[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |

Bruxelles, 2.4.2008

SEC(2008) 406

DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI REZUMAT AL ANALIZEI IMPACTULUI

CARTEA ALBĂ privind acțiunile în despăgubire pentru cazurile de încălcare a normelor antitrust ale CE {COM(2008) 165 final} {SEC(2008) 404} {SEC(2008) 405}

rezumat

1. Principala chestiune abordată în Cartea albă privind acțiunile în despăgubire pentru cazurile de încălcare a normelor antitrust ale CE se referă la absența unui cadru juridic eficient pentru acțiunile intentate de persoanele fizice sau juridice care solicită despăgubiri pentru daunele cauzate acestora ca urmare a încălcării dreptului comunitar al concurenței. Acțiunea la nivel public a autorităților din domeniul concurenței pentru asigurarea respectării normelor concurenței are rolul de a pedepsi actele de încălcare a dreptului concurenței, în schimb despăgubirea persoanelor vătămate se poate obține numai prin intermediul instanțelor naționale, în conformitate cu normele de procedură naționale.

2. Cu toate că, în 2001, Curtea de Justiție a confirmat faptul că persoanele vătămate de încălcarea dreptului comunitar al concurenței au dreptul să fie despăgubite pentru orice prejudiciu adus, în realitate sunt rare cazurile în care aceste persoane obțin despăgubiri. În Cartea verde a Comisiei din 2005, aceasta a conchis că neajunsul menționat anterior se datorează, în mare parte, caracterului obstrucționist al normelor și procedurilor statelor membre care reglementează acțiunile în despăgubiri intentate pentru cazurile de încălcare a normelor antitrust. Pentru crearea unui cadru juridic care să permită o reparație mai eficientă a prejudiciului suferit, Comisia consideră că este oportun să propună, prin intermediul unei Cărți albe, o serie de norme minime care să asigure un sistem eficient privind acţiunile de despăgubire în cazurile de încălcare a normelor antitrust.

3. Prezentul raport propune opțiunile de politică generală, grupate în cinci pachete coerente, pe baza cărora se poate atinge cel mai bine acest obiectiv. Opțiunea de politică aflată la o extremitate a spectrului are în vedere măsuri legislative menite să faciliteze și să promoveze acțiunile în despăgubire, în timp ce opțiunea aflată la cealaltă extremitate nu prevede nicio acțiune la nivelul UE.

4. Impactul diferitelor opțiuni de politică generală este evaluat din perspectiva beneficiilor și costurilor menționate în continuare. Opțiunile de politică dau rezultate cu atât mai bune cu cât (1) asigură despăgubirea integrală pentru prejudiciul suferit, (2) determină o mai mare sensibilizare față de normele concurenței și sporesc gradul de aplicare a normelor respective, (3) asigură un acces mai mare la actul de justiție și (4) asigură un recurs mai eficient la sistemul judiciar și, în fine, (5), contribuie la crearea unor condiții mai echitabile atât pentru consumatorii cât și pentru întreprinderile din UE. În ceea ce privește costurile , raportul prezintă impactul diferitelor opțiuni de politică asupra (1) cheltuielilor de judecată, (2) cheltuielilor administrative, (3) cheltuielilor rezultate din erori și (4) cheltuielilor aferente introducerii în sistemul juridic național a măsurii propuse. În fine, la un nivel mai general, raportul analizează de asemenea impactul probabil al diferitelor opţiuni de politică generala la nivel macroeconomic , precum și impactul acestora asupra IMM-urilor și consumatorilor.

5. După evaluarea costurilor și beneficiilor celor cinci opțiuni de politică, raportul conchide că opțiunea de politică nr. 2 este metoda cea mai eficientă pentru atingerea obiectivelor identificate, la prețul cel mai scăzut. Cu toate acestea, combinarea opțiunilor de politică nr. 2, 3 și 4 ar fi și mai eficientă din punct de vedere al costurilor, întrucât ar permite reducerea în continuare a cheltuielilor, concomitent cu păstrarea tuturor beneficiilor. Raportul se încheie cu analiza impactului general, din punct de vedere al raportului dintre cheltuieli și beneficii, al opțiunii preferate.

6. Principalele caracteristici ale opțiunii de politică preferate sunt următoarele:

7. orice persoană (cumpărător direct sau indirect) poate să ceară despăgubiri pentru prejudiciul suferit, atunci când există o legătură cauzală între prejudiciu și încălcarea normelor concurenței;

8. persoanele vătămate de încălcarea dreptului concurenței au dreptul la despăgubire integrală pentru prejudiciul suferit. Despăgubirea integrală include despăgubirea pentru daunele efective, pierderea de profit și dobânda;

9. la cererea uneia dintre părți, instanța națională poate dispune ca cealaltă parte (sau terții) să divulge categorii de informații bine definite , care pot fi utilizate ca probe. Dispoziția instanţei naţionale privind divulgarea informațiilor trebuie să fie proporțională cu obiectivul cererii. Cu toate acestea, declarațiile date de către întreprinderi (dezvăluiri făcute în cadrul unui program de clemență) nu pot fi divulgate;

10. în cazul în care cumpărătorul direct a transferat (parțial) clienților săi (cumpărători indirecți) prejudiciul rezultat din încălcarea normelor (supraprețul), pârâtul poate invoca acest transfer drept mijloc de apărare împotriva unei cereri de despăgubire intentată de către cumpărătorul direct. Invers, pentru a se susține introducerea cererilor de despăgubire intentate de către cumpărătorii indirecți, se facilitează dovedirea faptului că supraprețul a fost transferat acestora;

11. instanțele naționale care judecă cereri în despăgubire pentru încălcarea normelor antitrust nu se pot opune unui act constatator, adoptat de către o autoritate în domeniul concurenței dintr-un stat membru, prin care se confirmă încălcarea normelor concurenței;

12. în statele membre care nu dispun de un sistem de răspundere strict reglementat, se prezumă existența culpei numai în momentul în care s-a stabilit existența unei încălcări a normelor concurenței. Cu toate acestea, în eventualitatea unei erori scuzabile, pârâtul poate fi exonerat;

13. persoanele vătămate de încălcarea dreptului concurenței pot să recurgă la mecanisme de reparație colectivă . Acțiunile în despăgubire pot fi introduse de către entități reprezentative sau prin participare voluntară la o acțiune colectivă;

14. acțiunile în despăgubiri pentru cazurile de încălcare a normelor antitrust pot fi intentate în decurs de cinci ani din momentul în care se poate considera în mod întemeiat că persoana vătămată are cunoștință atât de încălcarea normelor antitrust, cât și de prejudiciul cauzat de această încălcare. În cazul în care autoritatea din domeniul concurenței investighează acest fapt de încălcare a normelor concurenței, persoanele vătămate pot introduce o acțiune în despăgubire în cel mult doi ani de la data la care autoritatea respectivă a adoptat o decizie definitivă ;

15. posibilitatea ca instanțele naționale să transfere pârâtului care a obținut câștig de cauză totalitatea cheltuielilor sau o parte din acestea ar trebui analizată din perspectiva celor mai bune practici existente în statele membre;

16. pentru protejarea programelor de clemență ale autorităților europene din domeniul concurenței, beneficiarii imunității ar trebui să răspundă numai pentru prejudiciul pe care l-au cauzat , și nu pentru întregul prejudiciu creat de încălcarea normelor concurenței.