COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR

Încheierea primului semestru european de coordonare a politicilor economice: orientări pentru politicile naționale în perioada 2011-2012

SPRIJINIREA UE S Ǎ IAS Ǎ MAI PUTERNIC Ǎ DIN CRIZ Ǎ

UE face față celei mai grave crize economice de la crearea ei: atât guvernele, cât și cetățenii au fost supuși unor presiuni nemaiîntâlnite și s-au luat decizii fără precedent într-o perioadă foarte scurtă, lucru care a fost costisitor și dureros. Criza nu a început în Europa, astfel că și alte economii importante au suferit șocuri similare. În cadrul UE, impactul a variat de la țară la țară, unele state membre revenindu-și rapid după etapa inițială de încetinire economică, în timp ce altele se confruntă cu provocări uriașe. Conform previziunilor Comisiei, în tot mai multe state membre ale UE se înregistrează un reviriment economic, însă acesta rămâne inegal și marcat de incertitudini.

Nu se poate vorbi de revenirea la situația de dinainte de criză: societățile noastre vor fi afectate și transformate radical de șocurile înregistrate în ultimii trei ani, potențialul nostru de creștere a avut de suferit, finanțele noastre publice și sistemele noastre financiare au fost afectate negativ și o parte semnificativă a populației noastre a devenit șomeră, în special tinerii, a fost afectată de șomaj. Multe persoane vor mai avea de înfruntat greutăți o perioadă, iar altele vor realiza din ce în ce mai mult care ar putea fi implicațiile unei redresări caracterizate de lipsă de locuri de muncă. În multe zone, reacția cetățenilor a fost una de mânie și de frustrare.

Criza ne-a ajutat să realizăm că economiile noastre sunt interrelaționate. Același lucru se poate spune și despre viitorul nostru. UE este un spațiu economic partajat, și nu 27 de economii, astfel că ceea ce afectează o țară le afectează pe toate. Acest lucru este valabil în special în cazul celor 17 state membre care fac parte din zona euro, având aceeași monedă. Pentru a ne recâștiga capacitatea de creștere economică și pentru a asigura faptul că performanțele statelor membre mai degrabă le consolidează decât le obstrucționează pe cele ale altora, trebuie să introducem dimensiunea colectivă a UE în procesele decizionale de la nivel național înainte de luarea deciziilor. Necesitatea unei coordonări sporite a politicilor la nivelul UE nu este legată doar de criză. Dezechilibrele macroeconomice s-au acumulat de-a lungul câtorva ani, multe state membre nemaiavând sau având puțină marjă de manevră în momentul declanșării crizei. O mai bună coordonare a politicilor constituie, de asemenea, cel mai bun răspuns pe care UE îl poate da la provocările globalizării. În afara UE, economiile emergente au fost afectate într-o mai mică măsură de criză și înregistrează rate ale creșterii foarte puternice. UE are nevoie de eforturi constante pentru a-și spori competitivitatea pe piețele mondiale, astfel încât să își păstreze nivelul de trai.

Ceea ce trebuie reținut în principal din această experiență este că axarea doar pe criteriile legate de datorie și de deficit din cadrul pactului de stabilitate și creștere și implementarea insuficientă nu au putut preveni apariția unor probleme grave în alte domenii. Acest lucru a însemnat că am abordat prea târziu problemele cruciale, iar când am făcut-o, reticența noastră de a pune la îndoială, în mod constructiv, demersurile altor state membre a însemnat că nu a existat un sentiment al responsabilității colective în ceea ce privește rezultatele obținute. Mult prea des, presiunile pieței au dictat cursul acțiunilor noastre.

Confruntându-se cu iminența crizei, UE a elaborat un răspuns comun, coerent și cuprinzător, întocmind planuri de redresare, coordonând salvarea și restructurarea băncilor, revizuind complet supravegherea serviciilor financiare, oferind asistență macrofinanciară mai multor state membre[1], creând noi mecanisme de sprijin pentru protejarea stabilității financiare în zona euro și stabilind obiective ambițioase pentru o nouă modalitate de a asigura o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii ca parte a Strategiei Europa 2020[2].

Prinde contur o nouă guvernanță economică a UE. Propunerile legislative ale Comisiei și activitatea grupului operativ condus de președintele Consiliului European vor conduce la remodelarea integrală a instrumentelor UE, pentru a preveni dezechilibrele macroeconomice și a consolida modul de funcționare al Pactului de stabilitate și creștere. În primăvara acestui an, statele membre care fac parte din zona euro și o serie de alte state membre[3] au convenit să facă eforturi suplimentare pentru a promova competitivitatea, ocuparea forței de muncă, sustenabilitatea finanțelor publice și stabilitatea financiară, ca parte a Pactului euro plus.

UE implementează în prezent o nouă metodă de lucru – semestrul european – pentru a asigura faptul că discuția colectivă privind prioritățile-cheie are loc la nivelul UE înainte, nu după ce se iau deciziile naționale. Rezultatele acestei discuții trebuie să fie reflectate apoi efectiv în procesul decizional de la nivel național, în special în bugetele naționale și în reforme structurale, pentru ca eforturile naționale și ale UE să fie reunite și corelate astfel încât, cu timpul, să se obțină progrese, care să fie monitorizate.

Pe baza evaluării programelor statelor membre, Comisia prezintă acum recomandări pentru fiecare țară, precum și pentru zona euro. Aceste orientări se limitează la prioritățile-cheie care trebuie abordate în următoarele 12-18 luni. Acest lucru reflectă o alegere deliberată de a se pune accentul pe provocările cele mai presante și pe rezultatele care se pot obține în perioada respectivă, luând în considerare circumstanțele specifice fiecărui stat membru. Pentru statele membre care primesc asistență financiară externă, Comisia a decis să facă o singură recomandare: ca acestea să pună în aplicare programul de angajamente până la termenul stabilit. În documentele de însoțire este prevăzută o analiză mai detaliată, pentru a sublinia aspectele de natură structurală și a indica prioritățile pe termen mediu, în special pe cele legate de realizarea obiectivelor Strategiei Europa 2020. Odată adoptate de Consiliu, fiecare stat membru ar trebui să ia măsurile necesare pentru ca orientările să se reflecte în procesul decizional național și în procesul bugetar anual.

Caseta 1. Primul semestru european

Semestrul european a început în ianuarie 2011 cu prezentarea de către Comisie, în cadrul analizei anuale a creșterii și în raportul comun privind ocuparea forței de muncă[4], a principalelor provocări socioeconomice ale UE. Consiliul European de primăvară a aprobat și completat orientările prevăzute în analiza anuală a creșterii. În acest context, statelor membre li s-a cerut să prezinte la sfârșitul lunii aprilie[5] programe de stabilitate sau de convergență – care se referă la situația finanțelor publice ale acestora – și programe naționale de reformă - care prezintă măsurile de politică esențiale pentru sprijinirea creșterii și a creării de locuri de muncă și pentru a atinge obiectivele Strategiei Europa 2020. În plus, majoritatea statelor membre ale Pactului euro plus și-au prezentat angajamentele specifice asumate în cadrul pactului (a se vedea mai jos)

Comisia a evaluat aceste programe și angajamente și prezintă acum orientări pentru fiecare țară, astfel încât Consiliul European din luna iunie să poată încheia primul semestru. Chiar dacă se recunoaște faptul că poate fi nevoie de timp pentru ca reformele să dea rezultate, Comisia s-a axat pe domenii în care acum trebuie întreprinse noi acțiuni.

În lumina acestei prime experiențe, Comisia consideră că semestrul european poate deveni o metodă de guvernanță eficace de sprijinire a procesului decizional al UE și a celui național în mod integrat, transparent și prompt, cu condiția ca statele membre să decidă în mod colectiv cu privire la principalele orientări de politică care trebuie puse în aplicare și să dea curs recomandărilor Consiliului:

- prezentarea simultană a programelor de stabilitate sau convergență și a programelor naționale de reformă permite UE să evalueze concomitent strategiile naționale fiscale și strategiile de creștere, inclusiv eventualele riscuri, dezechilibre sau compensări care nu ar fi fost observate altfel. Acesta este motivul pentru care Comisia prezintă un set integrat de recomandări pentru fiecare stat membru, respectând totodată diferitele temeiuri juridice care stau la baza acestora. Consiliul este invitat să trimită un set unic de recomandări fiecărui stat membru, care să includă avizul Consiliului cu privire la situația fiscală a statului respectiv.

- combinarea orientărilor la nivelul UE cu cele specifice fiecărei țări permite discutarea agendelor naționale și prezentarea acestora în contextul obiectivelor UE. Aceasta înseamnă că dimensiunea UE poate fi introdusă în procesul decizional național înainte de luarea deciziilor. De asemenea, Uniunea Europeană poate astfel să țină seama de eforturile naționale și să decidă cu privire la acțiunile complementare care mai trebuie luate la nivelul UE, de exemplu în contextul inițiativelor emblematice[6] din cadrul Strategiei Europa 2020.

- combinarea orientărilor pe termen scurt cu obiectivele pe termen mediu oferă UE și statelor sale membre mijloacele necesare pentru a elabora, cu timpul, o serie de reforme și politici mai bine coordonate.

EVALUAREA șI RECOMANDăRILE COMISIEI

Din evaluarea globală efectuată de Comisie reiese că programele prezentate de statele membre constituie un bun punct de plecare pentru sprijinirea redresării economice a Europei, pentru abordarea provocărilor fiscale și pentru conducerea unor reforme mai ambițioase la nivel național. Orientările din analiza anuală a creșterii au fost, în general, preluate în acțiunile naționale. Adoptarea unor obiective naționale arată faptul că există un grad semnificativ de angajament față de obiectivele Strategiei Europa 2020[7].

Cu toate acestea, Comisia este preocupată de faptul că, prin combinarea acestor angajamente, UE nu ar putea să își atingă obiectivele globale până în 2020. Pe baza angajamentelor naționale, UE este pe drumul cel bun în privința îndeplinirii obiectivelor sale privind reducerea emisiilor, surselele de energie regenerabile și abandonul școlar timpuriu. Sunt necesare eforturi suplimentare pentru a atinge obiectivele în domeniile ocupării forței de muncă, cercetării și dezvoltării, eficienței energetice, învățământului superior și sărăciei.

În perioada 2011-2012, statele membre se confruntă cu provocări importante, într-un context deosebit de dificil. Marja de manevră fiscală este foarte limitată și, pe măsură ce impactul crizei se face simțit, se creează nemulțumiri în rândul cetățenilor din mai multe state membre. Cu toate acestea, ca răspuns la presiunea exercitată de evenimente, multe dintre modificările necesare pentru remedierea deficiențelor structurale, care au fost adesea amânate timp de mulți ani, sunt acum avute în vedere sau puse în aplicare. Acest lucru este cel mai evident în statele membre care beneficiază de sprijin din partea UE, a altor state membre și a FMI, dar este, de asemenea, evident, într-o măsură mai mare sau mai mică, în toate programele naționale.

În evaluarea sa, Comisia recunoaște amploarea reformelor demarate deja de statele membre și recunoaște că nu există soluții universale și nici miraculoase: nu ar trebui făcut totul de către toți în același timp, lucru care, de altfel, nici nu este posibil. Totuși, dată fiind gravitatea situației și interdependențele dintre economiile noastre, Comisia recomandă acțiuni la nivel național în următoarele domenii identificate în analiza anuală a creșterii:

Premise pentru creștere

- Având în vedere că, în prezent, 24 de state membre fac obiectul procedurii de deficit excesiv, iar nivelurile datoriei publice continuă să fie îngrijorător de ridicate, majoritatea statelor membre întreprind eforturi ample de consolidare fiscală și au sarcina de a revizui substanțial nivelurile și structurile cheltuielilor și veniturilor lor în bugetele naționale. Adoptarea de cadre fiscale consolidate în unele state membre, inclusiv prin utilizarea de plafoane de cheltuieli și de măsuri „de frânare a datoriilor” este un pas înainte pozitiv. De asemenea, mai multe state membre întreprind reforme ale administrației lor publice și ale sistemelor lor de securitate socială pentru a controla mai bine nivelul cheltuielilor. Comisia consideră că este esențial să se respecte termenele stabilite pentru corectarea deficitelor excesive, iar consolidarea trebuie să aibă loc rapid, pentru a avansa în direcția îndeplinirii obiectivelor bugetare pe termen mediu specificate de Consiliu. În acest proces, Comisia solicită, de asemenea, să se acorde o atenție sporită calității cheltuielilor publice și structurilor fiscale, pentru a menține sau consolida elementele favorabile creșterii, cum ar fi investițiile în cercetare, educație și eficiența energetică[8].

- Progresele realizate în ceea ce privește corectarea dezechilibrelor macroeconomice, care au apărut în ultimul deceniu, au fost lente în unele state membre, fiind necesare corecții suplimentare. În special, statele membre cu un deficit de cont curent semnificativ, legat de pierderi susținute în materie de competitivitate și de condiții de finanțare a datoriilor care anterior fuseseră favorabile, trebuie să întreprindă măsuri suplimentare pentru a-și remedia deficiențele structurale. În unele cazuri, acest lucru poate implica revizuirea sistemelor de stabilire a salariilor, în consultare cu partenerii sociali, pentru a se asigura faptul că salariile sprijină competitivitatea și evoluează în conformitate cu creșterea productivității. În alte cazuri, principala provocare o constituie efectuarea de reforme structurale care să stimuleze productivitatea și, printre altele, să orienteze activitatea economică spre sectoarele cu o înaltă valoare adăugată și spre sectoarele bunurilor tranzacționabile. În statele membre cu excedent de cont curent, pot fi constatate unel tendințe de compensare. Cererea internă poate fi consolidată suplimentar, lucru care se poate realiza în principal prin măsuri de îmbunătățire a inserției profesionale și de deschidere a piețelor serviciilor și rețelelor.

- Capacitatea sectorului bancar de a răspunde în mod eficient nevoilor economiei rămâne un domeniu de preocupare într-o serie de state membre. Rezultatele noilor simulări de criză, care vor fi publicate în curând, trebuie urmate imediat de măsuri de remediere a vulnerabilităților rămase. Pe lângă revizuirea în curs a cadrului de reglementare de la nivelul UE, Comisia susține necesitatea întreprinderii unei serii de reforme sistemice care vizează modernizarea guvernanței și funcționării unora dintre sistemele naționale. O serie de state membre ar trebui, de asemenea, să aibă în vedere consolidarea cadrului lor de reglementare în materie de credite ipotecare, pentru a se preveni bulele imobiliare și a se reduce îndatorarea excesivă a gospodăriilor private.

Mobilizarea piețelor forței de muncă și crearea de oportunități de ocupare a forței de muncă

- Majoritatea statelor membre sunt angajate în procesul de reformă a sistemelor lor de pensii, atât ca mijloc de reducere a cheltuielilor viitoare legate de îmbătrânirea demografică, ce vor fi înregistrate pe măsură ce populația acestora va îmbătrâni, cât și ca mijloc de creare a unor stimulente suplimentare pentru prelungirea vieții active. Majorarea vârstei legale de pensionare și relaționarea acesteia cu speranța de viață rămân prioritare, iar crearea unor legături automate sau bazate pe anumite formule între vârsta de pensionare și speranța de viață poate fi un instrument eficace în acest sens. Eliminarea treptată a schemelor de pensionare anticipată, precum și creșterea capacității de inserție profesională a lucrătorilor cu vârsta de peste 50 de ani constituie o parte necesară a răspunsului de politică. Dat fiind impactul crizei financiare asupra fondurilor private de pensii, statele membre care se bazează pe un sistem cu doi sau trei piloni ar trebui să se asigure că fiecare dintre aceștia poate funcționa și autonom. Într-o serie de state membre, gradul de adecvare a nivelului pensiilor pentru a asigura un nivel de trai decent la bătrânețe este sau ar putea deveni o problemă.

- În câteva state membre, criza a dus la o creștere dramatică a ratei șomajului, însoțită uneori de scăderea puternică a nivelurilor ocupării forței de muncă, adesea cei mai vulnerabili fiind cei mai afectați. Dacă nu sunt prevenite și abordate, riscurile de inactivitate sau de excluziune ale anumitor persoane se pot concretiza. Prin urmare, măsurile de sprijin și serviciile de ocupare a forței de muncă eficace sunt esențiale pentru a-i ajuta pe șomeri să găsească un loc de muncă și să continue să își dezvolte competențele. Este necesar să se acorde o atenție specială și situației persoanelor care trăiesc în sărăcie și a altor grupuri deosebit de vulnerabile.

- O serie de state membre ar trebui să fie mai proactive în ceea ce privește îmbunătățirea performanțelor sistemului de învățământ și a accesului la învățarea pe tot parcursul vieții, atât pentru a îmbunătăți capacitatea de inserție profesională, cât și pentru a stimula capitalul uman. Sunt necesare eforturi deosebite în unele state membre pentru a soluționa problema abandonului școlar timpuriu și pentru a oferi locuri pentru stagii de ucenicie și formare profesională. Se recomandă, de asemenea, să se întreprindă acțiuni bine direcționate pentru a soluționa problema ratei ridicate a șomajului în rândul tinerilor. Multe state membre se confruntă cu problema îmbătrânirii rapide a forței lor de muncă, iar înregistrarea din nou a unei creșteri economice evidențiază perspectiva unor penurii importante pentru anumite competențe, așadar corelarea competențelor obținute în urma participării la sistemul de învățământ sau la cursuri de formare cu necesitățile de pe piața forței de muncă reprezintă o prioritate.

- O serie de state membre continuă să se confrunte cu segmentarea pieței forței de muncă, existând diferite tipuri de contracte de muncă și fiind necesar să se înainteze mai hotărât în direcția obținerii unei combinații mai eficace - și echitabile - de flexibilitate și securitate în acordurile în materie de muncă („flexicuritate”), inclusiv prin reechilibrarea legislației în materie de protecție a locurilor de muncă, astfel încât să se stimuleze crearea de locuri de muncă, participarea pe piața forței de muncă, mobilitatea între sectoare și acumularea de capital uman.

- Până în prezent, nu s-a acordat o atenție suficientă reducerii sarcinii fiscale asupra muncii, în special pentru lucrătorii cu salarii mici și cu calificări reduse. În contextul consolidării fiscale, multe state membre vor trebui să reexamineze atât partea din bugetele naționale referitoare la taxe și impozite, cât și cea referitoare la cheltuieli. Se recomandă, în general, să nu se mai pună accentul pe impozitarea muncii, ci pe impozitarea consumului și/sau să se sprijine obiectivele de mediu. De asemenea, sunt necesare măsuri suplimentare pentru a elimina obstacolele sociale și fiscale pentru ca cea de a doua persoană care contribuie la venitul familiei să intre sau să rămână pe piața forței de muncă. Acțiunile prioritare recomandate în acest context vizează revizuirea sistemelor fiscale și de indemnizații, îmbunătățirea disponibilității serviciilor de îngrijire a copiilor și ameliorarea flexibilității tipurilor de muncă.

Accentul pe creștere

- Mai multe state membre sunt în urmă în ceea ce privește punerea în aplicare a Directivei privind serviciile[9], întârziind astfel inutil dinamismul din sectorul serviciilor. Se recomandă întreprinderea unei serii de măsuri concrete pentru ca acestea să exploateze potențialul pieței unice, de creștere economică și de creare de locuri de muncă, în special prin înlăturarea barierelor nejustificate în calea intrării pe piață sau printr-o mai mare deschidere a piețelor serviciilor profesionale, prin eliminarea contingentelor și a cluburilor exclusiviste („closed shops”), promovarea creșterii concurenței în sectoarele de rețea și utilizarea într-un mod mai strategic a sumelor mari investite prin intermediul procedurilor de achiziții publice.

- Ca parte a strategiilor lor de consolidare bugetară, statele membre trebuie să aibă în vedere modul în care pot acorda prioritate cheltuielilor în materie de cercetare și educație, precum și în materie de infrastructuri-cheie necesare pentru a susține creșterea economică, optimizând, în același timp, calitatea cheltuielilor și eficiența serviciilor.

- Este necesar să se îmbunătățească accesul la finanțare al întreprinderilor inovatoare, în special la capitalul de risc pentru IMM-uri, iar IMM-urile să fie ajutate să se concentreze asupra condițiilor de înființare, de exemplu, prin simplificarea procedurilor de acordare a licențelor și a permiselor, reducerea termenelor și a costurilor pentru acordarea acestora și prin îmbunătățirea protecției investitorilor.

- Se pune un accent special pe necesitatea ca o serie de state membre să promoveze o mai mare eficiență energetică. Acest lucru nu numai că va susține securitatea energetică și va contribui la combaterea schimbărilor climatice, dar ar promova, de asemenea, difuzarea tehnologiilor inovatoare și ar stimula crearea de locuri de muncă ce necesită calificare.

- O serie de state membre trebuie să întreprindă măsuri de reducere a sarcinilor administrative ale societăților și de sporire a capacității și performanțelor administrațiilor publice și ale sistemului judiciar. În mai multe cazuri, sunt necesare acțiuni urgente pentru a moderniza mediul de afaceri, prin reducerea birocrației și o mai mare transparență în procedurile de achiziții publice. Unora dintre statele membre li se recomandă, de asemenea, să utilizeze mai bine fondurile UE.

Caseta 2. Pactul euro plus: evaluarea primelor angajamente

Pactul euro plus a fost convenit în martie 2011 de șefii de stat sau de guvern ai statelor membre din zona euro, cărora li s-au alăturat Bulgaria, Danemarca, Letonia, Lituania, Polonia și România. Scopul Pactului euro plus este de a consolida pilonul economic al uniunii monetare, de a conferi o nouă dimensiune calitativă coordonării politicilor economice și de a ameliora competitivitatea, rezultând astfel un grad mai mare de convergență. Pactul se axează în principal pe domeniile care intră sub incidența competențelor naționale și sunt esențiale pentru sporirea competitivității și evitarea dezechilibrelor dăunătoare. Este astfel conceput încât să implice un efort suplimentar special, inclusiv angajamente și acțiuni concrete mai ambițioase decât cele convenite la nivelul UE, însoțite de un calendar de punere în aplicare. Aceste noi angajamente vor fi incluse în programele naționale de reformă și în programele de stabilitate și de convergență și vor face obiectul cadrului de supraveghere obișnuit al UE.

Majoritatea celor 23 de participanți au prezentat angajamente – care totalizează peste 100 de măsuri - referitoare la majoritatea, dacă nu chiar la toate cele patru domenii care fac obiectul pactului, și anume: promovarea competitivității, promovarea ocupării forței de muncă, asigurarea unei contribuții la sustenabilitatea finanțelor publice și consolidarea stabilității financiare.

Cu toate acestea, nivelul de ambiție și de precizie al acestor angajamente diferă:

- cinci membri ai pactului nu și-au comunicat încă angajamentele[10];

- angajamentele se axează, în general, pe concentrarea reformelor de stimulare a creșterii la începutul perioadei, în vederea promovării competitivității, de exemplu în sectoarele de rețea și în sectorul serviciilor. Multe angajamente se referă la acțiuni în domeniul ocupării forței de muncă, ce se axează pe îmbunătățirea rezultatelor sistemului de învățământ și a competențelor. Altele implică măsuri de consolidare fiscală, de exemplu introducerea unei discipline fiscale mai stricte în legislația națională. Angajamentele se referă într-o măsură mai mică la consolidarea stabilității financiare, în special prin sporirea supravegherii naționale a actorilor financiari. În viitor, ar merita o atenție sporită și aspectele legate de coordonarea pragmatică a politicilor fiscale, sub forma schimbului de cele mai bune practici, evitării practicilor dăunătoare și propunerilor de combatere a evaziunii fiscale;

- unii membri se angajează să întreprindă inițiative ale căror rezultate pot fi măsurate, de exemplu să pună în aplicare legislație sau programe specifice, inclusiv prin indicarea volumurilor lor financiare, în timp ce alții își asumă angajamente mai generale, de reducere a șomajului în rândul muncitorilor slab calificați, de menținere a unei sarcini fiscale scăzute, de îmbunătățire a mediului de afaceri prin reducerea birocrației sau de punere în aplicare a directivelor UE.

- chiar și în cazul în care se asumă angajamente specifice, majoritatea acestora par să aibă mai degrabă legătură cu proiectele legislative în curs decât cu proiectele de reformă care au ca obiect acțiuni viitoare ca răspuns la pact. Până în prezent, niciunul dintre angajamente nu pare să pună accentul pe cele mai bune practici și pe stabilirea ca obiective de referință performanțele statelor cu cele mai bune rezultate din Europa și cele ale altor parteneri strategici, astfel cum se prevede în pact.

Evaluarea Comisiei a angajamentelor se reflectă în recomandările sale. În multe cazuri, se face o anumită recomandare în domenii care sunt descrise cu caracter mai general în angajamentele asumate în cadrul pactului, de exemplu în domenii cum ar fi reforma sistemului de pensii, impozitarea muncii și îmbunătățirea competențelor.

ETAPELE URMăTOARE

Comisia invită Consiliul European să aprobe recomandările sale, la reuniunea din iunie 2011, înainte de a fi adoptate oficial de Consiliu.

La nivelul UE, se vor întreprinde acțiuni care să țină seama de concluziile desprinse în urma semestrului european:

- legiuitorul ar trebui să adopte noul pachet legislativ referitor la prevenirea și corecția dezechilibrelor, precum și la consolidarea Pactului de stabilitate și creștere. Acesta va consolida instrumentele noastre colective de evaluare a situației și de asigurare a întreprinderii unor măsuri ulterioare corespunzătoare;

- în lumina recomandărilor specifice fiecărei țări, diversele formațiuni ale Consiliului ar trebui să analizeze politicile și performanțele naționale în domeniile de competență respective, să monitorizeze punerea în aplicare și să efectueze evaluări inter pares pe teme specifice, pentru a promova învățarea reciprocă a practicilor interesante;

- în urma recomandărilor specifice adresate membrilor săi, Eurogrupul ar trebui să își intensifice coordonarea politicilor, punând un accent special pe identificarea și prevenirea dezechilibrelor. Ar trebui, de asemenea, să monitorizeze punerea în aplicare a recomandărilor;

- așa cum se prevede în Pactul euro plus, șefii de stat sau de guvern din statele membre participante vor monitoriza angajamentele lor din punct de vedere politic. În lumina evaluării de către Comisie a primei experiențe privind aplicarea pactului, statele membre participante ar trebui ca în viitor să își asume angajamente care să fie mai specifice, măsurabile și să aibă un termen de punere în aplicare, astfel încât să poată fi monitorizate progresele. Aceste angajamente ar trebui să se bazeze pe elaborarea și punerea în aplicare a programelor naționale de reformă și a programelor de convergență sau de stabilitate;

- Parlamentului European ar trebui să i se dea ocazia să analizeze progresele înregistrate în privința principalelor elemente ale Strategiei Europa 2020 și să își prezinte opiniile cu privire la următoarea analiză anuală a creșterii. Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor au, de asemenea, un rol de jucat în acest sens;

- Comisia va evalua progresele înregistrate în privința punerii în aplicare a recomandilor specifice fiecărei țări, în primul rând la nivelul UE, în următoarea analiză anuală a creșterii, din ianuarie 2012, iar apoi în cazul fiecărui stat membru, în orientările de anul viitor. Va sprijini în continuare eforturile statelor membre, prin acțiuni la nivelul UE de punere în aplicare a inițiativelor emblematice din cadrul Strategiei Europa 2020 și prin intensificarea eforturilor de exploatare a potențialului pieței unice, inclusiv prin Actul privind piața unică.

Încheierea primului semestru european marchează deschiderea unui „semestru național”: în al doilea semestru al acestui an, statelor membre le va reveni sarcina de a discuta și include orientările europene în bugetele lor pe 2012 și în procesul de luare a deciziilor la nivel național, și pentru a pregăti următoarele programe naționale, prevăzute a fi prezentate în primăvara anului 2012.

Chiar dacă este posibil ca unele state membre să fi optat pentru obiective și măsuri prudente în primul an, ca urmare a dificultăților actuale, vor fi necesare eforturi suplimentare în anii următori pentru a se asigura faptul că UE investește suficient în creștere economică inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii. Statele membre trebuie să depună mai multe eforturi pentru a proteja cheltuielile privind cercetarea, educația și infrastructurile-cheie. Acestea ar trebui să ofere mai multe oportunități în sectorul serviciilor, inclusiv prin eliminarea barierelor în calea creării de locuri de muncă și în calea concurenței în sectoarele de rețea cheie și prin luarea rapidă de decizii cu privire la măsurile propuse în Actul privind piața unică. Majoritatea statelor membre ar putea face mai mult pentru a îmbunătăți mediul de afaceri, printr-o mai bună legiferare, recurgerea în mai mică măsură la supralegiferare și prin îmbunătățirea accesului IMM-urilor la finanțare. Ar trebui întreprinse în continuare măsurile de implementare a „flexicurității” și de adaptare a competențelor la necesitățile pieței forței de muncă.

În cadrul efectuării consolidării fiscale și întreprinderii reformelor structurale, statele membre trebuie să găsească modalități de abordare a impactului social al schimbărilor în curs. În Strategia Europa 2020, UE a optat pentru un obiectiv în materie de inlcuziune socială, pentru ca, până în 2020, 20 de milioane de persoane să nu mai trăiască în sărăcie și să nu mai fie excluse. Din tendințele vizibile în multe țări, reiese că există un risc tot mai mare de sărăcie și marginalizare în cazul în care nu se întreprind măsuri active de contracarare a acestora. Pe baza acțiunilor descrise în programele naționale, statele membre trebuie să întreprindă mai mult pentru a atinge acest obiectiv.

Pentru a consolida legitimitatea și eficiența noii guvernanțe economice a UE, statele membre ar trebui să decidă care sunt cele mai bune modalități de a implica parlamentele naționale, precum și autoritățile subnaționale și alte părți interesate, în elaborarea și monitorizarea programelor lor. Comisia este pregătită să asiste și să se implice în discuții naționale, ca parte a acestei noi guvernanțe economice a UE mai puternice.

Trebuie să valorificăm impulsul actual de a face o schimbare, determinat de criză, pentru a ajuta UE să iasă din criză mai puternică și mai pregătită pentru viitor, extrem de capabilă să concureze cu încredere și cu succes pe piețele mondiale. Primul semestru european este un pas crucial în direcția atingerii obiectivelor Strategiei Europa 2020 și marchează o schimbare calitativă a coordonării și guvernanței de către UE a politicii economice. Intensificând acțiunile naționale și conlucrând la nivelul UE suntem mai în măsură să obținem o creștere economică durabilă și să îi ajutăm pe cetățenii noștri să își realizeze speranțele privind viitorul.

[1] Grecia, Irlanda, Letonia, Portugalia și România.

[2] Strategia include cinci obiective principale care trebuie atinse de UE până în 2020: creșterea ratei de ocupare a forței de muncă la 75%, creșterea nivelurilor investițiilor în cercetare și dezvoltare la 3% din PIB, atingerea obiectivelor în materie de schimbări climatice și energie („20 20 20”), creșterea ponderii populației cu studii superioare sau echivalente la cel puțin 40% și reducerea ratei abandonului școlar timpuriu la sub 10%, precum și promovarea incluziunii sociale prin eliminarea, cel puțin în cazul a 20 de milioane de persoane, a riscului de sărăcie și excluziune.

[3] Bulgaria, Danemarca, Letonia, Lituania, Polonia și România.

[4] „Analiza anuală a creșterii pe 2011: formularea răspunsului cuprinzător al UE la criză”,COM(2011) 11, 12.1.2011, inclusiv proiectul de raport comun privind ocuparea forței de muncă.

[5] Portugalia și Grecia nu au prezentat oficial programe de stabilitate. Prioritățile lor de politică vor fi discutate periodic în contextul monitorizării programelor de asistență.

[6] Comisia a prezentat o serie de inițiative la nivelul UE (denumite „inițiative emblematice din cadrul Strategiei Europa 2020”) pentru a sprijini atingerea obiectivelor Strategiei Europa 2020: „Agendă digitală”, „O Uniune a inovării” , „O politică industrială adaptată erei globalizării”, „Tineretul în mișcare”, „O agendă pentru noi competențe și noi locuri de muncă”, „Platforma europeană de combatere a sărăciei” și „O Europă eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor”. De asemenea, a prezentat mai multe acțiuni-cheie pentru a exploata potențialul pieței unice europene sub forma unui nou „Act privind piața unică”

[7] Cu excepția Regatului Unit, care a prezentat obiective calitative pentru mai multe domenii, și a Luxemburgului, care și-a retras recent obiectivul în materie de sărăcie.

[8] Care includ eliminarea subvențiilor ce dăunează mediului.

[9] Directiva 2006/123/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind serviciile în cadrul pieței interne.

[10] Finlanda, Grecia, Letonia, Portugalia și Slovenia.