Modificarea propusă nu are implicații pentru bugetul UE.

Alineatul (3) litera (a) punctul (ii) se referă la verificarea faptului că documentul de călătorie este însoțit, după caz, de viza sau de permisul de ședere necesar. În ceea ce privește permisele de ședere, a fost adăugată obligația de a verifica autenticitatea permiselor de ședere care conțin un suport electronic de stocare, cu ajutorul unor certificate valabile. În plus, perioada de valabilitate a permiselor de ședere sau a vizelor de lungă ședere trebuie verificată prin consultarea Sistemului de Informații Schengen și a altor baze de date relevante.

Alineatul (3) litera (a) punctul (i) privind obligația polițiștilor de frontieră de a verifica, la intrare, că resortisantul țării terțe se află în posesia unui document valabil pentru trecerea frontierei și care nu a expirat este detaliat. Într-adevăr, în ceea ce privește verificarea valabilității documentului de călătorie, este prevăzută în mod expres consultarea bazelor de date relevante (în special, a Sistemului de Informații Schengen, a bazei de date a Interpol privind documentele de călătorie furate și pierdute și a bazelor de date naționale care conțin informații privind documentele de călătorie furate, deținute fără drept, pierdute și anulate). În plus, în cazul în care resortisantul țării terțe deține un document de călătorie electronic care conține o imagine facială stocată pe cip, se prevede verificarea imaginii faciale stocate pe cip. O excepție este prevăzută pentru resortisanții țărilor terțe care fac obiectul unei înregistrări în EES și care dețin un document de călătorie electronic. Într-adevăr, pentru această categorie de persoane, verificarea imaginii faciale stocate pe cipul documentului de călătorie ar trebui efectuată în momentul înregistrării în EES sau al înregistrării unui nou pașaport electronic în EES (de exemplu, în cazul expirării unui pașaport vechi). După această verificare, documentul de călătorie al persoanei și datele sale biometrice vor fi stocate în EES și vor fi utilizate pentru verificarea/identificarea persoanei la trecerile ulterioare ale frontierei.

Alineatul (2) enumeră condițiile care trebuie îndeplinite în mod cumulativ pentru a utiliza sistemele de control automatizat la frontieră. În special, persoana interesată trebuie să dețină un document de călătorie electronic ale cărui date stocate pe cip trebuie autentificate. În plus, se accesează imaginea facială stocată pe cip în scopul de a se verifica identitatea titularului prin compararea imaginii faciale stocate pe cip cu imaginea facială obținută în timp real a titularului documentului de călătorie. Pentru resortisanții țărilor terțe care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii și care dețin un permis de ședere în acest sens, acest document trebuie să fie un card electronic (valabil și nu expirat), ale cărui date stocate pe cip trebuie autentificate. În plus, se accesează imaginea facială stocată pe cip în scopul de a verifica identitatea titularului prin compararea imaginii faciale stocate pe cip cu imaginea facială obținută în timp real.

Alineatul (3) litera (i) este adaptat pentru a prevedea posibilitatea de a se utiliza EES în plus față de VIS pentru a se identifica orice persoană care ar putea să nu îndeplinească sau să nu mai îndeplinească condițiile de intrare, ședere sau rezidență pe teritoriul statelor membre.

Alineatul (3) litera (g) punctul (i) detaliază obligația polițiștilor de frontieră de a verifica, la ieșire, dacă resortisanții țărilor terțe se află în posesia unui document valabil pentru trecerea frontierei. Într-adevăr, în ceea ce privește verificarea valabilității documentului de călătorie, este prevăzută în mod expres consultarea bazelor de date relevante (în special, a Sistemului de Informații Schengen, a bazei de date a Interpol privind documentele de călătorie furate și pierdute și a bazelor de date naționale care conțin informații privind documentele de călătorie furate, deținute fără drept, pierdute și anulate) este menționată în mod expres. În plus, în cazul în care resortisantul țării terțe deține un document de călătorie electronic care conține o imagine facială stocată pe cip, se prevede verificarea imaginii faciale stocate pe cip. O excepție este prevăzută pentru resortisanții țărilor terțe care fac obiectul unei înregistrări în EES și care dețin un document de călătorie electronic. Într-adevăr, pentru această categorie de persoane, verificarea imaginii faciale stocate pe cipul documentului de călătorie ar trebui efectuată în momentul înregistrării în EES sau al înregistrării unui nou pașaport electronic în EES (de exemplu, în cazul expirării unui pașaport vechi). După această verificare, documentul de călătorie al persoanei și datele sale biometrice vor fi stocate în EES și vor fi utilizate pentru verificarea/identificarea persoanei la trecerile ulterioare ale frontierei.

Alineatul (3) litera (b) se referă la modul în care VIS este utilizat pentru verificările la frontierele externe. Având în vedere interoperabilitatea dintre EES și VIS și posibilitatea de a utiliza mijloace de control automatizat la frontierele externe, VIS ar trebui să ofere polițiștilor de frontieră informații cu privire nu numai la autenticitatea, ci și la valabilitatea teritorială și temporală și la statutul vizei (sau al vizei de circuit) prin intermediul unui răspuns pozitiv/negativ. În plus, în conformitate cu propunerea privind instituirea EES, acest alineat reflectă faptul că identitatea titularilor de viză nu va fi verificată sistematic în VIS. În anumite cazuri, identitatea titularilor de viză va fi verificată în EES, utilizând imaginea facială a acestora.

Alineatul (6) prevede că statele membre pot decide să instaleze astfel de porți biometrice de acces și că persoanele care fac obiectul unei înregistrări în EES atunci când trec frontiera pot fi autorizate să folosească porțile biometrice de acces . Alineatul (6) prevede, prin urmare, legătura care ar trebui stabilită între porțile biometrice de acces și EES. În plus, în cazul în care un stat membru decide să instaleze porți biometrice de acces , acesta are posibilitatea să combine sau nu aceste porți biometrice de acces cu sistemul de self-service. În cazul în care porțile biometrice de acces nu sunt combinate cu sistemul de self-service, înseamnă că procesul de verificare și trecerea efectivă a frontierei se desfășoară în locuri distincte. În consecință, în cazurile în care aceste două componente nu sunt combinate, alineatul (6) prevede obligația de a institui un sistem de porți biometrice de acces pentru a verifica dacă persoana care utilizează porțile biometrice de acces este persoana care a utilizat sistemul de self-service. Pentru a realiza aceste verificări, trebuie să fie utilizat cel puțin un element biometric de identificare.

Alineatul (1) enumeră condițiile care trebuie îndeplinite în mod cumulativ de către persoanele care fac obiectul unei înregistrări în EES atunci când trec frontiera pentru a utiliza sistemele de self-service în scopul efectuării verificărilor la frontieră. În special, persoana interesată trebuie să dețină un document de călătorie electronic ale cărui date stocate pe cip trebuie autentificate. În plus, se accesează imaginea facială stocată pe cip în scopul de a verifica identitatea titularului prin compararea imaginii faciale stocate pe cip cu imaginea facială obținută în timp real a titularului documentului de călătorie. În cele din urmă, persoana este deja înregistrată sau preînregistrată biometric în EES.

Noul articol 8d introduce posibilitatea ca persoanele care trebuie să se înregistreze în EES atunci când trec frontiera să utilizeze sistemele de self-service pentru efectuarea verificărilor la frontieră. În plus, se prevede și posibilitatea de a utiliza porțile biometrice de acces pentru trecerea frontierelor. Prin această abordare în două etape, statele membre ar putea decide să instituie pentru această categorie de călători un sistem complet automatizat de trecere a frontierei (dacă utilizarea sistemului de self-service este urmată de posibilitatea utilizării unei porți biometrice de acces ) sau un sistem parțial automatizat de trecere a frontierei (dacă utilizarea porților biometrice de acces nu este avută în vedere și persoanele pot trece frontiera numai după ce au primit autorizarea în acest sens din partea unui polițist de frontieră). Cu toate acestea, resortisanții țărilor terțe care nu sunt încă înregistrați în EES trebuie să fie întotdeauna orientați către un polițist de frontieră (chiar dacă au utilizat sistemele de self-service pentru preînregistrarea biometrică) pentru a li se finaliza înregistrarea în EES. În consecință, pentru acești călători se poate avea în vedere doar o trecere semiautomatizată a frontierei.

Alineatul (1) enumeră condițiile care trebuie îndeplinite în mod cumulativ de către persoanele care fac obiectul unei înregistrări în EES la trecerea frontierei pentru a utiliza sistemele de self-service în scopul de a-și preînregistra biometric în EES datele din dosarul individual. În special, persoana interesată trebuie să dețină un document de călătorie electronic ale cărui date stocate pe cip trebuie autentificate. În plus, se accesează imaginea facială stocată în documentul de călătorie în scopul de a verifica identitatea titularului prin compararea imaginii faciale stocate pe cip cu imaginea facială obținută în timp real a titularului documentului de călătorie.

Alineatul (1) enumeră condițiile care trebuie îndeplinite în mod cumulativ de către resortisanții țărilor terțe care dețin un permis de ședere pentru a utiliza sistemele de control automatizat la frontieră. În special, persoana interesată trebuie să dețină un document de călătorie electronic ale cărui date stocate pe cip trebuie autentificate. În plus, se accesează imaginea facială stocată pe cip în scopul de a verifica identitatea titularului prin compararea imaginii faciale stocate pe cip cu imaginea facială obținută în timp real a titularului documentului de călătorie. Pentru resortisanții țărilor terțe care dețin un permis de ședere, se accesează și cipul permisului de ședere pentru a se verifica autenticitatea datelor conținute și identitatea titularului permisului de ședere.

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European,

având în vedere avizul Comitetului Regiunilor,

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,

întrucât:

(1)Regulamentul (UE) 2016/399 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 martie 2016 cu privire la Codul Uniunii privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen) stabilește condițiile, criteriile și normele detaliate pentru trecerea frontierelor externe ale statelor membre.

(2)[Regulamentul (UE) nr. XXX al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a sistemului de intrare/ieșire (EES) pentru înregistrarea datelor de intrare și de ieșire și a datelor referitoare la refuzul intrării în ceea ce îi privește pe resortisanții țărilor terțe care trec frontierele externe ale statelor membre ale Uniunii Europene și de stabilire a condițiilor de acces la EES în scopul asigurării respectării legii] vizează crearea unui sistem centralizat de înregistrare a datelor de intrare, ieșire și refuz al intrării în ceea ce îi privește pe resortisanții țărilor terțe care trec frontierele externe ale statelor membre ale Uniunii pentru șederi de scurtă durată [sau pentru șederi pe baza unei vize de circuit].

(3)În vederea efectuării verificărilor asupra resortisanților țărilor terțe în temeiul Regulamentului (UE) 2016/399, care includ verificarea identității și/sau identificarea resortisantului țării terțe, precum și verificarea faptului că acesta nu a depășit durata maximă de ședere autorizată pe teritoriul statelor membre, polițiștii de frontieră ar trebui să utilizeze toate informațiile disponibile, inclusiv datele din EES. Datele stocate în acest sistem ar trebui utilizate, de asemenea, pentru a verifica faptul că resortisanții țărilor terțe care dețin o viză cu o singură intrare sau cu două intrări au respectat numărul maxim de intrări autorizate.

(4)Pentru a se asigura eficiența deplină a EES, verificările la intrare și la ieșire trebuie să fie efectuate în mod armonizat la frontierele externe.

(5)Instituirea EES implică adaptarea procedurilor stabilite în Regulamentul (UE) 2016/399 pentru verificarea persoanelor la trecerea frontierelor externe. În special, EES urmărește eliminarea ștampilării la intrare și la ieșire a documentelor de călătorie ale resortisanților țărilor terțe admiși pentru o ședere [sau pentru șederea pe baza unei vize de circuit], înlocuind-o cu înregistrarea electronică a intrărilor și a ieșirilor direct în EES. Cu toate acestea, ștampilarea documentului de călătorie în cazul refuzului intrării unui resortisant al unei țări terțe este menținută deoarece se referă la călători cu grad de risc mai ridicat. În plus, în procedurile de verificare la frontieră trebuie să fie luată în considerare stabilirea interoperabilității dintre EES și Sistemul de informații privind vizele (VIS). În sfârșit, EES oferă posibilitatea utilizării noilor tehnologii pentru trecerea frontierei de către călătorii admiși pentru o ședere de scurtă durată.

(6)În decursul unei perioade de șase luni de la data la care EES începe să funcționeze, polițiștii de frontieră ar trebui să țină seama de șederile pe teritoriul statelor membre în cursul perioadei de șase luni care precedă intrarea sau ieșirea, verificând ștampilele de pe documentele de călătorie în plus față de datele de intrare/ieșire înregistrate în EES. Această măsură ar trebui să permită efectuarea verificărilor necesare care urmează să fie efectuate în cazurile în care o persoană a fost admisă pentru o ședere de scurtă durată pe teritoriul statelor membre în perioada de șase luni care precedă începerea funcționării EES. În plus, este necesar să se prevadă dispoziții specifice pentru persoanele care au intrat pe teritoriul statelor membre și care nu au ieșit încă înainte de data la care sistemul începe să funcționeze. În aceste situații, la ieșirea de pe teritoriul statelor membre ar trebui să se înregistreze în EES și ultima intrare.

(7)Având în vedere situațiile diferite din statele membre și de la diversele puncte de trecere a frontierei din statele membre în ceea ce privește numărul de resortisanți ai țărilor terțe care trec frontierele, statele membre ar trebui să poată decide dacă și în ce măsură să utilizeze tehnologii precum sistemele de control automat, „chioșcurile de control self-service” și porțile biometrice de acces . În cazul în care se utilizează astfel de tehnologii, ar trebui să se asigure efectuarea unor verificări armonizate la frontierele externe, la intrare și la ieșire, și un nivel adecvat de securitate.

(8)În plus, este necesar să se definească sarcinile și rolurile polițiștilor de frontieră atunci când utilizează aceste tehnologii. În acest sens, ar trebui să se asigure faptul că rezultatele verificărilor la frontieră efectuate prin mijloace automate sunt puse la dispoziția polițiștilor de frontieră, astfel încât aceștia să poată lua decizii adecvate. În plus, este necesar să se supravegheze utilizarea sistemelor de control automatizat la frontieră, a „chioșcurilor de control self-service” și a porților biometrice de acces de către călători pentru a preveni un comportament și utilizări frauduloase. În plus, atunci când efectuează această supraveghere, polițiștii de frontieră ar trebui să acorde o atenție deosebită minorilor și să fie plasați într-un loc care să le permită să identifice persoanele care au nevoie de protecție.

(9)Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a institui, pe bază voluntară, programe naționale de facilitare pentru a permite resortisanților țărilor terțe care au făcut obiectul unor verificări prealabile să beneficieze la intrare de derogări de la verificările amănunțite. În cazul în care se utilizează astfel de programe naționale de facilitare, ar trebui să se asigure că acestea sunt instituite în mod armonizat și că se asigură un nivel adecvat de securitate.

(10)Prezentul regulament nu aduce atingere aplicării Directivei 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului.

(11)Întrucât obiectivul prezentului regulament, și anume acela de modifica normele existente ale Regulamentului (UE) 2016/399, poate fi realizat doar la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum se prevede la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității prevăzut la același articol, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea acestui obiectiv.

(12)În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale. Întrucât prezentul regulament se bazează pe acquis-ul Schengen, Danemarca decide, în conformitate cu articolul 4 din protocolul respectiv, în termen de șase luni de la decizia Consiliului cu privire la prezentul regulament, dacă îl va transpune în dreptul intern.

(13)Prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului; prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale.

(14)Prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale.