[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 1.4.2009

COM(2009) 156 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CĂTRE CONSILIU

în conformitate cu articolul 18 alineatul (3) din Directiva 2000/60/CE (directiva-cadru privind apa), privind programele de monitorizare a stării apei {SEC(2009)415}

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CĂTRE CONSILIU

în conformitate cu articolul 18 alineatul (3) din Directiva 2000/60/CE (directiva-cadru privind apa), privind programele de monitorizare a stării apei

INTRODUCERE

Directiva-cadru comunitară privind apa (DCA)[1], adoptată în 2000, a pus bazele unei politici moderne, holistice și ambițioase în domeniul apelor în Uniunea Europeană și a definit un calendar clar de implementare în vederea realizării obiectivelor stabilite, care conține și termene intermediare pentru realizarea unor sarcini specifice, printre care:

1. Decembrie 2003: transpunerea DCA în dreptul intern (articolul 24), identificarea districtelor hidrografice și luarea de măsuri administrative (articolul 3)

2. Decembrie 2004: analiza presiunii și impactului districtelor hidrografice și analiza economică a utilizării apei (articolul 5)

3. Decembrie 2006: instituirea programelor de monitorizare în vederea evaluării stării apelor (articolul 8)

4. Decembrie 2008: publicarea proiectelor de planuri de gestionare a bazinelor hidrografice în vederea consultării (articolul 14)

5. Decembrie 2009: adoptarea planurilor de gestionare a districtului hidrografic (articolul 13)

6. Decembrie 2012: termenul limită pentru aplicarea programelor de măsuri (articolul 11)

7. Decembrie 2015: realizarea unei stări bune a apelor de suprafață și subterane (articolul 4) și prima actualizare a planului de gestionare a bazinelor hidrografice

Comunicarea Comisiei către Parlamentul European și Consiliu intitulată „Etape către o gestionare durabilă a apei în Uniunea Europeană - prima etapă în punerea în aplicare a Directivei-cadru 2000/60/CE privind apa” și documentul de lucru însoțitor al serviciilor Comisiei[2] conturau, în martie 2007, o imagine de ansamblu a obiectivelor directivei și prezentau pe scurt rezultatele implementării primelor două etape identificate mai sus.

Prezentul raport și documentul de lucru însoțitor al serviciilor Comisiei[3] reprezintă un răspuns la articolul 18 alineatul (3) din DCA, prin care Comisiei i se solicită să publice un raport privind progresul aplicării DCA în legătură cu articolul 8 privind monitorizarea stării apelor. Prezentul raport se bazează pe informațiile transmise de statele membre în conformitate cu articolul 15 alineatul (2) din DCA, având ca termen 22 martie 2007.

CERINțELE DE MONITORIZARE DIN DIRECTIVA-CADRU PRIVIND APA

Obiectivele de mediu stabilite la articolul 4 alineatul (1) din DCA stabilesc cerința ca statele membre să împiedice deteriorarea stării tuturor corpurilor de apă de suprafață și subterană și să realizeze o stare generală bună a acestora până în 2015. În plus, poluarea generată de substanțele prioritare trebuie redusă progresiv, emisiile de substanțe periculoase trebuie interzise sau eliminate treptat și orice tendință ascendentă importantă de poluare a apelor subterane trebuie inversată prin măsuri corespunzătoare.

În conformitate cu articolul 8 alineatul (1) din DCA, statele membre trebuie să înființeze programe de monitorizare în vederea evaluării stării apelor de suprafață și subterane pentru a realiza o imagine coerentă și cuprinzătoare a stării apelor din fiecare district hidrografic. Printre aceste cerințe se numără monitorizarea ariilor protejate în ceea ce privește starea apelor de suprafață sau subterane. În temeiul articolului 8 alineatul (2) din DCA, programele de monitorizare urmau să devină operaționale până la 22 decembrie 2006. Rezultatele monitorizării vor juca un rol esențial în determinarea stării corpurilor de apă și identificarea măsurilor care trebuie incluse în planurile de gestionare a bazinelor hidrografice în vederea realizării unei stări generale bune a apelor până în 2015. Prin urmare, obținerea unor rezultate precise și fiabile în urma procesului de monitorizare reprezintă o condiție prealabilă pentru o planificare rațională a investițiilor în programul de măsuri.

Prezentul raport și documentul de lucru însoțitor al serviciilor Comisiei prezintă rezultatele analizei informațiilor privind programele de monitorizare DCA transmise de statele membre.

METODOLOGIA DE VERIFICARE A CONFORMITățII

Cu ajutorul unor indicatori de conformitate, Comisia a efectuat o analiză a informațiilor primite. Abordarea metodologică și rezultatele detaliate ale analizei sunt prezentate în documentul de lucru însoțitor al serviciilor Comisiei.

DATE șI CIFRE REFERITOARE LA PROGRAMELE DE MONITORIZARE ALE STATELOR MEMBRE

Din rapoartele de monitorizare ale statelor membre reiese că, în temeiul DCA, există aproximativ 57 000 de stații de monitorizare a apelor de suprafață și aproximativ 51 000 de stații de monitorizare a apelor subterane. În cazul apelor de suprafață, cel mai mare număr de stații de monitorizare se află pe râuri, fiind urmat de un număr egal de stații pentru lacuri și apele costiere.

În cazul apelor de suprafață, mai mult de 26 000 de stații de monitorizare realizează o monitorizare de supraveghere și mai mult de 41 000 de stații efectuează monitorizarea operațională a stării ecologice și/sau chimice. În cazul apelor subterane, există aproximativ 31 000 de stații care efectuează monitorizarea de supraveghere, 20 000 de stații care efectuează monitorizarea operațională și aproape 30 000 de stații de monitorizare a nivelului apelor subterane.

S-a constatat că în UE27 cel mai mare număr de stații de monitorizare se înregistrează în Regatul Unit (12 807 stații), în Italia (8 311 stații), în Germania (6 688 de stații) și în Danemarca (6 085 de stații). Densitatea medie a numărului de stații de monitorizare pe o suprafață de 1 000 km² este cea mai mare în Regatul Unit (52 de stații) și în Irlanda (44 de stații), iar în țările nordice precum Finlanda (mai puțin de 1 stație) și Suedia (5 stații), densitatea este foarte mică. Aceste cifre variază foarte mult de la un stat membru la altul. Acest lucru este determinat, pe de o parte, de diferențele de mediu natural, de densitate a populației, de utilizare a apei, precum și de presiunile exercitate dar, pe de altă parte, și de conceptele diferite care au stat la baza elaborării programelor de monitorizare, cum ar fi selecționarea stațiilor de monitorizare. Evaluarea tehnică efectuată de Comisie a identificat o serie de sincope și deficiențe la nivelul concepției programelor, prezentate pe scurt mai jos.

CONCLUZII

Raportare

Toate statele membre au transmis rapoarte privind instituirea programelor de monitorizare în conformitate cu articolul 8 și cu anexa V din DCA, cu excepția Greciei, care nu a transmis niciun raport, și a Maltei, care nu a transmis un raport cu privire la programele de monitorizare a apelor de suprafață. Pe lângă aceasta, au fost identificate sincope în ceea ce privește anumite districte hidrografice individuale sau în anumite categorii de apă individuale.

În premieră absolută, statele membre au raportat electronic prin intermediul WISE, „ W ater I nformation S ystem for E urope” (sistemul de informare privind apa pentru Europa)[4]. Transmiterea electronică a rapoartelor prin WISE s-a dovedit a fi un succes, această procedură fiind urmată de 24 de state membre până în prezent. WISE pune la dispoziție o procedură de raportare mai eficientă/eficace și mai compactă și și-a dovedit deja avantajele în ceea ce privește evitarea dublei raportări a stațiilor de monitorizare.

Cu toate acestea, este încă necesară o serie de îmbunătățiri pentru a se asigura că rapoartele transmise sunt clare și cuprinzătoare. Raportarea clară și cuprinzătoare este o condiție prealabilă pentru realizarea de către Comisie a unei analize corespunzătoare/corecte a implementării. Printre exemplele de bune practici în materie de raportare clară se numără rapoartele Austriei, Republicii Cehe, Ungariei și Țărilor de Jos.

Monitorizare

În linii mari, efortul de monitorizare din Uniunea Europeană este apreciat pozitiv. În temeiul Directivei-cadru privind apa, s-a raportat un număr de 107 000 de stații de monitorizare a apelor de suprafață și a apelor subterane. În cazul apelor de suprafață, cel mai mare număr de stații de monitorizare se află pe râuri (75%), fiind urmat de stațiile pentru lacuri (13%), apele costiere (10%) și apele de tranziție (2%).

În general, se poate spune că dispozițiile anexei V la DCA și documentele de orientare existente privind monitorizarea apelor de suprafață și a apelor subterane au fost aplicate, deși unele state membre ar putea realiza mai multe progrese în ceea ce privește înțelegerea și aplicarea conceptelor de bază de monitorizare de supraveghere, monitorizare operațională și monitorizare de investigare.

Rapoartele din partea Austriei, a Republicii Cehe și a Ungariei pot fi date drept exemple de bune practici, demonstrând o abordare clară a dezvoltării programelor de monitorizare DCA. De asemenea, rapoartele din partea Irlandei și a Regatului Unit demonstrează existența unui un efort semnificativ de monitorizare, menit a asigura încrederea în rezultatele monitorizării. În cele din urmă, trebuie recunoscute și eforturile țărilor care au aderat la UE în 2007. Cu toate că elaborarea unor metode de evaluare a stării ecologice este departe de a se fi încheiat în Bulgaria și în România, programele de monitorizare au fost instituite conform conceptelor DCA și, în special în România, asigură o monitorizare cuprinzătoare.

Unul din elementele cheie ale DCA este faptul că aceasta stabilește un cadru care ține cont de toate presiunile și tipurile de impact din mediul acvatic, integrând totodată, ca măsuri minime de bază, cerințele altor acte legislative comunitare esențiale în domeniul apei. DCA impune o monitorizare specifică a ariilor protejate, în special a corpurilor de apă utilizate pentru extragerea apei potabile, a ariilor cu habitate dependente de apă și a ariilor de protecție a speciilor. Totuși, în multe cazuri, aceste cerințe specifice nu au fost clar încorporate în programele de monitorizare DCA. Programele adoptate în Irlanda pot fi citate ca un exemplu pozitiv de abordare a respectivelor cerințe prin intermediul unor subrețele de monitorizare specifice. Integrarea în programele de monitorizare DCA a cerințelor de monitorizare cuprinse în alte directive ar trebui să aducă avantaje în ceea ce privește planificarea și alocarea resurselor pentru o monitorizare mai eficientă.

În ciuda existenței, în multe districte hidrografice internaționale, a unor mecanisme de coordonare internațională, numai câteva state membre precum Germania, Irlanda, Țările de Jos, România și Regatul Unit au raportat utilizarea acestora la instituirea programelor de monitorizare. Pentru a asigura o planificare bine direcționată și rațională programelor de măsuri în districtele hidrografice internaționale, statele membre trebuie să își coordoneze programele de monitorizare din respectivele districte hidrografice pentru a putea furniza o evaluare integrată a presiunilor și tipurilor de impact existente.

Principalul scop al monitorizării este evaluarea stării apei, în cadrul căreia evaluarea stării ecologice a apelor de suprafață joacă un rol major. După cum s-a demonstrat deja în exercițiul de intercalibrare[5], persistă încă numeroase sincope în dezvoltarea metodelor de evaluare biologică în vederea determinării/pentru determinarea stării ecologice. Analiza informațiilor furnizate cu privire la programele de monitorizare demonstrează că există încă multe districte hidrografice în cazul cărora nu s-au stabilit metodele necesare de evaluare a elementelor calitative biologice. Aceste concluzii sunt valabile în special în cazul țărilor care au aderat la UE în 2004 și în 2007. Este foarte important ca statele membre să realizeze dezvoltarea metodelor lor naționale și să continue procesul de intercalibrare pentru a finaliza exercițiul în 2011, după cum s-a convenit în cadrul Comitetului pentru punerea în aplicare a Directivei 2000/60/CE de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (Programul de lucru privind intercalibrarea 2008-2011). În prezent se află în desfășurare mai multe programe de cercetare, WISER[6] numărându-se printre cele mai importante dintre acestea, care se preconizează că vor furniza informații valoroase pentru finalizarea exercițiului de intercalibrare.

Au fost furnizate destul de puține informații cu privire la nivelurile de încredere și precizie ale programelor generale de monitorizare și în special ale metodelor de evaluare a stării ecologice. Prin urmare, este dificil de evaluat dacă programele de monitorizare vor genera un nivel suficient de încredere și precizie în scopul furnizării unei imagini de ansamblu coerente și cuprinzătoare a stării corpurilor de apă din districtele hidrografice și de informat factorii decizionali cu privire la programele de măsuri. Planurile de gestionare a bazinelor hidrografice, care trebuie realizate până la sfârșitul anului 2009, vor contura imaginea completă a districtelor hidrografice în ceea ce privește presiunile, tipurile de impact, evaluarea stării și măsuri, permițând astfel Comisiei să evalueze în amănunt rezultatele programelor de monitorizare.

[1] Directiva 2000/60/CE, JO L 327, 22.12.2000, modificată.

[2] COM(1007)128 final și documentul însoțitor SEC(2007) 362.

[3] SEC(2009) 415.

[4] A se vedea http://water.europa.eu/

[5] A se vedea Decizia 2008/915/CE a Comisiei din 30 octombrie 2008 de stabilire, în temeiul Directivei 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a valorilor pentru clasificările sistemelor de monitorizare ale statelor membre ca rezultat al exercițiului de intercalibrare, disponibilă la adresa http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=OJ:L:2008:332:0020:0044:RO:PDF

[6] http://www.wiser.eu