Agricultura, care ocupă aproape jumătate din teritoriul UE, oferă numeroase beneficii pentru societate. Cu toate acestea, unele activități agricole generează presiuni asupra corpurilor de apă, ceea ce are un impact asupra stării de sănătate a ecosistemelor acvatice vitale.

Directiva privind nitrații contribuie la abordarea problemei fluxurilor de azot și de fosfor către biosferă și în oceane, care au fost identificate de către comunitatea științifică drept una dintre cele nouă limite planetare. Mai mult, fluxurile de substanțe nutritive, împreună cu pierderea biodiversității, reprezintă două limite planetare care au fost depășite. În plus, directiva contribuie, de asemenea, la realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă (ODD) în UE, prin contribuția la reducerea impacturilor negative asupra mediului asociate cu producția alimentară (ODD 2), prin susținerea îmbunătățirii calității apei (ODD 6), precum și prin reducerea poluării care afectează sursele de apă dulce și ecosistemele (ODD 14 și ODD 15).

O bună monitorizare a calității apei reprezintă punctul de plecare pentru o punere în aplicare corespunzătoare a Directivei privind nitrații, întrucât aceasta este esențială pentru identificarea apelor afectate de poluare și pentru desemnarea zonelor vulnerabile la nitrați, precum și pentru adoptarea unor măsuri adecvate în cadrul programelor de acțiune. Deși Directiva privind nitrații stabilește anumite dispoziții generale cu privire la monitorizare, definirea programului și a strategiei de monitorizare (amplasarea stațiilor, densitatea rețelei, frecvența și calendarul prelevării de probe etc.) intră în sfera de responsabilitate a statelor membre.

Bilanțul substanțelor nutritive este definit drept diferența dintre aporturile de substanțe nutritive care intră într-un sistem agricol (în principal gunoiul de grajd și îngrășămintele) și ieșirile de substanțe nutritive care părăsesc sistemul (absorbția substanțelor nutritive de culturi și pășuni). Un surplus de substanțe nutritive are loc atunci când nu toate îngrășămintele și gunoiul de grajd aplicate pe terenurile în cauză sunt absorbite de plante sau îndepărtate în timpul recoltei. Un surplus reprezintă o potențială pierdere pentru mediu sau un risc de pierderi viitoare prin acumularea în sol.

La nivelul statelor membre, utilizarea azotului provenit din gunoiul de grajd și a îngrășămintelor minerale cu azot sunt foarte strâns corelate; de asemenea, cantitățile utilizate sunt foarte asemănătoare. Deși această corespondență se aplică, de asemenea, într-o anumită măsură, în cazul utilizării fosforului provenit din gunoiul de grajd și a îngrășămintelor minerale cu fosfor, în țările cu densitate ridicată a șeptelului (de exemplu, DK, BE, NL) există un nivel relativ scăzut de utilizare a îngrășămintelor minerale cu fosfat față de utilizarea fosforului provenit din gunoiul de grajd.

Datele raportate indică mobilizarea unor eforturi inegale în ceea ce privește monitorizarea apelor de către statele membre, precum și un număr mare de noi stații, fără a evidenția tendințe în întreaga UE. În fapt, intensitatea monitorizării (de exemplu, densitatea rețelelor de monitorizare și frecvența prelevării de probe) variază considerabil de la un stat membru la altul și s-ar putea să nu fie întotdeauna bine adaptată la presiunile reale.

Monitorizarea apelor subterane

În perioada de raportare 2012-2015, numărul total al stațiilor de monitorizare a apelor subterane raportate în UE-28 a fost de 34 901 stații, aproape același ca în perioada de raportare anterioară.

Densitatea medie a rețelei în UE-28 este de aproximativ opt stații la 1 000 km² de teren. Densitatea cea mai mare se observă în Malta și Belgia, unde există aproape 130 și, respectiv, 97 de stații la 1 000 km2 de teren. Dimpotrivă, densitatea cea mai scăzută este înregistrată în Finlanda și Suedia, unde există mai puțin de o stație la 1 000 km2.

Frecvența medie a prelevării de probe este de aproape două ori pe an și variază de la mai puțin de o dată pe an în Danemarca, Letonia, Polonia și Suedia, la aproximativ de cinci ori pe an în Belgia și Croația.

Monitorizarea apelor de suprafață

În perioada 2012-2015, numărul total declarat de stații de monitorizare a apelor dulci a crescut la nivelul UE cu aproximativ 23 % față de 2008-2011, ajungând la 33 042 de stații. Densitatea medie este de 7,6 stații la 1 000 km², cea mai mare densitate fiind înregistrată în Republica Cehă, Belgia și Regatul Unit, iar cea mai mică densitate regăsindu-se în Croația, Germania și Finlanda.

În cazul apelor sărate, datele raportate arată o scădere alarmantă de 29 % a numărului total de stații de monitorizare în UE, de la 3 135 la 2 205 stații între cele două perioade de raportare. Reducerea a fost de peste 50 % în Franța, Grecia, Portugalia, Polonia și Spania. Eforturile depuse de unele state membre în ceea ce privește monitorizarea apelor sărate nu reflectă întotdeauna relevanța zonei lor totale de coastă.

Frecvența prelevării de probe din apă (toate corpurile de apă) variază de la aproximativ o dată pe an în Suedia la aproximativ de 20 de ori pe an în Irlanda.

4.CALITATEA APEI ȘI TENDINȚE

Apele subterane

Calitatea apelor subterane

În perioada 2012-2015, 13,2 % din stațiile de monitorizare a apelor subterane au înregistrat valori de peste 50 mg de nitrați la litru, iar 5,7 % au înregistrat valori cuprinse între 40 și 50 mg/l. Aceasta reprezintă o ușoară îmbunătățire față de perioada anterioară de raportare, în care 14,4 % din stații înregistrau valori de peste 50 mg/l, iar 5,9 % din acestea, valori cuprinse între 40 și 50 mg/l.

Se observă diferențe mari între statele membre: în medie, Irlanda, Finlanda și Suedia nu au avut aproape nicio stație de monitorizare a apelor subterane care să depășească 50 mg/l. La polul opus, în Malta, Germania și Spania, 71 %, 28 % și, respectiv, 21,5 % din stațiile de monitorizare a apelor subterane depășeau, în medie, 50 mg de nitrați la litru. Cu toate acestea, comparabilitatea datelor între statele membre este limitată de diferențele dintre rețelele și strategiile de monitorizare.

Cele mai scăzute concentrații de nitrați s-au observat în apele subterane captive și carstice, numai 5 % din stații înregistrând valori mai mari sau egale cu 50 mg/l, iar cel mai mare procent de stații cu valori mai mari sau egale cu 50 mg/l s-a înregistrat în cazul apelor subterane cu o adâncime cuprinsă între 5 și 15 metri.

Figura A. Histograma concentrațiilor medii anuale de nitrați din apele subterane. Sunt prezentate rezultate pentru toate stațiile de ape subterane la diferite adâncimi.

Tendințe privind calitatea apei subterane