ANEXĂ la Propunerea de decizie a Parlamentului European și a Consiliului cu privire la încheierea Protocolului adiţional Nagoya-Kuala Lumpur privind răspunderea și repararea daunelor la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea Textul acordului PROTOCOLUL ADIŢIONAL NAGOYA-KUALA LUMPUR PRIVIND RĂSPUNDEREA ŞI REPARAREA DAUNELOR LA PROTOCOLUL DE LA CARTAGENA PRIVIND BIOSECURITATEA /* COM/2012/0236 final - NLE 2012/0120 */





EXPUNERE DE MOTIVE Convenția privind diversitatea biologică (CDB), care a intrat în vigoare la 29 decembrie 1993, constituie în prezent principalul instrument internațional pentru abordarea unor aspecte legate de biodiversitate. Cele trei obiective urmărite de convenție sunt conservarea diversității biologice, utilizarea durabilă a componentelor sale și repartizarea justă și echitabilă a avantajelor care decurg din utilizarea resurselor genetice. Biosecuritatea, unul dintre aspectele abordate de convenție, se referă la necesitatea de a proteja sănătatea umană și mediul împotriva potenţialelor efecte nocive ale produselor biotehnologiei moderne. Conferința părților la Convenția privind diversitatea biologică (COP), în cadrul celei de-a doua reuniuni care a avut loc în noiembrie 1995 în temeiul articolului 19 alineatul (3) din CDB, a înfiinţat Grupul de lucru ad hoc cu componență nelimitată privind biosecuritatea în vederea elaborării unui proiect de protocol privind biosecuritatea, care se concentrează în special asupra deplasărilor transfrontaliere ale oricărui organism viu modificat. Grupul de lucru a organizat șase reuniuni în perioada iulie 1996 - februarie 1999. Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea la Convenția privind diversitatea biologică a fost adoptat la 29 ianuarie 2000 ca un acord suplimentar la CDB și a intrat în vigoare la 11 septembrie 2003. Pe baza principiului precauției, acest tratat internaţional stabilește un cadru pentru transferul, manipularea și utilizarea în condiții de siguranță a organismelor vii modificate rezultate din biotehnologia modernă care pot avea efecte negative asupra conservării și utilizării durabile a biodiversității sau pot prezenta riscuri la adresa sănătății umane. Articolul 27 din Protocolul de la Cartagena a mandatat Conferința părților, care funcționează ca reuniune a părților (COP/MOP), să instituie, la prima sa ședință, un proces formal în sensul elaborării adecvate a normelor și procedurilor internaționale privind răspunderea și repararea daunelor rezultate din deplasările transfrontaliere ale organismelor vii modificate, în vederea depunerii tuturor eforturilor pentru a încheia această activitate în termen de 4 ani (adică până în 2008). Cu ocazia COP/MOP1, organizată în Kuala Lumpur la 23-27 februarie 2004, a fost creat un grup de lucru ad-hoc cu componenţă nelimitată de experți tehnici şi juridici privind răspunderea și repararea daunelor în contextul Protocolului de la Cartagena privind biosecuritatea, pentru a analiza probleme, a elabora opțiuni și a propune norme și proceduri internaționale pe această temă. În mai 2008, COP/MOP4, care a avut loc la Bonn, a obținut o realizare politică importantă în cadrul negocierilor, deși nu a finalizat redactarea rezultatelor convenite. Prin urmare, părțile au convenit să colaboreze la finalizarea unui instrument cu caracter juridic obligatoriu cu ocazia COP/MOP5 de la Nagoya (Japonia) din octombrie 2010, precum și să elaboreze linii directoare privind răspunderea civilă. Acest instrument cu caracter juridic obligatoriu, în mare măsură inspirat de Directiva UE privind răspunderea pentru mediul înconjurător (ELD)[1], ar permite autorităților naționale să acționeze în interesul general și să solicite operatorilor măsuri de remediere în caz de deteriorare a biodiversității din cauza organismelor vii modificate, o noutate în special în multe țări în curs de dezvoltare. Negocierile finale privind instrumentul cu caracter juridic obligatoriu și orientările în materie de răspundere civilă au avut loc în cadrul grupului FoC (Friends of the Co-Chairs – Prietenii copreședinților) format din 26 dintre cele 157 de părți la Protocolul de la Cartagena și din consilieri ai altor părți. UE a ocupat două locuri la masa negocierilor. Comisia a acționat în calitate de negociator al UE pentru instrumentul cu caracter juridic obligatoriu, pe baza unei autorizări oficiale adoptate de Consiliu în iunie 2007 și prelungite după COP/MOP4. Directivele de negociere au fost îmbunătăţite de mai multe ori şi au însărcinat Comisia să se asigure că rezultatele negocierilor sunt în concordanţă cu legislația pertinentă a Uniunii și principiile de bază ale legislației statelor membre privind răspunderea și repararea daunelor și că ele pot fi implementate în UE fără introducerea sau modificarea unor norme de drept privind răspunderea civilă. La data de 15 octombrie 2010, ca urmare a negocierilor finale de la Nagoya, plenul COP/MOP5 a adoptat cu succes un acord internațional, cunoscut sub numele de „Protocolul adiţional Nagoya-Kuala Lumpur privind răspunderea și repararea daunelor la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea”[2]. Decizia COP/MOP5 de adoptare a Protocolului adițional Nagoya-Kuala Lumpur îndeamnă părțile la CBD să semneze cât mai curând protocolul și să depună instrumentele de ratificare, acceptare ori aprobare sau instrumentele de aderare, după caz, cât mai rapid. La 20 decembrie 2010, Consiliul a salutat adoptarea Protocolului Nagoya-Kuala Lumpur[3] și la 11 mai 2011 Uniunea Europeană a semnat protocolul adițional. În Uniunea Europeană, dispozițiile Protocolului de la Cartagena privind biosecuritatea sunt reglementate de legislația europeană privind biosecuritatea, care se menține drept o piatră de temelie a principiului precauției. Dispoziţiile privind răspunderea ale Protocolului adiţional Nagoya-Kuala Lumpur sunt reglementate de Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului, care stabilește un cadru bazat pe principiul „poluatorul plătește”, conform căruia poluatorul plătește în cazul în care s-a adus un prejudiciu mediului. După intrarea în vigoare a Directivei la 30 aprilie 2004, statelor membre (SM) ale UE li s-au acordat trei ani pentru a transpune directiva în dreptul intern. În iulie 2010, ultimul SM a finalizat transpunerea acesteia. DRM a fost deja modificată de două ori prin Directiva 2006/21/CE privind gestionarea deșeurilor din industriile extractive și prin Directiva 2009/31/CE privind stocarea geologică a dioxidului de carbon și de modificare a mai multor directive. În conformitate cu articolul 34 din Convenția privind diversitatea biologică, toate protocoalele la aceasta sunt deschise spre ratificare, acceptare sau aprobare de către statele membre și de către organizațiile regionale de integrare economică. În conformitate cu articolul 34 alineatul (3) din convenție, organizațiile regionale de integrare economică trebuie să îşi declare sfera competențelor în ceea ce privește aspectele reglementate de protocolul pertinent. Pentru a îndeplini această obligație, Comisia a elaborat declarația anexată la prezenta propunere. În conformitate cu avizul consultativ al Curții de Justiție[4], decizia privind încheierea trebuie să se bazeze pe articolul 192 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a) din TFUE. Având în vedere cele de mai sus, Comisia propune ca președintele să fie autorizat de Consiliu să numească persoana sau persoanele împuternicite să depună instrumentul de aprobare a Protocolului adiţional Nagoya-Kuala Lumpur în numele Uniunii și să le confere acestor persoane competențele necesare. 2012/0120 (NLE) Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind încheierea Protocolului adițional Nagoya-Kuala Lumpur privind răspunderea și repararea daunelor la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea (Text cu relevanță pentru SEE) CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 coroborat cu articolul 218 alineatul (6) litera (a), având în vedere propunerea Comisiei Europene,[5] având în vedere aprobarea Parlamentului European, [6] întrucât: (1) Articolul 27 din Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea a impus ca prima reuniune a Conferinței părților având rolul de Reuniune a părților la protocol (COP/MOP) să inițieze un proces în sensul elaborării normelor și procedurilor internaționale în domeniul răspunderii și reparării daunelor generate de deplasările transfrontaliere ale organismelor vii modificate. (2) În iunie 2007, Consiliul a adoptat o decizie care autorizează Comisia să participe în numele Uniunii la negocierile privind răspunderea și repararea daunelor, în ceea ce priveşte chestiunile care țin de competența Uniunii, în conformitate cu anumite directive de negociere. În octombrie 2008, autorizarea a fost prelungită pentru a acoperi și etapele finale ale negocierilor. (3) La 11 octombrie 2010, cu ocazia celei de-a cincea Conferințe a părților ce servește drept reuniune a părților la Protocolul de la Nagoya (Japonia), UE a susținut în unanimitate compromisul final la care s-a ajuns în legătură cu Protocolul adiţional Nagoya-Kuala Lumpur privind răspunderea și repararea daunelor, considerând că este în limitele pozițiilor convenite ale UE și ale directivelor de negociere adresate Comisiei. (4) La 15 octombrie 2010, în sesiunea plenară finală a COP/MOP5 s-a adoptat cu succes Protocolul adițional Nagoya-Kuala Lumpur privind răspunderea și repararea daunelor la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea. (5) La 20 decembrie 2010, Consiliul a salutat adoptarea Protocolului adiţional Nagoya-Kuala Lumpur. (6) În conformitate cu Decizia Consiliului din 6 mai 2011[7], Protocolul adiţional Nagoya-Kuala Lumpur privind răspunderea și repararea daunelor la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea a fost semnat de Uniunea Europeană la 11 mai 2011, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară. (7) În conformitate cu articolul 34 din Convenția privind diversitatea biologică, orice protocol la convenție se supune ratificării, acceptării sau aprobării de către statele și organizațiile regionale de integrare economică. (8) Protocolul adiţional Nagoya-Kuala Lumpur privind răspunderea și repararea daunelor la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea contribuie la realizarea obiectivelor politicii de mediu ale Uniunii. Este necesar, prin urmare, ca acest protocol să fie semnat cât mai curând posibil în numele Uniunii. (9) Acordul trebuie aprobat în numele Uniunii Europene. ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articolul 1 Protocolul adiţional Nagoya-Kuala Lumpur privind răspunderea și repararea daunelor la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea se aprobă în numele Uniunii. Textul acordului este anexat la prezenta decizie. Articolul 2 Președintele Consiliului desemnează persoana împuternicită să depună, în numele Uniunii Europene, instrumentul de aprobare prevăzut la articolul 18 din acord, prin care se exprimă consimțământul Uniunii Europene de a-și asuma obligații în temeiul acordului. Depunerea instrumentului de aprobare are loc simultan cu cele ale statelor membre. În același timp, persoana desemnată depune declarația prevăzută în anexa la prezenta decizie, în conformitate cu articolul 34 alineatul (3) din Convenția privind diversitatea biologică. Articolul 3 Prezenta decizie se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Adoptată la Bruxelles, Pentru Consiliu, Preşedintele ANEXĂ DECLARAȚIA UNIUNII EUROPENE ÎN CONFORMITATE CU ARTICOLUL 34 ALINEATUL (3) DIN CONVENȚIA PRIVIND DIVERSITATEA BIOLOGICĂ „Uniunea Europeană declară că, în conformitate cu Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene, în special articolul 191, este competentă să încheie acorduri internaționale și să pună în aplicare obligațiile ce decurg din acestea, contribuind la îndeplinirea următoarelor obiective: – conservarea, protecția și îmbunătățirea calității mediului; – protejarea sănătății umane; – folosirea prudentă și rațională a resurselor naturale; – promovarea pe plan internațional a unor măsuri destinate să soluţioneze problemele regionale sau mondiale în domeniul mediului, inclusiv schimbărilor climatice. Mai mult, Uniunea Europeană adoptă măsuri la nivelul Uniunii Europene în domeniul cooperării judiciare în materie civilă, care sunt necesare pentru buna funcționare a pieței interne Uniunea Europeană declară că a adoptat deja instrumente cu caracter juridic obligatoriu pentru statele membre, care reglementează toate aspectele incluse în prezentul protocol.” [1] Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului [2] http://bch.cbd.int/protocol/NKL_text.shtml [3] A se vedea Concluziile Consiliului „Convenția privind diversitatea biologică (CDB): rezultatele și acțiunile ulterioare Conferinței de la Nagoya (11-29 octombrie 2010)” din 20 decembrie 2010, punctul 2. [4] Avizul 2/2000 al CEJ, 6 decembrie 2001. [5] … [6] … [7] Decizie nepublicată încă ANEXĂ la Propunerea de decizie a Parlamentului European și a Consiliului cu privire la încheierea Protocolului adiţional Nagoya-Kuala Lumpur privind răspunderea și repararea daunelor la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea Textul acordului PROTOCOLUL ADIŢIONAL NAGOYA-KUALA LUMPUR PRIVIND RĂSPUNDEREA ŞI REPARAREA DAUNELOR LA PROTOCOLUL DE LA CARTAGENA PRIVIND BIOSECURITATEA Părțile la prezentul protocol adiţional, Fiind părți la Protocolul de la Cartagena privind biosecuritatea la Convenția privind diversitatea biologică, denumit în continuare „protocolul”, Luând în considerare principiul 13 al Declarației de la Rio privind mediul și dezvoltarea, Reafirmând abordarea preventivă prevăzută de principiul 15 al Declarației de la Rio privind mediul și dezvoltarea, Recunoscând necesitatea de a prevedea măsuri de intervenţie adecvate în cazul în care există daune sau o probabilitate suficientă de producere a daunelor, în conformitate cu protocolul, Reamintind articolul 27 din protocol, Au convenit: Articolul 1 Obiectiv Obiectivul prezentului protocol adiţional este de a contribui la conservarea și utilizarea durabilă a diversității biologice, luând în considerare, de asemenea, riscurile pentru sănătatea umană, prin furnizarea de norme și proceduri internaționale în materie de răspundere și reparare a daunelor cu privire la organismele vii modificate. Articolul 2 Termenii utilizați 1. Termenii utilizați în articolul 2 din Convenția privind diversitatea biologică, denumită în continuare „convenția” și articolul 3 din protocol se aplică prezentului protocol adițional. 2. În plus, în sensul prezentului protocol adițional: (a) „Conferința părților care funcționează ca reuniune a părților la protocol” înseamnă Conferința părților la convenție care funcționează ca reuniune a părților la protocol; (b) „daune” înseamnă un efect negativ asupra conservării și utilizării durabile a diversității biologice, luând în considerare, de asemenea, riscurile pentru sănătatea umană, care: (i) este măsurabil sau observabil ţinând seama, în măsura disponibilităţii, de date de referinţă stabilite ştiinţific şi recunoscute de către o autoritate competentă, care iau în considerare orice tip de variație, atât cea indusă de factorul uman cât şi cea indusă de factorul natural; și (ii) este semnificativ, astfel cum se prevede la alineatul (3) de mai jos; (c) „operator” înseamnă orice persoană care controlează în mod direct sau indirect organismele vii modificate şi care ar putea include, după caz și astfel cum este stabilit prin legislaţia naţională, inter alia, titularul autorizației, persoana care introduce organismele vii modificate pe piață, dezvoltatorul, notificatorul, producătorul, exportatorul, importatorul, transportatorul sau furnizorul; (d) „măsuri de intervenţie” înseamnă acțiunile rezonabile pentru: (i) a preveni, reduce, limita, atenua sau evita deteriorarea, după caz; (ii) a restabili diversitatea biologică prin acțiuni care trebuie întreprinse de preferință în următoarea ordine: a. restaurarea diversității biologice la starea în care se afla înaintea producerii daunei, sau echivalentul cel mai apropiat; şi, în cazul în care autoritatea competentă stabilește că acest lucru nu este posibil; b. restaurarea, între altele, prin înlocuirea pierderii diversității biologice cu alte componente ale diversității biologice pentru același sau pentru alt tip de utilizare, în acelaşi loc sau, după caz, într-un loc alternativ. 3. Un efect advers „semnificativ” trebuie să fie determinat pe baza unor anumiţi factori, cum ar fi: (a) schimbarea pe termen lung sau permanentă, care trebuie înțeleasă ca o schimbare care nu va putea fi reparată prin regenerare naturală într-un interval rezonabil de timp; (b) amploarea modificărilor calitative sau cantitative care afectează negativ componentele diversității biologice; (c) diminuarea capacității componentelor diversității biologice de a furniza bunuri și servicii; (d) amploarea tuturor efectelor adverse asupra sănătății umane în contextul protocolului. Articolul 3 Domeniul de aplicare 1. Prezentul protocol adițional se aplică daunelor cauzate de organismele vii modificate care provin dintr-o deplasare transfrontalieră. Organismele vii modificate la care se face referire sunt: (a) cele destinate utilizării directe ca produse alimentare sau hrană pentru animale sau destinate prelucrării; (b) cele destinate utilizării în condiții de izolare; (c) cele destinate introducerii deliberate în mediu. 2. Cu privire la deplasările transfrontaliere intenționate, prezentul protocol adițional se aplică daunelor care rezultă din orice utilizare autorizată a organismelor vii modificate la care se face referire la alineatul (1) de mai sus. 3. Prezentul protocol adițional se aplică, de asemenea, daunelor cauzate de deplasările transfrontaliere neintenționate, astfel cum se menționează la articolul 17 din protocol, precum și daunelor cauzate de deplasările transfrontaliere ilegale menționate la articolul 25 din protocol. 4. Prezentul protocol adițional se aplică daunelor cauzate de o deplasare transfrontalieră a organismelor vii modificate care a început după data intrării în vigoare a prezentului protocol adițional pentru partea înspre a cărei jurisdicție a fost făcută deplasarea transfrontalieră. 5. Prezentul protocol adițional se aplică daunelor care au avut loc în zonele delimitate de jurisdicția națională a părților. 6. Părțile pot utiliza criteriile prevăzute în legislațiile lor naționale pentru a aborda daunele care apar în limitele jurisdicției lor naționale. 7. Legislația națională de punere în aplicare a prezentului protocol adițional se aplică de asemenea daunelor care rezultă din deplasările transfrontaliere ale organismelor vii modificate care provin din state care nu sunt părţi. Articolul 4 Legătura de cauzalitate Se stabilește o legătură de cauzalitate între daune și organismele vii modificate în cauză, în conformitate cu legislaţia naţională. Articolul 5 Măsurile de intervenţie 1. În cazul în care s-au produs daune, părțile trebuie să solicite operatorului sau operatorilor relevanţi, în conformitate cu cerințele autorității competente: (a) să informeze imediat autoritatea competentă; (b) să evalueze daunele; și (c) să ia măsuri de intervenţie adecvate. 2. Autoritatea competentă trebuie: (a) să identifice operatorul care a cauzat daunele; (b) să evalueze daunele; și (c) să stabilească măsurile de intervenţie care trebuie luate de către operator. 3. În cazul în care informații relevante, inclusiv informații științifice disponibile sau informații disponibile în cadrul Mecanismului internaţional de schimb de informaţii în domeniul biosecurităţii, indică faptul că există o probabilitate suficientă de producere a unor daune dacă nu sunt luate măsuri la timp, operatorul este obligat să ia măsuri de intervenţie potrivite pentru a evita aceste daune. 4. Autoritatea competentă poate pune în aplicare măsuri de intervenţie adecvate, inclusiv, în special, în cazul în care operatorul nu a făcut acest lucru. 5. Autoritatea competentă are dreptul de a recupera de la operator costurile și cheltuielile legate de evaluarea daunelor și de executarea oricărei astfel de măsuri de intervenţie adecvate. Părțile pot să includă în legislaţia lor naţională dispoziţii care reglementează alte situații în care operatorul nu poate fi obligat să suporte costurile și cheltuielile. 6. Deciziile autorității competente care solicită operatorului să ia măsuri de intervenţie trebuie să fie justificate. Deciziile respective trebuie notificate operatorului. Legislația internă trebuie să prevadă căi de atac, inclusiv posibilitatea reexaminării administrative sau judiciare a unor astfel de decizii. Autoritatea competentă trebuie, în conformitate cu legislaţia naţională, să informeze operatorul cu privire la căile de atac disponibile. Recurgerea la astfel de căi de atac nu împiedică autoritatea competentă să ia măsuri de intervenţie în anumite împrejurări, cu excepția cazului în care legislația națională prevede altceva. 7. În aplicarea prezentului articol și pentru stabilirea măsurilor de intervenție specifice care urmează a fi cerute sau luate de autoritatea competentă, părțile pot, după caz, să evalueze dacă măsurile de intervenţie sunt deja tratate de legislațiile lor naționale privind răspunderea civilă. 8. Măsurile de intervenţie sunt puse în aplicare în conformitate cu legislaţia naţională. Articolul 6 Scutiri 1. Părțile pot să prevadă, în cadrul legislaţiei naţionale, următoarele scutiri: (a) cazuri de forță majoră; și (b) act de război sau tulburări în rândul populației civile. 2. Părțile pot să prevadă, în cadrul legislaţiei naţionale, orice alte scutiri sau atenuări pe care le consideră adecvate. Articolul 7 Termenele Părțile pot să prevadă în legislaţia naţională: (a) termene relative și/sau absolute, inclusiv pentru acțiuni legate de măsurile de intervenţie; și (b) începutul perioadei căreia i se aplică limita de timp. Articolul 8 Limite financiare Părțile pot să prevadă, în legislația națională, praguri financiare pentru recuperarea costurilor și a cheltuielilor legate de măsurile de intervenție. Articolul 9 Dreptul la recurs Prezentul protocol adițional nu limitează şi nici nu restrânge dreptul la despăgubire sau recurs pe care operatorul îl are față de orice altă persoană. Articolul 10 Garanția financiară 1. Părțile își păstrează dreptul de a prevedea, în cadrul legislaţiei naţionale, dispoziţii privind garanţia financiară. 2. Părțile îşi exercită dreptul menționat la alineatul (1) de mai sus în conformitate cu drepturile și obligațiile lor în temeiul dreptului internațional, luând în considerare ultimele trei paragrafe din preambulul protocolului. 3. Prima reuniune a Conferinței părților care funcționează ca reuniune a părților la protocol de după intrarea în vigoare a protocolului adiţional trebuie să solicite secretariatului să întreprindă un studiu cuprinzător care va aborda, printre altele: (a) modalitățile mecanismelor de garanţie financiară; (b) o evaluare a impacturilor economice, sociale şi asupra mediului ale acestor mecanisme, în special în țările în curs de dezvoltare; și (c) o identificare a entităților în măsură să ofere garanţie financiară. Articolul 11 Responsabilitatea statelor privind fapte regretabile la nivel internațional Prezentul protocol adițional nu aduce atingere drepturilor și obligațiilor pe care le au statele în temeiul normelor generale ale dreptului internațional cu privire la răspunderea statelor pentru fapte regretabile la nivel internațional. Articolul 12 Punerea în aplicare și raportul cu răspunderea civilă 1. Părțile trebuie să prevadă, în legislația lor națională, norme și proceduri care abordează daunele. În vederea punerii în aplicare a acestei obligații, părțile trebuie să prevadă măsuri de intervenţie în conformitate cu prezentul protocol adiţional și pot, după caz: (a) să aplice legislaţia naţională existentă, inclusiv, dacă este cazul, normele și procedurile generale privind răspunderea civilă; (b) să aplice sau să elaboreze norme și proceduri privind răspunderea civilă în acest scop; sau (c) să aplice sau să elaboreze o combinație a celor două. 2. Cu scopul de a asigura norme și proceduri adecvate în legislația naţională privind răspunderea civilă pentru daune materiale sau personale asociate daunelor definite la articolul 2 alineatul (2) litera (b), părţile trebuie: (a) să continue să aplice normele legislației generale existente privind răspunderea civilă; (b) să elaboreze și să aplice sau să continue să aplice legislația privind răspunderea civilă în mod specific pentru acest scop; sau (c) să elaboreze și să aplice sau să continue să aplice o combinație a celor două. 3. Atunci când elaborează legislația privind răspunderea civilă menționată la literele (b) sau (c) de la alineatele (1) sau (2) de mai sus, părțile trebuie să abordeze, după caz şi printre altele, următoarele elemente: (a) daune; (b) standardul răspunderii, inclusiv răspunderea obiectivă sau bazată pe culpă; (c) canalizarea răspunderii, după caz; (d) dreptul de a solicita despăgubiri. Articolul 13 Evaluare și examinare Conferința părților care funcționează ca reuniune a părților la protocol inițiază o examinare a eficacităţii prezentului protocol adiţional la cinci ani de la intrarea acestuia în vigoare și la fiecare cinci ani după această dată, cu condiţia ca părţile să fi furnizat informații care necesită o astfel de examinare. Această examinare trebuie efectuată în cadrul evaluării și examinării protocolului, astfel cum se prevede la articolul 35 din protocol, cu excepția cazului în care se decide altfel de către părțile la prezentul protocol adițional. Prima examinare trebuie să includă o examinare a eficacităţii articolelor 10 și 12. Articolul 14 Conferința părților care funcționează ca reuniune a părților la protocol 1. Sub rezerva articolului 32 alineatul (2) din convenție, Conferința părților care funcționează ca reuniune a părților la protocol funcționează ca reuniune a părților la prezentul protocol adițional. 2. Conferința părților care funcționează ca reuniune a părților la protocol examinează periodic aplicarea acestuia și adoptă, în limitele mandatului său, deciziile necesare pentru promovarea punerii în aplicare efective a protocolului. Ea îndeplinește funcțiile care îi sunt desemnate de prezentul protocol adiţional și, mutatis mutandis, funcțiile care îi revin în conformitate cu alineatul (4) literele (a) și (f) din articolul 29 din protocol. Articolul 15 Secretariat Secretariatul instituit prin articolul 24 din convenție funcționează ca secretariat al prezentului protocol adiţional. Articolul 16 Relația dintre convenție și protocol 1. Prezentul protocol adiţional este complementar protocolului și nici nu modifică, nici nu schimbă protocolul. 2. Prezentul protocol adițional nu aduce atingere drepturilor și obligațiilor părților la prezentul protocol adițional în temeiul convenției și al protocolului. 3. Cu excepția unor dispoziții contrare prevăzute în prezentul protocol adițional, dispozițiile convenției și ale protocolului se aplică, mutatis mutandis, prezentului protocol adițional. 4. Fără a aduce atingere dispozițiilor de la alineatul (3) de mai sus, prezentul protocol adițional nu aduce atingere drepturilor și obligațiilor pe care le are o parte în temeiul dreptului internațional. Articolul 17 Semnarea Prezentul protocol adițional este deschis pentru semnare de către părțile la protocol la sediul Organizației Națiunilor Unite din New York, începând cu 7 martie 2011 până la 6 martie 2012. Articolul 18 Intrarea în vigoare 1. Prezentul protocol adiţional intră în vigoare în a nouăzecea zi de la data depunerii celui de-al patruzecilea instrument de ratificare, acceptare, aprobare sau aderare de către statele sau organizațiile regionale de integrare economică care sunt părți la protocol. 2. Prezentul protocol adițional intră în vigoare pentru orice stat sau organizație de integrare economică regională care îl ratifică, îl acceptă sau îl aprobă sau aderă la acesta după depunerea celui de-al patruzecilea instrument, astfel cum se prevede la alineatul (1) de mai sus, în a nouăzecea zi de la data la care statul sau organizația regională de integrare economică depune instrumentul său de ratificare, de acceptare, de aprobare sau de aderare, sau la data la care prezentul protocol intră în vigoare pentru acel stat sau acea organizație de integrare economică regională, în funcție de care dintre aceste date este ulterioară. 3. În sensul alineatelor (1) și (2) de mai sus, orice instrument depus de către o organizație regională de integrare economică nu este considerat ca suplimentar față de cele depuse de statele membre ale unei astfel de organizații. Articolul 19 Rezerve Nu poate fi exprimată nicio rezervă la prezentul protocol adiţional. Articolul 20 Retragerea 1. În orice moment după expirarea unui termen de doi ani de la data la care prezentul protocol adiţional a intrat în vigoare pentru una dintre părţi, acea parte se poate retrage din cadrul prezentului protocol adiţional printr-o notificare scrisă adresată depozitarului. 2. Retragerea produce efecte la expirarea unei perioade de un an de la data primirii notificării de către depozitar sau la orice altă dată ulterioară ce poate fi specificată în notificarea de retragere 3. Orice parte care se retrage din cadrul protocolului în conformitate cu articolul 39 din protocol se consideră, de asemenea, retrasă din acest protocol adițional. Articolul 21 Texte autentice Originalul prezentului protocol adiţional, ale cărui versiuni în limbile arabă, chineză, engleză, franceză, spaniolă și rusă sunt deopotrivă autentice este depus la Secretarul General al Organizației Națiunilor Unite. DREPT CARE subsemnații, autorizați corespunzător în acest sens, au semnat prezentul protocol adiţional. ADOPTAT la Nagoya la cincisprezece octombrie două mii zece.