În prezent există diferite abordări la nivelul statelor membre în ceea ce privește obligațiile impuse furnizorilor de servicii, mai ales în contextul procedurilor penale. Fragmentarea se constată în special în privința probelor electronice, având în vedere că unii furnizori de servicii stochează informații care pot fi relevante pentru investigarea și urmărirea infracțiunilor. Din cauza acestei fragmentări, care creează incertitudine juridică pentru părțile implicate, furnizorii de servicii pot intra sub incidența unor obligații și regimuri de sancționare diferite și uneori chiar contradictorii, în funcție de locul unde are loc furnizarea de servicii: la nivel național, la nivel transfrontalier în cadrul Uniunii sau din afara Uniunii. Pentru a reduce obstacolele în calea libertății de a presta servicii, prezenta directivă stabilește obligația ca furnizorii de servicii să desemneze un reprezentant legal în Uniune, responsabil cu primirea, respectarea și executarea deciziilor care vizează obținerea de probe de către autoritățile naționale competente în cadrul procedurilor penale. Reducerea obstacolelor astfel obținută ar asigura o mai bună funcționare a pieței interne, într-un mod care ar permite totodată dezvoltarea unui spațiu comun de libertate, securitate și justiție.

În plus, o abordare armonizată creează condiții de concurență echitabile pentru toate societățile comerciale care oferă același tip de servicii în UE, indiferent de locul în care sunt stabilite sau își desfășoară activitatea, respectând în același timp principiul țării de origine stabilit la articolul 3 din Directiva privind comerțul electronic. Acest principiu se aplică doar furnizorilor de servicii ale societății informaționale care sunt stabiliți în UE și, în plus, face obiectul unor posibile excepții și derogări. Normele armonizate la nivelul UE sunt necesare nu numai pentru a se elimina obstacolele din calea furnizării de servicii și a se asigura o mai bună funcționare a pieței interne, ci și pentru a se asigura o abordare mai coerentă a legislației penale la nivelul Uniunii. Condițiile de concurență echitabile sunt necesare, de asemenea, pentru asigurarea altor premise fundamentale ale bunei funcționări a pieței interne, cum ar fi protecția drepturilor fundamentale ale cetățenilor și respectarea suveranității și a autorității publice, atunci când este vorba de punerea efectivă în aplicare și de asigurarea respectării legislației naționale și europene.

Pentru a răspunde acestor provocări este necesară o abordare legislativă duală. Prezenta propunere stabilește norme privind reprezentarea legală în Uniune a anumitor furnizori de servicii în scopul obținerii de probe în cadrul procedurilor penale. În plus, este necesară adoptarea unui instrument în temeiul articolului 82 alineatului (1) din TFUE pentru ca ordinele să poată fi notificate sau comunicate furnizorilor de servicii în contextele transfrontaliere. Prin urmare, provocările menționate sunt abordate prin combinația acestor două propuneri. Este însă important să se aibă în vedere faptul că prezenta propunere urmărește în mod clar, în primul rând, identificarea destinatarului ordinelor emise de autoritățile statelor membre pentru a obține probe în materie penală deținute de furnizorii de servicii. Prin urmare, propunerea are scopul de a elimina unele dintre dificultățile legate de contactarea furnizorilor de servicii, oferind o soluție comună la nivelul UE pentru transmiterea ordinelor către furnizorii de servicii prin intermediul unui reprezentant legal. Astfel, se elimină necesitatea unor abordări naționale individualizate și necoordonate și se oferă securitate juridică la nivelul UE. În acest scop, prezenta propunere stabilește obligația ca statele membre să se asigure că furnizorii de servicii desemnează reprezentanți legali care să răspundă din punct de vedere legal, în numele furnizorilor respectivi, pentru conformarea cu ordinele și deciziile judecătorești.

Au fost luate în considerare patru mari opțiuni de politică, pe lângă scenariul de referință (opțiunea O): o serie de măsuri practice pentru a îmbunătăți atât procedurile de cooperare judiciară, cât și cooperarea directă între autoritățile publice și furnizorii de servicii (opțiunea A: nelegislativă); o opțiune care combină măsurile practice ale opțiunii A cu soluții la nivel internațional (opțiunea B: legislativă); o opțiune care combină măsurile anterioare cuprinse în opțiunea B cu un ordin european de divulgare a informațiilor și o măsură de îmbunătățire a accesului la bazele de date (opțiunea C: legislativă) și o opțiune care combină toate măsurile anterioare cuprinse în opțiunea C cu adoptarea de legislație privind accesul direct la datele stocate la distanță (opțiunea D: legislativă). Evaluarea impactului a identificat, de asemenea, necesitatea ca furnizorii care oferă servicii în UE să desemneze un reprezentant legal în Uniune, iar opțiunile C și D includ măsuri în acest sens.

Evaluarea impactului a arătat că opțiunile care includ măsuri privind un reprezentant legal (opțiunile C și D) aduc o valoare adăugată clară în comparație cu celelalte opțiuni. Deși, pe termen scurt, furnizorii de servicii ar trebui să suporte costuri suplimentare pentru a desemna un reprezentant legal, se preconizează că un cadru armonizat la nivelul UE va reduce sarcinile legate de necesitatea ca furnizorii respectivi să răspundă în mod voluntar la solicitările de date din partea autorităților de aplicare a legii, cereri pe care trebuie să le examineze în funcție de reglementările diferite adoptate de fiecare stat membru. Modelul de evaluare a costurilor stabilit și validat în cooperare cu furnizorii de servicii relevanți a indicat că inițiativa ar genera economii semnificative pe termen mediu și lung și ar elimina obstacolele din calea funcționării pieței interne. În plus, se estimează că securitatea juridică și armonizarea procedurilor vor avea, de asemenea, un impact pozitiv asupra IMM-urilor, întrucât ar reduce sarcina administrativă a acestora. În ansamblu, această inițiativă ar trebui, de asemenea, să le ajute să facă economii.

Pentru ca un furnizor de servicii să intre în sfera de aplicare a prezentei directive este necesar să existe o legătură suficientă între furnizorul respectiv și Uniune. În această privință, ar trebui să se evalueze dacă furnizorul de servicii permite ca persoanele juridice sau fizice din Uniune să utilizeze serviciile sale. Cu toate acestea, simpla accesibilitate a serviciului (care ar putea fi determinată de accesibilitatea site-ului furnizorului de servicii sau al intermediarului, a unei adrese de e-mail sau a altor date de contact) nu ar trebui să fie o condiție suficientă pentru aplicarea prezentei directive. Prin urmare, ar trebui să se prevadă condiția unei legături substanțiale cu Uniunea. O astfel de legătură substanțială există cu siguranță în cazul în care furnizorul de servicii are un sediu în Uniune. În absența unui sediu în Uniune, criteriul privind legătura substanțială cu Uniunea ar trebui să fie evaluat pe baza existenței unui număr semnificativ de utilizatori în unul sau mai multe state membre sau pe baza existenței unor activități direcționate către unul sau mai multe state membre. Direcționarea activităților către unul sau mai multe state membre poate fi determinată examinând toate circumstanțele relevante, cum ar fi utilizarea unei limbi sau a unei monede utilizate în general în statul membru respectiv sau posibilitatea de a comanda bunuri sau servicii. Direcționarea activităților către un stat membru ar putea, de asemenea, să fie stabilită pe baza unor elemente precum existența unei aplicații în magazinul de aplicații național relevant, publicitatea locală sau în limba utilizată într-un stat membru, utilizarea în cursul activităților a unor informații provenite de la persoane din statele membre sau modul de gestionare a relațiilor cu clienții, de exemplu oferirea de servicii de relații cu clienții în limba utilizată într-un stat membru. Ar trebui să se considere că există o legătură substanțială și în cazurile în care un furnizor de servicii își direcționează activitățile către unul sau mai multe state membre, astfel cum se prevede la articolul 17 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 1215/2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială.

(7)Prin stabilirea unor norme armonizate privind reprezentarea legală a anumitor furnizori de servicii în Uniune pentru primirea, respectarea și executarea deciziilor emise de autoritățile competente din statele membre în scopul obținerii de probe în cadrul procedurilor penale, se preconizează că se vor elimina obstacolele existente în calea libertății de a presta servicii, precum și riscul unor abordări naționale divergente în această privință. Este necesar să se instituie condiții de concurență echitabile pentru furnizorii de servicii. În plus, ar trebui să se faciliteze o aplicare mai eficientă a dreptului penal în cadrul spațiului comun de libertate, securitate și justiție.

(8)Reprezentantul legal relevant ar trebui să servească drept destinatar al ordinelor și deciziilor naționale, precum și al ordinelor și deciziilor emise în conformitate cu instrumente juridice ale Uniunii adoptate în temeiul titlului V capitolul 4 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în scopul obținerii de probe în materie penală. Acest lucru este valabil atât pentru instrumentele care permit notificarea sau comunicarea directă a ordinelor furnizorului de servicii în situațiile transfrontaliere, cât și pentru instrumentele bazate pe cooperarea judiciară dintre autoritățile judiciare în temeiul titlului V capitolul 4.

(9)Statele membre ar trebui să se asigure că obligația de a desemna un reprezentant legal se aplică imediat, și anume de la data de transpunere prevăzută la articolul 7 pentru furnizorii de servicii care oferă servicii în Uniune la data respectivă sau din momentul în care un furnizor începe să ofere servicii în Uniune pentru furnizorii de servicii care încep să ofere servicii după data transpunerii.

(10)Obligația de a desemna un reprezentant legal ar trebui să se aplice furnizorilor de servicii care oferă servicii în Uniune, adică într-unul sau în mai multe state membre. Situațiile în care un furnizor de servicii este stabilit pe teritoriul unui stat membru și oferă servicii exclusiv pe teritoriul statului membru respectiv nu ar trebui să fie reglementate de prezenta directivă.

(11)Fără a aduce atingere desemnării unui reprezentant legal, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a continua să se adreseze furnizorilor de servicii stabiliți pe teritoriul lor, atât în situațiile pur interne, cât și după primirea unei cereri de asistență în temeiul instrumentelor juridice privind asistența judiciară reciprocă și recunoașterea reciprocă în materie penală.

(12)Pentru a stabili dacă un furnizor de servicii oferă servicii în cadrul Uniunii, este necesar să se evalueze dacă furnizorul de servicii permite ca serviciile sale să fie utilizate de persoane juridice sau fizice din Uniune. Cu toate acestea, simpla accesibilitate a unei interfețe online (de exemplu accesibilitatea site-ului furnizorului de servicii sau a site-ului intermediarului, a unei adrese de e-mail sau a altor date de contact) nu ar trebui să fie în sine o condiție suficientă pentru aplicarea prezentei directive.

(13)Existența unei legături substanțiale cu Uniunea ar trebui, de asemenea, să fie considerată un factor relevant pentru stabilirea sferei de aplicare a prezentei directive. Dacă furnizorul de servicii are un sediu în Uniune, ar trebui să se considere că există o astfel de legătură substanțială cu Uniunea. În absența unui sediu în Uniune, criteriul privind legătura substanțială ar trebui să fie evaluat pe baza existenței unui număr semnificativ de utilizatori în unul sau mai multe state membre sau pe baza existenței unor activități direcționate către unul sau mai multe state membre. Direcționarea activităților către unul sau mai multe state membre poate fi determinată examinând toate circumstanțele relevante, cum ar fi utilizarea unei limbi sau a unei monede utilizate în general în statul membru respectiv sau posibilitatea de a comanda bunuri sau servicii. Direcționarea activităților către un stat membru ar putea, de asemenea, să fie stabilită pe baza unor elemente precum existența unei aplicații în magazinul de aplicații național relevant, difuzarea de materiale publicitare locale sau în limba utilizată în statul membru respectiv sau modul de gestionare a relațiilor cu clienții, de exemplu oferirea de servicii de relații cu clienții în limba utilizată în mod obișnuit în statul membru respectiv. Ar trebui să se considere că există o legătură substanțială și în cazurile în care un furnizor de servicii își direcționează activitățile către unul sau mai multe state membre, astfel cum se prevede la articolul 17 alineatul (1) litera (c) din Regulamentul 1215/2012 privind competența judiciară, recunoașterea și executarea hotărârilor în materie civilă și comercială. Pe de altă parte, furnizarea unui serviciu exclusiv pentru a respecta interdicția de discriminare prevăzută în Regulamentul (UE) 2018/302 nu poate, în sine, să fie considerată o direcționare a activităților către un anumit teritoriu din Uniune. Aceleași considerente ar trebui să se aplice pentru a stabili dacă un furnizor de servicii oferă servicii într-un stat membru.

(14)Furnizorii de servicii care au obligația de a desemna un reprezentant legal ar trebui să poată alege, în acest scop, un sediu existent dintr-un stat membru, care ar putea fi o persoană juridică, o sucursală, o agenție, un birou sau un sediu central, precum și să poată desemna mai mulți reprezentanți legali. Cu toate acestea, un grup de întreprinderi nu ar trebui să fie obligat să desemneze mai mulți reprezentanți, adică unul pentru fiecare întreprindere din grupul respectiv. În relațiile dintre statele membre, atunci când se colectează probe în cadrul procedurilor penale, se aplică diferite instrumente adoptate în temeiul titlului V capitolul 4 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Având în vedere această „geometrie variabilă” care există în domeniul dreptului penal, este necesar să se garanteze că directiva nu favorizează crearea de noi disparități sau obstacole în calea furnizării de servicii pe piața internă, prin faptul că permite ca furnizorii de servicii care oferă servicii pe teritoriul lor să desemneze reprezentanți legali în statele membre care nu participă la instrumentele juridice relevante, ceea ce nu ar permite rezolvarea problemei. Prin urmare, ar trebui desemnat cel puțin un reprezentant într-un stat membru care participă la instrumentele juridice relevante ale Uniunii, pentru a se evita riscul de a slăbi eficacitatea desemnării prevăzute în prezenta directivă și pentru a se utiliza sinergiile create de disponibilitatea unui reprezentant legal pentru primirea, respectarea și executarea deciziilor și a ordinelor emise în contextul obținerii de probe în cadrul procedurilor penale, inclusiv în temeiul [Regulamentului] sau al Convenției din 2000 cu privire la asistența judiciară reciprocă. În plus, desemnarea unui reprezentant legal, care ar putea fi, de asemenea, utilizat pentru asigurarea conformității cu obligațiile juridice naționale, valorifică sinergiile rezultate din existența unui punct de acces clar pentru a se adresa furnizorilor de servicii în scopul obținerii de probe în materie penală.

(15)Furnizorii de servicii ar trebui să aibă libertatea de a alege statul membru în care își desemnează reprezentantul legal, iar statele membre nu ar trebui să poată restrânge această libertate de alegere, de exemplu impunându-le obligația de a desemna un reprezentant legal pe teritoriul lor. Pe de altă parte, directiva conține și anumite condiții care restrâng această libertate de alegere a furnizorilor de servicii, în special cerința ca reprezentantul legal să fie stabilit într-un stat membru în care furnizorul de servicii prestează servicii sau este stabilit, precum și obligația de a desemna un reprezentant legal în unul dintre statele membre care participă la instrumentele de cooperare judiciară adoptate în temeiul titlului V din tratat.

(16)Furnizorii de servicii care prezintă cel mai mult interes pentru obținerea de probe în cadrul procedurilor penale sunt furnizorii de servicii de comunicații electronice și furnizorii de servicii ale societății informaționale care facilitează interacțiunea dintre utilizatori. Din acest motiv, ambele grupuri ar trebui să intre sub incidența prezentei directive. Furnizorii de servicii de comunicații electronice sunt definiți în Propunerea de directivă de instituire a Codului european al comunicațiilor electronice. Aceste servicii includ comunicațiile interpersonale, precum serviciile de telefonie prin internet, de mesagerie instantanee și de e-mail. Categoriile de servicii ale societății informaționale vizate sunt cele pentru care stocarea datelor reprezintă o componentă definitorie a serviciului furnizat utilizatorului și cuprind în special rețelele de socializare, în măsura în care acestea nu se califică drept servicii de comunicații electronice, piețele online care facilitează tranzacțiile între utilizatori (consumatori sau întreprinderi) și alte servicii de găzduire, inclusiv cele care furnizează servicii prin intermediul tehnologiilor de tip cloud computing. Serviciile societății informaționale pentru care stocarea datelor nu este o componentă definitorie, ci are doar un caracter accesoriu, cum ar fi serviciile juridice, serviciile de arhitectură, de inginerie și de contabilitate furnizate online la distanță, ar trebui excluse din domeniul de aplicare al prezentei directive, chiar și în cazurile în care acestea s-ar putea încadra în definiția serviciilor societății informaționale în conformitate cu Directiva (UE) 2015/1535.

(17)Furnizorii serviciilor de infrastructură pentru internet legate de alocarea de nume și de numere, precum registrele și operatorii de registre de nume de domenii și furnizorii de servicii de anonimizare și de servicii proxy, sau registrele regionale de internet pentru adresele IP, prezintă o relevanță deosebită în ceea ce privește identificarea celor care se ascund în spatele site-urilor rău-intenționate sau compromise. Acești furnizori dețin date cu o relevanță deosebită pentru anchetele penale, deoarece pot permite identificarea persoanelor sau a entităților din spatele unui site internet utilizat în scopuri infracționale ori a victimei unei activități infracționale în cazul unui site de internet compromis, al cărui conținut a fost deturnat de către infractori.

(18)Pentru ca reprezentantul legal să dispună de mijloacele necesare pentru a se conforma, în numele furnizorului de servicii, deciziilor și ordinelor care îi sunt adresate de către autoritățile statelor membre, furnizorul de servicii ar trebui să ia măsurile adecvate pentru a garanta acest rezultat, inclusiv încredințându-i acestuia resurse și competențe suficiente. Lipsa unor astfel de măsuri sau insuficiența acestora nu ar trebui să constituie o scuză pentru ca furnizorul de servicii sau reprezentantul său legal să nu respecte deciziile sau ordinele care intră în domeniul de aplicare al prezentei directive.

(19)Furnizorii de servicii ar trebui să notifice statului membru în care își are reședința sau este stabilit reprezentantul legal identitatea și datele de contact ale acestuia, precum și modificările și actualizările informațiilor respective. Notificarea ar trebui să ofere și informații privind limbile în care poate fi contactat reprezentantul legal, care ar trebui să includă cel puțin una dintre limbile oficiale ale statului membru în care acesta își are reședința sau este stabilit, dar pot include și alte limbi oficiale ale Uniunii, cum ar fi limba utilizată de sediul său central. În cazul în care un furnizor de servicii desemnează mai mulți reprezentanți legali, acesta poate să includă în notificare și considerații pe baza cărora să se poată determina care dintre aceștia ar trebui contactat. Aceste considerații nu au forță juridică obligatorie pentru autoritățile statelor membre, dar ar trebui avute în vedere, cu excepția cazurilor justificate în mod corespunzător. Toate aceste informații, care sunt deosebit de importante pentru autoritățile statelor membre, ar trebui puse la dispoziția publicului de către furnizorul de servicii, de exemplu pe site-ul său de internet, așa cum se întâmplă și în cazul cerințelor privind punerea la dispoziție a informațiilor generale în temeiul articolului 5 din Directiva 2000/31/CE privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă (Directiva privind comerțul electronic). Pentru respectivii furnizori de servicii care intră sub incidența Directivei privind comerțul electronic, articolul 3 alineatul (3) completează, dar nu înlocuiește aceste cerințe. În plus, statele membre ar trebui, de asemenea, să publice informațiile relevante pentru țara lor pe un site de internet special conceput în acest scop pe portalul european e-justiție, pentru a facilita coordonarea între statele membre și utilizarea reprezentantului legal de către autoritățile celorlalte state membre.

(20)Încălcarea obligațiilor de a desemna un reprezentant legal și de a notifica și a pune la dispoziția publicului informațiile relevante ar trebui să facă obiectul unor sancțiuni eficace, proporționale și disuasive. În niciun caz, sancțiunile nu ar trebui să determine o interdicție, permanentă sau temporară, a furnizării de servicii. În cazul în care un furnizor oferă servicii în mai multe state membre, acestea ar trebui să își coordoneze acțiunile de asigurare a respectării normelor. Pentru a asigura o abordare coerentă și proporțională, se instituie un mecanism de coordonare. Dacă este necesar, Comisia ar putea facilita această coordonare, însă trebuie să fie informată cu privire la cazurile de încălcări. Prezenta directivă nu reglementează acordurile contractuale privind transferul între furnizorii de servicii și reprezentanții legali al consecințelor financiare ale sancțiunilor impuse acestora.

(21)Prezenta directivă nu aduce atingere competențelor de investigare ale autorităților în cadrul procedurilor civile sau administrative, inclusiv atunci când procedurile respective pot duce la aplicarea de sancțiuni.

(22)Pentru a asigura punerea în aplicare a directivei în mod coerent, ar trebui instituite mecanisme suplimentare de coordonare între statele membre. În acest scop, statele membre ar trebui să desemneze o autoritate centrală care să poată furniza autorităților centrale din alte state membre informații și asistență pentru punerea în aplicare a directivei, în special atunci când se are în vedere luarea de măsuri de asigurare a respectării normelor în temeiul directivei. Mecanismul de coordonare ar trebui să asigure informarea statelor membre cu privire la intenția unui stat membru de a întreprinde o acțiune de asigurare a respectării normelor. În plus, statele membre ar trebui să se asigure că, în aceste cazuri, autoritățile centrale își pot acorda reciproc asistență și pot coopera între ele, atunci când este necesar. Cooperarea dintre autoritățile centrale în cazul unei acțiuni de asigurare a respectării normelor poate presupune coordonarea între mai multe autorități competente din diferite state membre. Pentru coordonarea unei acțiuni de asigurare a respectării normelor, autoritățile centrale trebuie, de asemenea, să implice Comisia, atunci când acest lucru este relevant. Existența unui mecanism de coordonare nu aduce atingere dreptului fiecărui stat membru de a impune sancțiuni furnizorilor de servicii care nu își respectă obligațiile ce le revin în temeiul directivei. Desemnarea autorităților centrale și publicarea informațiilor cu privire la acestea le vor permite furnizorilor de servicii să notifice cu mai multă ușurință informațiile privind desemnarea și datele de contact ale reprezentantului legal statului membru în care acesta își are reședința sau este stabilit.

(23)Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume eliminarea obstacolelor din calea libertății de a presta servicii în contextul obținerii de probe în procedurile penale, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, ci, având în vedere caracterul transfrontalier al acestor servicii, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta din urmă poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

(24)Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor a fost consultată în conformitate cu articolul 28 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului și a formulat un aviz la data de (...),

(25)Comisia ar trebui să efectueze o evaluare a prezentei directive, care ar trebui să se bazeze pe cele cinci criterii de eficiență, eficacitate, relevanță, coerență și valoare adăugată a UE și ar trebui să stea la baza evaluărilor impactului unor eventuale măsuri suplimentare. Evaluarea ar trebui să fie finalizată în termen de cinci ani de la intrarea în vigoare, pentru a permite colectarea de date suficiente privind punerea în aplicare practică a acesteia. Ar trebui colectate informații cu regularitate și pentru a contribui la evaluarea prezentei directive.

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ: