Ministerul Mediului promovează eticheta ecologică a UE și participarea voluntară la sistemul EMAS prin campanii de sensibilizare, formare și materiale informative. Cu toate acestea, EMAS nu este aplicat la nivel larg. România are 10 organizații înregistrate în EMAS. Deși acesta pare un număr destul de redus de organizații înregistrate în raport cu totalul de 4 034 de organizații care dețin o înregistrare la nivelul UE, România se situează pe locul 17. Aceasta a cunoscut o foarte ușoară creștere a numărului de organizații înregistrate începând din octombrie 2015, de la 7 la 10. Utilizarea de către România a licențelor pentru eticheta ecologică a UE a fost foarte limitată în 2015. România are 14 licențe, ceea ce reprezintă un număr destul de redus în raport cu totalul de 1 875 de licențe la nivelul UE, dar, având în vedere că România a devenit stat membru al UE în 2007, aceasta nu este țara cu cele mai slabe rezultate în ceea ce privește licențele pentru eticheta ecologică a UE.

Aproximativ 12 000 de noi locuri de muncă ar putea fi create și 33 600 de locuri de muncă ar putea fi asigurate dacă toate IMM-urile din cele patru sectoare și-ar folosi întregul potențial pentru utilizarea eficientă a resurselor . Eurobarometrul Flash 426, „IMM-urile, utilizarea eficientă a resurselor și piețele ecologice” arată că 41 % din IMM-urile din România au unul sau mai mulți angajați care lucrează cu normă întreagă într-un loc de muncă ecologic cel puțin o parte din timp (media UE28 este de 35 %). România are un număr mediu de 3,6 % angajați cu normă întreagă în industria ecologică per IMM (media UE28 este de 1,7 %).

Ministerul Mediului, Apelor și Pădurilor are ca priorități pentru 2016 crearea cadrului pentru a transforma și a accelera tranziția economiei românești către o economie ecologică, dezvoltarea întreprinderilor ecologice și a spiritului antreprenorial ecologic. În plus, conform informațiilor furnizate de autoritățile române, este în curs de elaborare o carte albă privind economia ecologică.

În plus, România a întârziat în adoptarea planurilor de gestionare a deșeurilor și a programelor de prevenire a generării deșeurilor (Planul național de gestionare a deșeurilor a fost adoptat în 2004 și a fost valabil până în 2013), care sunt cele mai bune instrumente pentru a reflecta asupra politicilor existente și a identifica soluții realiste pentru atingerea obiectivelor privind gestionarea deșeurilor. În plus, aceste documente sunt necesare pentru a asigura fonduri esențiale din partea UE în cadrul politicii de coeziune (ca parte a „criteriilor de condiționalitate ex ante” privind deșeurile). Lacuna în punerea în aplicare referitoare la gestionarea deșeurilor se reflectă, de asemenea, în cazurile de încălcare pentru aplicarea incorectă a Directivei privind depozitele de deșeuri și pentru neconformitatea măsurilor de transpunere a Directivei-cadru privind deșeurile.

Printre obstacolele specifice pentru punerea în aplicare a infrastructurilor ecologice în România se numără: înțelegerea limitată a modului în care funcționează ecosistemele naturale, ceea ce se traduce prin capacitatea limitată de a concepe proiecte de infrastructuri ecologice; lipsa unor cifre și exemple privind atât beneficiile socioeconomice, cât și cele de mediu pentru a convinge factorii de decizie cu privire la oportunitățile investițiilor în infrastructurile ecologice; lipsa unei mentalități a planificării prealabile și utilizarea incorectă a proceselor de amenajare integrată a teritoriului. În cazul în care investițiile masive în infrastructură (autostrăzi, piste de curse, căi ferate, rețele de apă și canalizare, instalații de gestionare a deșeurilor etc.) necesare în viitorul apropiat nu sunt planificate, integrate și evaluate în mod corespunzător, conectivitatea habitatelor va fi amenințată. În acest sens, ar trebui avute în vedere dezvoltarea și punerea în aplicare aprofundată a programelor operaționale luând în considerare infrastructurile ecologice. De exemplu, noul Program Operațional Regional pentru Regiunea de Vest are în vedere creșterea inteligentă, dar nu ține cont de infrastructurile ecologice și de funcționalitatea și coerența rețelei Natura 2000 .

Rată anuală de ocupare a terenurilor (creșterea zonelor artificiale) a fost de 0,15 % în perioada 2006-2012, cu mult sub media UE (0,41 %). Aceasta a însemnat 1 917 hectare pe an și a fost determinată, în principal, de locuințe, servicii și activități recreative, precum și de situri industriale și comerciale .

Cele mai multe probleme de mediu au caracter transfrontalier și, adesea, un domeniu de aplicare global și pot fi soluționate în mod eficace numai prin intermediul cooperării internaționale. Acordurile internaționale de mediu încheiate de Uniune sunt obligatorii pentru instituțiile Uniunii și pentru statele sale membre. Acest lucru necesită ca UE și statele membre să semneze, să ratifice și să pună în aplicare efectiv toate acordurile multilaterale de mediu (AMM) relevante, în timp util. Aceasta va reprezenta, de asemenea, o contribuție importantă la realizarea ODD, pe care statele membre s-au angajat să le atingă în 2015 și care includ multe angajamente cuprinse deja în acorduri obligatorii din punct de vedere juridic.

Faptul că anumite state membre nu au semnat și/sau ratificat o serie de acorduri multilaterale de mediu compromite punerea în aplicare a legislației de mediu, inclusiv în interiorul Uniunii, precum și credibilitatea Uniunii în negocierile și reuniunile internaționale conexe, în cadrul cărora susținerea participării țărilor terțe la astfel de acorduri este un obiectiv al politicii UE. În acordurile în cadrul cărora se votează, acest lucru are un impact direct asupra numărului de voturi care urmează a fi exprimate de UE.

România a semnat și a ratificat aproape toate acordurile multilaterale de mediu. Această țară a semnat, dar încă nu a ratificat Protocolul de la Nagoya .

Partea a II-a: Cadrul de facilitare: instrumente de punere în aplicare

4.Investiții și instrumente bazate pe piață

Impozitarea ecologică și subvențiile dăunătoare mediului

Planul de acțiune privind economia circulară încurajează utilizarea stimulentelor financiare și a instrumentelor economice, cum ar fi impozitarea, pentru a se asigura faptul că prețurile produselor reflectă mai bine costurile de mediu. Eliminarea treptată a subvențiilor dăunătoare mediului este monitorizată în contextul semestrului european și în cadrul programelor naționale de reformă prezentate de statele membre.

Impozitarea poluării și utilizarea resurselor pot genera venituri sporite și aduc importante beneficii sociale și de mediu.

Conform celor mai recente date ESTAT pentru România, veniturile din taxele de mediu se ridicau la 2,42 % din PIB în 2014 (media UE 28: 2,46 % din PIB). În același an, veniturile din taxele de mediu au reprezentat 8,76 % din totalul veniturilor din impozite și cotizații de securitate socială (în creștere de la 7,47 % în anul precedent și mult peste media UE 28 de 6,35 %), astfel cum se arată în figura 12. Veniturile din taxele de mediu practicate în România au crescut continuu din 2011. Rata de impozitare implicită a consumului de energie este în continuare mai scăzută decât media UE (136 față de 233), indicând o economie mare consumatoare de energie și o marjă pentru îmbunătățirea eficienței energetice.

Având în vedere faptul că România se confruntă cu probleme în ceea ce privește atingerea obiectivelor de mediu privind apa, deșeurile și aerul, sunt justificate acțiuni suplimentare în domeniul taxelor de mediu dat fiind potențialul considerabil al veniturilor suplimentare din taxele de mediu .

Un studiu din 2016 arată că există un potențial considerabil pentru direcționarea taxelor de la impozitarea forței de muncă la taxele de mediu . În cadrul unui scenariu de bune practici , acestea ar putea genera un venit suplimentar de 2,19 miliarde EUR până în 2018, care va crește la 4,38 miliarde EUR până în 2030 (ambele în termeni reali pentru 2015). Acest lucru este echivalent cu o creștere de 1,26 % și de 1,7 % din PIB în 2018 și, respectiv, în 2030. Cea mai mare sursă potențială de venituri ar urma să provină din majorarea impozitării vehiculelor. Majorarea sugerată a impozitării vehiculelor ar putea genera venituri suplimentare de aproape 2,6 miliarde EUR până în 2030 (termeni reali din 2015), echivalentul a 1,26 % din PIB.

Figura 12: Veniturile din taxele de mediu ca procent din veniturile totale provenite din impozite și contribuții sociale (excluzând cotizațiile sociale imputate) în 2014

Achiziții publice ecologice

Politicile UE în materie de achiziții publice ecologice încurajează statele membre să ia măsuri suplimentare pentru a atinge obiectivul de aplicare a cerințelor în materie de achiziții publice ecologice în cel puțin 50 % din licitațiile publice.

Achizițiile publice ecologice (APE) constituie un proces prin care autoritățile publice urmăresc să achiziționeze bunuri, servicii și lucrări cu un impact redus asupra mediului pe toată durata ciclului de viață al acestora, în comparație cu bunurile, serviciile și lucrările cu același funcții de bază care ar fi achiziționate în alte condiții.

Puterea de cumpărare a achizițiilor publice în UE se ridică la aproximativ 14 % din PIB . O parte semnificativă din bugetul alocat vizează sectoare cu impact ridicat asupra mediului precum construcțiile sau transportul, astfel încât achizițiile publice ecologice să contribuie în mod semnificativ la reducerea impactului cheltuielilor publice și să stimuleze întreprinderile inovatoare durabile. Comisia a propus criterii UE privind achizițiile publice ecologice .

România a adoptat în aprilie 2016 o lege dedicată achizițiilor publice ecologice și în continuare va fi stabilit un set de criterii pentru achizițiile publice privind diverse categorii de produse și servicii ecologice.

În 2017, Ministerul Mediului, Apelor și Pădurilor va demara o consultare cu părțile interesate pentru categoriile selectate pentru dezvoltare și va stabili direcțiile strategice ale Planului național de acțiune pentru achiziții publice ecologice (APE).

În prezent, Ministerul Mediului, în parteneriat cu Regione Basilicata (IT), Fondazione ecosistemi (IT), Regione Lazio (IT) și Regione Sardegna (IT), dezvoltă un proiect LIFE destinat promovării unor instrumente și acțiuni pentru planificarea, îmbunătățirea și transferul de cele mai bune practici pentru achizițiile publice ecologice.