Comisia a adunat informații preliminare care evidențiază modul în care efectele produse de schimbările climatice în alte părți ale lumii pot afecta Europa prin intermediul comerțului internațional (importuri și exporturi). Harta de mai jos prezintă o evaluare a pierderilor înregistrate de PIB-ul anual al UE (miliarde EUR) ca urmare a efectelor climatice din alte părți ale lumii, reflectate în comerțul internațional. Cifrele din dreptul diferitelor regiuni indică pierderile înregistrate în cazul unui scenariu cu emisii ridicate (cu roșu) și al unui scenariu în care încălzirea globală se menține sub 2 ºC (cu albastru) până la sfârșitul secolului. În evaluare sunt incluse doar patru segmente: productivitatea muncii, agricultura, energia și inundațiile fluviale.

·Dovezile preliminare indică o contracție substanțială a ecosistemelor tundrei alpine din Europa, chiar dacă încălzirea globală va rămâne în limita de 2 °C prevăzută de Acordul de la Paris. Pe lângă faptul că are un rol esențial în reglarea cantității de apă și în furnizarea de apă dulce pentru consum uman, tundra alpină susține turismul și comunitățile rurale și, de asemenea, găzduiește specii endemice care nu se găsesc decât în Europa.

·Într-un scenariu cu emisii ridicate (o creștere a temperaturii globale cu 3,2 ºC–5,4 °C în perioada 2081-2100) , zonele de coastă pot suferi pierderi economice de aproximativ 39 de miliarde EUR pe an până în 2050 și de până la 960 de miliarde EUR pe an către sfârșitul secolului.

La momentul elaborării strategiei s-a estimat că în 2020 costurile de ansamblu ale inacțiunii UE – costuri sociale, economice și de mediu în mai multe sectoare ale economiei - , vor fi de 100 de miliarde EUR pe an, iar în 2050 vor ajunge la 250 de miliarde EUR pe an . Estimările curente par să indice că lipsa măsurilor poate determina creșterea exponențială a acestor costuri până în anii 2080 . Modelele economice actuale care probează efectele globale agregate ale schimbărilor climatice pot prezenta inadecvări în modul de abordare a sectoarelor, în integrarea efectelor asupra mediului fizic, a ecosistemelor, a biodiversității și a serviciilor asociate, precum și în ceea ce privește incertitudinea și punctele critice. Este foarte posibil ca modelele să subestimeze riscurile viitoare .

În ceea ce privește clima și migrația, scenariile recente confirmă existența unei legături între schimbările climatice și fluctuațiile în numărul cererilor de azil în UE. Chiar și într-un scenariu cu emisii moderate , se estimează că numărul cererilor de azil va crește cu 28 % din cauza efectelor climatice până la sfârșitul secolului (în medie 98 000 de cereri de azil suplimentare pe an).

În ceea ce privește fondurile UE, au existat grade variabile de integrare în fondurile structurale și de investiții europene: s-a introdus un sistem de urmărire a cheltuielilor legate de climă, dar beneficiul concret al investițiilor pentru adaptare este uneori dificil de evaluat. Sinergiile dintre politicile de atenuare și cele de adaptare, în special în sectorul agricol, nu permit separarea sau distincția completă a cheltuielilor pentru cele două tipuri de politici. Cu toate acestea, în cadrul Fondului european de dezvoltare regională (FEDR) și al Fondului de coeziune (FC), un volum substanțial de finanțare poate fi direct asociat investițiilor legate de adaptare. În plus, actuala politică agricolă comună, adoptată la câteva luni după strategia privind adaptarea, cuprinde o serie de măsuri relevante atât pentru adaptare, cât și pentru atenuare (inclusiv anumite cerințe privind ecocondiționalitatea și ecologizarea), care sunt valabile pentru mai multe priorități. În tabelul de mai jos sunt prezentate sumele alocate pentru adaptare în cadrul diferitelor programe de finanțare.

Evaluarea confirmă și o creștere substanțială a cunoștințelor despre adaptare ca urmare a eforturilor Comisiei, în special prin intermediul programelor-cadru de cercetare și inovare ale UE și prin Platforma europeană pentru adaptarea la schimbările climatice (Climate-ADAPT). Cu toate acestea, deficitele de cunoștințe, inclusiv cunoștințe prioritare, nu au fost complet surmontate, și au apărut alte segmente deficitare sub raportul expertizei. În 2013, elementele definitorii pentru identificarea deficitului de cunoștințe au fost formulate pe baza unor tipuri de întrebări cu răspuns deschis (nu prin întrebări sectoriale specifice), ceea ce face mai dificilă măsurarea progreselor în reducerea acestor deficite. În al doilea rând, așa cum se întâmplă adesea și în cazul lacunelor din alte domenii științifice, cunoștințele nu pot fi niciodată complete și sigure. Incertitudinea poate fi însă integrată în modelare pentru un proces decizional transparent și deschis, ea nu este o scuză pentru lipsa de acțiune.

La nivel național, 25 de state membre au în prezent o strategie privind adaptarea, față de numai 15 în 2013. Începând cu 2014, programul LIFE a finanțat 60 de proiecte legate de adaptare cu 184 de milioane EUR, estimându-se că, după finalizare, acestea vor avea impact, prin replicare și transfer, asupra unei suprafețe de 1,8 milioane km2, echivalentă cu un sfert din teritoriul UE. Prin proiecte specifice, programul LIFE contribuie și la punerea în aplicare a strategiilor naționale și regionale privind adaptarea din Grecia și Cipru. În plus, adoptarea strategiilor privind adaptarea a fost accelerată de fondurile structurale și de investiții europene (fondurile ESI), care au introdus condiția prealabilă a efectuării unor evaluări ale riscurilor care să ia în considerare adaptarea la schimbările climatice, pentru asigurarea eficienței și a eficacității cheltuielilor .

Există bune oportunități pentru crearea de conexiuni între viitoarea politică de adaptare a UE și atingerea obiectivelor de dezvoltare durabilă, Convenția privind diversitatea biologică și Cadrul de la Sendai pentru reducerea riscurilor de dezastre. De exemplu, mulți dintre indicatorii elaborați pentru a monitoriza progresul acestor cadre globale sunt deosebit de relevanți pentru adaptare. În plus, în prezent se dezvoltă instrumente de modelare care integrează sustenabilitatea, scenariile climatice și dificultățile aferente (pentru adaptare și atenuare) .

În plus, toate proiectele majore finanțate prin Fondul european de dezvoltare regională și prin Fondul de coeziune fac obiectul unui proces de securizare la impactul schimbărilor climatice în perioada 2014-2020, care abordează reziliența climatică prin evaluări ale vulnerabilității și ale riscurilor, urmate de identificarea, evaluarea și realizarea măsurilor de adaptare relevante.

Factorii de decizie de la nivel național, regional și local ar fi putut fi determinați să ia în considerare adaptarea chiar și fără strategia UE. Părțile interesate au confirmat însă faptul că, în absența acestui sprijin clar orientat al Uniunii înspre adaptare, ar fi existat mai puțin progres și mai puțină încurajare în sensul consolidării capacității de adaptare, în special la nivel transfrontalier în macroregiunile UE care se confruntă cu riscuri climatice comune , cum sunt bazinele hidrografice și zonele alpine. De asemenea, fără Convenția primarilor, orașele din UE ar fi mai vulnerabile, iar actorii locali și regionali ar avea la dispoziție mai puține resurse științifice care să sprijine planificarea pe termen lung.

În plus, părțile interesate au apreciat foarte mult rolul de catalizator al programului LIFE. Acesta a îmbunătățit adoptarea de jos în sus a măsurilor de adaptare la schimbările climatice și învățarea de la bază la vârf în acest domeniu, optimizând astfel instituirea politicilor UE cu privire la mediu și la schimbările climatice în general.

Este posibil ca măsurile referitoare la asigurări și la sectorul financiar prevăzute în strategie să nu fi fost suficiente pentru a depăși obstacolele din calea cooperării dintre sectorul public și cel privat până acum. Chiar dacă au contribuit la o mai bună înțelegere a modului în care funcționează piețele de asigurări ca instrument esențial de adaptare în statele membre, în special în ceea ce privește rolul asigurărilor în gestionarea riscurilor climatice, măsurile întreprinse de UE nu au produs încă rezultate clare. În acest domeniu, valoarea adăugată europeană constă în facilitarea cooperării între guverne și asigurători, precum și într-o mai mare conștientizare a decalajului privind acoperirea riscurilor și a necesității ca guvernele să integreze asigurările în gestionarea tuturor riscurilor climatice.

Deși strategia a inclus în acțiunea sa numărul 8 promovarea produselor financiare pentru investiții reziliente, impactul planului de acțiune al Comisiei din 2018 privind finanțarea creșterii durabile nu face parte din evaluare, având în vedere calendarul acestuia. Totuși, este foarte posibil ca el să se dovedească util pentru asigurarea stabilității sistemului financiar al UE, prin includerea riscurilor climatice în procesele de gestionare a riscurilor derulate de companii și de instituțiile financiare. Planul de acțiune are și scopul de a promova transparența și durabilitatea deciziilor de investiții în ceea ce privește atât necesitățile de adaptare, cât și oportunitățile de reducere a emisiilor.

4.Învățămintele desprinse

Rezultatele și exemplele menționate mai sus ilustrează faptul că o strategie privind adaptarea la nivelul UE este încă foarte relevantă și aduce un plus de valoare pe lângă eforturile de adaptare naționale, regionale și locale, rămânând totodată eficientă sub raportul costurilor. Strategia – un instrument de politică fără mari implicații administrative pentru majoritatea părților interesate – a reușit să determine factorii de decizie să se concentreze asupra necesității de a se pregăti pentru pericolele schimbărilor climatice. Strategia a acționat ca un punct de referință care a focalizat și a catalizat acțiunile luate la alte niveluri de guvernanță. În plus, a reușit să canalizeze eforturile de integrare continuă a analizelor pe tema schimbărilor climatice în politicile și bugetele de la nivelul UE.

Pe parcursul procesului de evaluare, Comisia a acumulat observații valoroase referitoare la primii cinci ani de punere în practică a strategiei:

·Este posibil ca deficitul de cunoștințe privind adaptarea să nu fie niciodată eliminat în întregime, dar valoarea adăugată a acțiunilor UE în domeniul cercetării și inovării desfășurate începând din 2013 a fost deosebit de apreciată de părțile interesate. Poate fi momentul propice pentru mutarea accentului de la generarea de cunoștințe la aplicarea acestora în vederea luării de decizii în condiții de incertitudine, în special în sectoarele economice sau în regiunile potențial mai vulnerabile, cum ar fi agricultura în regiunile mediteraneene sau în regiunile ultraperiferice ale Europei. În acest scop, Comisia ar putea lua în considerare schimburile de informații între părțile interesate și comunitatea științifică cu privire la măsuri de succes în domeniul adaptării. Într-o anumită măsură, conceperea în comun a unor măsuri de adaptare, de la bază la vârf, poate stimula acțiunea și învățarea, în pofida informației limitate, în conformitate cu principiul precauției. S-ar putea organiza regulat dialoguri științifice și politice structurate, de exemplu în contextul conferinței europene bienale pe tema adaptării la schimbările climatice (European Climate Change Adaptation - ECCA). În plus, s-ar putea institui un forum de analiză și modelare în domeniul adaptării, pentru a îmbunătăți utilizarea modelelor privind adaptarea și impactul schimbărilor climatice, în procesul de elaborare a politicilor . Forumul ar putea să valorifice capacitățile colective ale diverselor modele, să aducă în discuție punctele forte și limitările metodologiilor concurente adoptate de cercetările în domeniul adaptării și să ofere îndrumare constantă în viitoarele eforturi si demersuri.

·În cazul investițiilor pe termen lung în infrastructură, reziliența climatică este esențială: ea presupune, printre altele, standarde specifice de adaptare , date privind observarea Pământului, alte date și servicii spațiale, implicarea cetățenilor în activități științifice și orientări care să fie accesibile atât experților, cât și factorilor de decizie. Integrarea adaptării în domeniul infrastructurii poate fi extinsă și mai mult, de exemplu prin introducerea cerințelor de securizare privind impactul la schimbările climatice a oricărei infrastructuri finanțate de UE , în special atunci când infrastructura este vitală pentru eforturile de reducere a emisiilor.

·Măsurile prevăzute în strategie ar putea fi integrate mai bine între ele. Legăturile între măsuri, dintre care unele au apărut în mod spontan, ar putea fi identificate și exploatate mai bine. De exemplu, platforma Climate-ADAPT ar putea oferi o mai bună perspectivă de ansamblu asupra proiectelor actuale de cercetare finanțate de UE sau asupra activităților operaționale, cum sunt diversele servicii Copernicus. În plus, metodologiile și constatările care se adresează practicienilor și platformelor naționale și europene relevante trebuie frecvent comunicate, ,de exemplu prin instrumente sau webinare interactive.

·De asemenea, strategia ar trebui să integreze mai bine dimensiunea internațională a adaptării, pentru a se sincroniza cu politica și cu acțiunile concertate la nivel global privind dezvoltarea durabilă, biodiversitatea și reducerea riscurilor de dezastre, pentru a menționa doar câteva. În consecință, Comisia intenționează să contribuie la acestea cu propriile eforturi și procese de integrare pentru îndeplinirea obiectivelor de dezvoltare durabilă (ODD) și a angajamentelor legate de schimbările climatice, atât în interiorul UE, cât și prin cooperarea sa cu țările în curs de dezvoltare și prin sprijinul oferit acestora.

·Strategia a promovat planuri de adaptare la toate nivelurile, dar a fost mai puțin eficace în ceea ce privește îndeplinirea și monitorizarea acestor planuri în statele membre. Măsurile de adaptare ar putea fi accelerate prin simplificarea procesului de monitorizare a progreselor realizate în urma măsurilor naționale de adaptare și prin facilitarea învățării reciproce. Adaptarea este prevăzută în Regulamentul privind guvernanța uniunii energetice , care va permite o raportare periodică mai sistematică din partea statelor membre, cu privire la o serie de obiective de adaptare și la progresele înregistrate. Acest lucru va contribui și la atingerea obiectivelor Acordului de la Paris, precum și la îmbunătățirea cadrului de monitorizare a strategiilor naționale, și/sau regionale și/sau locale din

întreaga UE. La rândul său, acest cadru ar putea să semnaleze în ce domenii e nevoie de mai multă acțiune și cooperare și unde rezidă provocări sau incertitudini comune.

·În ceea ce privește numărul strategiilor locale privind adaptarea, progresul a fost mai lent decât se prevăzuse în 2013 și nu este același în toate state membre. Diferențele au fost determinate, probabil, de contextele naționale, și anume de existența sau inexistența unei legislații naționale care să impună autorităților locale să adopte planuri locale de adaptare . Pentru a promova elaborarea de strategii locale privind adaptarea și realizarea acestora, Comisia trebuie:

(1)să încurajeze statele membre să analizeze oportunitatea unor cadre menite să îmbunătățească în mod activ și permanent acțiunile la nivel local și

(2)să sensibilizeze mai puternic autoritățile locale și să suplimenteze asistența tehnică și financiară acordată acestora, de exemplu prin intermediul Convenției primarilor sau al altor inițiative, în special în statele membre în care ponderea strategiilor locale privind adaptarea este mai mică (adică în sudul și estul Europei) .

·Cei cinci ani de la adoptarea strategiei reprezintă o perioadă prea scurtă pentru a analiza efectele distributive ale adaptării (sau ale neadaptării). Efectele prognozate variază din punct de vedere calitativ și cantitativ între regiunile UE. Instrumentele de solidaritate ale Uniunii Europene și coeziunea sa economică și socială pot fi testate: pot exista câștigători și perdanți atât la nivel regional, cât și la nivel social și în rândul agenților economici. Ar fi necesari indicatori de performanță adecvați, agregați la nivelul UE pentru a măsura efectele specifice asupra țărilor, regiunilor, categoriilor de populație sau sectoarelor. După încheierea proiectelor finanțate prin cadrul financiar multianual 2014-2020, devine fezabilă agregarea unor indicatori societali relevanți și inovatori, care să reflecte mai precis efectele socioeconomice ale politicilor de adaptare și din domeniul schimbărilor climatice. Acest lucru ar putea duce la o abordare îmbunătățită a politicii de coeziune a Comisiei pentru perioada de programare post-2027.

·Strategia poate aduce un plus de rezultate în viitor în anumite domenii,

cum ar fi:

oreducerea riscurilor de dezastre, în special în ceea ce privește integrarea perspectivelor de adaptare în metodologii și în indicatori, cunoștințele utilizate pentru evaluarea riscurilor și un dialog mai sistematic între practicienii din domeniul adaptării și cei din domeniul reducerii riscurilor de dezastre. Sensibilizarea sporită a cetățenilor este și ea demnă de luat în considerare.;

oo mai bună integrare a adaptării în politica UE pentru pescuit și afaceri maritime, precum și în zonele costiere în general. Chiar dacă emisiile și temperaturile se vor stabiliza, nivelul mării va continua să crească. Unul din trei cetățeni ai UE trăiește la o distanță de maximum 50 de km de malul mării, iar în lipsa unor măsuri de adaptare, milioane de oameni vor fi afectați de inundarea zonelor de coastă. Politicile UE care influențează interacțiunile dintre uscat și mare în zonele costiere, cum ar fi amenajarea spațiului maritim și managementul integrat al zonei costiere , Orizont Europa și Fondul european pentru pescuit și afaceri maritime , dar și măsurile prevăzute în agenda „Guvernanța internațională a oceanelor” ar trebui să fie mai bine pregătite pentru a face față acestei situații în viitor.

odezvoltarea și utilizarea unor instrumente pentru investitorii și asigurătorii care tind să nu integreze suficient schimbările climatice în practicile lor de gestionare a riscurilor . Există un potențial neexploatat de îmbunătățire a previziunilor și a analizelor de risc prin intermediul serviciilor climatice și printr-un schimb de date îmbunătățit ; acest lucru ar putea ajuta la intensificarea adaptării prin intermediul oportunităților emergente pe piață, în special prin utilizarea informațiilor climatice furnizate de serviciul Copernicus . Strategia spațială pentru Europa a identificat problemele climatice drept una dintre cele mai importante nevoi emergente ale utilizatorilor;