Dacă se vor menține politicile actuale, se estimează că în 2030 emisiile vor fi cu 30 % sub nivelul din 1990 (pe baza previziunilor statelor membre, majoritatea cărora au fost transmise în martie 2017). Prin urmare, pentru a-și îndepliniri obligațiile care le revin în temeiul noii legislații, statele membre vor trebui să elaboreze politici și măsuri care să reducă și mai mult emisiile.

La 9 noiembrie 2017, Parlamentul European și Consiliul au ajuns la un acord provizoriu privind revizuirea sistemului EU ETS, în special pentru perioada de după 2020. Directiva ETS revizuită a fost publicată la 14 martie 2018. Printre altele, aceasta reduce și mai mult plafonul de emisii prin majorarea factorului linear de reducere la 2,2 % pe an începând din 2021. Aceasta înseamnă că, între 2021 și 2030, emisiile vor fi reduse cu 48 de milioane de tone echivalent CO2 pe an, față de 38 de milioane de tone în actuala etapă de comercializare, menținând astfel sistemul EU ETS pe traiectoria corespunzătoare pentru îndeplinirea obiectivului de reducere a emisiilor cu 43 % până în 2030. Așa cum se arată în figura 3, previziunile statelor membre, majoritatea cărora datează din 2017, indică o scădere a emisiilor mai mică decât cea impusă de ETS.

Se estimează că în 2017 emisiile provenite de la instalațiile incluse în EU ETS au crescut ușor (cu 0,18 %) față de 2016. Creșterea întrerupe tendința descendentă înregistrată de la începutul etapei 3, în 2013, și poate fi explicată prin creșterea cu 2,4 % a PIB-ului real, care este mai mare decât în orice an de la începutul actualei perioade de comercializare a emisiilor.

Emisiile provenite din consumul de energie al clădirilor prezintă variații de la un an la altul, determinate de evoluția cererii de încălzire în funcție de condițiile climatice. Acestea au fost totuși cu 16 % mai mici în 2017 față de 2005 și se estimează că tendința descendentă va continua până în 2030.

Datele preliminare pentru 2017 arată că emisiile acoperite de DPE au crescut între 2016 și 2017, pentru al treilea an consecutiv (cu 0,8 %). Din 2013, când a intrat în vigoare DPE, emisiile din transport au crescut cu 7 %, iar emisiile din agricultură cu 2 %, în timp ce emisiile din alte sectoare au scăzut.

Conform previziunilor statelor bazate pe măsurile existente, în 2020 emisiile ar trebui să fie cu 16 % sub nivelul din 2005, depășindu-se astfel obiectivul unei reduceri cu 10 %. În 2030, se estimează că emisiile vor fi cu 21 % mai mici decât în 2005. Prin urmare, pentru a atinge obiectivul pentru 2030 de reducere cu 30 % față de nivelul din 2005, vor fi necesare măsuri suplimentare.

Emisiile acoperite de DPE au fost cu 11 % mai scăzute în 2017 față de 2005. Prin urmare, UE și-a depășit cu 4 puncte procentuale obiectivul intermediar privind reducerea cu 7 %. De la lansarea sistemului în 2013, emisiile la nivelul UE s-au situat cu mult sub limita totală în fiecare an. Acest fapt a dus la un excedent cumulat al alocărilor anuale de emisii (AAE) de aproximativ 1 023 Mt echivalent CO2 în perioada 2013-2017, ceea ce corespunde unui procent de aproximativ 35 % din emisiile din 2005.

RPE menține formele de flexibilitate existente în temeiul actualei DPE (de exemplu includerea în rezervă, împrumutul, achiziționarea și vânzarea de certificate de emisii între statele membre), cu excepția utilizării creditelor internaționale, care nu va fi permisă după 2020. În plus, statelor membre eligibile li se va permite să utilizeze un număr limitat de certificate ETS, iar toate statele membre vor fi autorizate să utilizeze o cantitate limitată de absorbții de emisii în sectoarele de exploatare a terenurilor pentru a-și îndeplini o parte a obiectivelor.

În practică aceasta înseamnă că, în fiecare an până în 2023, Comisia va calcula numărul certificatelor aflate în circulație (excedentul) și va reduce oferta de certificate scoase la licitație cu 24 % din cifra respectivă. Dacă excedentul va scădea sub 400 de milioane de certificate, RSM va reîncepe să introducă pe piață certificate de emisii.

Malta prevede, de asemenea, că ar putea să rateze cu diferențe mari îndeplinirea ambelor sale obiective. În plus față de emisiile ridicate din transportul rutier, emisiile de HFC au crescut puternic, în principal ca urmare a cererii sporite de aer condiționat. În mai 2018, în cadrul ciclului anual de coordonare economică al semestrului european, Malta a fost invitată să stabilească obiective și să aplice măsuri pentru a reduce considerabil congestionarea traficului și emisiile de GES din transport până în 2025, permițând monitorizarea periodică a progreselor.

Ciclul de conformitate pentru 2016 este în desfășurare. Malta, Finlanda, Polonia, Irlanda, Germania și Belgia și-au depășit AAE și vor trebui să utilizeze mecanismele de flexibilitate pentru a asigura conformitatea. Belgia, Finlanda, Germania, Irlanda și Polonia s-au aflat pentru prima dată în această situație și pot utiliza AAE excedentare plasate în rezervă în anii anteriori. Malta și-a depășit AAE în fiecare an din 2013 și va trebui să achiziționeze din nou AAE și/sau credite internaționale provenind din proiecte.

În plus, Comisia a prezentat un plan de acțiune cuprinzător privind bateriile, care va permite dezvoltarea unui „ecosistem” durabil și competitiv al bateriilor în Europa, precum și un plan de acțiune privind instalarea la nivel transeuropean a infrastructurilor pentru combustibili alternativi.

În ultimul an, UE a luat o serie de măsuri legislative care vor contribui la reducerea emisiilor sale de GES. Pe lângă revizuirea sistemului ETS, noul regulament privind partajarea eforturilor și noul regulament privind LULUCF (a se vedea secțiunile 2-4), au existat evoluții importante în ceea ce privește transportul rutier, energia și guvernanța uniunii energetice.

Statele membre și-au asumat deja parțial acest angajament la nivel individual pentru a doua perioadă de angajament în temeiul Protocolului de la Kyoto (2013-2020). Cantitățile „raportate” de UE în temeiul protocolului pentru perioada 2013-2016 (și anume totalul emisiilor și al absorbțiilor pentru fiecare activitate) au produs o absorbție medie anuală de -384,4 Mt echivalent CO2. Debitele și creditele „declarate” de UE per activitate pentru aceeași perioadă au produs o absorbție medie de -115,7 Mt echivalent CO2 . Absorbțiile nete raportate au scăzut de la -394,4 la -366,4 Mt echivalent CO2, iar creditele nete contabilizate de la -120,9 la -106, 5 Mt echivalent CO2. Aceste cantități referitoare la UE includ activitățile alese în temeiul Protocolului de la Kyoto: șapte state membre au ales gestionarea terenurilor cultivate, șase gestionarea pășunilor, un stat membru refacerea vegetației, iar alt stat membru a ales drenarea și reumidificarea zonelor umede, însă încă nu a furnizat cuantificările.

În mai 2018, UE a adoptat Regulamentul privind exploatarea terenurilor, schimbarea destinației terenurilor și silvicultură (land-use, land-use change and forestry – LULUCF), care include emisiile și absorbțiile rezultate din exploatarea terenurilor în cadrul de politici privind clima și energia pentru 2030. Această abordare este conformă cu Acordul de la Paris, care subliniază rolul crucial al exploatării terenurilor pentru realizarea obiectivelor pe termen lung de atenuare a schimbărilor climatice.

În plus, punerea în aplicare a legislației adoptate recent cu privire la deșeuri poate reduce semnificativ emisiile de GES. De exemplu, această legislație va contribui la combaterea emisiilor generate de deșeurile alimentare, întrucât prevede elaborarea unei metodologii pentru măsurarea risipei de alimente.

Tranziția către o economie circulară are o contribuție evidentă la reducerea emisiilor de CO2. Unul dintre cele mai recente realizări ale Planului de acțiune al UE privind economia circulară, Strategia UE pentru materialele plastice într-o economie circulară, stabilește un cadru pentru îmbunătățirea reutilizării și a reciclării plasticului și pentru stimularea cererii de materiale plastice reciclate. Aceasta va contribui la reducerea emisiilor de CO2 generate de producția de materiale plastice și incinerarea deșeurilor de plastic.

Tot în iunie 2018, Consiliul, Parlamentul European și Comisia au ajuns la un acord provizoriu cu privire la Regulamentul privind guvernanța uniunii energetice. Noul sistem de guvernanță are obiectivul de a garanta că UE și statele membre își îndeplinesc obiectivele pentru anul 2030 în ceea ce privește reducerea emisiilor de GES, sursele regenerabile de energie și eficiența energetică.

Nordsee One este un proiect în domeniul energiei eoliene offshore cu o capacitate de 332 MW, care a fost construit între decembrie 2015 și decembrie 2017. Acesta este unul dintre primele proiecte care utilizează cu succes o turbină eoliană de 6 MW instalată pe o fundație cu un singur pilon de dimensiuni foarte mari. Turbinele au diferite caracteristici inovatoare, inclusiv rulmenți mai puternici și elice concepute astfel încât să capteze mai mult vânt și prin urmare să producă mai multă energie. Proiectul are obiectivul de a vinde energie electrică unui număr de circa 400 000 de gospodării timp de cel puțin 25 de ani.

Șase proiecte sunt deja în curs de desfășurare, iar 11 au ajuns în etapa finală în care se ia decizia de investiție. Proiectele în curs de desfășurare reprezintă 2,463 miliarde EUR din investițiile totale, față de 260 de milioane EUR acordate pentru NER 300. Acestea generează 3,1 TWh echivalent de energie electrică din surse regenerabile pe an, determinând astfel economii anuale de 1,3 Mt de CO2.

În timp ce UE și-a stabilit obiectivele pentru 2030 în logica unei creșteri cu 2 °C a temperaturilor și probabil va continua să înregistreze cea mai scăzută intensitate a emisiilor de GES per PIB din grupul țărilor G20 până în 2030, este necesar ca celelalte țări să accelereze procesul de decarbonizare, în special economiile majore ale căror emisii de GES continuă să crească, astfel încât creșterea temperaturii să rămână cu mult sub 2 °C (sau 1,5 °C).

În Acordul de la Paris, țările și-au asumat angajamente de atenuare („contribuții stabilite la nivel național” – CSN) pentru perioada până în 2030. În condițiile îndeplinirii obiectivelor CSN , emisiile la nivel mondial ar atinge o valoare maximă de 51 Gt echivalent CO2 pe an (53 Gt echivalent CO2 dacă se exclud absorbțiile) deja în 2025, determinând o creștere a temperaturii de circa 3 °C.

LIFE@Urban Roofs încurajează dezvoltatorii imobiliari și proprietarii de clădiri să investească în adaptarea la schimbările climatice. În cadrul acestei noi abordări, administrația locală are rolul de a stimula și de a facilita adaptarea. Proiectul promovează acoperișurile multifuncționale, care le aduc proprietarilor imobilelor mai multe beneficii decât acoperișurile vegetale tradiționale. Acestea vor combina mai multe tipuri de infrastructură: verde (pentru a reduce efectul de insulă termică urbană și a susține biodiversitatea), albastră (stocarea apei), galbenă (generarea de energie) și roșie (utilizări sociale).

EU ETS se aplică în prezent numai zborurilor intra-SEE, în cazul cărora impactul global al aviației asupra climei la nivel global, inclusiv prin intermediul emisiilor sau al efectelor care nu sunt legate de CO2, este considerabil mai mare decât componenta CO2 luată separat. S-a estimat că efectele de forțare radiativă care nu sunt legate de CO2 au fost de 2-4 ori mai mari decât cele ale CO2, de unde rezultă că impactul total al aviației intra-SEE se situează într-un interval de 120-250 de milioane de tone echivalent CO2. Estimările nu iau în considerare efectele legate de norii cirrus, însă acestea sunt considerate a fi mai mici în cazul zborurilor pe distanțe scurte, precum zborurile în interiorul SEE.

În noiembrie 2017, UE și Elveția au semnat un acord privind crearea unei legături între sistemele lor respective de comercializare a emisiilor, care este primul astfel de acord încheiat între două părți la Acordul de la Paris. Părțile vor face schimb de instrumente de ratificare odată ce vor fi îndeplinite toate condițiile pentru crearea legăturii între cele două sisteme, iar acordul va intra în vigoare la data de 1 ianuarie a anului următor.

8.5Piețele internaționale ale carbonului

UE participă activ la negocierile Convenției-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (CCONUSC) cu privire la aspectele cadrului de reglementare de la Paris legate de cooperarea internațională în materie de piețe. UE are un interes constant de a asigura punerea în aplicare a unui set solid de norme contabile și a unui mecanism de piață ambițios pentru a preveni subminarea eforturilor actuale prin intermediul dublei contabilizări, precum și pentru a promova acțiuni mai ample și mai ambițioase.

Comisia își intensifică cooperarea cu autoritățile chineze cu privire la comercializarea certificatelor de emisii și piețele carbonului, cu scopul de a le ajuta să instituie la nivel național un sistem de comercializare a emisiilor funcțional. Memorandumul de înțelegere semnat la Summitul UE-China din iulie 2018 va constitui o bază solidă pentru continuarea acestei cooperări. Un nou proiect va contribui la consolidarea capacităților Chinei în materie de comercializare a certificatelor de emisii.

De asemenea, Comisia sprijină dezvoltarea, printr-o abordare „de jos în sus”, a unor instrumente robuste ale pieței carbonului. Procesul de la Florența reunește factori de decizie politică (din California, Canada, China, UE și Noua Zeelandă), cadre universitare și reprezentanți ai ONG-urilor, cu scopul de a învăța unii de la alții și de a coopera mai strâns în vederea construirii unor piețe solide ale carbonului. Printre alte inițiative în acest domeniu se numără Parteneriatul de pregătire pentru participarea la piața carbonului și Parteneriatul internațional de acțiune în domeniul carbonului.

8.6Acțiunea voluntară – Parteneriatul de la Marrakesh privind combaterea schimbărilor climatice la nivel global

Pentru a răspunde apelului lansat de Acordul de la Paris cu privire la mobilizarea actorilor nestatali (întreprinderi, orașe, cetățeni, societatea civilă internațională etc.), UE susține o serie de inițiative emblematice, printre care: Misiunea Inovare, Convenția globală a primarilor pentru climă și energie (prin intermediul Convențiilor regionale), Cadrul pe 10 ani de programe privind consumul și producția durabile (Rețeaua One Planet), Parteneriatul pentru acțiune în domeniul economiei verzi, Parteneriatul CSN, Energie din surse regenerabile pentru Africa, 4/1000 pentru agricultura inteligentă din punct de vedere climatic și InsuResilience. Sunt în curs de elaborare instrumente sistematice de monitorizare pentru a măsura impactul acestor inițiative în ceea ce privește reducerea emisiilor și reziliența. Pe plan internațional, aceste eforturi sunt organizate sub auspiciile Parteneriatului de la Marrakesh privind combaterea schimbărilor climatice la nivel mondial.

Anuarul politicilor climatice la nivel global și Raportul privind decalajele în materie de emisii publicat de UNEP în 2017 arată că acțiunea în domeniul schimbărilor climatice ar putea genera reduceri suplimentare ale emisiilor (față de CSN) între 1,6 și 4 Gt CO2 pe an în 2020, și între 5 și 10 Gt CO2 până în 2030, ceea ce ar contribui considerabil la eliminarea decalajului. Analizând exclusiv inițiativele transnaționale, Roelfsema et al. (2017) identifică un impact suplimentar la nivel mondial între 1 și 3 Gt echivalent CO2 în 2030.

Europa este una dintre cele mai dezvoltate regiuni în ceea ce privește acțiunile climatice realizate de actori nestatali: dintre inițiativele de cooperare înregistrate pe platforma UNFCCC NAZCA (Zona actorilor nestatali pentru acțiuni climatice – un portal online unde se pot consulta acțiunile colective), 54 % sunt europene.

Din 2017, Convenția primarilor din Europa este membră a Convenției globale a primarilor pentru climă și energie, care reunește cele două principale inițiative la nivel mondial desfășurate de orașe și administrații locale (Convenția primarilor și Pactul primarilor) pentru facilitarea tranziției către orașe cu emisii scăzute și reziliente la schimbările climatice, ceea ce aduce de asemenea beneficii pentru întreaga economie și are un impact global.

8.7Sprijinirea țărilor în curs de dezvoltare

Cu un sprijin de 75,74 miliarde EUR oferit în 2017, UE și statele sale membre sunt cei mai mari furnizori de asistență oficială pentru dezvoltare către țările în curs de dezvoltare. În special, sprijinul oferit de UE, de Banca Europeană de Investiții (BEI) și de statele membre pentru a ajuta țările în curs de dezvoltare să abordeze problema schimbărilor climatice aproape că s-a dublat în termeni nominali față de 2013. UE și statele sale membre sunt cei mai mari contribuitori la Fondul verde pentru climă, cu un angajament de 4,7 miliarde USD, reprezentând aproape jumătate din valoarea totală de 10,3 miliarde USD a angajamentelor asumate în momentul mobilizării inițiale a resurselor.

În 2017, UE și Uniunea Africană (UA) au lansat Parteneriatul UA-UE pentru cercetare și inovare privind schimbările climatice și energia durabilă, care cuprinde trei domenii principale de cooperare: serviciile climatice, energia din surse regenerabile și eficiența energetică.

UE finanțează numeroase programe și inițiative axate pe adaptare și atenuare, în special pe nevoile celor mai vulnerabile țări în curs de dezvoltare. Printre evoluțiile din ultimul an se numără lansarea Planului UE de investiții externe, care încurajează realizarea de investiții în țările în curs de dezvoltare din Africa și în regiunea din vecinătatea UE și este conceput în funcție de nevoile specifice ale țărilor în curs de dezvoltare. Inițiativa UE de finanțare pentru electrificare (115 milioane EUR) are obiectivul de a sprijini investițiile care sporesc și îmbunătățesc accesul la servicii energetice moderne, accesibile și durabile.

Alianța mondială împotriva schimbărilor climatice+ este o inițiativă emblematică a UE. O prioritate-cheie este aceea de a susține elaborarea și punerea în aplicare a unor strategii concrete și integrate de adaptare la schimbările climatice și de atenuare a acestora. În 2015-2017, s-a furnizat finanțare în valoare de circa 100 de milioane EUR, în special prin intermediul unui program multinațional pentru insulele din Pacific, pentru a sprijini 13 țări în eforturile lor de adaptare la schimbările climatice.

În 2018, UE a lansat un nou program în valoare de 20 de milioane EUR în sprijinul parteneriatelor sale strategice în vederea punerii în aplicare a Acordului de la Paris de către economiile majore (în principal membrii neeuropeni ai G20 și Iranul).