebui înlocuită cu o referință la înregistrarea organismului sau a fondului sau schemei de investiții în conformitate cu normele aplicabile în oricare stat membru.

(9) În ceea ce privește fondurile stabilite în afara Comunității, trebuie clarificat faptul că în domeniul de aplicare al directivei sunt incluse dobânzile și veniturile echivalente generate de toate fondurile de investiții, indiferent de forma lor juridică și de modul în care acestea sunt propuse investitorilor.

(10) Definiția plății de dobânzi ar trebui clarificată pentru a se garanta că atât investițiile directe în creanțe, cât și investițiile indirecte sunt luate în considerare în momentul calculării procentului de active investite în instrumentele respective. Mai mult, pentru ca agenții plătitori să poată aplica cu mai mare ușurință dispozițiile Directivei 2003/48/CE în cazul veniturilor provenite din organisme de plasament colectiv stabilite în alte țări, trebuie clarificat faptul că tratarea unor venituri generate de respectivele organisme este reglementată de normele adoptate de statul membru în care sunt stabilite acestea.

(11) Trebuie îmbunătățit modul în care agenții plătitori transmit informații, pentru a spori valoarea informațiilor pentru statul de rezidență al beneficiarului efectiv, în special în ceea ce privește veniturile provenite din conturile comune și din alte tipuri de proprietate efectivă partajată.

(12) Ar trebui abandonată procedura de prezentare a „certificatului”, care permite beneficiarilor efectivi cu domiciliul fiscal într-un stat membru să evite impunerea reținerii la sursă în cazul dobânzilor primite într-un alt stat membru menționat la articolul 10 alineatul (1) din Directiva 2003/48/CE, întrucât această procedură asigură mai puține informații decât procedura alternativă de prezentare voluntară a informațiilor către statul de rezidență al beneficiarului efectiv și întrucât presupune mai multe dificultăți pentru beneficiarii efectivi.

(13) Statele membre ar trebui să comunice informații statistice pertinente cu privire la aplicarea Directivei 2003/48/CE, pentru a îmbunătăți calitatea informațiilor ce vor sta la baza raportului pe care Comisia trebuie să îl prezinte Consiliului o dată la trei ani cu privire la aplicarea directivei în cauză.

(14) Deoarece măsurile necesare pentru implementarea Directivei 2003/48/CE au un domeniu general de aplicare în sensul articolului 2 din Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei[10], acestea trebuie să fie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare prevăzută la articolul 5 din respectiva decizie.

(15) Având în vedere că obiectivele prezentei directive nu pot fi realizate în mod satisfăcător de statele membre și, prin urmare, pot fi realizate mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității prevăzut la același articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv,

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

Articolul 1

Directiva 2003/48/CE se modifică după cum urmează:

(1) La articolul 1, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

„(2) Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se asigura că agenții plătitori stabiliți pe teritoriul lor îndeplinesc sarcinile cerute pentru implementarea prezentei directive, indiferent de locul unde s-a stabilit debitorul creanței sau emitentul titlului care generează plata unei dobânzi.”

(2) Articolul 2 se modifică după cum urmează:

(a) Alineatul (1) se modifică după cum urmează:

(i) Teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

„În sensul prezentei directive, și fără a aduce atingere articolului 4 alineatul (2), termenul «beneficiar efectiv» desemnează orice persoană fizică căreia i se plătesc anumite dobânzi sau orice persoană fizică căreia i se atribuie plata unor dobânzi, cu excepția cazului în care aceasta face dovada că plata nu a fost efectuată sau atribuită în folosul său, aflându-se în una dintre următoarele situații:”

(ii) litera (b) se înlocuiește cu următorul text:

„(b) aceasta acționează în numele unei entități sau al unei construcții juridice și comunică denumirea, forma juridică și adresa sediului conducerii efective a entității sau, în cazul unei construcții juridice, numele și adresa permanentă a persoanei care deține titlul de proprietate principal și care asigură administrarea activelor și a veniturilor respectivei construcții, agentului economic care efectuează sau care atribuie plata dobânzilor sau”

(b) Se introduce următorul alineat (3):

„(3) În cazul în care un agent economic în sensul articolului 2 din Directiva 2005/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului[11] efectuează plata unei dobânzi sau asigură o astfel de plată în beneficiul unei entități sau al unei construcții juridice care corespunde tipurilor incluse în anexa I, definiția formulată la alineatul (1) din prezentul articol include beneficiarul efectiv al respectivei entități sau construcții juridice, așa cum este acesta definit la articolul 3 alineatul (6) din Directiva 2005/60/CE.”

(3) Articolele 3 și 4 se înlocuiesc cu următorul text:

„Articolul 3

Identificarea și determinarea domiciliului beneficiarilor efectivi

1. Fiecare stat membru adoptă și asigură aplicarea pe teritoriul său a modalităților care îi permit agentului plătitor să identifice beneficiarii efectivi și rezidența acestora în sensul articolelor 8-12.

Aceste modalități trebuie să fie conforme cu standardele minime stabilite la alineatele (2) și (3).

2. Agentul plătitor stabilește astfel identitatea beneficiarului efectiv, pe baza unor standarde minime care diferă în funcție de data la care au început relațiile dintre agentul plătitor și beneficiarul plății dobânzilor:

(a) în cazul relațiilor contractuale instituite înainte de 1 ianuarie 2004, agentul plătitor stabilește identitatea beneficiarului efectiv, reprezentată de nume și adresă, pe baza informațiilor de care dispune, în special în temeiul reglementărilor în vigoare în statul în care își are sediul și al dispozițiilor din Directiva 2005/60/CE;

(b) în cazul relațiilor contractuale instituite sau al tranzacțiilor efectuate în lipsa unor relații contractuale, începând cu 1 ianuarie 2004, agentul plătitor stabilește identitatea beneficiarului efectiv, reprezentată de nume, adresă, data și locul nașterii și, în cazul în care beneficiarul efectiv își are domiciliul sau dovedește în alt mod că este rezident fiscal într-unul din statele membre menționate în anexa II, de numărul de identificare fiscală sau un număr echivalent atribuit de statul membru în cauză.

Elementele menționate la litera (b) de la primul paragraf se stabilesc pe baza pașaportului sau a cărții de identitate oficiale sau a oricărui alt document oficial menționat în anexa II și prezentat de beneficiarul efectiv. Dacă elementele în cauză nu figurează în pașaport sau în cartea de identitate oficială sau în documentul oficial prezentat, acestea se stabilesc pe baza oricărui document oficial de identitate prezentat de beneficiarul efectiv și emis de o autoritate publică din statul în care își are adresa sau în care își are domiciliul fiscal dovedit.

3. În cazul în care beneficiarul efectiv prezintă de bunăvoie un certificat de rezidență fiscală emis în ultimii trei ani anteriori datei plății de o autoritate competentă dintr-o țară, se consideră că rezidența acestui beneficiar se află în țara respectivă. În caz contrar, se consideră că beneficiarul este rezident în țara în care își are domiciliul permanent. Agentul plătitor determină domiciliul permanent al beneficiarului efectiv pe baza următoarelor standarde minime:

(a) în cazul relațiilor contractuale stabilite înainte de 1 ianuarie 2004, agentul plătitor determină adresa permanentă actuală a beneficiarului efectiv pe baza celor mai fiabile informații de care dispune la data plății, în special în temeiul reglementărilor în vigoare în statul în care își are sediul și în temeiul Directivei 2005/60/CE;

(b) în cazul relațiilor contractuale instituite sau al tranzacțiilor efectuate în lipsa unor relații contractuale, începând cu 1 ianuarie 2004, agentul plătitor determină adresa permanentă actuală a beneficiarului efectiv pe baza adresei care reiese din procedurile de identificare descrise la alineatul (2) litera (b) și pe baza celor mai recente documente aflate la dispoziția agentului plătitor. Informațiile în cauză se actualizează cel mai târziu atunci când expiră pașaportul sau cartea de identitate oficială sau alt document oficial de identitate prezentat de beneficiarul efectiv.

În cazul relațiilor contractuale instituite sau al tranzacțiilor efectuate în lipsa unor relații contractuale, începând cu 1 ianuarie 2004, de către persoane fizice care prezintă un pașaport, o carte de identitate oficială sau un alt document oficial de identitate emis de un stat membru și care se declară rezidenți într-o țară terță, reședința se stabilește cu ajutorul unui certificat de rezidență fiscală emis în ultimii trei ani anteriori datei plății de către autoritatea competentă din țara terță în care persoana fizică se declară rezidentă. În lipsa prezentării unui astfel de certificat, se consideră că domiciliul se află în statul membru care a eliberat pașaportul sau orice alt act de identitate oficial. În cazul persoanelor fizice pentru care agentul plătitor dispune de documente oficiale care le atestă rezidența fiscală într-o altă țară decât cea în care își au domiciliul permanent, pe baza privilegiilor conferite de statutul lor diplomatic sau de alte norme convenite la nivel internațional, reședința acestora se determină cu ajutorul documentelor oficiale aflate la dispoziția agentului plătitor.

Articolul 4

Agenții plătitori

1. Un agent economic care plătește dobânzi, după cum se definește la articolul 6 alineatul (1), sau atribuie o astfel de plată în folosul imediat al beneficiarului efectiv, este considerat agent plătitor în sensul prezentei directive. O plată efectuată sau atribuită în beneficiul imediat al unei entități sau al unei construcții juridice menționate în anexa I se consideră ca fiind efectuată sau atribuită în folosul imediat al beneficiarului efectiv al respectivei entități sau construcții juridice, așa cum este acesta definit la articolul 3 alineatul (6) din Directiva 2005/60/CE.

În sensul prezentului alineat, nu este important dacă agentul economic în cauză este debitorul sau emitentul creanței sau al titlului generator de venituri sau dacă este agentul economic mandatat de debitor sau emitent sau de beneficiarul efectiv să efectueze plata venitului sau să atribuie respectiva plată.

Statele membre iau măsurile adecvate pentru a garanta că responsabilitățile ce revin unui agent plătitor în cazul aceleiași plăți de dobânzi nu se suprapun.

Un agent economic stabilit într-un stat membru este de asemenea considerat agent plătitor în sensul prezentei directive dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

(a) plătește dobânzi, așa cum este această acțiune definită la articolul 6 alineatul (1), sau atribuie o astfel de plată către un alt agent economic stabilit în afara teritoriului menționat la articolul 7 și în afara sferei teritoriale de aplicare a acordurilor și a mecanismelor menționate la articolul 17 alineatul (2) și

(b) primul agent economic deține dovezi că cel de-al doilea agent economic efectuează plata venitului sau atribuie respectiva plată în folosul imediat al unui beneficiar efectiv care este o persoană fizică cunoscută de primul agent economic ca fiind rezidentă într-un alt stat membru, ținând seama de dispozițiile articolului 3.

Atunci când sunt îndeplinite condițiile menționate la literele (a) și (b), o plată efectuată sau atribuită de primul agent economic în beneficiul imediat al celui de-al doilea agent economic este considerată ca fiind efectuată sau atribuită de către primul agent economic în folosul imediat al beneficiarului efectiv menționat la litera (b).

2. O entitate sau o construcție juridică care, în conformitate cu normele generale privind impozitarea directă aplicabile în statele membre în care entitatea sau construcția juridică respectivă își are sediul conducerii efective, nu face obiectul impozitării, cel puțin pentru partea de venituri cuvenită participanților ei nerezidenți, inclusiv pentru orice plată de dobânzi, este considerată agent plătitor în momentul încasării plății unor dobânzi sau al atribuirii unei astfel de plăți.

În sensul primului paragraf, se consideră că o construcție juridică își are sediul conducerii efective în țara în care își are domiciliul permanent persoana care deține titlul de proprietate principal și care asigură administrarea activelor și a veniturilor respectivei construcții.

Se consideră că plata încasată sau atribuită de entitatea sau construcția juridică a fost efectuată direct sau atribuită în beneficiul imediat al oricărei persoane fizice care are dreptul legal de a beneficia de activele sau de veniturile obținute de entitatea sau de construcția juridică respectivă sau, în absența unei astfel de persoane fizice, se consideră că plata a fost a fost efectuată direct sau atribuită în beneficiul imediat al oricărei persoane fizice despre care persoanele responsabile de administrarea entității sau construcției juridice știu că a contribuit direct sau indirect la activele entității sau ale construcției juridice în cauză.

Persoanele fizice în cauză trebuie tratate deci ca beneficiari efectivi ai plății, în conformitate cu articolele 2 și 3.

Prezentul alineat nu se aplică în cazul în care entitatea sau construcția juridică se încadrează într-una dintre următoarele categorii:

(a) este un organism de plasament colectiv sau un fond sau schemă de plasament colectiv ale cărui venituri fac obiectul dispozițiilor articolului 6 alineatul (1) literele (c) și (d) ;

(b) contribuie la gestionarea activelor unui fond de pensii sau al unei societăți de asigurări ;

(c) este recunoscută în conformitate cu procedurile aplicabile în statul membru de reședință ca având scopuri exclusiv caritabile;

(d) reprezintă un caz de proprietate efectivă partajată pentru care agentul economic care efectuează sau atribuie plata a determinat identitatea și reședința tuturor beneficiarilor efectivi implicați, în conformitate cu articolul 3, și, prin urmare, acționează ea însăși ca agent plătitor în conformitate cu alineatul (1) din prezentul articol.

În anexa III sunt prezentate categoriile de entități și de construcții juridice care, în funcție de statul membru în care își au sediul conducerii efective, sunt considerate agenți plătitori în momentul efectuării sau atribuirii plății unor dobânzi în toate cazurile, cu excepția cazurilor menționate la literele (a)-(d).

Orice agent economic care efectuează sau atribuie plata unor dobânzi către o entitate sau construcție juridică inclusă în lista din anexa III comunică autorității competente din statul membru în care este stabilit denumirea și adresa sediului conducerii efective al entității sau, în cazul unei construcții juridice, numele și adresa permanentă a persoanei care deține titlul de proprietate principal și care asigură administrarea activelor și a veniturilor respectivei construcții juridice, precum și valoarea totală a dobânzii plătite sau atribuite entității sau construcției juridice. În cazul în care sediul conducerii efective al entității sau al construcției juridice este situat în alt stat membru, autoritatea competentă transmite respectivele informații autorității competente din statul membru în cauză.

3. Entitățile și construcțiile juridice menționate la alineatul (2) ale căror active sau venituri nu sunt imediat destinate unui beneficiar efectiv la momentul încasării plății de dobânzi are opțiunea de a fi considerat în sensul prezentei directive drept organism de plasament colectiv sau fond sau schemă de plasament colectiv, după cum se menționează la alineatul (2) litera (a).

În cazul în care o entitate sau o construcție juridică își exercită această opțiune, statul membru în care este situat sediul conducerii efective emite un certificat în acest sens. Entitatea sau construcția juridică prezintă certificatul în cauză agentului economic care efectuează sau atribuie plata dobânzii.

Statele membre stabilesc modalitățile precise de aplicare a acestei opțiuni pentru entitățile sau construcțiile juridice cu sediul conducerii efective pe teritoriul lor și se asigură că entitatea sau construcția juridică ce a exercitat această opțiune acționează ca agent plătitor în conformitate cu alineatul (1), în limita valorii totale a plății dobânzii încasate, de fiecare dată când un beneficiar efectiv intră în posesia unui drept imediat la activele sau veniturile sale.”

(4) Articolul 6 se înlocuiește cu următorul text:

„Articolul 6

Definiția plății dobânzilor

1. În sensul prezentei directive, prin «plata unor dobânzi» se înțelege:

(a) dobânzi plătite sau înregistrate în cont, legate de creanțe de orice fel, însoțite sau nu de garanții ipotecare sau de o clauză de participare la beneficiile debitorului, în special veniturile din fonduri publice și din obligațiuni de împrumut, inclusiv primele și loturile atașate acestora; penalitățile pentru întârzierea plăților nu sunt considerate plată a unor dobânzi;

(aa) orice venituri plătite sau înregistrate într-un cont, legate de titluri de orice tip pentru care investitorul beneficiază

(i) de o rentabilitate a capitalului ale cărei condiții sunt definite la data emiterii și

(ii) la scadența titlurilor, de cel puțin 95% din capitalul investit;

(b) dobânzi acumulate sau capitalizate obținute cu ocazia cesionării, a rambursării sau a răscumpărării menționate la litera (a) și orice venituri acumulate sau capitalizate obținute cu ocazia cesionării, a rambursării sau a răscumpărării titlurilor menționate la litera (aa);

(c) venituri generate de plățile menționate la literele (a), (aa) sau (b), în mod direct sau prin intermediul unei entități sau construcții juridice menționate la articolul 4 alineatul (2), distribuite de oricare dintre următoarele:

(i) organisme de plasament colectiv sau alte fonduri sau scheme de plasament colectiv înregistrate în conformitate cu normele din oricare stat membru;

(ii) entități sau construcții juridice care și-au exercitat opțiunea descrisă la articolul 4 alineatul (3);

(iii) orice fond sau schemă de plasament colectiv stabilită în afara teritoriului menționat la articolul 7, indiferent de forma sa juridică și de orice restricție impusă unui grup limitat de investitori cu privire la achiziționarea, cesionarea sau răscumpărarea acțiunilor sau unităților sale;

(d) venituri realizate cu ocazia cesionării, a rambursării sau a răscumpărării unor părți sau a unor unități în următoarele organisme, entități, construcții juridice, fonduri sau scheme de investiții, când acestea investesc în mod direct sau indirect prin intermediul acestui tip de organisme sau entități, construcții juridice, fonduri sau scheme de investiții mai mult de 40% din activele lor în creanțe menționate la litera (a) sau în titluri menționate la litera (aa):

(i) organisme de plasament colectiv sau alte fonduri sau scheme de plasament colectiv înregistrate în conformitate cu normele din oricare stat membru;

(ii) entități sau construcții juridice care și-au exercitat opțiunea descrisă la articolul 4 alineatul (3);

(iii) orice fond sau schemă de plasament colectiv stabilită în afara teritoriului menționat la articolul 7, indiferent de forma sa juridică și de orice restricție impusă unui grup limitat de investitori cu privire la achiziționarea, cesionarea sau răscumpărarea acțiunilor sau unităților sale;

(e) beneficii generate de un contract de asigurare de viață în cazul în care contractul prevede o acoperire a riscurilor biometrice care, exprimată ca medie pe durata contractului, reprezintă mai puțin de 5% din capitalul asigurat, și a cărui performanță este în întregime legată de dobânzi sau de venituri de tipul celor menționate la literele (a), (aa), (b), (c) și (d); în acest sens, diferența dintre sumele plătite în temeiul unui contract de asigurare de viață și valoarea totală a plăților virate către asigurător în cadrul aceluiași contract se consideră beneficiu generat de contractul de asigurare de viață.

Cu toate acestea, statele membre nu pot să includă veniturile menționate la litera (d) în definiția dobânzii decât în măsura în care respectivele venituri corespund unor venituri care, în mod direct sau indirect, provin din plata unor dobânzi în sensul literelor (a), (aa) și (b). Statul membru care își exercită această opțiune trebuie să notifice Comisia. Comisia publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene faptul că această opțiune a fost exercitată și, începând cu data publicării, exercitarea acestei opțiuni trebuie respectată și de celelalte state membre.

2. În ceea ce privește alineatul (1) literele (c) și (d), în cazul în care un agent plătitor nu dispune de nicio informație privind partea din venituri care provine din plata unor dobânzi în sensul literelor (a), (aa) și (b), valoarea globală a veniturilor se consideră ca fiind plată de dobânzi.

3. În ceea ce privește alineatul (1) litera (d), în cazul în care un agent plătitor nu dispune de nicio informație privind procentul de active investit în creanțe sau în titluri relevante sau în părți sau unități definite la litera în cauză, respectivul procent se consideră a fi mai mare de 40%. Când agentul plătitor nu este în măsură să determine valoarea venitului realizat de beneficiarul efectiv, venitul se consideră ca fiind produsul cesionării, al rambursării sau al răscumpărării părților sau a unităților în cauză.

4. În cazul în care plata unor dobânzi definită la alineatul (1) se efectuează sau se creditează în contul unei entități sau al unei construcții juridice menționate la articolul 4 alineatul (2) și dacă această entitate sau construcție juridică nu beneficiază de opțiunea prevăzută la articolul 4 alineatul (3), această plată se consideră a fi plata unor dobânzi efectuată de entitatea sau construcția juridică în cauză.

5. În ceea ce privește alineatul (1) literele (b) și (d), statele membre au posibilitatea să solicite agenților plătitori de pe teritoriul lor să anualizeze dobânzile sau alte venituri relevante pe o perioadă care nu poate să depășească un an de zile și să trateze respectivele dobânzi anualizate sau venituri relevante ca plăți de dobânzi, chiar dacă nu are loc nicio cesionare, răscumpărare sau rambursare în cursul respectivei perioade.

6. Prin derogare de la alineatul (1) litera (c), statele membre pot decide să excludă din definiția plății de dobânzi orice venit menționat în aceste dispoziții care provine de la organisme sau entități sau construcții juridice stabilite pe teritoriul lor, dacă investițiile directe sau indirecte ale respectivelor entități sau construcții juridice în creanțele menționate la alineatul (1) litera (a) sau în titlurile menționate la alineatul (1) litera (aa) nu depășesc 15% din activele lor.

Prin derogare de la alineatul (4), statele membre pot decide să excludă din definiția plății de dobânzi definite la alineatul (1) dobânzile plătite sau creditate în contul unei entități sau al unei construcții juridice menționate la articolul 4 alineatul (2) care nu a recurs la opțiunea prevăzută la articolul 4 alineatul (3) și care își are sediul pe teritoriul lor, dacă investițiile directe sau indirecte ale respectivelor entități sau construcții juridice în creanțe menționate la alineatul (1) litera (a) sau în titlurile menționate la alineatul (1) litera (aa) nu depășesc 15% din activele lor.

Dacă un stat membru recurge la una sau la ambele opțiuni menționate la primul și al doilea paragraf, acesta trebuie să notifice Comisia.

Comisia publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene faptul că această opțiune a fost exercitată și, începând cu data publicării, exercitarea acestei opțiuni trebuie respectată și de celelalte state membre.

7. Începând cu 1 ianuarie 2011, procentul menționat la alineatul (1) litera (d) și la alineatul (3) este de 25%.

8. Procentele menționate la alineatul (1) litera (d) și la alineatul (6) se stabilesc în funcție de politica în materie de investiții definită în regulile fondului sau în documentele constitutive ale organismelor, entităților, construcțiilor juridice sau ale fondurilor sau schemelor de investiții în cauză.

În cazul în care respectivele reguli sau documente nu definesc o politică de investiții, procentele respective se stabilesc pe baza componenței reale a activelor deținute de organismele, entitățile sau construcțiile juridice sau de fondurile sau schemele de investiții în cauză, așa cum rezultă aceasta din media valorii activelor la începutul și la sfârșitul ultimului exercițiu contabil anterior datei la care agentul plătitor a efectuat sau a atribuit plata unor dobânzi către beneficiarul efectiv. În cazul organismelor, entităților sau construcțiilor juridice sau al fondurilor sau schemelor de investiții nou înființate, această componență reală se determină pe baza mediei valorii activelor înregistrate la începutul exercițiului contabil curent și la sfârșitul ultimei luni care precedă data la care agentul plătitor a efectuat sau a atribuit plata unor dobânzi către beneficiarul efectiv.

Componența activelor, evaluată în conformitate cu normele aplicabile în statul membru în care este înregistrat organismul de plasament colectiv sau fondul sau schema de investiții, trebuie respectată de celelalte state membre.

9. Veniturile menționate la alineatul (1) litera (aa) sunt considerate ca reprezentând plata unor dobânzi doar în măsura în care titlurile care generează respectivele venituri au fost prima dată emise la 1 decembrie 2008 sau după această dată.

10. Beneficiile generate de contractele de asigurare de viață sunt considerate ca reprezentând plata unor dobânzi în conformitate cu alineatul (1) litera (e) doar în măsura în care contractele care generează beneficiile în cauză au fost încheiate prima dată la 1 decembrie 2008 sau după această dată.”

(5) Articolul 8 se înlocuiește cu următorul text:

„Articolul 8

Comunicarea informațiilor de către agentul plătitor

1. În cazul în care beneficiarul efectiv al dobânzilor este rezident al unui alt stat membru decât cel în care se află sediul agentului plătitor, conținutul minim al informațiilor pe care agentul plătitor trebuie să le comunice autorității competente din statul membru unde își are sediul este următorul:

(a) identitatea și domiciliul beneficiarului efectiv, stabilite în conformitate cu articolul 3 sau, în cazul proprietății efective partajate, identitatea și domiciliul tuturor beneficiarilor efectivi aflați sub incidența domeniului de aplicare al articolului 1 alineatul (1);

(b) numele sau denumirea și adresa agentului plătitor;

(c) numărul de cont al beneficiarului efectiv sau, în lipsa acestuia, identificarea creanței generatoare a plății de dobânzi sau a contractului de asigurare de viață, a titlului, a părții sau a unității care generează această plată;

(d) informații privind plata dobânzilor în conformitate cu alineatul (2).

2. Conținutul minim al informațiilor pe care agentul plătitor trebuie să le comunice în ceea ce privește plata dobânzilor trebuie să facă distincția între plățile de dobânzi, conform următoarelor categorii, și să indice:

(a) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (a): valoarea dobânzilor plătite sau creditate;

(aa) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (aa): valoarea veniturilor plătite sau creditate;

(b) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (b) sau (d): fie valoarea dobânzilor sau veniturile menționate la aceste litere, fie valoarea totală a produsului cesionării, răscumpărării sau rambursării; agentul plătitor informează autoritatea competentă din statul membru în care este stabilit atunci când comunică valoarea totală a produsului cesionării, răscumpărării sau rambursării;

(c) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (c): valoarea veniturilor menționate la respectiva literă sau valoarea totală a distribuirii; agentul plătitor informează în mod expres autoritatea competentă din statul membru în care este stabilit atunci când comunică valoarea totală a distribuirii;

(d) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (4): valoarea veniturilor care îi revin fiecărui beneficiar efectiv care îndeplinește condițiile enunțate la articolul 1 alineatul (1);

(e) în cazul în care un stat membru recurge la opțiunea prevăzută la articolul 6 alineatul (5): valoarea dobânzilor anualizate sau a altor venituri relevante;

(f) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (e): beneficiul calculat în conformitate cu respectiva dispoziție.

3. În cazul proprietății efective partajate, agentul plătitor informează autoritatea competentă din statul membru în care este stabilit dacă suma comunicată pentru fiecare beneficiar efectiv este suma totală plătită colectiv beneficiarilor efectivi, partea reală care îi revine beneficiarului efectiv respectiv sau o parte egală.

4. Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (2), statele membre pot permite agenților plătitori să comunice numai următoarele informații:

(a) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) literele (a), (aa) și (c), valoarea totală a dobânzilor sau a veniturilor;

(b) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) literele (b) și (d), valoarea totală a produsului cesionării, răscumpărării sau rambursării legate de plata în cauză;

(c) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (e), valoarea totală plătită în temeiul contractelor de asigurare de viață care generează această plată.

Agentul plătitor precizează dacă suma comunicată reprezintă valoarea dobânzii sau a veniturilor sau dacă reprezintă valoarea totală a produsului cesionării, răscumpărării sau rambursării sau valoarea totală plătită în temeiul contractelor de asigurare de viață.”

(6) Articolul 11 se modifică după cum urmează:

(a) Alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

„2. Agentul plătitor aplică reținerea la sursă în conformitate cu următoarele modalități:

(a) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (a): din valoarea dobânzilor plătite sau creditate;

(aa) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (aa): valoarea veniturilor plătite sau creditate;

(b) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) literele (b) sau (d), din valoarea dobânzilor sau a veniturilor menționate la aceste litere sau printr-o percepere cu efect echivalent taxării destinatarului asupra valorii totale a produsului cesionării, răscumpărării sau rambursării;

(c) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (c): din valoarea veniturilor menționate la respectiva literă;

(d) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (4): din valoarea veniturilor care îi revin fiecărui beneficiar efectiv care îndeplinește condițiile enunțate la articolul 1 alineatul (1);

(e) în cazul în care un stat membru recurge la opțiunea prevăzută la articolul 6 alineatul (5): din valoarea dobânzilor anualizate sau a altor venituri relevante;

(f) în cazul plății unor dobânzi în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (e): beneficiul calculat în conformitate cu respectiva dispoziție.

Atunci când transferă venitul generat de reținerea la sursă către autoritățile competente din statul membru în care este stabilit, agentul plătitor informează autoritățile în cauză cu privire la numărul beneficiarilor efectivi vizați de perceperea reținerii la sursă, clasificați în funcție de statul membru de reședință.”

(b) Alineatul (5) se înlocuiește cu următorul text:

„5. În cursul perioadei de tranziție, statele membre care percep reținerea la sursă pot să prevadă că un agent economic care plătește dobânzi sau care atribuie plata unor dobânzi către o entitate sau construcție juridică menționată la articolul 4 alineatul (2), care își are sediul conducerii efective în alt stat membru și care se încadrează într-una dintre categoriile menționate în anexa III pentru statul membru respectiv, este considerat agentul plătitor în locul respectivei entități sau construcții juridice și percepe reținerea la sursă pe respectivele venituri, cu excepția cazului în care entitatea sau construcția juridică respectivă a acceptat în mod oficial ca denumirea și adresa sa, precum și valoarea totală a veniturilor care îi sunt plătite sau atribuite să fie comunicate în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) al șaptelea paragraf. În cazul construcțiilor juridice, numele și adresa care urmează să fie comunicate sunt acelea ale persoanei care deține titlul de proprietate principal și care asigură administrarea activelor și a veniturilor construcției juridice respective.”

(7) Articolul 13 se înlocuiește cu următorul text:

„Articolul 13

Excepții la sistemul reținerii la sursă

Statele membre care percep o reținere la sursă în conformitate cu articolul 11 se asigură că beneficiarii efectivi au posibilitatea de a solicita neaplicarea unei astfel de rețineri atunci când aceștia autorizează în mod expres agentul plătitor să comunice informații în conformitate cu capitolul II; autorizația respectivă acoperind toate dobânzile plătite beneficiarului efectiv de agentul plătitor în cauză.

În acest caz, se aplică dispozițiile articolului 9. ”

(8) Articolul 14 se modifică după cum urmează:

(a) la alineatul (2), teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

„În cazul în care plata unor dobânzi primită de un beneficiar efectiv a fost supusă reținerii la sursă în statul membru al agentului plătitor, statul membru unde își are rezidența fiscală beneficiarul efectiv îi acordă acestuia un credit fiscal egal cu valoarea acestei rețineri, în conformitate cu legislația sa internă.”

(b) alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:

„3. În cazul în care, pe lângă reținerea la sursă prevăzută la articolul 11, plata unor dobânzi primită de un beneficiar efectiv a fost supusă oricărei alte rețineri la sursă, iar statul membru unde se află rezidența fiscală acordă un credit fiscal pentru această reținere la sursă în conformitate cu legislația sa națională sau cu convenții privind dubla impozitare, această a doua reținere la sursă este creditată înainte de aplicarea procedurii prevăzute la alineatul (2).”

(9) La articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf, cuvântul „anexă” se înlocuiește cu „anexa IV”.

(10) La articolul 18, teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

„Comisia prezintă Consiliului, o dată la trei ani, un raport privind funcționarea prezentei directive, pe baza informațiilor statistice enumerate în anexa V, pe care fiecare stat membru le transmite Comisiei.”

(11) Se introduc următoarele articole 18a și 18b:

„Articolul 18a

Măsuri de punere în aplicare

Acționând în conformitate cu procedura menționată la articolul 18b alineatul (2), Comisia poate adopta măsuri în următoarele scopuri:

(1) pentru a actualiza și a completa anexele;

(2) pentru a stabili tipul de informații care trebuie incluse în orice registru central referitor la identitatea și domiciliul beneficiarilor efectivi, ținut de un agent plătitor activ în diferite state membre;

(3) pentru a stabili documentele care pot fi utilizate în sensul articolului 3 de către agentul plătitor pentru a determina identitatea și domiciliul beneficiarilor efectivi;

(4) pentru a specifica furnizorii de date la care pot face apel agenții plătitori în vederea obținerii informațiilor necesare pentru tratarea adecvată, în sensul articolului 6, a veniturilor generate de organisme de plasament colectiv sau de alte fonduri sau scheme de plasament colectiv sau de anumite titluri;

(5) pentru a stabili un model de format și procedurile operaționale de utilizat pentru schimbul de informații menționat la articolul 9;

(6) pentru a stabili formularele comune pentru certificatele și pentru celelalte documente care sunt necesare aplicării prezentei directive sau care pot facilita punerea corectă în aplicare a acesteia, în special pentru certificatul menționat la articolul 4 alineatul (3) al doilea paragraf și pentru documentele emise de statele membre care aplică reținerea la sursă, documentele în cauză fiind utilizate în sensul articolului 14 de statul membru în care beneficiarul efectiv își are rezidența fiscală.

Articolul 18b

Comitetul

1. Comisia este asistată de Comitetul privind cooperarea administrativă în domeniul impozitării, denumit în continuare „comitetul”.

2. În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 99/468/CE.

Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 99/468/CE se stabilește la trei luni.

3. Pe lângă sarcinile care îi revin în temeiul alineatului (1), comitetul analizează problemele invocate de președintele său cu privire la aplicarea prezentei directive, la inițiativa acestuia sau la cererea unui reprezentant al unui stat membru.”

(12) Anexa se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.

Articolul 2

1. Statele membre adoptă și publică până la […] actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte, precum și un tabel de corespondență între respectivele acte și prezenta directivă.

Statele membre aplică aceste acte începând cu [prima zi a celui de-al treilea an calendaristic ce urmează anului calendaristic în care prezenta directivă a intrat în vigoare].

Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.

2. Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

Articolul 3

Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .

Articolul 4

Prezenta directivă se adresează statelor membre.

Adoptată la Bruxelles,

Pentru Consiliu

ANEXĂ

Anexa la Directiva 2003/48/CE se modifică după cum urmează:

(1) Anexa devine anexa IV.

(2) Se introduc anexele I, II și III după cum urmează:

„ ANEXA I

Lista formelor juridice ale entităților și construcțiilor juridice care fac obiectul dispozițiilor articolului 2 alineatul (3) dat fiind că își au sediul conducerii efective pe teritoriul unor anumite țări sau jurisdicții

1. Entități și construcții juridice cu sediul conducerii efective într-o țară sau jurisdicție situată în afara domeniului teritorial de aplicare a directivei, așa cum este definit la articolul 7, și care este diferită de cele enumerate la articolul 17 alineatul (2):

Antigua și Barbuda | International business company |

Bahamas | Trust Foundation (fundație) International business company |

Bahrain | Trust financiar |

Barbados | Trust |

Belize | Trust International business company |

Bermuda | Trust |

Brunei | Trust International business company International trust (trust internațional) International Limited Partnership |

Insulele Cook | Trust International trust (trust internațional) International company (companie internațională) International partnership |

Costa Rica | Trust |

Djibouti | Companie exceptată Trust (străin) |

Dominica | Trust International business company |

Fiji | Trust |

Polinezia Franceză | Société (societate) Société de personnes (societate de persoane) Société en participation (asociere în participație) Trust (străin) |

Guam | Company (societate) Persoană fizică care desfășoară activități economice în mod independent Partnership (societate de persoane) Trust (străin) |

Guatemala | Trust Fundación (fundație) |

Hong Kong | Trust |

Kiribati | Trust |

Labuan (Malaezia) | Offshore company (societate offshore) Malaysian offshore bank Offshore limited partnership Offshore trust |

Liban | Societăți care beneficiază de regimul societăților offshore |

Macao | Trust Fundação (fundație) |

Maldive | Toate societățile, societățile de persoane și trusturile străine |

Marianele de Nord | Foreign sales corporation Offshore banking corporation Trust (străin) |

Insulele Marshall | Trust |

Mauritius | Trust Global business company cat. 1 and 2 |

Micronezia | Company (societate) Partnership (societate de persoane) Trust (străin) |

Nauru | Trusts/nominee company Company (societate) Partnership (societate de persoane) Persoană fizică care desfășoară activități economice în mod independent Succesiune străină Patrimoniu străin Alte forme de societăți negociate cu guvernul |

Noua Caledonie | Société (societate) Société civile (societate civilă) Société de personnes (societate de persoane) Asociere în participație Succesiunea unei persoane decedate Trust (străin) |

Niue | Trust International business company |

Panama | Fideicomiso (trust) Fundación de interés privado (fundație) |

Palau | Company (societate) Partnership (societate de persoane) Persoană fizică care desfășoară activități economice în mod independent Birou de reprezentare Credit union (cooperativă financiară) Cooperative (cooperativă) Trust (străin) |

Filipine | Trust |

Puerto Rico | Estate Trust International banking entity |

Saint Kitts și Nevis | Trust Foundation (fundație) Companie exceptată |

Saint Lucia | Trust |

Saint Vincent și Grenadine | Trust |

Samoa | Trust International trust (trust internațional) International company (companie internațională) Offshore bank Offshore insurance company International partnership Limited partnership |

Seychelles | Trust International business company |

Singapore | Trust |

Insulele Solomon | Company (societate) Partnership (societate de persoane) Trust |

Africa de Sud | Trust |

Tonga | Trust |

Tuvalu | Trust Provident fund |

Emiratele Arabe Unite | Trust |

Insulele Virgine Americane | Trust Companie exceptată |

Uruguay | Trust |

Vanuatu | Trust Companie exceptată International company (companie internațională) |

2. Entitățile și construcțiile juridice având sediul conducerii efective într-o țară sau jurisdicție care figurează pe lista de la articolul 17 alineatul (2) și care fac obiectul dispozițiilor articolului 2 alineatul (3) până la adoptarea de către țara sau jurisdicția în cauză a unor dispoziții echivalente cu articolul 4 alineatul (2):

Andorra | Trust |

Anguilla | Trust |

Aruba | Stichting (fundație) Societăți care beneficiază de regimul societăților offshore |

Insulele Virgine Britanice | Trust International business company |

Insulele Cayman | Trust Companie exceptată |

Guernsey | Trust Companie neimpozabilă |

Insula Man | Trust |

Jersey | Trust |

Liechtenstein | Anstalt (trust) Stiftung (fundație) |

Monaco | Trust Fondation (fundație) |

Montserrat | Trust |

Antilele Olandeze | Trust Stichting (fundație) |

San Marino | Trust Fondazione (fundație) |

Elveția | Trust Foundation (fundație) |

Insulele Turks și Caicos | Companie exceptată Limited partnership Trust |

ANEXA II:

Lista statelor membre care alocă un număr de identificare fiscală, cel puțin la cerere, oricărei persoane fizice care își are rezidența fiscală pe teritoriul lor, indiferent de naționalitatea acesteia

STAT MEMBRU | STRUCTURĂ | FORMAT | PREZENȚA NIF-ului în documentele oficiale |

BE - Belgia | ZZLLAA XXX XX | Un șir format din unsprezece cifre. Primele șase cifre indică data nașterii, următoarele trei reprezintă un număr de ordine, iar ultimele două sunt o cheie de control. | Carte de identitate națională Pașaport |

BG - Bulgaria | 9999999999 | Un șir format din zece cifre. Ultima cifră este o cifră programată. Cunoscut drept „număr civil unificat” | Carte de identitate națională Pașaport |

CZ - Republica Cehă | 999999999 9999999999 | Un șir format din nouă sau din zece cifre. A șasea și a șaptea cifră pot fi separate printr-o bară oblică. | Carte de identitate națională Pașaport Permis de conducere |

DK - Danemarca | ZZLLAA-9999 | Un șir format din zece cifre, cu o liniuță între a șasea și a șaptea cifră. | Pașaport |

DE - Germania | 999999999999 | Un șir format din maximum douăsprezece cifre. Cifrele pot fi separate prin bare oblice. | N[12] |

EE - Estonia | 99999999999 | Un șir format din unsprezece cifre. | Carte de identitate națională Pașaport Permis de conducere |

IE - Irlanda | 9999999L(W) | Șapte cifre urmate de una sau de două litere. Dacă sunt două litere, cea de-a doua este litera „W”. Prima este o literă de verificare, stabilită cu ajutorul unui algoritm. | Document eliberat de Office of Revenue Commissioners (departamentul de administrare fiscală) Document eliberat de Office of Social and Family Affairs (departamentul pentru familie și afaceri sociale) |

EL Grecia | 999999999 | Un șir format din nouă cifre, dintre care opt „cifre normale” și o „cifră de verificare”. | N |

ES - Spania | 1) 99999999A 2) X9999999A M0000001A L0000001A K0000001A 3) E99999999 G99999999 H99999999 | 1) NIF-ul standard atribuit cetățenilor spanioli este compus din nouă caractere: - opt cifre - o literă de verificare 2) Alte NIF-uri atribuite anumitor tipuri de persoane fizice și cetățenilor de altă naționalitate care dețin o carte de identificare spaniolă sunt formate dintr-un șir de nouă caractere: - o literă care descrie tipul de persoană fizică - șapte cifre - o literă de verificare. 3) Pentru restul entităților, NIF-ul este compus din: - o literă: E, G sau H. - șapte cifre - un număr final de verificare | Carte de identitate națională Pașaport |

IT - Italia | LLLLLL99L99L999L | Numărul de identificare fiscală atribuit persoanelor fizice este un șir alfanumeric de șaisprezece caractere. | Carnet de sănătate Carte de identificare fiscală |

CY - Cipru | 99999999L | Un șir format din opt cifre și o literă. Litera de la sfârșit se stabilește ca literă de verificare. | N |

LV - Letonia | ZZLLAA99999 "9"9999999999 | Un șir format din unsprezece cifre (ZZLLAA: data nașterii) Un șir format din unsprezece cifre (prima literă este întotdeauna „9”) Atribuit persoanelor fizice care nu dispun de un NIF de tipul „ZZLLAA99999”. | Pașaport Permis de conducere |

LT - Lituania | 99999999999 9999999999 | Un șir format din unsprezece cifre. NIF-ul format din zece cifre este folosit în cazul persoanelor fizice care nu dispun de un NIF format din unsprezece cifre. | Carte de identitate națională Pașaport |

HU – Ungaria | 99999999 | NIF-ul folosit pentru persoane fizice este un șir format din zece cifre. Numărul pentru societăți este un șir format din opt cifre. | N |

MT - Malta | 999L 999999999 | NIF-ul este numărul buletinului de identitate al persoanei fizice. Conține între trei și șapte cifre + o literă (M, G, A, P, L, H, B sau Z). Departamentul de administrare fiscală atribuie un NIF persoanelor care nu dețin o carte de identitate malteză. Acesta este un număr format din nouă cifre, ultimele două fiind cifre de verificare. Aceste persoane pot solicita o carte de identitate națională autorității competente. Odată eliberată, aceasta poate fi folosită ca NIF, ca și în cazul rezidenților maltezi. | Carte de identitate națională Pașaport[13] |

NL – Țările de Jos | 999999999 | Un șir format din opt sau din nouă cifre. Dacă NIF-ul este format din opt cifre, este necesar să se plaseze cifra 0 în fața acestui număr. | Carte de identitate națională Pașaport Permis de conducere |

AT - Austria | 999999999[14] | Un șir format din nouă cifre, ultima fiind o cifră de verificare. | N[15] |

PL - Polonia | 9999999999 | Un șir format din zece cifre; ultima dintre acestea este calculată cu ajutorul unui algoritm ca cifră de verificare. | N |

PT - Portugalia | 999999999 | Un șir format din nouă cifre; ultima dintre acestea este calculată cu ajutorul unui algoritm ca cifră de verificare. | N |

RO – România | 9999999999999 | Un șir format din treisprezece cifre. Cifra de verificare este calculată folosind un algoritm. | Carte de identitate națională Pașaport |

SI – Slovenia | 99999999 | Un șir format din opt cifre atribuite aleatoriu (prima cifră nu poate fi zero). A opta cifră este o cifră de control. | N |

SK – Slovacia | 9999999999 | Un șir format din zece cifre. | N |

FI – Finlanda | ZZLLAA(+,-,A) 999 (L/9) 9999999-9 | Un șir format din unsprezece caractere, după cum urmează: Data nașterii ZZLLAA Caracter (+, -, A) Număr individual 999 Caracter de verificare L/9 Numărul atribuit unei societăți este un șir format din șapte cifre și o literă de verificare (9999999-L), 9999999 reprezentând numărul de serie, iar L litera de verificare. | Carte de identitate națională Pașaport Permis de conducere[16] |

SE – Suedia | AALLZZ-NNNX | AALLZZ reprezintă data nașterii; NNN este numărul nașterii; X este o cifră de verificare. Numărul nașterii este impar în cazul bărbaților și par în cazul femeilor. Cifra de verificare se calculează automat, pe baza datei nașterii și a numărului nașterii. | Carte de identitate națională Pașaport Permis de conducere |

UK – Regatul Unit | UTR: 99999 99999 NINO: LL999999(A/B/C/D/spațiu) | În Regatul Unit nu se folosește un NIF, ci două coduri similare acestuia: 1. UTR (Unique Taxpayer Reference – număr unic de identificare a contribuabilului), format din unsprezece caractere: primele cinci caractere sunt numerice, al șaselea este un spațiu, iar caracterele de la 7 la 11 sunt tot numerice. 2. NINO (National Insurance Number – numărul național de asigurare), format de obicei din nouă caractere: pozițiile 1 și 2 sunt ocupate de litere (cu excepția literelor D, F, I, O, Q, U sau V și cu excepția combinațiilor FY, GB, NK sau TN), caracterele de la 3 la 8 sunt cifre, iar ultimul caracter este fie una dintre literele A, B, C, D, fie un spațiu. | Pașaport |

ANEXA III:

Lista „agenților plătitori în momentul plății” în temeiul dispozițiilor articolului 4 alineatul (2)

NOTĂ INTRODUCTIVĂ

Trusturile și alte construcții juridice similare sunt menționate în cazul acelor state membre care nu dispun de un regim fiscal național pentru impozitarea veniturilor primite în numele respectivelor construcții juridice de către persoana care deține titlul de proprietate principal, care asigură administrarea activelor și a veniturilor respectivei construcții și care este rezidentă pe teritoriul lor. Prezenta listă se referă la trusturile și construcțiile juridice similare care își desfășoară activitatea de gestionare efectivă a activelor mobile în țările respective (în care își are domiciliul administratorul principal al trustului sau administratorul responsabil de gestionarea activelor mobile), indiferent de legislația în temeiul căreia au fost înființate respectivele trusturi și construcții juridice similare.

Țări | Lista entităților și a construcțiilor juridice | Comentarii |

Belgia | - Société de droit commun / maatschap (societate constituită în baza dreptului civil sau a dreptului comercial, fără statut juridic) - Société momentanée / tijdelijke handelsvennootschap (societate fără statut juridic, al cărei scop este de a se ocupa de una sau mai multe operațiuni comerciale specifice) - Société interne / stille handelsvennootschap (societate fără statut juridic prin intermediul căreia una sau mai multe persoane dețin participații în operațiuni gestionate de una sau mai multe persoane în numele lor) - „Trust” sau altă construcție juridică similară | A se vedea articolele 46, 47 și 48 din codul comercial belgian. Aceste „societăți” (ale căror denumiri sunt redate în franceză și în olandeză) nu au statut juridic. Din punct de vedere fiscal, în cazul lor poate fi aplicată abordarea prin transparență. |

Bulgaria | - Drujestvo sys specialna investicionna cel (societate de investiții în scopuri speciale) -Investicionno drujestvo (societate de investiții care nu face obiectul dispozițiilor articolului 6) - „Trust” sau altă construcție juridică similară | Entitate scutită de plata impozitului pe profit În Bulgaria, trusturile sunt deschise pentru ofertă publică și sunt scutite de plata impozitului pe profit. |

Republica Cehă | - Veřejná obchodní společnost (ver. obch. spol. or V.O.S.) (societate de persoane) - Sdruženi (asociație) - Družstvo (cooperativă) - Evropské hospodářské zájmové sdružení (EHZS) [Grup european de interes economic-(GEIE)] - „Trust” sau altă construcție juridică similară |

Danemarca | - Interessentskaber (societate în nume colectiv) - Kommanditselskaber (societate în comandită simplă) - Partnerselskaber (societate partener) - Europæisk økonomisk firmagrupper (EØFG) [Grup european de interes economic-(GEIE)] - „Trust” sau altă construcție juridică similară |

Germania | - Gesellschaft bürgerlichen Rechts (societate de drept civil) - Kommanditgesellschaft — KG, offene Handelsgesellschaft — OHG (societate comercială) - Europäische Wirtschaftliche Interessenvereinigung [Grup european de interes economic-(GEIE)] |

Estonia | - Täisühing- TÜ (societate în nume colectiv) - Usaldusühing-UÜ (societate în comandită simplă) - „Trust” sau altă construcție juridică similară | Societățile în nume colectiv și cele în comandită simplă sunt impozitate ca entități impozabile separate, ale căror produse distribuite sunt considerate dividende (fac obiectul impozitului pe dividende) |

Irlanda | - Societate de persoane și club de investiții - Grup european de interes economic (GEIE) | Administratorul trustului rezident în Irlanda face obiectul impozitului pe venitul generat de trust. |

Grecia | - Omorrythmos Eteria (OE) (societate în nume colectiv) - Eterorythmos Eteria (EE) (societate în comandită simplă) - „Trust” sau altă construcție juridică similară | Societățile de persoane fac obiectul impozitului pe profit. Cu toate acestea, o parte de până la 50% din profiturile respectivelor societăți este impozitată la nivelul partenerilor individuali, conform ratelor de impozitare ale fiecăruia |

Spania | Entități care fac obiectul sistemului de impozitare a distribuirii profitului: - Sociedad civil con o sin personalidad jurídica (societate civilă cu sau fără personalitate juridică), - Agrupación europea de interés económico (AEIE) [Grup european de interes economic-(GEIE)], - Herencias yacentes (succesiunea unei persoane decedate) - Comunidad de bienes (coproprietate). - Alte entități fără personalitate juridică care reprezintă o unitate economică separată sau un grup separat de active [articolul 35 alineatul (4) din Ley General Tributaria]. - „Trust” sau altă construcție juridică similară |

Franța | - Société en participation (asociere în participație) - Société ou association de fait (societate de facto) - Indivision (coproprietate) - „Trust” sau altă construcție juridică similară |

Italia | - Società semplice (societate civilă și entități asimilate) - Entitate fără scop lucrativ și fără personalitate juridică - „Trust” sau altă construcție juridică similară | Categoria de entități considerate „società semplici” include: „società di fatto” (societăți de persoane, temporare sau de facto ), care nu au ca obiect activități comerciale și „associazioni” (asociații) constituite de artiști sau profesioniști într-un anumit domeniu în vederea practicării artei sau profesiei lor în cadrul unor structuri asociative fără personalitate juridică Categoria de entități comerciale fără personalitate juridică este destul de largă și include diferite tipuri de organizații: asociații, sindicate, comitete, organizații non-profit și altele |

Cipru | - Syneterismos (societate de persoane) - syndesmos or somatio (asociație) - Synergatikes (cooperativă) - „Trust” sau altă construcție juridică similară - Ekswxwria Eteria (societate offshore) | Trusturile create în cadrul jurisdicției Ciprului sunt considerate entități transparente în temeiul legislației naționale. |

Letonia | - Pilnsabiedrība (societate în nume colectiv) - Komandītsabiedrība (societate în comandită simplă) - Eiropas Ekonomisko interešu grupām (EEIG) [Grup european de interes economic-(GEIE)] - Biedrības un nodibinājumi (asociații și fundații); - Lauksaimniecības kooperatīvi (cooperativă agricolă) - „Trust” sau altă construcție juridică similară |

Lituania | - Europos ekonominių interesų grupės [Grup european de interes economic-(GEIE)] - Asociacija (asociație) - „Trust” sau altă construcție juridică similară | Dobânzile și câștigurile de capital generate de participațiuni sau de obligațiuni obținute de asociații sunt scutite de plata impozitului pe profit. |

Luxemburg | - Société en nom collectif (societate în nume colectiv) - Société en commandite simple (societate în comandită simplă) - „Trust” sau altă construcție juridică similară |

Ungaria | - „Trust” sau altă construcție juridică similară | În temeiul legislației interne, Ungaria recunoaște trusturile ca fiind incluse în categoria „entităților”. |

Malta | - Soċjetà in akomonditia (societate „în comandită”), al cărei capital nu este divizat în părți - Arrangement in participation (asociație „în participație”) - Club de investiții - Soċjetà Kooperattiva (societate cooperativă) | Societățile „în comandită” al căror capital este divizat în părți face obiectul impozitului general pe profit. |

Țările de Jos | - Vennootschap onder firma (societate în nume colectiv) - Commanditaire vennootschap (societate în comandită simplă închisă) - Europese economische samenwerkingsverbanden (EESV) [Grup european de interes economic-(GEIE)] | Societățile în nume colectiv, societățile închise și GEIE sunt transparente din punct de vedere fiscal. |

- Vereniging (asociație) - Stichting (fundație) - „Trust” sau altă construcție juridică similară | Verenigingen (asociațiile) și stichtingen (fundațiile) sunt scutite de impozit cu excepția cazului în care desfășoară o activitate comercială sau de afaceri. |

Austria | - Personengesellschaft (societate de persoane) - Offene Personengesellschaft (societate comercială în nume colectiv) - Kommanditgesellschaft, KG (societate în comandită simplă) - Gesellschaft nach bürgerlichem Recht, GesBR (societate civilă) - Offene Erwerbsgeselllschaft (OEG) (societate profesională în nume colectiv) - Kommandit-Erwerbsgesellschaft (societate profesională în comandită simplă) - Stille Gesellschaft (societate tacită) - Einzelfirma (persoană fizică care desfășoară activități economice în mod independent) - Wirtschaftliche Interessenvereinigung [Grup european de interes economic-(GEIE)] - Privatstiftung (fundație privată) - „Trust” sau altă construcție juridică similară | Societatea de persoane este considerată transparentă, chiar dacă este văzută ca entitate în scopul calculării profitului. Tratată ca o „societate de persoane” normală Impozitată drept socie