Raportul comun privind ocuparea forței de muncă are menirea de a ajuta statele membre să identifice domeniile prioritare pentru reforme și investiții. Prevăzut la articolul 148 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, raportul comun privind ocuparea forței de muncă oferă o imagine de ansamblu anuală asupra principalelor evoluții ale ocupării forței de muncă și ale situației sociale în Europa, precum și asupra punerii în aplicare a orientărilor pentru politicile de ocupare a forței de muncă. Raportul face parte integrantă din semestrul european încă de la crearea acestuia, subliniind principalele provocări întâlnite în domeniul ocupării forței de muncă și la nivel social, care trebuie abordate în ciclul anual, în cadrul pachetului de toamnă. În cadrul unui semestru european excepțional precum cel din 2021, raportul comun privind ocuparea forței de muncă va ajuta în plus statele membre să identifice domeniile prioritare pentru reforme și investiții, pe care să le includă în planurile lor de redresare și de reziliență, în contextul orientărilor pentru politicile de ocupare a forței de muncă. Rezultatele din tabloul de bord social care însoțește Pilonul european al drepturilor sociale sunt prezentate în raportul comun privind ocuparea forței de muncă și pot servi la elaborarea planurilor naționale. Tot în contextul raportului comun privind ocuparea forței de muncă, Comisia va evalua și fondul planurilor, în cadrul unor documente analitice care vor însoți propunerile de acte de punere în aplicare ale Consiliului. În cooperare cu Comitetul pentru ocuparea forței de muncă și Comitetul pentru protecție socială, Comisia va continua, de asemenea, să monitorizeze atent toate evoluțiile înregistrate pe piața forței de muncă și, respectiv, la nivel social, actualizând cu regularitate raportul de monitorizare a rezultatelor privind ocuparea forței de muncă și, respectiv, monitorul performanței în materie de protecție socială.

Reacția UE la criză a fost rapidă și fermă. Pentru atenuarea impactului economic, social și sanitar al crizei și pentru consolidarea redresării, statelor membre li s-a oferit un sprijin financiar fără precedent, inclusiv prin intermediul noului instrument SURE, al Instrumentului de sprijin de urgență și al unei mai mari flexibilități în utilizarea fondurilor politicii de coeziune în cadrul Inițiativei pentru investiții ca reacție la coronavirus. În plus, Mecanismul de redresare și reziliență – care se află în centrul Next Generation EU – va oferi un sprijin financiar pe scară largă pentru reforme și investiții menite să sprijine crearea de locuri de muncă și să mărească atât reziliența economiilor, a societăților și a sistemelor de sănătate din UE, cât și gradul de pregătire a acestora pentru dubla tranziție. Se creează astfel o ocazie unică de stimulare a investițiilor în oameni și de accelerare a redresării economice. Acest răspuns rapid se încadrează într-o strategie pe termen lung și contribuie la capacitatea Uniunii de a-și atinge obiectivele pe termen lung.

În plus, raportul comun privind ocuparea forței de muncă monitorizează performanțele statelor membre în ceea ce privește tabloul de bord social creat în contextul Pilonului european al drepturilor sociale. Pilonul a fost proclamat în comun de Parlamentul European, Consiliu și Comisie, la 17 noiembrie 2017. Acesta identifică principii și drepturi din trei domenii: i) egalitatea de șanse și de acces pe piața muncii, ii) condițiile de muncă echitabile și iii) protecția și incluziunea socială. Monitorizarea progreselor realizate în aceste domenii are la bază o analiză detaliată a tabloului de bord social care însoțește pilonul.

Procentajul persoanelor expuse riscului de sărăcie după transferurile sociale a scăzut în 2019, dar continua să fie ridicat; este dificil de estimat impactul crizei. Indicatorul riscului de sărăcie a rămas, în linii mari, stabil, scăzând foarte ușor la 16,5 % în 2019 (de la 16,8 % în 2018, pe baza veniturilor realizate cu un an înainte). Numărul de persoane care trăiesc în gospodării cu un venit disponibil pe adult-echivalent sub 60 % din mediana națională s-a situat puțin peste 84,5 de milioane, scăzând cu un milion și jumătate față de anul precedent. Din estimările-semnal ale Eurostat pentru anul de realizare a veniturilor 2019 reiese un scenariu destul de stabil. La data redactării, estimările-semnal referitoare la veniturile realizate în 2020 (care reflectă deci impactul crizei) nu sunt încă disponibile. Evoluțiile din 2020 sunt destul de dificil de prevăzut, având în vedere și impactul probabil al crizei asupra veniturilor mediane. Din simulările efectuate a rezultat că, datorită măsurilor de politică adoptate ca răspuns la criză, s-ar putea ca rata riscului de sărăcie să crească în UE cu doar 0,1 puncte procentuale în medie. Rata măsurată a riscului de sărăcie (și anume rata calculată în raport cu un prag de sărăcie fixat pe o bază anuală) ar urma, în schimb, să crească cu 1,7 puncte procentuale, reflectând scăderea semnificativă preconizată a nivelurilor de venituri în raport cu un prag de sărăcie fix.

Riscul de sărăcie a persoanelor încadrate în muncă a scăzut ușor în 2019, dar a rămas la un nivel ridicat, în timp ce profunzimea sărăciei a fost ridicată pentru persoanele din gospodării cu intensitate foarte redusă a muncii. În 2019, procentajul persoanelor încadrate în muncă și expuse riscului de sărăcie a scăzut cu 0,3 puncte procentuale, ajungând la 9 %, sub vârful de 9,8 % atins în 2016, dar cu 0,5 puncte procentuale peste minima atinsă în 2010. Persoanele care lucrează cu fracțiune de normă și, respectiv, persoanele angajate pe baza unor contracte temporare continuă să fie mai mult expuse acestui risc, ratele sărăciei persoanelor încadrate în muncă fiind de 15,1 % și, respectiv, 16,2 % (a se vedea, de asemenea, secțiunile 3.1.1 și 3.4.1). În același timp, deficitul median relativ, prin care se măsoară distanța dintre nivelurile veniturilor persoanelor expuse riscului de sărăcie și pragul de sărăcie (și anume cât de gravă este sărăcia), a fost de 24,4 % în 2019, aproape neschimbat din 2018. Statele membre prezintă dinamici diferite (pentru detalii, a se vedea secțiunea 3.4.1). La nivel agregat, deficitul mediu de venituri pentru populația în vârstă de muncă (18-64 de ani) care locuiește în gospodării cu un grad de ocupare (aproape) egal cu zero a fost stabil, situându-se la 36,2 % în 2019, ceea ce indică un nivel scăzut de adecvare și acoperire a prestațiilor.

Raportul comun din 2021 privind ocuparea forței de muncă integrează o dimensiune regională în tabloul de bord social. Evoluția indicatorilor la nivel național poate masca diferențe importante la nivel regional (nivel la care sunt adesea decise, în multe state membre, o serie de politici și măsuri de finanțare). În acest context, raportul comun privind ocuparea forței de muncă prezintă, pentru al doilea an, date referitoare la situația regională, pe baza tabloului de bord social. Mai precis, în anexa 4 sunt prezentate o serie de hărți care ilustrează defalcările regionale pe state membre pentru câțiva indicatori principali din tabloul de bord social. În plus, analiza din capitolul 3 conține, când este cazul, constatări la nivel regional pentru statele membre unde există diferențe mari între regiunile NUTS 2. Datele și constatările permit o mai bună înțelegere a situației diferitelor regiuni ale unei țări în ceea ce privește câteva dimensiuni principale ale pilonului și contribuie la monitorizarea convergenței la nivel de țară, la evaluarea impactului politicilor regionale și la elaborarea acestora.

Tabloul de bord social va sprijini pregătirea planurilor naționale de reformă și a planurilor naționale de redresare și reziliență, principalele documente de referință din cadrul Mecanismului de redresare și reziliență. Astfel cum se indică în Strategia anuală privind creșterea durabilă pentru 2021, Mecanismul de redresare și reziliență va implica modificări ale ciclului semestrului european din 2021. Având în vedere complementaritatea cu semestrul european, statele membre sunt încurajate să transmită programul național de reformă și planul național de redresare și reziliență într-un singur document integrat. În plus, astfel cum s-a subliniat în orientările adresate statelor membre cu privire la planurile de redresare și reziliență, statele membre sunt invitate să explice în termeni generali modul în care planurile sunt coerente cu punerea în aplicare a Pilonului european al drepturilor sociale și în care contribuie efectiv la aceasta. În plus, statele membre sunt invitate să ofere o imagine a impactului economic și social general al planului (alături de o evaluare a perspectivelor macroeconomice), prezentând indicatori relevanți, inclusiv din tabloul de bord social. Pentru statele membre care își prezintă planurile de redresare și reziliență în 2021, Comisia va evalua fondul acestora în cadrul unor documente analitice care vor însoți propunerile de acte de punere în aplicare ale Consiliului.

Conform indicatorilor principali, condițiile de pe piața forței de muncă au cunoscut o oarecare deteriorare în prima jumătate a anului 2020. Dintre cei cinci indicatori ai pieței forței de muncă menționați mai sus, rata de ocupare a forței de muncă și rata NEET s-au înrăutățit în UE-27 în T2-2020, comparativ cu același trimestru din 2019, în timp ce rata șomajului a rămas constantă; în cazul indicatorilor „diferențe de gen în ocuparea forței de muncă” și „rata șomajului de lungă durată” s-au înregistrat, în schimb, unele îmbunătățiri (pentru mai multe detalii privind tendințele recente, a se vedea capitolul 1).

Indicatorul social și indicatorul competențelor, pentru care sunt disponibile numai date dinaintea pandemiei de COVID-19, au continuat să se îmbunătățească în 2019. Ceilalți nouă indicatori principali înregistrează o tendință anuală pozitivă sau în general stabilă (și anume, fie în 2019, fie în 2018, în funcție de disponibilitatea datelor). În special, s-a observat, în medie, o îmbunătățire în ceea ce privește indicatorul sărăciei, indicatorul inegalității și indicatorii conecși (respectiv, proporția persoanelor expuse riscului de sărăcie sau de excluziune socială, raportul dintre chintila superioară și cea inferioară, venitul brut disponibil al gospodăriilor pe cap de locuitor, câștigurile salariale nete ale unui lucrător cu normă întreagă necăsătorit și cu un salariu mediu), precum și în ceea ce privește indicatorul educației, indicatorul îngrijirii copiilor și indicatorul competențelor (numărul de persoane care au părăsit timpuriu sistemul de educație și de formare profesională, numărul de copii mai mici de trei ani înscriși în sistemul de îngrijire a copiilor, proporția populației cu un nivel de competențe digitale de bază sau superior). S-a observat o tendință în general stabilă în ceea ce privește impactul transferurilor sociale asupra reducerii sărăciei și nevoile nesatisfăcute autoraportate în materie de asistență medicală.

După cum reiese din diagrama de dispersie prezentată în capitolul 3, între statele membre se poate observa o tendință divergentă în ceea ce privește majoritatea indicatorilor pieței forței de muncă (cu excepția ratei șomajului de lungă durată). Cu alte cuvinte, statele membre cu o situație inițială mai gravă s-au confruntat, în medie, cu o deteriorare mai puternică în T2-2020 față de același trimestru din anul precedent. Cu toate acestea, se poate observa, în general, un anumit grad de convergență în ceea ce privește ceilalți indicatori principali (în unele cazuri, tendința nu este clar definită).

Aproape toate statele membre se confruntă cu provocări legate de cel puțin un indicator principal. Având în vedere cele mai problematice trei clasificări (și anume „situații critice”, „de supravegheat” și „performanță slabă, dar în curs de îmbunătățire”), în toate statele membre, cu excepția Germaniei, este semnalată cel puțin o provocare. În ceea ce privește doar „situațiile critice” (și anume indicatorii al căror nivel este mult mai scăzut decât media și care fie nu s-au îmbunătățit suficient de rapid, fie s-au deteriorat și mai mult în cursul ultimului an), au fost semnalate provocări în 15 state membre, cu un stat membru mai mult decât în Raportul comun privind ocuparea forței de muncă din 2020. S-au alăturat acestui grup de țări Austria, Ungaria și Portugalia (ultimele două s-au „realăturat”, după ce îl părăsiseră în anul precedent), în timp ce Estonia și Lituania l-au părăsit. În cele 14 domenii evaluate, s-au identificat în total 116 cazuri care intră în categoriile „situații critice”, „de supravegheat” sau „performanță slabă, dar în curs de îmbunătățire”, adică aproximativ 33 % din numărul total de evaluări (cu un punct procentual mai mult decât în Raportul comun privind ocuparea forței de muncă din 2020). Dintre acestea, numai 41 intră în categoria „situații critice” (reprezentând 11,1 % din totalul evaluărilor), față de 40 în Raportul comun privind ocuparea forței de muncă din 2019 (reprezentând 10,3 % din totalul evaluărilor).

Ca și în anii precedenți, situația statelor membre și gravitatea provocărilor cu care se confruntă diferă foarte mult – reflectând și impactul crizei, în ceea ce privește indicatorii pieței forței de muncă. România și Spania se încadrează în categoriile „situații critice”, „de supravegheat” sau „performanță slabă, dar în curs de îmbunătățire” în ceea ce privește zece sau mai mulți indicatori și sunt urmate de Bulgaria și Grecia, cu nouă provocări fiecare (a se vedea tabelul 1). Dintre aceste țări, Bulgaria, România și Spania se încadrează în categoria „situații critice” în ceea ce privește cel mai mare număr de indicatori (șase fiecare) și sunt urmate de Grecia (patru). Cu toate acestea, Grecia, România și Spania prezintă și câteva evaluări pozitive (înregistrate după declanșarea pandemiei): Grecia se încadrează în categoria „cele mai bune performanțe” în ceea ce privește părăsirea timpurie a școlii și în categoria „performanță peste medie” în ceea ce privește inegalitatea veniturilor și nivelul de competențe digitale al populației; Spania se încadrează în categoria „cele mai bune performanțe” în ceea ce privește înscrierea în sistemul de îngrijire a copiilor și în categoria „performanță peste medie” în ceea ce privește nevoile nesatisfăcute autoraportate în materie de asistență medicală. România se încadrează în categoria „cele mai bune performanțe” în ceea ce privește creșterea venitului disponibil al gospodăriilor pe cap de locuitor. În ceea ce privește numărul total de provocări, urmează Italia (șapte provocări) și Cipru, Ungaria și Letonia (șase provocări fiecare). În schimb, Cehia și Țările de Jos se încadrează în categoria „cele mai bune performanțe” sau în categoria „performanță peste medie” în ceea ce privește zece indicatori principali și sunt urmate de Danemarca și Suedia (nouă indicatori fiecare) și Germania (opt indicatori).

Tabelul 1: Rezumatul indicatorilor principali din tabloul de bord social

Notă: actualizare din 28 octombrie 2020. Nu este disponibil raportul dintre chintila superioară și cea inferioară pentru IE, FR, IT, LV și SK. Nu este disponibilă rata riscului de sărăcie sau excluziune socială pentru IE și IT. Nu sunt disponibile rata NEET și rata șomajului de lungă durată pentru DE. Nu sunt disponibile date privind creșterea venitului disponibil brut al gospodăriilor pe cap de locuitor pentru BG, EL, LU, MT și PL. Datele privind câștigurile salariale nete ale unui lucrător cu normă întreagă necăsătorit, fără copii și cu un salariu mediu pentru DK nu sunt fiabile (și nu au fost raportate). Nu sunt disponibile date privind impactul transferurilor sociale asupra reducerii sărăciei pentru IE, IT și SK. Nu sunt disponibile date privind nevoile nesatisfăcute autoraportate în materie de asistență medicală pentru IE, FR, IT și SK. Nu sunt disponibile date privind numărul de copii mai mici de trei ani înscriși în sistemul de îngrijire a copiilor pentru FR, IE, IT și SK. Nu sunt disponibile date privind nivelul de competențe digitale al persoanelor fizice pentru IT (lipsesc datele din 2017). Întreruperile de serie și alte evidențieri statistice sunt menționate în anexele 1 și 2.

3. REFORME SOCIALE ȘI ÎN DOMENIUL OCUPĂRII FORȚEI DE MUNCĂ – PERFORMANȚA STATELOR MEMBRE ȘI MĂSURILE ADOPTATE DE ACESTEA

Prezenta secțiune cuprinde o vedere de ansamblu asupra indicatorilor-cheie recenți privind ocuparea forței de muncă și situația socială și a măsurilor luate de statele membre în sectoarele prioritare identificate în orientările UE privind ocuparea forței de muncă, adoptate de Consiliu în 2020. La baza acestei vederi de ansamblu au stat programele naționale de reformă pentru 2020 ale statelor membre și surse ale Comisiei Europene. În absența unor indicații contrare, în raport sunt prezentate numai măsurile de politică puse în aplicare după iunie 2019. O analiză aprofundată a evoluțiilor recente de pe piața forței de muncă poate fi consultată în Raportul din 2020 privind evoluția pieței forței de muncă și a salariilor în Europa („Labour Market and Wage Developments, Annual Review 2020”) și în Raportul din 2020 privind evoluția ocupării forței de muncă și a situației sociale în Europa („Employment and Social Developments in Europe, Annual Review 2020”).

3.1 Orientarea 5 – Stimularea cererii de forță de muncă

Prezenta secțiune se referă la punerea în aplicare a orientării nr. 5 privind ocuparea forței de muncă, în care statelor membre li se recomandă să creeze condiții pentru promovarea cererii de forță de muncă și crearea de locuri de muncă. Este prezentată, mai întâi, o vedere de ansamblu asupra ratei șomajului și a ratei de ocupare a forței de muncă din fiecare stat membru, în completarea analizei efectuate la nivelul UE în capitolul 1. Sunt analizate apoi tendințele activităților independente, dinamica salariilor, salariul minim și evoluțiile sarcinii fiscale asupra costului forței de muncă. În secțiunea 3.1.2 sunt prezentate măsurile de politică puse în aplicare de statele membre în aceste domenii, cu un accent deosebit pe răspunsurile în materie de politici pentru prezervarea raporturilor de muncă și sprijinirea creării de locuri de muncă în contextul pandemiei.

3.1.1 Indicatori-cheie

Numărul de persoane încadrate în muncă a scăzut în al doilea trimestru al anului 2020, reflectând impactul crizei provocate de pandemia de COVID‑19. În 2019, ocuparea totală a forței de muncă a crescut sau a rămas stabilă în toate statele membre în comparație cu 2018 (cu excepția unor mici scăderi înregistrate în Polonia și România). Creșterea ocupării forței de muncă s-a încetinit sau a înregistrat valori negative în mai multe state membre în primul trimestru al anului 2020 (cu o medie de - 0,2 % în UE față de trimestrul precedent). Ulterior, toate statele membre (cu excepția Maltei) au înregistrat o scădere în al doilea trimestru (cu o medie de ‑ 2,7 % în UE). Comparativ cu vârful atins în materie de ocupare a forței de muncă în T4-2019, această scădere a depășit șase milioane de persoane. Cele mai mari scăderi au fost înregistrate de Spania (- 8,4 %, reprezentând 1,7 milioane de persoane), Irlanda (- 6,1 %), Estonia și Ungaria (‑ 5,6 %). Creșterea ocupării forței de muncă s-a situat sub - 2 % în alte 13 state membre (Figura 7). Dimpotrivă, scăderea a fost mai moderată în Cipru (- 0,9 %), Polonia (- 0,4 %) și Luxemburg (‑ 0,3 %). Malta a fost singura țară care a înregistrat o creștere a ocupării forței de muncă, de 1,7 %.

Figura 7 – Scăderea substanțială a ocupării forței de muncă în UE

Variația procentuală a ocupării totale a forței de muncă și a numărului total de ore lucrate între T4-2019 și T2-2020