RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 264/35

Avizul Comitetului Economic și Social European privind Cartea verde privind serviciile financiare cu amănuntul – Produse mai bune, mai multe opțiuni și mai multe oportunități pentru consumatori și întreprinderi

[COM(2015) 630 final]

(2016/C 264/05)

Raportor: doamna Milena ANGELOVA

La 10 decembrie 2015, în conformitate cu articolul 304 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Comisia Europeană a hotărât să consulte Comitetul Economic și Social European cu privire la

Cartea verde privind serviciile financiare cu amănuntul – Produse mai bune, mai multe opțiuni și mai multe oportunități pentru consumatori și întreprinderi

[COM(2015) 630 final].

Secțiunea pentru piața unică, producție și consum, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 13 aprilie 2016.

În cea de a 516-a sesiune plenară, care a avut loc la 27 și 28 aprilie 2016 (ședința din 27 aprilie 2016), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 191 de voturi pentru și 5 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1. CESE salută obiectivul asumat de Comisie prin publicarea acestei Cărți verzi și respectarea calendarului prevăzut pentru realizarea ambițiosului program al Comisiei de punere în aplicare a Planului de acțiune privind Uniunea piețelor de capital (1).

1.2. CESE susține ideea Comisiei de a depune eforturi pentru a facilita introducerea serviciilor financiare cu amănuntul cu acoperire transfrontalieră și pentru a le oferi consumatorilor posibilitatea de a-și schimba furnizorii. Aceste măsuri ar trebui să garanteze o structură de piață mai competitivă și să amelioreze confortul consumatorilor de servicii financiare, inclusiv prin promovarea accesului uniform la mecanismele de atac extrajudiciare din toate statele membre (2).

1.3. CESE salută abordarea adoptată de Comisie în Cartea verde, de a căuta politici adecvate de stimulare a pieței serviciilor financiare cu amănuntul din ambele perspective, oferta și cererea.

1.4. CESE susține ideea că, ori de câte ori este posibil, consumatorii ar trebui să aibă oportunitatea de a compara diferite produse, astfel încât să poată lua o decizie informată. În acest sens, CESE sprijină pe deplin Directiva privind piețele instrumentelor financiare (MiFID) II – pregătindu-și totodată avizul privind modificările recent propuse (3) – și Regulamentul privind produsele de investiții individuale structurate și bazate pe asigurări, documente care impun o transparență mai mare și un mod mai bun de dezvăluire a informațiilor (4).

1.5. Unul dintre obiectivele Cărții verzi este acela de a reduce fragmentarea pieței serviciilor financiare cu amănuntul. În acest scop, CESE ar dori să arate că nu există nicio dovadă fiabilă care să arate că diferențele de preț sunt cauzate exclusiv de o disfuncționalitate a pieței în interiorul UE. Prețurile produselor și serviciilor sunt influențate și de factori naționali și locali, astfel încât armonizarea prețurilor între statele membre devine mai dificilă. De exemplu, prima pentru o poliță de asigurare auto plătită de un consumator într-un stat membru poate fi complet diferită de prima echivalentă din alt stat membru, din cauza ratei pierderilor calculată pe baza numărului de accidente rutiere sau a numărului de cazuri de fraudă din fiecare dintre aceste țări. În mod similar, rata dobânzii la creditele de consum poate fi diferită de la un stat membru la altul, în funcție de nivelul creanțelor neperformante. Astfel de factori locali sunt abordați în mod corect în Cartea verde, însă merită analizați în continuare. Prin urmare, CESE așteaptă cu interes rezultatele consultării și invită Comisia să continue să caute dovezi privind concurența insuficientă, precum și motive mai clare care să explice diferențele de prețuri constatate. De asemenea, analiza ar trebui continuată și în cadrul evaluării impactului care urmează a fi efectuată înainte de propunerile juridice preconizate.

1.6. Totodată, CESE dorește să sublinieze faptul că multe dintre problemele evidențiate în Cartea verde privind serviciile financiare cu amănuntul din anul 2007 (5) sunt în continuare valabile și acum – opt ani mai târziu –, în actuala Carte verde. CESE a susținut în general Cartea verde anterioară (6) și a apreciat măsurile adoptate în vederea găsirii unor soluții practice (7). Cu toate acestea, în pofida unor rezultate pozitive, progresele au fost limitate, iar problemele de funcționare a pieței unice a serviciilor financiare cu amănuntul încă persistă. Prin urmare, CESE consideră că, de această dată, rezultatele consultărilor privind actuala Carte verde trebuie să fie transpuse într-un program mai ambițios, care să depășească problemele persistente.

1.7. Cartea verde ia în considerare o gamă largă de produse financiare, în cazul cărora nu se pot asigura în mod simultan o mai mare libertate de alegere și mai multe oportunități. În mod clar, acestea vor necesita stabilirea de priorități și termene diferite. CESE recomandă ca rezultatele procesului de consultare să fie aplicate prioritar produselor mai simple, pentru care factorii locali au, comparativ, o importanță mai mică. Astfel, procesul creării unei piețe unice pentru produsele financiare va fi stimulat și va inspira încredere. Exemple de astfel de produse pot fi serviciile de plată, produsele paneuropene de pensii (PEPP), conturile de economii și asigurările auto și de viață. Unul dintre primii pași ar putea fi aplicarea sistemului bonus-malus în asigurările auto la nivelul tuturor statelor membre, diminuându-se astfel importanța factorilor locali și asigurându-se o strânsă corelare între prima de asigurare și profilul persoanei. Într-o etapă ulterioară ar trebui să urmeze produse precum împrumuturile ipotecare, creditele de consum, asigurarea de răspundere civilă profesională și gestionarea activelor.

1.8. Deși Cartea verde pune accentul în special pe tehnologiile digitale, CESE constată că există doi factori importanți care ar trebui luați în considerare pentru sporirea cererii transfrontaliere de produse: — educația financiară este cu siguranță un aspect esențial pentru menținerea încrederii în sistemul financiar și pentru un consum responsabil de produse financiare. CESE și-a exprimat deja punctul de vedere în această problemă (8); — consilierea financiară trebuie să fie bine reglementată la nivelul UE și trebuie să existe o distincție clară între consiliere și marketing. În acest scop, serviciile oferite de brokerii independenți merită o atenție specială.

1.9. CESE consideră că este imperios necesar să se depună toate eforturile pentru a evita redeschiderea directivelor care tocmai au fost adoptate (precum DSP2 și MCD) (9). Trebuie acordat un anumit timp pentru ca măsurile să fie aplicate eficient și introducerea unor noi măsuri de reglementare ar trebui să fie efectuată cu atenție, astfel încât să nu se suprareglementeze piețele financiare.

2. Scopul Cărții verzi. Activitatea anterioară a Comisiei și a CESE cu privire la serviciile financiare cu amănuntul

2.1. Comisia Europeană a publicat Cartea verde referitoare la Planul de acțiune privind edificarea unei Uniuni a piețelor de capital (10) cu scopul de a analiza modul în care s-ar putea deschide și mai mult piața europeană a serviciilor financiare cu amănuntul, care include asigurările, împrumuturile, plățile, conturile curente și conturile de economii, precum și alte produse de investiții cu amănuntul, astfel încât să se obțină rezultate mai bune pentru consumatori și firme, menținându-se în același timp un nivel adecvat de protecție a consumatorilor și a investitorilor la nivel european și național.

2.2. Cartea verde își propune să răspundă cu seriozitate la provocările digitalizării, ceea ce poate contribui la reducerea prețurilor și la îmbunătățirea comparabilității produselor, consumatorii având astfel posibilitatea de a lua decizii financiare mai bune. Pe termen lung, digitalizarea ar trebui să le permită societăților comerciale să își pună la dispoziție produsele oriunde în Uniune, aducând conceptul de piață europeană unică mai aproape de realitate.

2.3. O altă problemă importantă adusă în discuție de Cartea verde este modul de a consolida optimismul și încrederea, acestea fiind esențiale pentru expansiunea pieței unice în serviciile financiare cu amănuntul. Pentru a atinge aceste obiective, documentul se axează pe modul în care serviciile și produsele pot deveni mai cuprinzătoare.

2.4. De asemenea, Cartea verde analizează ce măsuri se pot lua pentru a ajuta piața unică a serviciilor financiare să aducă îmbunătățiri tangibile în viața cetățenilor UE și să creeze noi oportunități de piață pentru furnizori, sprijinind astfel creșterea economiei europene și creând locuri de muncă.

3. Observații privind situația actuală a piețelor de servicii financiare cu amănuntul

3.1. CESE consideră că fragmentarea piețelor de servicii financiare cu amănuntul subliniată în Cartea verde este cauzată de dubla influență a factorilor naționali și locali asupra prețurilor produselor și serviciilor (constrângeri juridice, de reglementare, culturale și ale sistemelor publice de protecție socială), precum și de provocările cu care se confruntă piața în ceea ce privește cererea și oferta, acestea din urmă trebuind abordate pe viitor.

3.2. Principalele provocări în materie de ofertă sunt următoarele: — diferențele nejustificate și inutile între reglementările naționale, ca rezultat al suprareglementării și al tradițiilor și particularităților naționale, precum și alte diferențe la nivel național în ce privește anumiți factori care afectează costurile aferente activității comerciale; — dificultățile de identificare transfrontalieră a potențialilor clienți și a sursei fondurilor acestora; — dificultățile de evaluare transfrontalieră a activelor clienților și de executare a garanțiilor; — mecanismele juridice diferite din statele membre, în special în ceea ce privește executarea garanțiilor (durata procedurilor de executare silită, necesitatea utilizării unui notar, norme diferite în materie de cadastru).

3.3. Principalele provocări în materie de cerere sunt următoarele: — consumatorii care sunt obișnuiți cu un anumit standard de protecție în propria lor țară nu se pot baza pe același standard într-un alt stat membru; — aplicarea neuniformă a cerințelor legislative europene; — accesul neuniform la mecanisme extrajudiciare de recurs pentru consumatorii de servicii financiare în diferitele state membre (11); — barierele lingvistice; — cerințele în ceea ce privește competențele și calificările consilierilor financiari sunt o prerogativă a autorităților naționale de reglementare, însă nu sunt uniforme la nivelul statelor membre. Există foarte puțini consilieri financiari competenți care să furnizeze sfaturi obiective, în special în ceea ce privește achizițiile transfrontaliere.

3.4. Totodată, CESE acceptă faptul că dezvoltarea digitalizării creează un mediu nou și extinde semnificativ posibilitățile de furnizare a unor servicii noi și de desfășurare a unor activități transfrontaliere. Cu toate acestea, trebuie să se garanteze că progresele în domeniul digital nu sunt utilizate pentru a induce consumatorul în eroare, oferindu-i informații prea complexe, irelevante sau greu de comparat cu privire la serviciile financiare.

3.5. CESE subliniază că nivelul de cultură financiară al populației încă variază semnificativ de la un loc la altul și este relativ redus în raport cu alte țări dezvoltate, precum SUA, Australia și Canada (12). Practicile de consiliere financiară prevânzare nu sunt bine reglementate și nu garantează că clienții vor selecta cele mai adecvate produse, iar serviciile de consiliere financiară profesională sunt dezvoltate insuficient comparativ cu unele țări din afara UE.

3.6. Posibilitățile oferite de noile tehnologii și creșterea ofertei, inclusiv la nivel transfrontalier, creează oportunități, dar comportă și o serie de riscuri potențiale. Acestea ar putea conduce la niveluri ridicate de îndatorare, la neplata împrumuturilor ipotecare și la mai multe cazuri de insolvență în cazul în care consumatorii nu au cunoștințele financiare necesare. Consumatorii care cumpără produse de asigurări și de pensii online s-ar putea afla într-o situație de risc fiindcă, deseori, nu fac suficiente investigații și ar putea încheia contracte fără să știe acest lucru (13). Prin urmare, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să se asigure că societățile care vând produse online își respectă „obligația de consiliere” pentru a proteja consumatorii. Există foarte multe argumente care arată importanța educației financiare și a consilierii corespunzătoare.

3.7. Consumatorii care nu înțeleg conceptul de dobândă compusă acumulează datorii mai mari și suportă rate ale dobânzii și costuri de tranzacționare mai mari (14), în timp cei care dispun de cunoștințe financiare își fac mai bine planurile, economisesc mai mulți bani pentru perioada de pensie (15) și diversifică riscurile financiare (16). Același lucru se întâmplă și la nivel macroeconomic, unde se observă că cultura financiară are un efect benefic semnificativ asupra economiilor naționale și asupra acumulării de bogăție (17). În acest scop, se recomandă ferm operarea unei distincții mai clare între activitățile implicate în marketingul produselor și cele implicate în vânzarea lor, în special în cazurile în care se oferă consultanță. Consultanța nu ar trebui folosită sub nicio formă ca instrument de marketing, iar consilierii ar trebui să fie cu adevărat independenți. Informațiile precontractuale ar trebui să fie furnizate și prezentate într-o manieră clară și cuprinzătoare. CESE are convingerea că, pentru a restabili încrederea în piețele serviciilor financiare, pentru a dezvolta activitatea transfrontalieră și a îmbunătăți portabilitatea produselor financiare, este nevoie de măsuri bine orientate vizând educarea investitorilor individuali și îmbunătățirea consultanței financiare.

4. Răspunsuri la întrebările formulate în Cartea verde

4.1. Întrebări generale:

1. Pentru care produse financiare ar fi posibil ca o ofertă transfrontalieră îmbunătățită să ducă la creșterea concurenței pe piețele naționale prin sporirea opțiunilor și reducerea prețurilor?

4.1.1. Cartea verde conține întrebări referitoare la diverse produse și servicii bancare și nebancare, însă există diferențe considerabile între principalele produse de tranzacționare (precum conturile curente sau depozitele la termen) și produsele contractuale (precum împrumuturile ipotecare sau produsele de economii și investiții). În ceea ce privește produsele de economii și investiții, diferite alte instrumente juridice ale UE (precum MiFID sau inițiativa privind crearea unei uniuni a piețelor de capital) vor avea efecte asupra pieței atunci când vor intra în vigoare.

4.1.2. Furnizarea transfrontalieră a tuturor produselor discutate în Cartea verde poate crește concurența pe piețele naționale. Cu toate acestea, cele cu cel mai mare potențial în această fază sunt fără îndoială produsele de pensii și de investiții. Sistemul Comisiei, bazat pe un tablou de bord, evaluează piața acestor produse ca fiind cea mai slabă dintr-o listă de 31 de piețe de consum (18). Produsele de pensii oferite au un caracter local și comportă tarife ridicate. Dacă se iau în considerare inflația, comisioanele de gestionare și plățile suplimentare, aceste produse au adesea un randament real negativ și au rezultate inferioare indicilor de piață relevanți (19). Din acest motiv, CESE sprijină ferm ideea unei piețe unice a produselor de pensii și, mai precis, ideea dezvoltării unui produs paneuropean de pensii personale (20), care va conduce la economii de scară mai mari, la prețuri mai mici și la o mai mare libertate de alegere pentru consumatori.

4.1.3. În ceea ce privește produsele de asigurări, unele dintre acestea sunt ușor portabile, precum produsele de asigurări de viață, în cadrul cărora consumatorul este protejat chiar și atunci când se mută în afara frontierelor locale. Totuși, altele au elemente reglementate la nivel local și necesită adaptări atunci când entitățile încearcă să le distribuie în țări diferite. Articolul 11 din Directiva (UE) 2016/97 a Parlamentului European și a Consiliului privind distribuția de asigurări (reformare) (21) prevede că statele membre trebuie să stabilească un punct de contact unic responsabil cu furnizarea de informații referitoare la normele privind „interesul general” în respectivul stat membru și că EIOPA trebuie să includă pe site-ul său web linkurile către site-urile web ale autorităților competente unde se publică informațiile referitoare la aceste norme privind „interesul general”. În plus, furnizarea integrală la nivel transfrontalier nu va fi încă nici posibilă, nici măcar de dorit, din cauza nevoilor reale ale clienților care sunt satisfăcute de produse și din cauza diferențelor de comportament și a factorilor de risc care afectează condițiile produselor. CESE salută soluțiile care vor contribui la reducerea deficiențelor în materie de portabilitate a produselor și recomandă ca în unele cazuri să se găsească cel puțin soluții parțiale, cum ar fi posibilitatea ca deținătorii de polițe să plătească doar diferențele dintre acoperirea superioară și acoperirile inferioare din diferitele state membre.

2. Care sunt obstacolele care împiedică firmele să furnizeze direct servicii financiare transfrontaliere și consumatorii să achiziționeze direct produse transfrontaliere?

4.1.4. Cele mai importante bariere din perspectiva ofertei sunt enumerate la punctul 3.2. Pentru a le depăși, este necesar: — să se simplifice procedurile juridice transfrontaliere asociate punerii în aplicare eficace a hotărârilor judecătorești; — să existe reguli comune/standarde pentru: — identificarea clienților, corelate cu cerințele privind cunoașterea clienților și combaterea spălării banilor; — identificarea societăților, în funcție de modul în care își desfășoară activitatea sau, alternativ, pentru identificarea corespunzătoare a beneficiarilor finali; — contractele online referitoare la produse financiare (de exemplu, fonduri, achiziții de acțiuni cu numerar etc.); — marketingul și publicitatea produselor și serviciilor financiare (de exemplu, în cazul campaniilor publicitare agresive); — societățile de distribuție care furnizează produse clienților (produse de asigurări, de exemplu); — cerințe privind informațiile minime standardizate pentru confirmarea sursei fondurilor; — transparența/comparabilitatea – informații minime standardizate privind produsele și serviciile (furnizarea de informații nu numai cu privire la cheltuielile pe care le vor suporta clienții, ci și în legătură cu beneficiile pe care le vor avea aceștia); — să se țină seama de barierele fiscale, în special în cazul produselor de economii și de investiții, fiindcă acestea pot avea un impact semnificativ asupra rentabilității. Multe produse sunt dezvoltate, de exemplu, pentru a profita de oportunitățile create de autoritățile de reglementare fiscală, pentru a încuraja economiile într-o manieră specifică (economiile pe termen lung sunt favorizate de obicei, însă pragurile sau vehiculele care primesc acest tratament favorabil diferă foarte mult de la o țară la alta); — comunicarea dintre autoritatea de reglementare din țara de origine și autoritatea de reglementare din țara-gazdă ar trebui să fie suficientă pentru a evita impunerea de cerințe sau sarcini suplimentare, menținând în același timp nivelul stabilit de protecție a consumatorilor (de exemplu, produse de asigurări). În plus, ar trebui luate măsuri pentru a evita situațiile în care furnizorii suportă costuri suplimentare ca urmare a respectării reglementărilor locale.

4.1.5. Obstacolele cele mai importante din perspectiva cererii sunt abordate la punctul 3.3.

3. În viitor poate fi depășit vreunul dintre aceste obstacole cu ajutorul digitalizării și inovării în sectorul tehnologiei financiare?

4.1.6. Grație noilor tehnologii, și în special digitalizării, este posibilă, pentru prima dată, realizarea unor inovații semnificative în ceea ce privește furnizarea transfrontalieră de produse financiare. Ele ar putea juca un rol important în furnizarea unui volum mai mare de informații de calitate mai bună, în creșterea transparenței și comparabilității produselor și în identificarea clienților. De asemenea, ar putea genera economii de cost, prin eliminarea necesității de a întreține puncte fizice de contact cu clienții. Cu toate acestea, noile tehnologii nu se pot substitui soluțiilor necesare pentru depășirea altor obstacole importante, precum nivelul neuniform de armonizare a regimurilor juridice și a protecției consumatorilor.

4. Ce se poate face pentru a se asigura faptul că digitalizarea serviciilor financiare nu duce la o excludere financiară sporită, în special în cazul consumatorilor care nu recurg la soluții digitale?

4.1.7. Fără îndoială că și în viitor vor exista persoane care, dintr-un motiv sau altul, nu vor putea folosi tehnologiile digitale, ceea ce nu ar trebui să reducă eforturile de încurajare a utilizării acestor tehnologii în furnizarea de produse financiare, în primul rând fiindcă mijloacele tradiționale de furnizare a acestor produse vor continua să existe pentru o perioadă îndelungată și, în al doilea rând, fiindcă persoanele în cauză vor putea avea acces la o gamă mai amplă de produse, pe baza unor servicii de consultanță financiară bine reglementate.

5. Care ar trebui să fie abordarea noastră în cazul în care oportunitățile oferite de creșterea și răspândirea tehnologiilor digitale ar genera noi riscuri în materie de protecție a consumatorilor?

4.1.8. Utilizarea răspândită a tehnologiilor digitale va crea fără îndoială anumite provocări pentru securitatea informațiilor și protecția datelor și a consumatorilor. Prin urmare, pe lângă diferitele reglementări care guvernează oferta și cererea de produse financiare prin astfel de tehnologii, ar trebui efectuată o evaluare a riscurilor prezentate de aceste provocări și ar trebui propuse modalități prin care acestea să fie reduse la minimum.

6. Consumatorii au acces la produse financiare sigure, simple și ușor de înțeles în întreaga Uniune Europeană? Dacă nu, ce s-ar putea face pentru a oferi acest acces?

4.1.9. Nu există o definiție unanim acceptată pentru produse financiare sigure, simple și ușor de înțeles. Totuși, ideea generală este aceea că aceste produse ar trebui să prezinte caracteristici precum transparența prețurilor, adecvarea și inteligibilitatea în limba utilizatorului pentru a asigura o comunicare eficientă, posibilități de comparație cu produse similare, claritate și rezultate directe. Acestea nu sunt ușor de obținut într-o lume atât de complexă precum piața financiară.

4.1.10. Produsele cu aceste caracteristici în sens strict sunt rar disponibile pe piețe și, prin urmare, clienții nu au ușor acces la ele. Acest lucru este valabil atât pentru țările cu piețe financiare bine dezvoltate, cât și pentru cele cu piețe mai puțin dezvoltate. Gama variată de produse care există în unele state membre nu ușurează neapărat situația consumatorilor, putând conduce la confuzie, la dificultăți în luarea unei decizii și la o alegere greșită în final.

4.1.11. Accesul la astfel de produse poate fi asigurat stabilind o clasă de bază de produse financiare (22) la nivel european, care să respecte cerințe standardizate specifice, în funcție de nevoile pe care își propun să le satisfacă. Acestea ar trebui să fie certificate și să aibă un nume specific, pentru a fi ușor de recunoscut de către consumatori. O astfel de clasă poate include produse comune, precum diferite conturi de economii și asigurări de viață la termen. Rata relativ ridicată de comercializare a OPCVM la nivel transfrontalier ne dă motive să credem că PEPP ar putea fi create pornind de la factorii de succes ai OPCVM și ar putea fi incluse în aceeași clasă. Existența unei astfel de clase de produse ar crește gradul de încredere în piețele financiare.

7. Este calitatea aplicării legislației UE în materie de servicii financiare cu amănuntul o problemă care amenință încrederea consumatorilor și integrarea pieței?

4.1.12. În numeroase țări s-au observat situații de suprareglementare (23), interpretări diferite ale legislației europene, întârzieri în armonizare și diferențe în transpunerea legislației europene în legislația națională, precum și diferențe în aplicarea concretă, fenomene care conduc la cerințe și bariere administrative excesive. Toate acestea sunt obstacole în calea integrării și au un efect negativ asupra încrederii consumatorilor.

4.1.13. Autoritățile europene de supraveghere (AES) au obligația de a proteja consumatorii. CESE ar încuraja punerea în aplicare a acestei sarcini, în conformitate cu următoarele principii: — mobilitatea consumatorilor între diferiți furnizori nu ar trebui să reprezinte un scop absolut, ci depinde întotdeauna de alegerea consumatorului și aceasta este determinată de diferiți factori: calitatea și diversitatea produselor și serviciilor oferite, posibila complementaritate a ofertelor, nivelul de satisfacție etc.; — practica vânzărilor asociate de pachete de produse financiare ar trebui aplicată cu precauție, iar consumatorilor ar trebui să li se pună la dispoziție informații clare și transparente. Atunci când sunt oferite astfel de produse, ele trebuie să fie trasabile (24).

4.1.14. În final, AES ar trebui să favorizeze întotdeauna practicile care sunt mai bune pentru consumatori. Ar trebui acordată prioritate: — reducerii complexității cadrului actual de reglementare; — asigurării resurselor necesare pentru activitățile AES; — încurajării unei culturi financiare temeinice în rândul consumatorilor.

8. Există alte elemente sau alte tendințe care trebuie luate în considerare în ceea ce privește concurența și opțiunile din domeniul serviciilor financiare cu amănuntul la nivel transfrontalier?

4.1.15. Cartea verde tratează corect tendințele actuale predominante, și anume concurența transfrontalieră redusă în domeniul serviciilor financiare cu amănuntul și opțiunile limitate ale consumatorilor în ceea ce privește produsele financiare.

4.2. Sprijinirea consumatorilor în demersul de a cumpăra produse financiare la nivel transfrontalier

4.2.1. A ști ce este disponibil

4.2.1.1. O mai bună informare a consumatorilor și acordarea de sprijin acestora pentru trecerea la alte produse

9. Care ar cea mai adecvată cale de a sensibiliza consumatorii cu privire la diferitele servicii financiare cu amănuntul și produse de asigurări disponibile pe teritoriul UE?

4.2.1.1.1. Fără îndoială, creșterea gradului de alfabetizare financiară și a accesibilității consilierii financiare sunt esențiale. Consumatorii nu ar trebui doar să dețină informații accesibile, ci și să le poată înțelege sau să aibă acces la servicii de consultanță financiară adecvate și de calitate superioară.

4.2.1.2. În pofida tendinței tot mai mari a consumatorilor de a folosi servicii digitale pentru a obține informații, mulți dintre aceștia încă preferă contactul personal, în special în cazul negocierii produselor. Totuși, având în vedere stadiul actual al cunoștințelor, comportamentelor și preferințelor consumatorilor, băncile ar putea să aibă în vedere canale mai adecvate pentru a spori cunoștințele consumatorilor cu privire la serviciile financiare, de exemplu prin intermediul unui site web paneuropean pentru consumatori. Sursele de finanțare pentru un astfel de site internet sunt de discutat în continuare, dar ele pot reprezenta agregate financiare rezultate din eforturile în acest sens ale guvernelor naționale, autorităților locale și părților terțe. La crearea unui astfel de instrument, trebuie să se țină seama de faptul că sistemele de comparare a asigurărilor își au locul, în primul rând, într-un context de înțelegere culturală națională. Prin urmare, un serviciu paneuropean de comparare a asigurărilor va trebui să răspundă provocării de a se adapta diversității de utilizatori/clienți din Europa, care există într-un context cultural, juridic, fiscal, social etc. național și local, în special în ce privește compararea riscului care trebuie acoperit.

10. Ce se mai poate face pentru a facilita distribuția transfrontalieră de produse financiare prin intermediari?

4.2.1.2.1. CESE sprijină eforturile menite să crească eficiența, flexibilitatea și transparența pieței și susține accentul pus de prezenta inițiativă de reglementare pe o mai bună protecție a consumatorilor. CESE consideră că serviciile ce însoțesc furnizarea de servicii financiare ar putea fi îmbunătățite printr-o mai bună utilizare a avantajelor digitalizării și prin exploatarea potențialului diferiților intermediari, prin personal bine pregătit și calificat și o metodologie adecvată pentru furnizarea de informații complete, obiective și comparabile, care să faciliteze alegerea consumatorilor.

11. Sunt necesare măsuri suplimentare pentru a încuraja comparabilitatea și/sau pentru a facilita trecerea la servicii financiare cu amănuntul oferite de furnizori situați în același stat membru sau în alt stat membru? Dacă da, despre ce măsuri ar fi vorba și pentru care segmente de produse?

4.2.1.2.2. Informațiile furnizate ar trebui să fie precise, inteligibile și relevante pentru utilizatori. Ar trebui evitate bombardarea consumatorilor cu informații și simplificarea excesivă a realității cu scopul de a evidenția randamente superioare. Un bun exemplu în acest sens este practica din Regatul Unit pentru trecerea de la un furnizor de servicii financiare la altul, unde corectitudinea transferului între banca de origine și cea de destinație este garantată de o terță parte independentă, care asigură faptul că procesul de transfer se derulează într-o manieră simplă, transparentă și în termen de șapte zile lucrătoare. Altă bună practică o reprezintă portabilitatea creditelor ipotecare din Italia, introdusă în 2006 (25).

4.2.1.3. Abordarea taxelor complexe și exorbitante pentru tranzacțiile străine

12. Ce măsuri ar mai putea fi luate la nivelul UE pentru a aborda problema comisioanelor excesive percepute pentru plățile transfrontaliere (de exemplu transferurile de credit) care implică diferite valute din UE?

4.2.1.4. Regulamentul (CE) nr. 924/2009 al Parlamentului European și al Consiliului (26) a eliminat deja diferențele între comisioanele pentru plățile transfrontaliere în euro în raport cu plățile corespunzătoare în euro la nivel național. Ar putea fi efectuată o evaluare ad-hoc, pentru a verifica dacă aplicarea acestei dispoziții la toate valutele din UE (și anume, alinierea redevențelor transfrontaliere și naționale de plată denominate într-o monedă dată) ar fi rațională și avantajoasă pentru consumatori. În ceea ce privește informațiile furnizate de utilizatorii de servicii de plată în temeiul noii DSP2 (27), prestatorii de servicii de plată (PSP) trebuie să informeze clientul – utilizatorul de servicii de plată (USP) – înainte ca acesta să își asume obligații printr-un contract sau prin acceptarea unei oferte, cu privire la toate costurile pe care trebuie să le achite către PSP, precum și cu privire la cursurile de schimb reale sau de referință care urmează să fie aplicate tranzacției respective, în cazul în care este aplicabilă o conversie monetară. Odată tranzacția efectuată, DSP2 conține dispoziții similare privind informațiile pe care prestatorii de servicii de plată trebuie să le furnizeze plătitorului și beneficiarului plății. CESE consideră că nu sunt necesare acțiuni suplimentare, deoarece DSP2 deja impune cerințe de transparență bine definite pentru prestatorii de servicii de plată. În plus, Regulamentul (CE) nr. 924/2009 privind plățile transfrontaliere ar putea fi extins și la alte monede din UE, aflate în afara zonei euro.

13. Pe lângă cerințele existente privind comunicarea informațiilor (28) , există și alte acțiuni necesare pentru a se asigura informarea consumatorilor cu privire la comisioanele de conversie valutară care sunt percepute atunci când aceștia efectuează tranzacții transfrontaliere?

4.2.1.5. CESE consideră că DSP2 stabilește cerințe de transparență bine definite, care vor permite atât plătitorilor, cât și beneficiarilor plăților să fie informați în mod corespunzător cu privire la rata de schimb aplicată înainte și după efectuarea unei tranzacții transfrontaliere. Această directivă trebuie să fie transpusă în legislațiile naționale până la 13 ianuarie 2018 și, prin urmare, nu sunt necesare alte măsuri.

4.2.2. Accesul la servicii financiare din orice parte a Europei

14. Ce se poate face pentru a se limita discriminarea nejustificată pe motive de reședință în sectorul serviciilor financiare cu amănuntul, inclusiv în domeniul asigurărilor?

Furnizarea serviciilor financiare cu amănuntul în străinătate nu este un proces facil și s-ar putea dovedi a fi neviabil din punct de vedere economic pentru operatorii vizați. Diferențele culturale între consumatori în ceea ce privește disponibilitatea de a-și asuma riscuri, comportamentul, experiența și cultura financiară se pot dovedi semnificative. Băncile sunt conștiente că încrederea este un aspect fundamental al relațiilor financiare. Din acest motiv, ele pot prefera să contacteze clienți cu care împărtășesc aceleași cunoștințe și același nivel de așteptări. În orice caz, armonizarea normelor prevăzute în răspunsul la întrebarea 2 va ajuta semnificativ în acest sens.

4.2.2.1. Pentru asigurători, locul de reședință este important din motivele următoare. Trebuie să fie luați în considerare factori locali, cum ar fi aspectele climatice sau seismografice, atunci când se stabilesc, de exemplu, condițiile și prețurile asigurărilor de locuințe; fără o anumită masă critică, este imposibil să se furnizeze servicii pe baze convenabile. Modelele actuariale funcționează cu o marjă de eroare ridicată atunci când numărul de evenimente folosite pentru calcule nu este suficient de ridicat. În plus, în cazul acoperirii riscurilor prin reasigurare, modelele de reasigurare stabilesc prețuri diferite pentru acoperirea riscurilor, în funcție de localizare. — Aceste elemente fac ca furnizarea de servicii și produse de asigurare în străinătate să fie mai dificilă decât în țările unde există un volum suficient de operațiuni și acest lucru nu ar trebui considerat ca fiind o discriminare pe baza locului de reședință al clienților. — Furnizarea transfrontalieră a anumitor produse de asigurare reprezintă o mare provocare, fiind aproape imposibilă în cazul în care nevoile reale ale clienților satisfăcute de produse depind în mare măsură de diversitatea culturală și de diferențe de comportament și factori de risc care sunt determinate strict la nivel național. — Ar trebui să se țină seama de aspectul psihologic al serviciilor. Serviciul de asigurare este prestat atunci când clientul se confruntă în mod real cu diferite probleme. La momentul respectiv, este de așteptat ca el să aibă nevoie de sprijin și de înțelegere. Dacă și-a contractat produsul de asigurare pe internet, la o societate din străinătate și eventual într-o limbă care nu este limba lui maternă, clientul se poate simți nesigur în momentul în care are nevoie de acest sprijin. — În unele state membre, clienții au tendința de a prefera rambursarea daunelor, în timp ce în alte state membre clienții preferă reparațiile.

4.2.2.2. Creșterea portabilității produselor

15. Ce măsuri pot fi luate la nivelul UE pentru a facilita portabilitatea produselor financiare cu amănuntul, precum asigurările de viață și asigurările private de sănătate?

4.2.2.2.1. În general, produsele de asigurări care oferă remunerație sau o simplă plată ar fi mai ușor portabile decât cele care oferă un serviciu sau gestionarea cererilor de despăgubire.

4.2.2.2.2. Produsele de asigurări de viață sunt deja portabile într-o anumită măsură, clientul fiind acoperit atunci când călătorește în străinătate, cu excepția anumitor situații, atunci când călătorește în țări cu un risc ridicat. Asigurările locale de viață oferă acoperire indiferent de locul în care se află clientul. Există însă și cazuri în care titularul unei asigurări se mută într-o altă țară, nu ca turist, ci ca rezident permanent. Într-o astfel de situație, el ar trebui să își poată continua asigurarea, ajustând prima sau gradul de acoperire a acesteia. Toate acestea ar fi situații în care produsele de asigurare oferă o sumă definită de bani.

4.2.2.2.3. Alte produse de asigurare nu sunt ușor portabile ca atare, deoarece condițiile lor sunt strâns legate de elemente naționale. De exemplu, în cazul asigurărilor de sănătate, formatul și prețul produselor depind destul de mult de acoperirea asigurată de sistemul de sănătate publică în fiecare țară.

4.2.2.2.4. Din acest punct de vedere, există și o problemă de scară: adaptarea produsului în mod specific pentru client, la condițiile reale pe care le poate solicita acesta atunci când locuiește în străinătate este teoretic posibilă, însă ar implica renunțarea la posibilitatea de a obține economii de scară. Produsul ar fi prea personalizat la situația sa, iar societatea care ar oferi produsul ar fi mai puțin competitivă decât furnizorii locali reali. În acest caz, cea mai bună opțiune ar consta în promovarea colaborării între societățile de asigurare prezente în diferite țări europene.

4.2.2.3 Un alt caz de produse de asigurare care oferă servicii sunt asigurările de locuință și auto. Pentru produsele care asigură repararea daunelor sau care se ocupă de accidentele auto, societatea de asigurare trebuie să fi încheiat contracte cu furnizori de servicii din întreaga țară, fapt care implică o anumită scară pentru ca aceste produse să fie viabile din punct de vedere comercial. Cu toate acestea, o opțiune fezabilă constă în promovarea cooperării cu societățile locale (de asigurări), care să ofere aceste servicii în alte țări.

4.2.2.4. Facilitarea accesului la asigurările de răspundere civilă profesională și recunoașterea acestora la nivel transfrontalier

16. Ce măsuri pot fi luate la nivelul UE pentru a facilita accesul furnizorilor de servicii la asigurările obligatorii de răspundere civilă profesională și recunoașterea acestora la nivel transfrontalier?

4.2.3. O metodă de a permite accesul la asigurările obligatorii de răspundere civilă profesională la nivel transfrontalier ar consta în armonizarea asigurărilor obligatorii de răspundere civilă profesională și a condițiilor acestora.

4.2.3.1. Consolidarea încrederii cetățenilor pentru a beneficia de oportunități în alte țări din Europa

4.2.3.2. Facilitarea accesului la asigurările de răspundere civilă profesională și recunoașterea acestora la nivel transfrontalier

17. Sunt necesare acțiuni suplimentare la nivelul UE de îmbunătățire a transparenței și comparabilității produselor financiare (în special prin intermediul soluțiilor digitale) pentru a consolida încrederea consumatorilor?

4.2.3.2.1. CESE consideră că o bună opțiune pentru creșterea gradului de conștientizare al publicului o reprezintă site-urile internet care oferă informații și fac posibilă comparația între anumite produse și servicii oferite de furnizori diferiți în diferite state membre. El sprijină ferm ideea unui site web oficial, conceput în acest scop, care ar putea fi întreținut fie de către un administrator desemnat la nivel legislativ, furnizorii având obligația de a actualiza informațiile la anumite intervale de timp, fie prin intermediul unei rețele create de organizații ale consumatorilor din statele membre. De asemenea, ar putea fi interconectate diferite site-uri web într-un sistem descentralizat, interconectat. Atunci când pentru comparații sunt folosite soluții digitale, platformele ar trebui să furnizeze informații clare pentru compararea produselor echivalente și a riscurilor cu care s-ar putea confrunta consumatorii în cazul utilizării acestora. Atunci când există mai multe diferențe decât poate compara platforma (platformele se axează în special pe preț), caracteristicile care nu sunt comparate ar trebui specificate în mod clar. De asemenea, ar trebui precizate toate condițiile semnificative referitoare la diferențierea produselor. Consumatorii ar trebui avertizați în mod clar asupra riscurilor posibile atunci când folosesc platforme de comparație (de exemplu, prin adăugarea datelor personale).

4.2.3.2.2. Comparația ar trebui să se axeze pe parametrii semnificativi și să nu fie înșelătoare. Utilizarea datelor cu caracter personal ar trebui să fie limitată la minimul necesar pentru a oferi beneficii consumatorilor, în timp ce informațiile ar trebui oferite într-o manieră clară și ușor de înțeles.

4.2.3.3. Îmbunătățirea căilor de atac în ceea ce privește serviciile financiare cu amănuntul

18. Ar trebui să se ia măsuri pentru a crește gradul de sensibilizare al consumatorilor cu privire la FIN-NET și eficacitatea acestei rețele în contextul punerii în aplicare a Directivei privind soluționarea alternativă a litigiilor?

4.2.3.3.1. Soluționarea extrajudiciară a litigiilor este o procedură mult mai flexibilă decât procedurile judiciare: mai ieftină, mai rapidă și cu mult mai puține formalități. O astfel de procedură este utilă în special la nivel internațional și, având în vedere creșterea dorită a ofertei și cererii transfrontaliere de servicii financiare, FIN-NET ar trebui să aibă un rol sporit. Din nefericire, sensibilizarea consumatorilor cu privire la beneficiile FIN-NET este relativ redusă în această fază, fiind necesare măsuri pentru îmbunătățirea situației. În plus, nu toate statele membre ale UE sunt membre ale FIN-NET, ci doar 22 din 28 (29). Dacă situația persistă, în mod clar FIN-NET nu va putea fi folosită ca infrastructură pentru facilitarea construirii pieței unice a serviciilor financiare. Prin urmare, posibilitățile stabilirii de cerințe de reglementare în acest sens ar trebui analizate cu atenție.

19. Consumatorii dispun de un acces corespunzător la despăgubiri financiare în cazul vânzării inadecvate de asigurări și de produse financiare cu amănuntul? Dacă nu, ce s-ar putea face pentru a oferi acest acces?

4.2.3.3.2. În majoritatea cazurilor, nu există un astfel de acces. Conceptul de vânzare inadecvată este încă neînțeles în mare măsură și nu se aplică în practică din cauza formulării sale neclare și a lipsei de experiență a autorităților de reglementare (30). În multe locuri, testele pentru stabilirea caracterului adecvat al produselor financiare pentru clienți sunt formale și nu conduc la alegerea celor mai adecvate produse pentru aceștia.

4.2.3.3.3. Accesul la despăgubiri financiare poate fi garantat dacă se introduce o definiție unică, precisă și practică a conceptului de vânzare inadecvată și dacă se pune în aplicare o practică paneuropeană de reglementare pentru sancționarea unor astfel de vânzări (31).

4.2.3.4. Protecția victimelor în cazul în care asigurătorii auto sunt insolvabili

20. Sunt necesare măsuri pentru a se asigura că victimele accidentelor de circulație sunt acoperite de fonduri de garantare din alte state membre în cazul în care asigurătorul lor devine insolvabil?

4.2.3.5. Iată un exemplu de bună practică din Spania. Entitatea spaniolă „Consorcio de Compensación de Seguros” acționează ca asigurător atunci când nu există o societate de asigurări care să accepte riscul sau în absența unei societăți de asigurări, de exemplu în caz de insolvabilitate și întotdeauna în subsidiar. Garanția oferită de această entitate se aplică doar entităților spaniole. Pentru a se asigura că victimele accidentelor de circulație sunt acoperite la același nivel, Comisia Europeană va trebui să impună o schemă similară de garantare în toate statele membre. S-ar putea preconiza extinderea unui instrument similar pe baze juridice europene în țările unde acesta nu există.

4.2.3.6. Creșterea transparenței și a comparabilității asigurărilor auxiliare

21. Ce măsuri suplimentare ar putea fi adoptate pentru a spori gradul de transparență cu privire la produsele de asigurare auxiliare și pentru a garanta capacitatea consumatorilor de a lua decizii în cunoștință de cauză atunci când achiziționează aceste produse? În ceea ce privește sectorul închirierilor auto, sunt necesare măsuri specifice pentru produsele complementare?

4.2.3.6.1. Noua Directivă privind distribuția de asigurări (32) a consolidat cerințele de transparență în ceea ce privește informațiile pentru distribuitorii de asigurări, inclusiv, deși cu unele restricții (un prag), pentru intermediarii de asigurări auxiliare. În plus, cinci mari societăți de închirieri de mașini s-au angajat în 2015 că își vor îmbunătăți site-urile web pentru a-i informa mai bine pe consumatori cu privire la scutirile opționale și la produsele de asigurări. Acestea sunt progrese lăudabile. Statele membre au termen până la 23 februarie 2018 pentru a transpune Directiva privind distribuția de asigurări și este deci prea devreme pentru a stabili dacă sunt necesare măsuri suplimentare. Totodată, pare oportun ca Comisia să monitorizeze dacă au fost îndeplinite angajamentele societăților de închirieri auto, care nu privesc doar produsele de asigurări, și să aibă în vedere măsuri suplimentare pentru creșterea transparenței și pentru a preveni prejudiciile aduse consumatorilor.

4.2.3.6.2. În cazul sectorului închirierilor auto, este important să se țină cont de faptul că cerințele legate de produsele de asigurări complementare sunt deseori diferențiate în funcție de profilul de risc al celui care închiriază (asociat de regulă cu o limită a cardului de credit) sau în funcție de rata de cereri de despăgubire auto ori de alte trăsături ale pieței statului membru. Dar, în orice caz, informațiile precontractuale și eforturile de a asigura comparabilitatea diferitelor oferte sunt importante pentru consumatori și, prin urmare, ar fi recomandat să se aștepte aplicarea pe deplin a cerințelor prezentei directive, pentru a analiza dacă sunt necesare măsuri suplimentare.

4.3. Crearea de noi oportunități de piață pentru furnizori

4.3.1. Răspunsuri la provocările și oportunitățile aferente digitalizării

4.3.1.1. Sprijinirea firmelor să exploateze mai bine digitalizarea

22. Ce se poate face la nivel european pentru a se sprijini firmele care doresc să creeze și să ofere servicii financiare digitale inovatoare pe teritoriul Europei, cu niveluri adecvate de securitate și protecție a consumatorilor?

4.3.1.1.1. CESE salută promovarea serviciilor financiare digitale inovatoare în Europa. Cu toate acestea, recunoaște că băncile sunt cei mai mari furnizori de servicii financiare și că ele trebuie încurajate să valorifice în mod activ oportunitățile oferite de revoluția digitală. În acest scop, băncile trebuie să se supună acelorași norme precum concurenții lor care oferă servicii similare, ceea ce necesită o revizuire a principalelor niveluri de reglementare bancară într-un număr semnificativ de domenii, astfel încât să fie asigurate condiții competitive egale în ceea ce privește: — cerințele prudențiale; — furnizarea de servicii de plată; — aplicabilitatea cerințelor legate de cunoașterea clientelei și procedurile de combatere a spălării banilor; — recomandările privind securitatea plăților; — securitatea electronică de ultimă oră.

4.3.1.2. Promovarea semnăturilor electronice și a verificării identității

23. Sunt necesare mai multe acțiuni pentru a se îmbunătăți aplicarea legislației privind combaterea spălării banilor la nivelul UE, în special pentru a se garanta capacitatea furnizorilor de servicii de a identifica clienții la distanță, menținându-se în același timp standardele cadrului actual?

4.3.1.2.1. Încă există diferențe între reglementările privind identificarea electronică și cerințele privind cunoașterea clienților și combaterea spălării banilor. Reglementările actuale impun identificarea personală și evaluări personale în vederea acceptării permanente a clienților. Astfel de cerințe limitează dezvoltarea unor servicii financiare complet digitale, creând bariere semnificative în calea preluării de noi clienți și mărind costurile.

4.3.1.2.2. Sunt necesare măsuri suplimentare pentru a depăși absența unui mecanism european pentru identificarea electronică și semnăturile electronice, cauzată de diferențele din practicile naționale: deși reglementările stabilesc standarde comune pentru semnăturile digitale în statele membre, modul în care sunt aplicate la nivel național de către operatorii locali împiedică recunoașterea transfrontalieră a semnăturilor digitale. Operatorii digitali locali nu sunt interconectați și acest lucru le limitează capacitatea de a oferi consumatorilor europeni servicii financiare complet digitalizate.

24. Sunt necesare mai multe acțiuni de promovare a adoptării și utilizării identificării electronice și a semnăturilor electronice în serviciile financiare cu amănuntul, inclusiv în ceea ce privește standardele de securitate?

4.3.1.2.3. Da, sunt necesare măsuri în ceea ce privește: — sprijinirea creării unor agenții independente de certificare, care să verifice identitatea clienților digitali și să desfășoare anchete pentru recunoașterea personală a clienților; — clarificarea aspectelor contradictorii ale reglementărilor referitoare la identificarea digitală și la procedurile de combatere a spălării banilor și de cunoaștere a clienților; — stabilirea cooperării între întreprinderile financiare și autoritățile europene și naționale de reglementare în ceea ce privește dezvoltarea de standarde comune pentru identificarea digitală a semnăturilor, care vor fi aplicate și de către autorități publice și întreprinderi financiare; — analizarea posibilității de a adopta o identificare digitală unificată și semnături digitale la nivel european, ceea ce, în cele din urmă, va sta la baza identificării consumatorilor în instituțiile financiare.

4.3.1.3. Îmbunătățirea accesului la datele financiare și a posibilității de utilizare a acestora

25. În opinia dumneavoastră, ce tip de date sunt necesare pentru evaluarea bonității?

4.3.1.3.1. Deși există un acord general cu privire la aspectele situației financiare a unui client care ar trebui folosite pentru evaluarea bonității, creditorii își folosesc propriile evaluări specializate și propriile metode interne pentru a evalua și a gestiona fiecare situație particulară. Din acest motiv, ar trebui evitate inițiativele care obligă băncile sau alte instituții de credit să comunice informațiile prelucrate pe care le dobândesc cu privire la bonitatea clienților lor. Totodată, ar putea fi comunicate date brute (neprelucrate), cu permisiunea clientului vizat și în conformitate cu standardele UE privind protecția datelor. Astfel s-ar îmbunătăți comparabilitatea evaluării bonității.

26. Utilizarea sporită a datelor cu caracter personal financiare și nefinanciare de către firme (inclusiv de către firme în mod tradițional nefinanciare) necesită măsuri suplimentare care să faciliteze furnizarea de servicii sau să asigure protecția consumatorilor?

4.3.1.3.2. Instituțiile financiare depun eforturi pentru a se familiariza cu comportamentul consumatorilor, astfel încât să își poată diversifica și personaliza produsele și serviciile cu mai mult succes. Nu există însă norme clare privind modalitățile de utilizare a datelor colectate, nici chiar atunci când clienții și-au acordat consimțământul. CESE consideră că este bine să se asigure o mai mare claritate în ceea ce privește aplicabilitatea normelor în acest domeniu, pentru a asigura protecția consumatorilor și, totodată, pentru a le permite consumatorilor să beneficieze de inovații financiare.

27. Ar trebui să fie mai stricte cerințele privind forma, conținutul sau accesibilitatea dosarului de daune (de exemplu, în ceea ce privește perioada acoperită sau conținutul), pentru a se asigura faptul că firmele sunt în măsură să furnizeze servicii transfrontaliere?

4.3.1.3.3. Dosarul asigurărilor conține date personale sensibile ale clienților. Societatea de asigurări din țara de origine nu poate transmite aceste informații niciunei alte părți interesate, ci doar clientului. Clientul este cel care decide dacă furnizează acest dosar unei noi societăți de asigurări. Acest lucru nu înseamnă crearea unei bariere în calea serviciilor transfrontaliere, clientul având posibilitatea de a-și transfera dosarul în țara dorită. Totodată, Comisia, asistată de EIOPA, ar trebui să evalueze modalitățile de promovare a standardizării schimbului de dosare de daune între societățile de asigurare și a acceptării sistemului bonus-malus.

4.3.1.4. Facilitarea furnizării de servicii postvânzare

28. Sunt necesare acțiuni suplimentare pentru a ajuta firmele să furnizeze servicii postcontractuale într-un alt stat membru, dacă nu dispun de filiale sau sucursale?

4.3.1.4.1. Serviciile postcontractuale într-un alt stat membru nu ar trebui să difere de cele din țara unde sunt disponibile produsele respective. Acest lucru înseamnă că produsul în cauză și serviciile postcontractuale aferente ar trebui considerate ca o singură entitate pentru furnizarea transfrontalieră de produse financiare. Trebuie garantată aplicarea acestui principiu, în caz contrar existând un tratament inegal al consumatorilor. Este important ca autoritățile de reglementare relevante să monitorizeze punerea în aplicare a acestui principiu.

4.3.1.4.2. Platformele care sprijină întreprinderile (firmele) în furnizarea produselor la nivel transfrontalier ar trebui să includă și secțiuni pentru servicii postcontractuale. O metodă practică de oferire a acestor servicii postcontractuale constă în a încuraja societățile să formeze grupuri și să colaboreze în vederea asigurării unui nivel operativ suficient.

4.3.1.5 Trecerea la proceduri armonizate pentru insolvența persoanelor fizice, evaluarea proprietăților și executarea garanțiilor reale

29. Sunt necesare măsuri suplimentare pentru a încuraja creditorii să ofere credite ipotecare sau împrumuturi la nivel transfrontalier?

4.3.1.5.1. Principala problemă în acest domeniu ține de recuperarea forțată a datoriilor în cazul în care debitorii nu își respectă obligațiile prevăzute în contractul de credit. Având în vedere aceste aspecte, în prezent creditorii nu consideră că acordarea de credite ipotecare transfrontaliere reprezintă o propunere atrăgătoare, motiv pentru care sunt necesare măsuri suplimentare pentru stimularea pieței interne a UE în acest domeniu.

4.3.1.5.2. Creditele ipotecare și împrumuturile se numără printre produsele financiare a căror comercializare transfrontalieră se confruntă cu numeroase bariere greu de depășit. E posibil ca, din întreaga gamă de servicii financiare, acestea să fie produsele care vor necesita cel mai mult timp pentru eliminarea barierelor. Prin urmare, în această fază, este mai bine ca eforturile inițiale să fie concentrate pe alte servicii financiare cu amănuntul, unde există mai puține bariere, cu scopul de a acumula experiență practică și dinamism lucrând în mod activ în acest sens.

4.3.2. Conformitatea cu cerințe de reglementare divergente în statele membre gazdă

4.3.2.1. Facilitarea respectării de către firme a cerințelor legale aplicabile în alte state membre

30. Sunt necesare acțiuni la nivelul UE pentru ca guvernele statelor membre sau autoritățile naționale competente să ofere asistență practică (de exemplu, prin intermediul „ghișeelor unice”), în vederea facilitării vânzărilor transfrontaliere de servicii financiare, în special pentru firmele sau produsele inovatoare?

4.3.2.1.1. Aplicarea legislației europene în numeroase domenii, precum, printre altele, oferirea de produse de investiții, este inconsecventă și contradictorie în diferitele state membre. Prin urmare, trebuie solicitat ajutorul autorităților naționale în vederea eliminării suprareglementării. O altă inițiativă valoroasă este rețeaua SOLVIT, care oferă întreprinderilor sprijin la nivelul UE atunci când acestea întâmpină probleme cu autoritățile publice care nu aplică dreptul Uniunii în mod corect, iar ghișeele unice oferă asistență întreprinderilor în ceea ce privește obligațiile lor atunci când furnizează servicii la nivel transfrontalier (33).

4.3.2.1.2. Având în vedere experiența SOLVIT, este indicat să se depună eforturi pentru a se ajunge la o soluție care să vizeze explicit produsele financiare, o mai bună cooperare și coordonare între autoritățile naționale de reglementare, inclusiv sprijin oferit de acestea pentru ca întreprinderile inovatoare să își înțeleagă obligațiile.

31. Ce măsuri ar fi cele mai utile pentru a le permite întreprinderilor să profite de libertatea de stabilire sau de libertatea de a presta servicii pentru produsele inovatoare (cum ar fi raționalizarea cooperării dintre autoritățile de supraveghere din țara de origine și cele din țara gazdă)?

4.3.2.2. Valorificarea deplină a libertății de stabilire Pentru asigurători, o prezență locală este adesea necesară pentru a dispune de o mai bună cunoaștere a riscurilor la fața locului care trebuie acoperite și a consumatorilor implicați. Prin urmare, pentru asigurători, cum ar fi companiile de asigurări mutuale, libertatea de stabilire la fața locului este esențială. Faptul că nu există o recunoaștere la nivel european a formelor de întreprinderi sociale, inclusiv a companiilor de asigurări mutuale, împiedică stabilirea acestui tip de întreprinderi în statele membre care nu le recunosc, reprezentând astfel o piedică atât în calea dezvoltării lor transfrontaliere, cât și a dezvoltării piețelor și a concurenței. CESE invită Comisia Europeană, Consiliul Uniunii Europene, Parlamentul European și statele membre să dea un impuls recunoașterii modelului întreprinderilor mutuale în Uniunea Europeană.

4.3.2.3. Crearea de regimuri autonome sau mai armonizate la nivelul UE

32. Pentru care servicii financiare cu amănuntul ar putea standardizarea sau regimurile de tip „opt-in” să acționeze cu cea mai mare eficacitate pentru a elimina diferențele dintre legislațiile statelor membre?

4.3.2.3.1. Din punctul de vedere al distribuției transfrontaliere, merită atenție următoarele chestiuni: — identificarea clienților prin intermediul certificatelor electronice. CESE consideră că la nivel european trebuie păstrat un registru al emitenților recunoscuți de certificate electronice (de exemplu, de către Autoritatea Europeană pentru Valori Mobiliare și Piețe), atunci când sunt prestate servicii financiare la distanță; — posibilitatea ca furnizorii de servicii financiare să cunoască istoricul de credit al clienților. Menținerea unui registru al creditelor la nivelul UE este fundamentală pentru furnizarea de servicii financiare transfrontaliere, în special pentru cele legate de extinderea împrumuturilor; — procedurile de executare a garanției aduse pentru acordarea unui împrumut. Resursele și eforturile ar trebui să fie canalizate către crearea unui cadru legislativ unificat la nivelul UE pentru executarea garanțiilor în furnizarea transfrontalieră de servicii financiare; — în ceea ce privește produsele de asigurări, cele care oferă o despăgubire sunt standardizate mai ușor. Clientul va primi o sumă de bani indiferent unde locuiește. Societatea trebuie doar să fie în măsură să evalueze riscul. Asigurările de viață sunt un bun exemplu în acest sens. Standardizarea și portabilitatea nu sunt însă posibile pentru produsele de asigurări care oferă un serviciu (precum repararea daunelor, de exemplu). Acest lucru este valabil în special în cazul produselor de tipul produselor de asigurări de sănătate.

33. Sunt necesare acțiuni suplimentare la nivelul UE în ceea ce privește principiul „locului riscului” în legislația privind asigurările și pentru a clarifica normele privind „interesul general” în sectorul asigurărilor?

4.3.2.3.2. Locul riscului se referă de regulă la reședința obișnuită a persoanei asigurate, cu unele excepții în cazul proprietăților imobiliare, unde este vorba despre amplasarea clădirii. Acest principiu este în general standardizat la nivel mondial, având implicații juridice și fiscale pentru părțile implicate. CESE consideră că, în domeniul asigurărilor, principiul locului riscului este adecvat scopului urmărit. Cu toate acestea, înțelege că este necesară revizuirea normelor privind „interesul general”, deoarece acestea dau statelor membre posibilitatea de a adopta acte legislative care riscă să îngreuneze distribuția transfrontalieră a produselor de asigurări.

Bruxelles, 27 aprilie 2016. Președintele Comitetului Economic și Social European Georges DASSIS

(1) JO C 133, 14.4.2016, p. 17.

(2) JO C 181, 21.6.2012, p. 93 și JO C 181, 21.6.2012, p. 99. Este de așteptat ca situația să se îmbunătățească, dat fiind că ar trebui să se fi încheiat transpunerea Directivei privind soluționarea alternativă a litigiilor de către statele membre – JO L 165, 18.6.2013, p. 63 și JO L 165, 18.6.2013, p. 1.

(3) COM(2016) 56 final; COM(2016) 57 final; JO L 173, 12.6.2014, p. 1; JO L 257, 28.8.2014, p. 1.

(4) JO C 191, 29.6.2012, p. 80.

(5) COM(2007) 226 final.

(6) JO C 151, 17.6.2008, p. 1.

(7) JO L 257, 28.8.2014, p. 214; JO L 60, 28.2.2014, p. 34; JO L 337, 23.12.2015, p. 35; JO L 26, 2.2.2016, p. 19; JO L 173, 12.6.2014, p. 349.

(8) JO C 318, 29.10.2011, p. 24.

(9) JO L 337, 23.12.2015, p. 35; JO L 60, 28.2.2014, p. 34.

(10) COM(2015) 468 final.

(11) A se vedea nota de subsol 2.

(12) Nivelul de cultură financiară diferă semnificativ în cadrul UE. În medie, 52 % din populație are cunoștințe financiare, cifrele cele mai mari (cel puțin 65 %) înregistrându-se în Danemarca, Germania, Țările de Jos și Suedia. Țările din sudul Europei înregistrează valori mult mai reduse: Grecia (45 %), Spania (49 %), Italia (37 %) și Portugalia (26 %). La fel de reduși sunt și indicatorii pentru țările care au aderat la UE începând cu anul 2004: Bulgaria (35 %), Cipru (35 %) și România (22 %). La nivel global, Europa se află, în medie, în urma Statelor Unite ale Americii (57 %), a Canadei (68 %) și a Australiei (64 %). Sursa datelor: Klapper, Leora, Annamaria Lusardi, Peter van Oudheusden, Financial Literacy Around the World (Cultura financiară în lume), 2015.

(13) Autoritatea Europeană de Asigurări și Pensii Ocupaționale (EIOPA) declară într-un aviz privind protecția consumatorilor și vânzările de asigurări și de pensii că utilizatorii nu realizează cercetări adecvate înainte de a cumpăra produse online– EIOPA-BoS-14/198, 28 ianuarie 2015, Avizul EIOPA privind vânzările de produse de asigurări și pensii pe internet.

(14) Lusardi, Annamaria, Peter Tufano (2015), „Debt Literacy, Financial Experiences, and Overindebtedness” (Cultura datoriilor, experiențe financiare și supraîndatorarea), Journal of Pension Economics and Finance, Vol. 14, Special Issue 4, pp. 332-368, octombrie 2015.

(15) Behrman Jere R., Olivia S. Mitchell, Cindy K. Soo, David Bravo (2012), „The Effects of Financial Education and Financial Literacy: How Financial Literacy Affects Household Wealth Accumulation” (Efectele educației financiare și a culturii financiare: modul în care cultura financiară influențează acumularea de bogăție în gospodării), American Economic Review: Papers & Proceedings, Vol. 102(3), pp. 300-304.

(16) Abreu, Margarida, Victor Mendes (2010), „Financial Literacy and Portfolio Diversification” (Cultura financiară și diversificarea portofoliului), Quantitative Finance, Vol. 10(5), pp. 515-528.

(17) Jappelli, Tullio, Mario Padula, Investment in financial literacy and saving decisions (Investiții în cultura financiară și decizii de economisire), CFS Working Paper, nr. 2011/07.

(18) http://ec.europa.eu/consumers/consumer_evidence/consumer_scoreboards/10_edition/docs/cms_10_factsheet_en.pdf

(19) Federația Europeană a Investitorilor și Utilizatorilor de Servicii Financiare, Pension Savings: The Real Return – A Research Report by Better Finance for all („Economii pentru pensie: randamentul real”), ediția 2015.

(20) Autoritatea Europeană de Asigurări și Pensii Ocupaționale (EIOPA), Consultation Paper on the creation of a standardised PanEuropean Personal Pension product (PEPP) (Document consultativ privind crearea unui produs paneuropean standardizat de pensii personale), 2015.

(21) Directiva (UE) 2016/97 a Parlamentului European și a Consiliului din 20 ianuarie 2016 privind distribuția de asigurări (reformare) (JO L 26, 2.2.2016, p. 19).

(22) Astfel cum sunt descrise, de exemplu, în anexa I la Avizul CESE privind educația financiară și consumul responsabil de produse financiare (aviz din proprie inițiativă) (JO C 318, 29.10.2011, p. 24).

(23) În comunicarea sa „O mai bună legiferare pentru rezultate mai bune – O agendă a UE” [COM(2015) 215, p. 7], Comisia definește „suprareglementarea” după cum urmează: „de asemenea, statele membre depășesc adesea ceea ce este strict impus de legislația UE atunci când o transpun la nivel național (suprareglementare)”. În același paragraf, Comisia adaugă că „acest lucru poate spori avantajele, dar poate și adăuga costuri inutile pentru întreprinderi și autoritățile publice, costuri care sunt asociate în mod eronat cu legislația UE”. Secțiunea INT elaborează în prezent un raport de informare referitor la „Practicile de transpunere”, care se referă chiar la completarea directivelor UE cu dispoziții naționale. De asemenea, Parlamentul European efectuează un studiu privind „Suprareglementarea în fondurile europene structurale și de investiții”.

(24) JO C 82, 3.3.2016, p. 1.

(25) Aceasta a fost adoptată fără niciun cost pentru consumatori și sute sau mii de gospodării și de IMM-uri utilizează în fiecare an această oportunitate de a-și renegocia creditele ipotecare, economisind astfel mii de euro. Această practică a inspirat, de asemenea, adoptarea Directivei 2014/17/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 februarie 2014 privind contractele de credit oferite consumatorilor pentru bunuri imobile rezidențiale (JO L 60, 28.2.2014, p. 34).

(26) JO L 266, 9.10.2009, p. 11.

(27) JO L 319, 5.12.2007, p. 1.

(28) JO L 271, 9.10.2002, p. 16; JO L 176, 27.6.2013, p. 338; JO L 267, 10.10.2009, p. 7; JO L 319, 5.12.2007, p. 1; [COM(2013) 547 final – C7-0230/2013 – 2013/0264 (COD)]. A se vedea articolul 59 și articolul 60 alineatul (3).

(29) FIN-NET are în prezent 56 de membri provenind din 22 de state membre și noi organizații depun în mod constant cereri de aderare, fiind de așteptat ca procesul să se accelereze odată cu adoptarea Directivei ADR – Large Business and International Directive on Information Document Requests Enforcement Process – din 28 februarie 2014.

(30) Conceptul de vânzare inadecvată este explicat în detaliu la punctul 3.7. Această problemă va fi parțial depășită prin aplicarea Directivei MiFID și prin testul de stabilitate preconizat de aceasta pentru anumite tipuri de produse. A se vedea nota de subsol 3.

(31) JO C 271, 19.9.2013, p. 61 și JO C 18, 19.1.2011, p. 24.

(32) JO L 26, 2.2.2016, p. 19.

(33) http://ec.europa.eu/internal_market/eu-go/index_en.htm