În multe cazuri, reglementarea este justificată, de exemplu, atunci când este vorba de probleme de sănătate și de siguranță. În schimb, pentru ca reglementarea să fie adecvată scopului, acesta trebuie să fie revizuită periodic pentru a se ține seama de mediul schimbător, de exemplu, inovații tehnice, consumatori mai bine educați etc. Este posibil ca normele consacrate să nu mai fie cele mai potrivite și să își fi pierdut justificarea din cauza evoluțiilor tehnologice, ale societății sau ale pieței. Această justificare poate crea, de asemenea, necesitatea unor răspunsuri în materie de reglementare, de exemplu în domeniul fraudei și evaziunii fiscale. Totuși, răspunsul adecvat nu constă neapărat în reglementarea unei anumite profesii și, mai degrabă, poate fi mai amplu, incluzând normele privind divulgarea obligatorie impuse asupra oricărui intermediar în materie fiscală.

Profesiile reglementate constituie un element foarte important în economia statelor membre și a UE. Multe dintre acestea oferă informații esențiale pentru alți operatori de pe piață și pentru economie în ansamblu și sunt active în domenii sensibile, adesea caracterizate prin asimetria informațiilor și prin considerații legate de obiectivele de politică extinse, cum ar fi funcționarea sistemului judiciar, siguranța mediului construit etc.

Și mai mult, dată fiind natura serviciilor prestate, sectorul are puternice interconexiuni cu alte sectoare economice, cum ar fi sectorul de producție. Având în vedere importanța pieței serviciilor UE pentru economia globală a UE, o piață a serviciilor funcțională este o componentă cheie a activității Comisiei centrate pe stimularea creării de locuri de muncă, creșterii economice și a investițiilor.

Indiferent de cadrul de reglementare ales, reglementarea creează obstacole în calea funcționării pieței unice și afectează potențialul de creștere și de creare de locuri de muncă în economiile UE. Înlăturarea acestor bariere deschide oportunități și are un impact pozitiv asupra productivității și competitivității economiei UE. Indiferent de modelul aplicabil în fiecare țară sau regiune, acolo unde restricțiile pot fi eliminate sau pot deveni mai proporționale, acest demers ar trebui realizat în beneficiul cetățenilor, al consumatorilor și al profesioniștilor. În acest scop, va fi de mare ajutor experiența dobândită de alte state membre cu privire la calea optimă de urmat.

In prezent, pe baza a ceea ce au notificat statele membre în baza de date a profesiilor reglementate, există la nivelul UE peste 5 500 de profesii reglementate. Există variații mari între țări, de la Lituania, care a raportat doar 76 de profesii, la Ungaria, cu 545. Totuși, aceste cifre ne spun puțin despre intensitatea (sau proporționalitatea) reglementării, impactul economic al acesteia sau profilul persoanelor afectate de aceasta.

Una din concluziile care trebuie desprinse din discuțiile purtate în cadrul exercițiului de evaluare reciprocă este că diferențele dintre conceptele în materie de reglementare, ca atare, nu indică neapărat necesitatea unei reforme. Totuși, în pofida similarității obiectivelor de interes public pe care reglementarea este menită să le protejeze, nivelul de reglementare ar putea fi atât de diferit încât se ridică întrebarea de ce nivelul de intervenție a statului este deosebit de mare în una sau mai multe țări. În plus, ar putea exista restricții în statele membre care nu reglementează o profesie, de exemplu, acolo unde sistemele de certificare joacă un rol important pe piață.

(4) cerințe în materie de exercitare: restricții privind forma de societate, cerințe privind deținerea de capital, restricții asupra exercitării în comun a profesiilor, activități incompatibile etc.

(3) alte cerințe de intrare în profesie: înscriere sau înregistrare obligatorie într-o organizație profesională, limitarea numărului de licențe acordate, alte cerințe de autorizare etc.;

(2) cerințe în materie de calificare: ani de educație și formare, examen obligatoriu de stat, obligații privind dezvoltarea profesională continuă etc.;

Prezenta comunicare și anexele sale oferă o analiză detaliată a reglementărilor aplicabile arhitecților, inginerilor constructori, contabililor, avocaților, agenților de brevete, agenților imobiliari si ghizilor turistici. Aceste șapte grupe de profesii au fost selectate deoarece aparțin celor patru sectoare economice cheie (serviciile pentru întreprinderi, construcțiile, serviciile imobiliare și turismul). Mobilitatea în cadrul acestor profesii este relativ ridicată, iar profesiile sunt reglementate în majoritatea statelor membre, chiar dacă sub forme diferite. Acest lucru înseamnă că există un potențial considerabil pentru reforme semnificative și relevante din punct de vedere economic.

În cele din urmă, analiza a confirmat că reducerea obstacolelor ar conduce la sectoare mai performante, caracterizate printr-o eficiență alocativă mai pronunțată. Studiile de caz asupra reformelor la nivel național relevă impactul pe care reformele privind condițiile de acces și de exercitare a profesiilor reglementate îl pot avea asupra sectorului. În Grecia, reformele au condus la prețuri mai mici pentru consumatorii de servicii, cum ar fi profesiile juridice, contabili și consultanți fiscali, care au fost liberalizate prin reforma adoptată în 2011. Numărul de ghizi turistici și de evaluatori-experți a crescut mai mult decât dublu în 2014, comparativ cu media anuală înainte de liberalizare. În Polonia, reforma reglementării serviciilor juridice care a avut loc între 2005 și 2014 a condus la mai mult decât dublarea numărului de avocați și consilieri juridici activi, însoțită de o creștere sub medie a prețurilor serviciilor juridice. În mod similar, reforma profesiilor de agent imobiliar si de manager imobiliar a dus la o creștere netă a numărului societăților în acest sector.

În plus, o serie de studii recent contractate de Comisie arată că o reglementare mai proporțională și mai adaptată realității pieței, de exemplu prin relaxarea cerințelor celor mai restrictive și nejustificate a condus la o îmbunătățire a dinamicii pieței, mai exact generând mai multe deschideri de piață, mai multe start-up-uri și noi servicii inovatoare lansate pe piață de către noii intrați. Aceasta ar conduce la avantaje pentru consumatori sub formă de prețuri mai mici ca urmare a ratelor de profit reduse.

informațiile furnizate de statele membre însele prin intermediul bazei de date a profesiilor reglementate;

rapoartele sectoriale pentru discuții în contextul exercițiului de evaluare reciprocă;

cercetarea suplimentară efectuată de Comisie asupra legislației naționale.

Aceste informații au fost verificate și discutate cu statele membre în dese ocazii. De asemenea, evaluarea a luat în calcul plângerile primite sau alte reacții ale părților interesate cu privire la restricțiile cu care se confruntă.

Fiecare analiză conține o vizualizare grafică a indicatorului de restricții. Informațiile ar trebui coroborate cu analiza descriptivă furnizată pentru fiecare profesie. Indicatorul are ca scop detectarea intensității relative a reglementării în vigoare pentru fiecare dintre profesiile din fiecare stat membru. Barierele de altă natură decât cele de reglementare nu sunt reflectate în indicator. Acestea sunt totuși reflectate în descrierea calitativă în măsura în care este posibil și în funcție de informațiile puse la dispoziția Comisiei. Prin urmare, nu există neapărat o corelație perfectă între scorurile oferite de indicator și recomandările de reformă.

În baza recomandărilor de mai sus, statele membre ar trebui să reevalueze și reanalizeze restricțiile impuse furnizorilor de servicii și reglementarea care vizează sectoarele profesionale selectate și ar trebui mai ales să țină cont de efectul cumulativ al diferitelor niveluri de măsuri de reglementare. Unele dintre aceste recomandări privesc toate statele membre, în vreme ce altele se adresează unor state membre care nu reglementează o profesie, dar în care a fost identificat un risc de creare a unor noi bariere.

II.1. Arhitecți

Profesia se concentrează în jurul activității de planificare, proiectare, reconfigurare a construcției clădirilor și a spațiului înconjurător. De aceea, aspecte precum siguranța și securitatea publică, protecția beneficiarilor de servicii și a mediului sunt cele mai des invocate justificări în favoarea reglementării acestei profesii, având în vedere riscurile defectelor de construcție. Pe baza tuturor informațiilor colectate pentru prezenta comunicare, există distincții pronunțate între abordări care vizează obiective comune.

Graficul 2: Indicator de restricții: Arhitecți

Sursa: Comisia Europeană, noiembrie 2016.

Graficul 2 prezintă poziția relativă a statelor membre în ceea ce privește caracterul restrictiv în raport cu accesul și exercitarea profesiei de arhitect, potrivit noului indicator de restricții elaborat de Comisie.

Educația arhitecților a fost în mare parte armonizată, astfel încât calificările pot beneficia de recunoaștere automată în temeiul Directivei privind calificările profesionale. Conform directivei, cerințele minime armonizate sunt: 5 ani de școlarizare sau 4 ani de școlarizare plus 2 ani de formare practică. În realitate, pe lângă perioada minimă de 5 ani de formare de nivel superior, majoritatea statelor membre impun perioade suplimentare de formare practică sau experiență pentru a obține accesul la profesie (de ex., Austria 5 ani de școlarizare plus 3 ani de formare practică, Republica Cehă 5+3, România 6+2, Slovacia 6+3, Slovenia 5+3). Perioada cel mai frecvent aplicată este de 7 ani în total, după modelul 5+2. În 15 țări este necesar și un examen de stat.

Spre deosebire de celelalte state membre care stipulează că numai profesioniștii calificați cu licențe, certificări sau înscrieri corespunzătoare în cadrul unui organism competent pot practica în mod legal arhitectura, Danemarca, Estonia, Finlanda și Suedia nu reglementează profesiile ca atare și preferă să se bazeze pe alte verificări a competenței în sectorul construcțiilor. Diferențele dintre cele două modele pot fi mai puțin semnificative decât par atunci când țările care nu aplică reglementarea folosesc certificarea competențelor arhitecților sau o evaluare ad hoc a competențelor sau a experienței de la caz la caz, ca o condiție pentru ca arhitecții să presteze servicii specifice (de exemplu, prezentarea planurilor sau a autorizațiilor de construcție).

Cele mai mari diferențe între statele membre se situează la nivelul rezervării activităților. La fel ca în cazul inginerilor constructori, rezervele pot fi dispersate la nivelul diferitelor norme și regulamente, care pot viza reguli legate de construcție, restaurare, protecție culturală, eficiență energetică și altele.

Acolo unde activitățile sunt rezervate, acestea tind adeseori să fie asimilate altor profesii conexe, îndeosebi geniului civil. Întrucât Regatul Unit și Țările de Jos se bazează exclusiv pe protecția titlului pentru arhitecți, fără rezerve, Austria, Croația, Irlanda, Italia, Luxemburg, Portugalia, România și Spania rezervă o gamă largă de activități în plus față de protecția titlului, cum ar fi:

proiectare și planificare arhitectonică, studii de fezabilitate;

examinarea proiectului și a documentației conexe;

pregătirea, transmiterea, semnarea documentației de control și conformitate tehnică sau de autorizare sau certificarea proiectelor;

gestiunea costurilor de construcție, monitorizarea construcției și execuției;