RO    RO  
 COMISIA  
EUROPEAN Ă 
Bruxelles, 20.5.2015  
COM(2015) 219 final 
  
RAPORT AL COMISIEI C ĂTRE CONSILIU ȘI PARLAMENTUL EUROPEAN 
Starea naturii în Uniunea European ă 
Raport privind stadiul și tendințele privind  tipurile de habitat și speciile vizate de 
Directiva privind habitatele și Directiva privind p ăsările pentru perioada 2007-2012 în 
conformitate cu articolul 17 din Directiva privind habitatele și cu articolul 12 din 
Directiva privind p ăsările  
 
2 1. I NTRODUCERE  
1.1.  CONTEXT  
Europenii tr ăiesc în una dintre cele mai dens popul ate regiuni ale lumii, care are o lung ă 
tradiție de utilizare a terenurilor. Acest lucru a avut un impact profund asupra naturii, ducând 
la crearea unor peisaje culturale variate, care ad ăpostesc o faun ă și floră bogată. Cu toate 
acestea, evolu țiile, în special în  secolul al XX-lea, au condus, totodat ă, la distrugerea pe scar ă 
largă a naturii. Între 1900 și mijlocul anilor '80, Europa pierduse deja dou ă treimi din zonele 
sale umede1 și aproape trei sfertu ri din dune nisipoase și bărăgane, pierderi la care a 
contribuit o combina ție dintre schimbarea destina ției terenurilor, dezvoltarea infrastructurii, 
poluare și expansiunea urban ă. 
Această pierdere a capitalului natural constituie o tem ă de preocupare major ă. Depindem de 
natură pentru alimente, energie, materii prime, aer și apă, care fac posibil ă viața. În plus, 
natura este un factor economic centr al, contribuind la economia noastr ă în moduri pe care 
abia începem s ă le înțelegem pe deplin  și oferind servicii care sunt esen țiale pentru 
menținerea și crearea de locuri de munc ă și pentru cre șterea economic ă. Aceasta este, de 
asemenea, o surs ă de inspira ție, cunoștințe și activități recreative, precum și o parte integrant ă 
a patrimoniului nostru cultural. 
Directiva privind p ăsările2 și Directiva privind habitatele3 sunt principalele instrumente 
legislative pentru a asigura conservarea și utilizarea durabil ă a naturii în UE, în special prin 
intermediul re țelei Natura 2000 de zone foarte valoroase din punctul de vedere al 
biodiversit ății. Directivele sunt elemente  cheie ale strategiei UE pr ivind biodiversitatea, care 
urmărește să atingă obiectivul principal al UE de „ stopare a pierderii biodiversit ății și a 
degradării serviciilor ecosistemice din UE pân ă în 2020 și refacere a acestora în m ăsura 
posibilului”.  De asemenea, acestea sunt esen țiale pentru îndeplinirea angajamentelor globale 
ale UE asumate în temeiul Conven ției privind dive rsitatea biologic ă, încheiată la Nagoya în 
octombrie 2010. 
1.2.  OBIECTIVUL PREZENTULUI RAPORT  
Cunoștințele de bun ă calitate  privind stadiul de conservare și tendințele pentru habitatele și 
speciile protejate în temeiul di rectivelor stau la baza punerii eficace în aplicare a directivei. 
Prezentul raport îndepline ște o cerin ță legală care impune Comisiei s ă evalueze periodic 
progresele înregistrate în punerea în aplic are a directivelor, pe baza monitoriz ării și a 
raportării de către statele membre. 
Prezentul raport descrie principalele rezult ate pentru perioada de raportare 2007-2012 și 
reprezintă un nivel f ără precedent de colaborare între statele membre și instituțiile europene. 
O bază de date unic ă4 privind natura din Uniunea European ă, care include peste 17 000 de 
seturi de date și evaluări individuale ale unor specii și habitate, constituie baza prezentului 
raport. Aceasta con ține informa ții privind stadiul de conservare a aproximativ 450 de specii 
                                                            
1 Comunicarea Comisiei c ătre Consiliu și Parlamentul European „Utilizarea ra țională și conservarea zonelor umede”, - 
COM(1995) 189 final, 29.5.1995.  
2 Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea p ăsărilor sălbatice. 
3 Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faun ă și floră sălbatică. 
4 Datele pot fi desc ărcate de la centrul de date privind biodiversitatea al AEM (http://www.eea.europa.e u/themes/biodiversity/dc) 
 
3 de păsări sălbatice, 231 de tipuri de habitate și peste 1 200 de alte speci i de interes comunitar. 
În timp ce aceasta reprezint ă doar o component ă a dimensiunii biodiversit ății în UE, este un 
eșantion foarte important, care reflect ă amenințările și presiunile cu care se confrunt ă 
biodiversitatea la nivelul statelor membre. 
Grație simplific ării modalit ăților de raportare, este pos ibil pentru prima dat ă să se prezinte și 
să se evalueze simultan rezultate privind ambele directive, precum și să se examineze mai în 
amănunt contribu ția rețelei Natura 2000 la stadiul de conservare a naturii și tendințele 
constatate. Prezentul raport este un rezumat cuprinzând informa ții complete și detaliate și se 
bazează pe analizele aprofunda te realizate de Agen ția European ă de Mediu (AEM)5, care, de 
asemenea, ofer ă detalii metodologice suplimentare.  
Rezultatele acestei evalu ări vor oferi indica ții și informa ții prețioase care vor sta la baza 
tuturor ac țiunilor ulterioare necesare pentru a a tinge obiectivele Directivelor privind p ăsările 
și habitatele și pentru a optimiza contribu ția acestora la realizarea obiectivelor Strategiei UE 
în domeniul biodiversit ății pentru 2020. 
Atunci când se analizeaz ă modul în care s-a modificat stadiul de conservare al anumitor 
habitate și specii, este important de remarcat c ă multe dintre acestea er au deja într-o stare 
critică la momentul includerii lor în directive, ceea ce a însemnat c ă aveau să fie necesare 
mult timp și eforturi pentru a se asigura re facerea lor. La aceasta se adaug ă limitările legate 
de faptul c ă, în cazul Directivei privi nd habitatele, seria cronologic ă include numai dou ă 
perioade de raportare. 
 
2. E VALUĂRI ALE STADIULUI DE CONSERVARE — METODOLOGIE  
2.1. E VALUAREA STADIULUI DE CONSERVARE A HABITATELOR șI A SPECIILOR (DIRECTIVA PRIVIND 
HABITATELE ) 
Măsurile întreprinse în temeiul directivei privind habitatele sunt m ăsuri „ de menținere sau 
readucere la un stadiu corespunz ător de conservare a habitatelor naturale și a speciilor de 
floră și faună sălbatică de importan ță comunitar ă”. Directiva define ște termenul „stadiu de 
conservare” luând în considerare o seri e de parametri: aria de extindere, popula ție, habitat 
propice pentru specii, structura și funcțiile habitatelor și perspectivele de viitor. Ace știa 
reprezintă baza pentru colectarea datelor. Pentru fiecare habitat și specie, fiecare dintre ace ști 
parametri se evalueaz ă ca fiind favorabil6, inadecvat7 sau necorespunz ător8 (sau necunoscut), 
în conformitate cu matricea de evaluare convenit ă, ceea ce determin ă o evaluare global ă a 
stării de conservare în 4 cl ase. Pentru habitatele și speciile într-un stad iu de conservare 
nefavorabil, au fost iden tificate 4 tipuri de tendin țe ale stadiilor de cons ervare (tabelul 1).  
 
                                                            
5 Raportul AEM nr. 2/2015 — State of nature in the EU:  Results from reporting under the nature directives 2007-2012  („Situația naturii în 
UE: Rezultate pe baza raport ărilor în conformitate cu directivele privind protec ția naturii în perioada 2007-2012”). 
6 Un tip de habitat sau specie care prosper ă (atât din punct de vedere calitativ, cât și cantitativ) și are perspective bune de a prospera și în 
viitor. 
7 Este necesar ă o schimbare a gestion ării pentru a readuce tipul de habitat sau specia la  un stadiu de conservare favorabil, dar nu exist ă 
niciun pericol de dispari ție în viitorul apropiat. 
8 Tipul de habitat sau specia se afl ă într-un stadiu de conservare care este  departe de a fi favorabil sau se afl ă chiar în pericol major de 
dispariție (cel puțin la nivel regional).  
 
4 Categoria stadiului de 
conservare  Culoarea  Tendin ța stadiului de 
conservare (perioada 2007-2012)   Culoare 
Favorabil   Pe cale de îmbun ătățire  
Necorespunz ător – neadecvat   Stabil  
Nefavorabil– necorespunz ător   În curs de deteriorare  
Necunoscut   Necunoscut  
Tabelul 1 — Codurile de culoare pentru categoriile și tendințele în ceea ce prive ște stadiul de 
conservare a habitatelor și speciilor  
 
Pentru a permite compara ții semnificative între statele membre, Europa este împ ărțită în nouă 
regiuni biogeogr afice terestre și cinci regiuni marine cu condi ții ecologice similare (harta 1). 
Statele membre al c ăror teritoriu cuprinde mai multe regiuni biogeografice au prezentat o 
evaluare separat ă pentru fiecare regiune biogeografic ă în parte și pentru fiecare specie și tip 
de habitat existente pe teritoriul lor. 
 
 
Harta 1 — Regiunile biogeografice și marine din UE-27 în perioada de raportare 2007-20129 
 
Pe lângă evaluările realizate de statele memb re, datele au fost agregate și evaluate la nivelul 
biogeografic al UE de c ătre AEM și de Centrul tematic european  pentru diversitatea biologic ă 
(CTE-DB) al agen ției. 
 
                                                            
9 Raportul se refer ă la UE-27 deoarece vizeaz ă perioada anterioar ă aderării Croației. 
 
5 2.2. E VALUAREA STADIULUI DE CONSERVARE șI A TENDIN țELOR POPULA țIEI PENTRU SPECIILE DE 
PĂSĂRI (DIRECTIVA PRIVIND P ĂSĂRILE) 
În ceea ce prive ște Directiva privind p ăsările, al cărei obiectiv este de a proteja toate speciile 
de păsări sălbatice care se g ăsesc în mod natural în UE, stat ele membre au furnizat, pentru 
prima oar ă, date privind m ărimea popula ției și tendințele de pe teritoriul lor na țional. Stadiul 
de conservare al popula țiilor a fost evaluat doar la nivelul UE. Categoriile privind stadiile de 
conservare utilizate pentru p ăsări se bazeaz ă pe criteriile științifice elaborate pentru a se 
determina riscurile de dispari ție a speciilor care au fost utili zate pentru a stabili „listele ro șii 
ale speciilor” de c ătre Uniunea Interna țională pentru Conservarea Na turii (UICN). Au fost 
identificate patru tipuri de tendin țe de evolu ție pentru popula țiile speciilor aflate în stadiu de 
conservare precar în perioada 2001-201210 (tabelul 2). 
 
Categoria stadiului de conservare a 
populației la nivelul UE Culoare  Tendin ța populației11 Culoare 
În afară de pericol   În cre ștere  
Aproape amenin țată, în scădere sau 
diminuată   Stabil ă  
 Fluctuant ă  Amenințată (și anume, vulnerabil ă, pe 
cale de dispari ție, grav amenin țată cu 
dispariția, dispărută la nivel regional)   În declin  
Necunoscut ă sau imposibil de evaluat   Necunoscut ă  
Tabelul 2 — Codurile de culoare privind categoriile și tendințele popula ției la nivelul UE pentru 
speciile de p ăsări 
 
2.3.  UTILIZAREA TENDIN țELOR  
Analiza la nivelul UE se bazeaz ă pe agregarea datelor raportate  de statele membre. Aceasta 
înseamnă că multe evolu ții pozitive înregistrate la nivel local, regional sau chiar la nivel 
național ar putea s ă nu mai fie vizibile la aceast ă scară mai mare. Totodat ă, trecerea de la o 
categorie de stadiu de conservare/stare a popula ției la urm ătoarea necesit ă o schimbare 
semnificativ ă a unuia sau a mai multor pa rametri/criterii individuale , care este dificil de 
realizat pe o perioad ă de doar de șase ani. Drept rezultat, schimb ările în timp (îmbun ătățiri 
sau deterior ări) care nu sunt suficient de  puternice pentru a declan șa o trecere de la un stadiu 
la altul pot trece neobservate dac ă nu se indic ă decât informa țiile privind stadiul real. Din 
acest motiv, pe lâng ă informațiile privind stadiul de conservare, raportul furnizeaz ă informații 
atât privind tendin țele stadiului de c onservare a speciilor și habitatelor vizate de Directiva 
privind habitatele în  perioada 2007-2012, cât și privind tendin țele popula ției de păsări în 
perioada 2001-2012. La sec țiunea 6 privind Natura 2000, s unt prezentate, de asemenea, 
tendințele pe termen lung privind popula ția de păsări (1980-2012).  
                                                            
10 Dat fiind c ă 6 ani ar reprezenta o perioad ă prea scurt ă pentru a detecta tendin țe demografice semnificative, s- a convenit cu statele membre 
cu privire la o perioad ă de 12 ani. 
11 Perioadă pentru tendin țe pe termen scurt: 2001-2012, perioad ă de termen lung: 1980-2012 
 
6 3. S TADIUL DE CONSERVARE șI TENDIN țELE 
3.1.  CARACTERUL COMPLET șI CALITATEA DATELOR  
S-a înregistrat o îmbun ătățire major ă în ceea ce prive ște disponibilitatea, calitatea și 
standardizarea informa țiilor comunicate în temeiul Directivei privind habitatele, de la ultima 
perioadă de raportare. Num ărul de evalu ări la nivelul UE în care stadiul de conservare a fost 
declarat „ necunoscut ” s-a redus la jum ătate (de la 18 % la 7 % pentru habitate și de la 31 % la 
17 % pentru specii altele decât p ăsările). De asemenea, cuno ștințele privind popula țiile de 
păsări și tendințele s-au îmbun ătățit în mod semnificativ în curs ul ultimului deceniu, ceea ce a 
permis luarea de m ăsuri de conservare mult mai eficace și mai bine orientate. 
Cu toate acestea, nivelul de conformitate și calitatea datelor prezen tate în rapoartele na ționale 
variază și ar putea fi îmbun ătățite în continuare prin in termediul unor programe de 
monitorizare specifice. Habitatele și speciile marine sunt, în continuare, cele mai pu țin 
cunoscute și monitorizarea acestora necesit ă eforturi suplimentare semnificative. Asigurarea 
unei mai mari coeren țe în acest domeniu cu Directiva-cadru privind strategia maritim ă ar 
trebui să remedieze aceast ă situație. 
3.2.  TOATE SPECIILE DE P ĂSĂRI 
Stadiul de conservare a mai mult de jum ătate din toate speciile de p ăsări sălbatice evaluate 
este „în afar ă de pericol”. Aproximativ 15 % din specii sunt aproape amenin țate, în declin sau 
diminuate, iar alte 17 % din specii sunt amenin țate (figura 1). Tendin țele pe termen scurt ale 
populațiilor speciilor de p ăsări arată că numai 4 % sunt „precare-în cre ștere”, în vreme ce 6 % 
sunt „precare-stabile”, iar alte 20 % sunt „precare-în declin” (figura 2). 
 
 52%
4%6%20%2%16%
În afara pericolului
Precar-În cre ștere
Precar-Stabil
Precar-În declin
Precar-Incert/Necunoscut
Necunoscut
Figura 1 — Stadiul de conservare al 
populației de păsări Figura 2 — Stadiul de conservare al popula ției de 
păsări cu indicarea tendin țelor pe termen scurt 
pentru păsările în stadiu de conservare precar  

 
7  
Unele specii de p ăsări par să beneficieze de m ăsurile de conservare specifice care vizeaz ă 
adaptarea practicilor de utilizar e a terenurilor, în special în siturile Natura 2000. De exemplu, 
programele de agromediu și de gestionare a tere nurilor puse în aplicare cu succes în Spania, 
Portugalia, Austria, Ungaria și Germania au contribuit la recuperarea dropiei ( Otis tarda ), o 
specie care depinde de peisaje deschise (p ășuni, stepe și zonele cultivate neafectate) și care se 
află în declin peste tot în restul Europei.  În ciuda faptului c ă suferă un declin puternic în unele 
țări din UE, popula ția de cioc ănitoare cu spate alb, Dendrocopos leucotos , care depinde într-o 
foarte mare m ăsură de copaci b ătrâni sau mor ți din specii de foioase,  a crescut în Finlanda, 
unde a beneficiat de schimbarea practicilor de gestionare a p ădurilor în cadrul siturilor Natura 
2000. Pentru mai multe specii de p ăsări de prad ă, inclusiv acvila de câmp ( Aquila heliaca ) 
din bazinul carpatic, popula țiile au crescut ca urmare a m ăsurilor, cum ar fi protec ția siturilor 
de cuibărire și gestionarea habitatelor. 
 
3.3. SPECII DE INTERES COMUNITAR (DIRECTIVA PRIVIND HABITATELE ) 
Aproximativ 23 % din evalu ările speciilor la nivelul UE indic ă un stadiu de conservare 
favorabil, în vreme ce 60 % prezint ă un stadiu de conservare „nef avorabil”, din care 18 % se 
află într-un stadiu de conser vare „nefavorabil-necorespunz ător”. În ceea ce prive ște tendințele 
stadiului de conservare, dintre cele 60 % de evalu ări înregistrate ca fiind necorespunz ătoare, 
4 % sunt pe cale de îmbun ătățire, 20 % sunt stabile, 22 % s unt în curs de deteriorare și în 
cazul a 14 % nu se cunoa ște tendința (figurile 3 și 4). 
 
8  
 
Figura 3 — Stadiul de conservare a 
speciilor Figura 4 — Stadiul de conservare a speciilor cu 
indicarea tendin țelor pentru cele evaluate în 
stadiu de conservare nefavorabil  
 
Cele mai ridicate propor ții de evalu ări favorabile pentru regiunile  biogeografice terestre au 
fost raportate pentru Marea Neagr ă (32 %) și pentru regiunile alpi ne (31 %), în vreme ce 
regiunile boreal ă și atlantic ă prezintă cea mai mare propor ție de evalu ări „nefavorabil-
necorespunz ător” (29 % și, respectiv, 32 %). De și există un număr mai mic de evalu ări de 
specii realizate în regiunile marine, pentru acestea, propor ția de evalu ări cu rezultatul declarat 
„necunoscut” este mult mai ridicat ă (până la 88 % în regiunea Macaronezia). Regiunea M ării 
Baltice prezint ă stadiul de conservare cel mai pu țin favorabil, cu 60 % din evalu ări fiind 
„nefavorabil-necorespunz ător”, urmat ă de regiunea M ării Negre (33  %). 
Plantele vasculare și amfibienii prezint ă nivelul cel mai ridicat de evalu ări pozitive, cu 29 %, 
respectiv, 28 % (figura 5). În mare m ăsură tendințele către un stadiu de conservare 
necorespunz ător/în curs de deteriorare se reg ăsesc în cazul speciilor asociate cu mediile 
acvatice precum râuri, lacuri și zone umede. Acest lucru corespunde constat ării că, în cea mai 
mare parte, habitatele de ap ă dulce au o stare de conservare nefavorabil ă-inadecvat ă. Acestea 
sunt amenin țate de modific ările induse de om în func ționarea hidrologic ă, pierderile de 
conectivitate, canalizare, îndep ărtarea sedimentelor și eutrofizare și poluare. 
Multe specii asociate cu habitatele de ap ă dulce, cum ar fi pe știi migratori, sunt în declin într-
o măsură îngrijorătoare. Cu toate acestea, proi ectele de parteneriat la scar ă largă pentru pe știi 
migratori, cum ar fi avatul ( Aspius aspius ) în Suedia și alosa ( Alosa alosa ) în Germania, au 

 
9 reușit să consolideze popula țiile datorit ă refacerii cursurilor de ap ă și a elimin ării barierelor 
din calea migra ției prin construirea de pasaje de trecere pentru pe ști. În Austria, eliminarea  
obstacolelor pentru migra ția peștilor pe cursul superior al Dun ării a îmbun ătățit posibilit ățile 
de migrație pentru lostri ță (Hucho Hucho ) și alte specii de pe ști aflate în pericol.  
 
0% 25% 50% 75% 100%Plante nevasculare (99)Plante vasculare (842)Moluște (99)Artropode (415)Pești (304)Amfibieni (182)Reptile (215)Mamifere (495)Alte nevertebrate (14)
Favorabil Nefavorabil-în curs de îmbun ătățire Nefavorabil-tendin ță necunoscut ă
Necunoscut Nefavorabil-stabil Nefavorabil-în curs de deteriorare
 
Figura 5 — Stadiul de conservare și tendințele pentru specii în func ție de grupul taxonomic  
 
 
3.4.  TIPURI DE HABITATE  
Stadiul de conservare a habitatelor și tendințele sunt mai nefavorabile decât pentru specii. 
Acest lucru se explic ă, probabil, prin faptul c ă există o tradiție mai îndelungat ă în ceea ce 
privește conservarea speciilor, precum și prin natura mai pu țin complex ă și timpul de r ăspuns 
mai redus necesar speciilor pentru a se redresa. În întreaga UE, 16 % din evalu ările privind 
habitatele sunt favorabile, în vreme ce mai mult de trei sferturi sunt nefa vorabile, dintre care 
30 % sunt „nefavorabil-necorespunz ător”. În ceea ce prive ște tendin țele stadiului de 
conservare, dintre cele 77 % de evalu ări înregistrate ca fiind nefavor abile, 4 % sunt pe cale de 
îmbunătățire, 33 % sunt stabile, 30 % sunt în curs de deteriorare și în cazul a 10 % nu se 
cunoaște tendința (figurile 6 și 7). 
 
 
10 
 
 
Figura 6 — Stadiul de conservare a 
habitatelor  Figura 7 — Stadiul de conservare și tendințele 
pentru habitate în stadiu de conservare nefavorabil
 
 
În vreme ce regiunile biogeografice atlantic ă și boreală prezintă cea mai mare propor ție de 
evaluări nefavorabile-necorespunz ătoare (ambele 51 %), aceste dou ă regiuni prezint ă, 
totodată, cea mai mare propor ție de situa ții în curs de îmbun ătățire (11 % și, respectiv, 10 %). 
De exemplu, în timp ce stadiul de dezvoltare al lagunelor de coast ă este încă „nefavorabil-
necorespunz ător” în regiunea atlantic ă din Danemarca, o serie de ac țiuni bine orientate în 
cadrul proiectelor LIFE și schemele de agromediu au contri buit la restaurare a unor lagune de 
coastă și pășuni de coast ă înconjurătoare. În Letonia, care face parte din regiunea boreal ă, s-a 
înregistrat o expansiune și o evoluție globală pozitivă pentru dune nisipoase xerofile. În mare 
parte, acestea sunt pr otejate în cadrul re țelei Natura 2000 și au beneficiat de proiecte LIFE și 
de un parteneriat inovator cu administ ratorii siturilor de instruire militar ă. Refacerea cu 
succes a unor paji ști sărăturate mediteraneene din Slovenia,  prin asigurarea unor activit ăți 
tradiționale în s ărături și alte măsuri de gestionare, a condus la o îmbun ătățire a stadiului de 
conservare a acestui tip de habitat. 
 
3.5.  PROGRESE C ĂTRE OBIECTIVUL 1 DIN STRATEGIA ÎN DOMENIUL BIODIVERSIT ĂțII 
Obiectivul-cheie al strategiei  UE în domeniul biodiversit ății este de a stopa pierderea 
biodiversit ății și degradarea serviciilor ecosistemice din UE pân ă în 2020 și refacerea 
acestora în m ăsura posibilului. Obiectivul 1 din strategie stabile ște obiective m ăsurabile 
pentru îmbun ătățirea stadiului de conservare a habitatelor și a speciilor protejate de 
directivele privind natura. Utilizându-se ca referin țe raportul din anul 2009 întocmit în 
temeiul Directivei privind habitatele și raportul reali zat în 2004, intitulat Birds in the 
 
11 European Union: a status assessment  („Păsările din Uniunea European ă: evaluarea stadiului 
de conservare”)12, au fost stabilite urm ătoarele obiective: 
• creșterea cu 100 % a num ărului de evalu ări realizate în temeiul Directivei privind 
habitatele care s ă indice un stadiu de conservare  „favorabil” sau „în curs de 
îmbunătățire” în ceea ce prive ște habitatele (34 %) și cu 50 % în ceea ce prive ște 
speciile (25,5%); precum și  
• creșterea cu 50 % a num ărului de evalu ări privind speciile (78 %) realizate în temeiul 
Directivei privind p ăsările care s ă indice o stare „în afar ă de pericol” sau „în curs de 
îmbunătățire”.  
Aceste obiective s-au bazat pe un scenariu  optim, dar realizabil , care presupunea punerea 
deplină în aplicare de c ătre statele membre a m ăsurilor în temeiul directivelor pentru a 
îmbunătăți starea de conservare. 
Figura 8 ilustreaz ă progresele în direc ția atingerii obiectivelor stabilite. Cu toate acestea, la 
compararea evalu ărilor pentru perioade diferite, este esen țial să se asigure, în m ăsura 
posibilului, c ă modificările observate sunt autentice și nu doar un rezultat  al unei mai bune 
disponibilit ăți a datelor sau al unei metodologii diferite13. Principalele concluzii au fost 
următoarele: 
• Până în prezent nu a avut loc nicio schimbare semnificativ ă în ceea ce prive ște stadiul de 
conservare pentru tipurile de habitate. Evalu ările care au stabilit anterior un stadiu de 
conservare favorabil r ămân valabile. Niciun alt habitat nu a ob ținut o evaluare favorabil ă 
a stadiului de conservare (16 %). Habitatele  sunt evaluate ca aflâ ndu-se într-un stadiu 
nefavorabil, dar în curs de îmbun ătățire în propor ție de 4 %, în timp ce 30 % sunt în curs 
de deteriorare, iar în cazul a 42 % nu s-au înregistrat schimb ări din 200614. 
• Pentru specii, diferen țele dintre perioadele de raporta re sunt mai greu de evaluat. 
Îmbunătățirile în ceea ce prive ște datele și metodologia evalu ărilor au influen țat în mod 
semnificativ evalu ările, în plus fa ță de orice schimb ări reale ale stadiului de conservare 
propriu-zis. Dac ă se ia în considerare acest aspect, rezult ă că este foarte probabil ca 22 % 
dintre specii, mai degrab ă decât 17 %, s ă se fi aflat într-un stadiu de conservare favorabil 
în 2007. Ținând cont de cele de mai sus, se poate concluziona c ă îmbunătățirea efectiv ă în 
evaluările favorabile pentru specii a fost foarte sc ăzută (cu 1-2 % mai mult decât în 2007). 
Prin urmare, figura 8 prezint ă și un obiectiv „retrospectiv”, ar ăt â n d  c a r e  a r  f i  f o s t  
obiectivul real dac ă aceste specii ar fi fost evalua te ca aflându-se într-un stadiu de 
conservare favorabil în 2007. O priv ire de ansamblu asupra evalu ării stadiului de 
conservare pentru toate speciile arat ă că 5 % dintre acestea sunt evaluate ca aflându-se 
într-un stadiu nefavorabil, dar în curs de îmbun ătățire, stadiul de conservare a 22 % dintre 
acestea continu ă să se deterioreze, iar în cazul a 33 % nu s-au înregistrat schimb ări din 
2006. 
                                                            
12 BirdLife International (2004), Birds in the European Union:  a status assessment . Wageningen, Țările de Jos: BirdLife International.  
13 A se vedea Raportul AEM nr. 2/2015 — State of nature in the EU:  Results from reporting under the nature directives 2007-2012  
(„Situația naturii în UE: Rezultate pe baza raport ărilor în conformitate cu directivele privind protec ția naturii în perioada 2007-2012”). 
14 Inclusiv cele care au r ămas într-un stadiu de conservare „necunoscut”.  
 
12 • Proporția evaluărilor speciilor de p ăsări aflate într-un stadiu de conservare „în afar ă de 
pericol” r ămâne de 52 % (la fel ca în 2004). O privire de ansamblu asupra evalu ării 
stadiului de conservare pentru toate speciile de p ăsări arată că 8,5 % dintre acestea se afl ă 
într-un stadiu de conservare „precar-în cre ștere”, 2 % într-un stadiu „precar-stabil” iar în 
cazul a 20 % stadiul de conservare continu ă să se deterioreze. 
Tendința generală în ceea ce prive ște habitatele pare a fi, în linii mari, similar ă cu cea pentru 
specii. Cele care sunt deja evaluate favorabil/în afar ă de pericol r ămân stabile sau se 
îmbunătățesc în continuare. O mic ă parte din evalu ările „nefavorabil-precar” se îmbun ătățesc, 
dar, pentru o propor ție mai mare din cele stabilite ante rior ca fiind într-un stadiu de 
conservare nefavorabil, acesta continu ă să se deterioreze. Cu excep ția cazului în care exist ă o 
îmbunătățire semnificativ ă a tendințelor, nu va fi posibil s ă se atingă obiectivul 1 pân ă în 
2020.  
0%10%20%30%40%50%60%70%80%
Habitate (stadiu de cons.) Specii (stadiu de cons.) Toate speciile de p ăsări (stadiul 
populației)Favorabil În afară de pericol
Nefavorabil-în curs de îmbun ătățire Precar-în curs de îmbun ătățire
Nefavorabil- neschimbat Precar-stabil
Nefavorabil-în curs de deteriorare În declin
Obiectiv Obiectiv
Obiectiv retrospectiv
 
Figura 8 — progrese c ătre obiectivul 1 din strategia în domeniul biodiversit ății (situațiile 
„necunoscute” nu sunt indicate) 
 
 
13 4.  P RESIUNI șI AMENIN țĂRI 
Pentru a se în țelege mai bine fact orii care influen țează stadiul de conservare și tendințele , 
statele membre au furnizat informa ții cu privire la presiuni și amenințări15, și anume cauzele 
subiacente care au un impact asupra speciilor și habitatelor. Pentru sist emele terestre (figura 9), 
„agricultura”  și „modificările condi țiilor naturale”  provocate de om sunt cele mai mari 
probleme identificate pentru toate cele trei grupuri (p ăsări, alte specii și habitate). În ceea ce 
privește „agricultura ”, modificarea practic ilor de cultivare, p ășunatul (inclusiv abandonarea 
sistemelor pastorale/lipsa p ășunatului), îngr ășămintele și pesticidele sunt cele mai frecvent 
menționate presiuni și amenințări. În ceea ce prive ște „modificările condi țiilor naturale ”, 
modificările antropice asupra condi țiilor hidrologice și ale corpurilor de ap ă, modificarea 
funcționării hidrografice, reducerea conectivit ății habitatelor și captările de ap ă din apele 
subterane sunt factorii cel mai frecvent raporta ți. Această evaluare este în concordan ță cu cea 
realizată în temeiul Directivei-cadru privind apa, în care agricultura și hidromorfologia au 
fost identificate drept prin cipalele presiuni care afecteaz ă corpurile de ap ă16.  
 
Figura 9 — Frecven ța (%) presiunilor și a amenin țărilor de nivel 1 (luate împreun ă) 
considerate a prezenta un nivel de importan ță „ridicat” — sisteme terestre 
                                                            
15  Statele membre au trebuit s ă prezinte, pentru fiecare amenin țare/presiune raportat ă, nivelul de importan ță - „ridicat”, „mediu” sau 
„scăzut”. 
16  A se vedea Planul de salvgardare a resurselor de ap ă ale Europei COM(2012) 673 și Comunicarea Comisiei privind Directiva-cadru 
privind apa și Directiva privind inunda țiile: măsuri pentru atingerea unei „st ări bune” a apelor din UE și de reducere a riscurilor de 
inundații, COM(2015) 120. 

 
14  
În ceea ce prive ște sistemele marine, „ utilizarea resurselor vii ” (în principal, pescuitul și 
recoltarea resurselor acvatice, dar și — într-o mai mic ă măsură — acvacultura) și „poluarea ” 
sunt principalele presiuni și amenințări raportate (figura 10). 
„Modificarea condi țiilor naturale ” (lucrări de dragare, modificar ea regimului hidrologic și 
gestionarea zonelor costiere) și „perturbările cauzate de activit ățile umane ”, precum și 
impactul schimb ărilor climatice asupra p ăsărilor marine sunt raportate, de asemenea, ca fiind 
semnificative. 
 
 
 
Figura 10 — Frecven ța (%) presiunilor și a amenin țărilor de nivel 1 (luate împreun ă) 
considerate a prezenta un nivel de importan ță „ridicat” — sisteme marine  
 
5. O  PERSPECTIV Ă AXATĂ PE ECOSISTEM  
S-a efectuat o analiz ă a tendințelor privind stadiul de conservare a speciilor și habitatelor în 
funcție de afinit ățile față de ecosistemele enumerate în tipologia dezvoltat ă în cadrul 
inițiativei UE de „inventariere și evaluare a serviciilor ecosistemice și a avantajelor acestora” 

 
15 (MAES)17. Figura 11 prezint ă tendințele și stadiul de conservare a habitatelor și speciilor în 
funcție de tipul de ecosistem. 
 
5.1. E COSISTEME TERESTRE  
Stadiul de conservare și tendințele pentru specii și habitate variaz ă considerabil de la un 
ecosistem terestru la altul. P ășunile și zonele umede prezint ă cel mai mare procentaj de 
habitate aflate într-un stadiu de  conservare „nefavorabil-precar” și în curs de deteriorare. 
Acest lucru este, de asemenea, sus ținut de constat ările cu privire la presiuni și amenințări, 
care au scos în eviden ță că aceste sisteme sunt afectate în mod special de agricultur ă și 
modificările de natur ă hidrologic ă. 
0% 20% 40% 60% 80% 100%trendTerenuri cu vegeta ție rară sau fără vegetație (105)       CStendințăLande și arbuști (106)       CStendințăRâuri și lacuri (94)       CStendințăTerenuri împ ădurite și pădure (229)       CStendințăZone costiere (28)       CStendințăPlatformă și ape oceanice (14)       CStendințăZone umede (61)       CStendințăPășuni (158)       CStendințăIntrânduri maritime și ape de tranzi ție (51)       CS
Favorabil Nefavorabil-în curs de îmbun ătățire Nefavorabil-tendin ță necunoscut ă
Necunoscut Nefavorabil-stabil Nefavorabil-în curs de deteriorare
Nefavorabil-neadecvat Nefavorabil-necorespunz ător 
 
Figura 11 — Stadiul de conservare (SC) și tendințele pentru habitate în func ție de tipul de 
ecosistem (MAES) ( Numărul de evalu ări este prezentat în parantez ă) 
 
Deși situația referitoare la aceste dou ă ecosisteme este nefavorabil ă în toate regiunile 
biogeografice, studiile de caz arat ă că se pot realiza îmbun ătățiri dacă se iau măsuri adecvate 
și specifice. 
• Pășuni 
                                                            
17 http://biodiversity.europa.eu/maes   
 
16 Pășunile naturale și seminaturale se num ără printre ecosistemele di n UE cele mai bogate în 
specii. Aceste sisteme, care în trecut erau caracterizate de sisteme de gestionare extensiv ă, au 
cunoscut un declin important în cursul ultim elor decenii. În aproximativ 49 % din cazuri, 
evaluările la scara UE privind cele 45 tipuri de habitate „p ășune” de interes comunitar arat ă 
un stadiu de conservare  „nefavorabil-necorespunz ător”. În plus, aproape 50 % din p ăsările 
asociate p ășunilor sunt „în declin”, iar stadiul de c onservare al altor specii este, în cea mai 
mare parte, nefavorabil. 
Printre presiunile actuale asupra p ășunilor se num ără intensificarea utiliz ării acestora, practici 
de cultivare nerespectuoase fa ță de ecosistem, conversia utiliz ării terenurilor și abandonarea 
acestora. În Lituania, dou ă treimi din evalu ările tipurilor de habitat „p ășune” arată tendințe de 
deteriorare, în vreme ce toate cele din Regatul Unit prezint ă un stadiu de conservare 
„nefavorabil-necorespunz ător”. De asemenea, p ăsări foarte r ăspândite asociate cu p ășunile, 
cum ar fi cristeiul de câmp ( Crex crex ) și nagâțul (Vanellus vanellus ) sunt în sc ădere major ă 
în UE. 
Cu toate acestea, acolo unde  au fost puse în practic ă măsuri corespunz ătoare la nivel na țional 
și la nivelul UE, a fost posibil s ă se inverseze tendin țele negative. În Estonia, de exemplu, 
suprafețe întinse de p ășuni seminaturale au fost restabilite  cu sprijinul acordat de UE în 
cadrul Fondului european agri col pentru dezvoltare rural ă, al Fondului european de 
dezvoltare regional ă și al instrumentului LIFE. Aceasta a f ăcut posibil ă adaptarea practicilor 
de cosire pe p ășunile existente, precum și reinstituirea unor sisteme de gestionare extensiv ă 
pentru pășunile abandonate. Ini țial experimentat în siturile Natura 2000, acest lucru a fost 
aplicat pe scar ă mai largă la gestionarea durabil ă a pajiștilor. 
• Zone umede 
Zonele umede, inclusiv mla știni, turbării și mlaștini alcaline, sunt printre cele mai amenin țate 
ecosisteme din Europa și au suferit pierderi considerabile în ultimele decenii. De și nu 
reprezintă decât aproximativ 2 % din teritoriul UE și 4,3 % din re țeaua Natura 2000, acestea 
sunt foarte importante pentru o mare varietate de specii. Cele mai multe tipuri de habitate de 
zone umede sunt protejate în UE.  
Evaluările privind stadiul de conservare arat ă că 51 % din habitatele de zone umede au un 
stadiu de conservare „nefavorabil-necorespunz ător”. În ceea ce prive ște aspectele 
hidrologice, modific ările provocate de om (cum ar fi drenarea) reprezint ă, de departe, cea mai 
mare presiune. În Irlanda, de ex emplu, toate habitatele de tip „mla știni, turbării și mlaștini 
alcaline” se afl ă într-un stadiu de conser vare nefavorabil, iar turb ăriile continu ă să se 
deterioreze din cauza extrac ției de turb ă și a drenării. Ca o consecin ță a deterior ării zonelor 
umede la scar ă largă în întreaga UE, popula țiile unor specii care sunt dependente în mare 
măsură de aceste zone, precum culiculul mare ( Numenius arquata ) sau buhaiul de balt ă 
european cu burta ro șie (Bombina bombina ) sunt în declin.  Cu toate acestea, aceste tendin țe 
pot fi inversate. În Belgia, de exemplu, aproape toate evalu ările de tipuri de habitate de zone 
umede arat ă o tendință stabilă sau în curs de îmbun ătățire datorit ă numeroaselor proiecte de 
anvergură și eforturilor continue în siturile Natura 2000. 
 
17 Specii dependente de zonele umede precum buhaiul-de-balt ă (Botaurus stellaris ) au 
manifestat semne de redresare semnificativ ă a popula ției atunci când au fost luate m ăsuri de 
conservare a habitatelor lor. Acesta a fost, de  asemenea, cazul în Regatul Unit, cu sprijin din 
partea programului LIFE. 
 
5.2. E COSISTEMELE MARINE  
De asemenea, starea de conservare și tendințele diferă considerabil pentru ecosistemele 
marine (figura 11). Cu toate acestea, ca urmare a num ărului relativ redus de caracteristici 
marine incluse în directiva privind habitatele și a nivelului ridicat de evalu ări indicând un 
stadiu de conservare „necunos cut”, rezultatele sunt mai pu țin concludente. 
61 % din speciile de p ăsări asociate cu ecosistemele marine sunt „în afara pericolului”. 
Aproximativ un sfert sunt amenin țate, ceea ce scoate în eviden ță impactul unor amenin țări 
precum pr ădătorii și perturbările în colonii, capturile accidentale și poluarea marin ă. 
Având în vedere complexitatea opera țiunilor în mediul marin și relativa lips ă de date privind 
acesta, protec ția caracteristicilor marine și instituirea re țelei Natura 2000 (în special în largul 
mării) au înregistrat progrese mai reduse. M ăsuri vizând gestionarea mai eficient ă și mai 
atentă a zonelor și de interzicere a activit ăților dăunătoare pot, totu și, să se traduc ă în 
îmbunătățirea rapid ă a situației. În Irlanda, de exemplu, tendin țele pozitive recente în stadiul 
de conservare a algei ro șii coraliene Lithothamnium coralloides  sunt legate de regimul de 
protecție impus de directiva pr ivind habitatele. Unele p ăsări marine amenin țate au beneficiat, 
de asemenea, de m ăsurile de conservare din cadrul re țelei Natura: popula ția de Sterna 
dougalli  a crescut semnificativ în UE gra ție protecției și gestionării ariilor de reproducere, 
inclusiv controlul animalelor de prad ă. 
 
6.  ROLUL RE țELEI NATURA 2000 
Rețeaua Natura 2000, care include arii de protec ție special ă (APS) în temeiul Directivei 
privind p ăsările, și arii speciale de conservare18 (ASC) în temeiul Directivei privind 
habitatele, cuprinde zone de mare valoar e pentru biodiversitate. În prezent, re țeaua Natura 
2000 acoper ă peste 18 % din suprafa ța terestră a UE și 4 % din suprafa ța sa marin ă. Rețeaua 
reprezintă principalul instrument al directivelor pr ivind natura pentru cr earea unui stadiu de 
conservare corespunz ător/favorabil pentru specii și habitate. În perioada de raportare în curs, 
numărul de situri a cr escut cu 9,3 % (ASC) și 12,1 % (APS), în timp ce suprafa ța acoperit ă de 
rețea a crescut cu 41,2 % (ASC) și 28,9 % (APS). Cea mai mare parte a acestor cre șteri se 
referă la Bulgaria și România, care au aderat la UE în 2007, precum și la componenta marin ă 
a rețelei. 
Deși s-a înregistrat, de asem enea, un progres important în desemnarea ASC de c ătre unele 
state membre și au continuat eforturile cu privir e la planurile de gestionare, poten țialul deplin 
al rețelei nu a fost înc ă realizat. Acest lucru se datoreaz ă faptului c ă măsurile de conservare 
                                                            
18  Siturile în temeiul Directivei privind habitatele sunt propuse de c ătre statele membre și sunt denumite ini țial „situri de importan ță 
comunitar ă” (SIC), înainte de a fi desemnate în mod oficial drept arii sp eciale de conservare (ASC). Datele din prezentul raport se refer ă 
la ambele. 
 
18 necesare pentru situri înc ă nu au fost introduse integral, de  exemplu, doar 50 % din situri au 
fost raportate ca având planuri de management cuprinz ătoare. De asemenea, se constat ă că 
investițiile au fost insuficiente pentru a atinge acest obiectiv în unele state membre19 și că 
posibilitățile oferite prin, de exemplu, politica agricol ă comună, politica comun ă în domeniul 
pescuitului și politica regional ă a UE nu au fost pe deplin utilizate. 
 
6.1.  CONTRIBU țIA REțELEI LA STADIUL DE CONSERVARE (DIRECTIVA PRIVIND HABITATELE ) 
Rețeaua acoper ă, într-o m ăsură mai mic ă sau mai mare, tipurile de habitate enumerate în 
anexa I și speciile enumerate în anexa II la directiv ă, pentru care sunt desemnate arii speciale 
de conservare. Pentru a corela acoperirea de c ătre Natura 2000 cu stadiul de conservare și 
tendințele, evalu ările au fost împ ărțite în trei grupe în func ție de măsura în care tipurile de 
habitat și speciile sunt reprezentate în  siturile Natura 2000, adic ă o acoperire peste 75 % 
(ridicată), 35-75 % (medie) și sub 35 % (sc ăzută) (a se vedea figura 12). 
 
 
Figura 12 — Tendin țe ale stadiului de conservare a habitate lor cuprinse în anexa I evaluate de 
statele membre ca nefavorabile (pentru habitate cu peste 75 %, 35-75 % și, respectiv, mai pu țin 
de 35 % din suprafa ță acoperit ă de Natura 2000) 
 
Starea global ă de conservare a habitatelor și speciilor nu poate fi atribuit ă acoperirii de c ătre 
Natura 2000. Cu toate aces tea, pentru habitatele și speciile aflate într-un stadiu de conservare 
nefavorabil, tendin ța stadiului de conservare20 este în strâns ă legătură cu acoperirea de c ătre 
Natura 2000. Propor ția evaluărilor care indic ă un stadiu de conservare  în curs de deteriorare 
este mai ridicat ă în cazurile de acoperire sc ăzută (0-35 %) decât acolo unde acoperirea este 
ridicată (75-100 %). În schimb, este mult mai probabil ca cele cu o acoperire Natura 2000 
relativ mai ridicat ă să prezinte evalu ări stabile. Acest lucru subliniaz ă rolul esen țial al rețelei 
în stabilizarea st ării de conservare. 
Un exemplu interesant poate fi g ăsit în Polonia, unde 80-90 % din tipul de habitat 6210 
„pășuni calcaroase” amenin țat este acoperit de re țea. Acest habitat a fo st adesea abandonat 
                                                            
19  Finanțarea programului Natura 2000 — Investirea în programul Natura 2000: Ob ținerea de beneficii pentru natur ă și pentru oameni), 
SEC(2011) 1573 final, 12.12.2011. 
20  Și, de asemenea, a evolu țiile pe termen scurt pentru popula ția unei specii. 

 
19 sau gestionat defectuos în trecut.  Recent, s-a înregistrat o îmbun ătățire a stadiului de 
conservare ca urmare a punerii în aplicare a m ăsurilor de conservare în cadrul siturilor Natura 
2000, care au inclus eliminarea de arbu ști, cosirea și pășunatul extensiv în unele cazuri. 
Aceste ac țiuni, în mare parte finan țate prin Fondul european de dezvoltare regional ă, au 
condus la cre șterea treptat ă a suprafe ței habitatelor de p ășune, precum și la reducerea 
fragmentării. Acest lucru, la rândul s ău, a permis restabilirea popând ăului pătat 
(Spermophilus suslicus ), a cărui popula ție trăiește aproape în întregim e în siturile Natura 
2000 . Acesta este un exemplu gr ăitor al modului în care activit ățile umane, inclusiv cu un 
obiectiv economic, dac ă sunt puse în aplicare în mod dur abil, pot fi benefice pentru 
conservarea habitatelor și a speciilor.  
 
6.2.  TENDINțELE PRIVIND SPECIILE DEPENDENTE DE RE țEAUA APS  (DIRECTIVA PRIVIND P ĂSĂRILE) 
Speciile de p ăsări enumerate în anexa I, care beneficiaz ă de APS ca m ăsură cheie, 
înregistreaz ă, în propor ție mai mare, tendin țe de cre ștere a popula ției (figura 13) în 
comparație cu speciile care nu sunt incluse în respectiva anex ă. Acest lucru sugereaz ă că 
măsurile de conservare specifice pentru aceste sp ecii, în special gestionarea APS, au un efect 
pozitiv asupra popula țiilor acestora. Speciile și subspeciile enumerate în  anexa I pentru care 
au fost elaborate planuri de ac țiune UE pentru specii, și care sunt prioritare pentru finan țare în 
cadrul programului LIFE, arat ă chiar un procent mai ridicat de tendin țe de creștere a 
populației. 
Aproximativ 35 % din speciile din anexa I care au fost în sc ădere pe termen lung arat ă o 
tendință de creștere sau de stabilitate pe termen scurt. Acest lucru este în mod clar un semn de 
stabilizare și, în unele cazuri, de îmbun ătățire a situa ției acestora. Cu toate acestea, 45 % 
dintre cele care sunt în declin  pe termen lung sunt, de asemenea,  în declin pe termen scurt, 
ceea ce sugereaz ă că sunt încă necesare o aten ție și eforturi considerabile pentru a inversa 
această tendință. 
 
 
20  
 
Figura 13 — Tendin ța pe termen lung (din 1980) a popula țiilor reproduc ătoare (%) în func ție 
de includerea sau nu în anex ă 
 
Cocorul mare Grus grus , o specie emblematic ă din anexa I, ale c ărei zone de reproducere, 
cuibărire și hibernare beneficiaz ă de protec ție special ă din partea re țelei Natura 2000 și care a 
făcut obiectul a numeroase m ăsuri specifice de conservare, a cunoscut o redresare 
remarcabil ă ca număr și arie de extindere de la intrarea în vigoare a Directivei privind 
păsările la începutul anilor ’80. 
 
7. C ONCLUZII  
Aceasta este cea de-a doua evaluare a stadiului de conservare în temeiul Directivei privind 
habitatele, permi țând efectuarea unei prime evalu ări comparative la nivelul UE. Un avantaj 
suplimentar este c ă au fost înregistrate îmbun ătățiri semnificative în ceea ce prive ște 
cunoștințele despre stadiul de conservare și tendințele pentru speciile și habitatele protejate 
față de ultima perioad ă de raportare. În plus, un exerci țiu de raportare similar a fost efectuat 
în temeiul Directivei privind p ăsările, ceea ce a permis real izarea, pentru prima dat ă, a unei 
evaluări cuprinz ătoare a stadiului de conservare și a tendin țelor privind toate speciile care 
intră sub inciden ța legislației UE privind natura. 

 
21 Unele specii și habitate vizate de legisla ție dau semne de redresare, astfel cum arat ă poveștile 
de succes din diferite p ărți ale Europei. Exist ă indicii clare c ă rețeaua Natura 2000 joac ă un 
rol major în stabilizarea habitatelor și a speciilor aflate într-un stadiu necorespunz ător de 
conservare, în special în cazurile în care m ăsurile de conservare necesare au fost puse în 
aplicare la o scar ă corespunz ătoare. 
Cu toate acestea, starea general ă a habitatelor și speciilor din UE nu s-a schimbat în mod 
semnificativ în perioada 2007-2012; numeroase habitate și specii prezint ă un stadiu de 
conservare nefavorabil și un procent semnificativ din acestea continu ă să se deterioreze. Sunt, 
prin urmare, necesare eforturi de conservare mult  mai puternice pentru a se atinge obiectivul 1 
al UE pentru 2020 în materie de biodiversita te. Unele grupuri de specii, cum ar fi pe știi de 
apă dulce, și unele habitate, cum ar fi p ășunile și zonele umede, sunt un motiv de preocupare. 
Pentru a inversa aceste tendin țe ar trebui abordate presiunile și amenințările semnificative ca 
urmare a schimb ărilor practicilor agricole și a schimb ărilor continue ale condi țiilor 
hidrologice, precum și a supraexploat ării și poluării mediului marin. 
Gestionarea eficace și refacerea zonelor Natura 2000 sunt esen țiale pentru atingerea 
obiectivelor directivelor. În pofida progreselor înregistrate în înfiin țarea rețelei, sunt 
insuficiente progresele înregistrate în ceea ce prive ște introducerea unor obiective și măsuri 
de conservare care s ă răspundă nevoilor habitatelor și speciilor protejate. Doar 50 % din situri 
au fost raportate ca având pl anuri de management cuprinz ătoare până la sfârșitul anului 2012. 
Instrumentele de finan țare ale UE, care ofer ă oportunit ăți pentru sprijinirea gestion ării și 
restaurării siturilor Natura 2000, nu au  fost utilizate suficient21. 
Stadiul de conservare a speciilor și habitatelor poate fi îmbun ătățit prin măsuri specifice, a șa 
cum s-a demonstrat, de exemplu, prin programul LIFE Natur ă și prin măsurile adaptate de 
agromediu cofinan țate de Fondul european agricol pentru dezvoltare rural ă. Comisia 
colaboreaz ă cu statele membre și cu părțile interesate la nivelul biogeografic al UE pentru a 
promova schimbul de experien ță și de bune practici de gestionare și restaurare. Astfel de 
îmbunătățiri vor permite s ă se beneficieze în continua re de avantajele economice 
semnificative care decurg din gama larg ă de servicii ecosistemice oferite de re țeaua Natura 
2000. Beneficiile, estimate la o valoare cuprins ă între 200 și 300 de miliarde de euro doar 
pentru siturile terestre, includ stocarea dioxi dului de carbon, atenuarea riscurilor naturale, 
purificarea apei, turismul și sănătatea22. Acestea ar trebui s ă încurajeze în continuare 
investițiile în rețea.  
În cadrul REFIT (Programul Comisiei privind o reglementare adecvat ă și funcțională), 
Comisia a ini țiat recent o „verificare a adecv ării” directivelor privind natura pentru a evalua 
dacă aceste directive sunt  adecvate scopului urm ărit. Verificarea adecv ării va examina o 
gamă largă de chestiuni referitoare la eficacitatea, eficien ța, coerența, relevan ța și valoarea 
adăugată a legisla ției UE. Prezentul raport privind starea naturii va furniza o contribu ție 
important ă la verificarea adecv ării, în special în ceea ce prive ște eficacitatea legisla ției. 
Rezultatele vor fi luate în considerare, totodat ă, de evaluarea intermediar ă a strategiei privind 
biodiversitatea. 
                                                            
21 Finanțarea programului Natura 2000 — Investirea în programul Natura 2000: Ob ținerea de beneficii pentru natur ă și pentru oameni, 
SEC(2011) 1573 final, 12.12.2011. 
22 Estimarea valorii economice globale a beneficiilor oferite de re țeaua Natura 2000, IEPM (decembrie 2011).