[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |

Bruxelles, 6.3.2009

COM(2009) 112 final

COMUNICARE A COMISIEI

Raport asupra verificării ex ante privind adiționalitatea în regiunile eligibile pentru obiectivul de convergență pe perioada 2007-2013 {SEC(2009) 273}

CUPRINS

1. Introducere 3

2. Procesul de evaluare 4

2.1. Metoda de verificare 4

2.2. Surse de finanțare eligibile 4

3. Rezultatele verificării 5

4. Adiționalitatea dintr-o perspectivă economică mai amplă 8

5. Concluzii 11

COMUNICARE A COMISIEI

Raport asupra verificării ex ante privind adiționalitatea în regiunile eligibile pentru obiectivul de convergență pe perioada 2007-2013

INTRODUCERE

Adiționalitatea este unul dintre principiile fundamentale care sprijină rolul economic și funcționarea politicii de coeziune. Conform adiționalității, contribuțiile din fondurile structurale nu înlocuiesc cheltuielile publice ale statelor membre, pentru a asigura un impact economic real al acestora.

Prezentul raport oferă un rezumat al principalelor concluzii ale verificării acestui principiu în etapa ex ante pentru perioada 2007-2013, precum și o analiză din perspectivă economică.

Secțiunile 2 și 3 prezintă rezultatele după negocierile cu statele membre. S-a ajuns la un acord cu fiecare stat membru în cauză în legătură cu nivelul-țintă al cheltuielilor în perioada respectivă.

În consecință, pe parcursul perioadei 2007-2013 vor fi investite peste 650 de miliarde EUR (conform prețurilor din 2006) provenind din diferite surse financiare naționale. Această cifră este complementară la suma de 174 de miliarde EUR (conform prețurilor din 2006) provenind din fondurile structurale, sumă care urmează să fie plătită în cursul perioadei 2007-2013 în regiunile vizate de obiectivul de convergență.

Secțiunea 4 analizează adiționalitatea dintr-o perspectivă mai largă, concentrându-se asupra sinergiei dintre politicile naționale de investiții și politica europeană de coeziune, precum și în raport cu conjunctura macroeconomică. Chiar dacă nu sunt incluse în verificarea adiționalității, sumele provenind din Fondul de coeziune sunt luate în calcul în cadrul secțiunii respective, astfel încât rolul politicii europene de coeziune în cadrul sumei totale a investițiilor publice să fie reflectat și înțeles pe deplin.

Secțiunea respectivă arată că statele membre vor investi, în medie, 3 EUR pentru fiecare 1 EUR investit de politica europeană de coeziune. Investițiile publice totale programate în regiunile eligibile vor reprezenta circa 5,6% din PIB-ul agregat estimat al acestor regiuni. În unele cazuri, în special în unele dintre noile state membre, proporția este mult mai ridicată.

Noua perioadă de programare 2007-2013 aduce două inovații importante:

- adiționalitatea este verificată numai în relație cu obiectivul de convergență;

- dacă un stat membru nu demonstrează, până la 30 iunie 2016, că a respectat principiul adiționalității, Comisia poate aplica o corecție financiară[1].

PROCESUL DE EVALUARE

Metoda de verificare

Articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 care reglementează politica de coeziune prevede ca, în cazul regiunilor acoperite de obiectivul de convergență, Comisia și statul membru să stabilească nivelul cheltuielilor structurale publice sau echivalente (denumite în continuare „cheltuieli structurale”) care trebuie menținut de către statul membru în regiunile respective pe parcursul perioadei de programare.

Respectarea adiționalității este verificată la nivel național. Fondurile naționale sunt considerate adiționale dacă media anuală a cheltuielilor structurale menținute pe parcursul perioadei 2007-2013 este cel puțin egală cu media anuală a cheltuielilor structurale realizate în perioada 2000-2005 (pentru statele membre care au aderat la UE în 2004, perioada de referință este 2004-2005).

Analiza a luat în considerare sursele cheltuielilor, metodele și ipotezele utilizate de statele membre, inclusiv deflatorii aplicați, iar în cazul statelor membre din afara zonei euro, de asemenea ratele de schimb[2]. Adiționalitatea a fost verificată în strânsă cooperare cu statele membre prin intermediul unor consultări scrise și al unor întâlniri bilaterale privind aspecte tehnice și metodologice.

Acest lucru a fost realizat în paralel cu redactarea Cadrului Strategic Național de Referință (CSNR) pentru perioada 2007-2013. Statele membre și-au prezentat Cadrele Strategice Naționale de Referință, inclusiv tabelul standard de verificare a adiționalității și informații complementare privind metodologia utilizată. De asemenea, serviciile Comisiei au primit informații suplimentare și în cursul negocierilor.

Surse de finan țare eligibile

Cheltuielile structurale eligibile se împart în trei categorii principale (infrastructuri de bază, resurse umane și mediu productiv), la care se adaugă o categorie reziduală „altele”. Verificarea acoperă cheltuielile structurale naționale totale[3] în domenii eligibile, referindu-se la cheltuieli bugetare și extrabugetare. Prin urmare, în funcție de structura finanțelor publice din fiecare stat membru, datele ar putea să acopere nu numai statul, regiunile și municipalitățile, ci și întreprinderile de stat, organismele publice și fondurile extrabugetare la nivel național, regional și local. Cheltuielile efectuate de organismele de interes public care au un buget independent propriu sunt, de asemenea, incluse.

Tabelele privind adiționalitatea prezentate în Cadrele Strategice Naționale de Referință relevante conțin informații despre defalcarea cheltuielilor structurale în funcție de categorie și de sursa de finanțare (UE, cofinanțare națională, societăți de stat și fonduri naționale neincluse în CSNR). Pentru a putea verifica respectarea, aceste informații se referă atât la perioadele 2000-2005 sau 2004-2005 (cheltuielile anuale efective), cât și la perioada 2007-2013 (previziuni privind cheltuielile anuale efective).

Șapte dintre cele 27 de state membre nu au nicio regiune acoperită de obiectivul de convergență pe perioada 2007-2013: Cipru, Danemarca, Finlanda, Irlanda, Luxemburg, Țările de Jos și Suedia. Prin urmare, aceste țări nu sunt incluse în prezentul raport.

REZULTATELE VERIFICăRII

Tabelul 1 arată nivelul cheltuielilor structurale anuale medii care trebuie menținut de fiecare stat membru pe parcursul perioadei 2007-2013. Aceste sume au fost stabilite de Comisie împreună cu statul membru în cauză în timpul negocierilor privind CSNR.

[pic]

Conform regulii generale, cheltuielile structurale anuale medii în termeni reali trebuie să fie cel puțin echivalente cu nivelul atins în perioada de programare anterioară. Cu toate acestea, regulamentul prevede că trebuie să se țină cont de anumite circumstanțe specifice, cum ar fi condițiile macroeconomice generale, privatizările în curs sau planificate sau un nivel excepțional al cheltuielilor structurale publice sau echivalente din perioada de programare anterioară[4].

Astfel, de exemplu, Comisia a fost de acord cu reducerea nivelului cheltuielilor structurale din Germania ținând cont de cheltuielile excepționale efectuate de această țară în trecut, în contextul reunificării. În alte trei state membre, anumite cheltuieli structurale efectuate în trecut au fost considerate excepționale ca urmare a existenței unor articole de cheltuieli extraordinare (Jocurile Olimpice în Grecia, un mare spital în Malta, precum și cheltuielile legate de anumite infrastructuri de transport în Ungaria care au fost finanțate din veniturile obținute în urma privatizării întreprinderilor de stat). Aceste cheltuieli nu au fost luate în calcul atunci când s-a stabilit nivelul cheltuielilor structurale care trebuie menținut pe parcursul perioadei 2007-2013. Aceste circumstanțe deosebite au determinat o reducere globală a nivelului cheltuielilor structurale care trebuie menținut pe parcursul perioadei menționate, și anume circa 7 miliarde EUR pe an.

În termeni reali, nivelul cheltuielilor structurale rămâne același cu cel din perioada anterioară în patru state membre (Austria, Ungaria, Republica Cehă și Lituania), iar în celelalte state membre crește încadrându-se între 0,1% (Republica Slovacă) și 63% (Letonia).

Datele utilizate pentru a construi tabelele privind adiționalitatea în fiecare stat membru se referă la bugetele naționale (sau federale), regionale și locale[5]. Cheltuielile efectuate de instituțiile independente finanțate din fonduri publice au fost, de asemenea, incluse în cadrul categoriilor eligibile. Acest lucru este valabil și pentru majoritatea întreprinderilor de stat, chiar dacă acestea au fost excluse în unele cazuri ca urmare a proceselor de privatizare în curs sau programate (ca în cazul Poloniei sau al Republicii Slovace). În alte cazuri, nu a fost mereu posibil să se calculeze direct cheltuielile structurale eligibile efective realizate la nivel regional (de exemplu, în Portugalia) sau de către societățile de stat (de exemplu, în Letonia). În aceste cazuri, statele membre au utilizat metode de estimare diferite.

În statele membre în care numai o parte a teritoriului național este eligibilă pentru obiectivul de convergență, au fost efectuate corecții de natură geografică pentru a exclude cheltuielile structurale din regiunile neeligibile. În anumite cazuri, aceste corecții s-au efectuat utilizând ipoteze sau metode de estimare (de exemplu, pentru Republica Cehă și Republica Slovacă). În anumite state membre (de exemplu, în Grecia, Portugalia și Spania) s-a utilizat o abordare similară ca urmare a schimbărilor intervenite între două perioade de programare în ceea ce privește suprafețele regiunilor eligibile, deoarece a trebuit să se scoată din calcul cheltuielile structurale din regiunile care nu mai erau eligibile pentru obiectivul de convergență.

[pic]

Sursa: Calcule efectuate de DG REGIO

Graficul 1 prezintă rezultatele verificărilor privind adiționalitatea în funcție de categoria de cheltuieli. Aproape 50% din cheltuielile structurale naționale sunt destinate infrastructurilor de bază, cum ar fi transportul, telecomunicațiile, energia, mediul, gestionarea apelor și sănătatea.

Cheltuielile structurale naționale planificate în cadrul categoriei „resurse umane” reprezintă circa 29% din totalul cheltuielilor. Această categorie include în special investiții în educație, formare, precum și în cercetare și dezvoltare. Cifra rămasă este destinată categoriei „mediu productiv” (ușor inferioară procentului de 13% - include promovarea activităților din sectoarele de producție, cum ar fi subvențiile acordate întreprinderilor și dezvoltarea serviciilor de afaceri) și categoriei „altele” (aproape 9% - constă în special în asistență tehnică și în alte cheltuieli mici).

Cu toate acestea, cheltuielile structurale naționale aparținând categoriei „resurse umane” efectuate în regiunile acoperite de obiectivul de convergență sunt mai ridicate decât cele aparținând categoriei „infrastructură de bază” în șapte state membre: Belgia, Germania, Estonia, Franța, Letonia, Republica Slovacă și Regatul Unit.

În ceea ce privește ponderea relativă a fiecărei categorii în cadrul fondurilor structurale, rezultatele diferă. În acest caz, cheltuielile structurale aparținând categoriei „infrastructură de bază” reprezintă mai puțin de 37% din totalul cheltuielilor, sau cu 12 puncte procentuale mai puțin față de cheltuielile naționale. Această diferență este destinată în special categoriei „mediu productiv”, care reprezintă un procent de 22%, față de numai 13% din investițiile naționale totale. În mod similar, categoria „resurse umane” reprezintă o proporție ușor mai ridicată în cadrul fondurilor structurale.

În concluzie, investițiile finanțate din fondurile structurale, care, în conformitate cu principiul adiționalității, sunt complementare investițiilor naționale, contribuie la echilibrarea structurii investițiilor publice în beneficiul cheltuielilor destinate mediului productiv (inovare, promovarea spiritului antreprenorial, serviciile de turism etc.).

Este necesară o anumită prudență în legătură cu aceste concluzii, deoarece nomenclaturile naționale pe care se bazează tabelele privind adiționalitatea nu sunt pe deplin aliniate. În plus, aceste tabele nu țin cont de plățile din Fondul de coeziune.

ADIțIONALITATEA DINTR-O PERSPECTIVă ECONOMICă MAI AMPLă

Pentru a înțelege principiul adiționalității dintr-o perspectivă economică mai amplă, este necesar să se ia în considerare relația generală dintre investițiile naționale și cele comunitare. Prin urmare, în timp ce plățile din Fondul de coeziune[6] nu fac parte din exercițiul privind adiționalitatea, ele au fost luate în calcul în această secțiune în scopul de a reflecta cu exactitate ponderea politicii europene de coeziune în cadrul investițiilor publice totale.

Cheltuielile structurale naționale medii care trebuie menținute în zonele eligibile pe parcursul perioadei 2007-2013 conform principiului adiționalității se ridică la o sumă de peste 94 de miliarde EUR (conform prețurilor din 2006) pe an (a se vedea tabelul 1). Această cifră include cofinanțarea națională a fondurilor structurale și a Fondului de coeziune[7].

Adăugând plățile programate în cadrul politicii europene de coeziune (fondurile structurale și Fondul de coeziune), cheltuiala structurală totală va atinge peste 125 de miliarde EUR pe an (conform prețurilor din 2006) în regiunile respective.

[pic]

Tabelul 2 arată diferențe semnificative între statele membre (a se vedea și graficul 2). De exemplu, cheltuielile structurale naționale în singura regiune belgiană eligibilă pentru obiectivul de convergență (Hainaut) se ridică la aproape 17 euro pentru fiecare euro investit în cadrul politicii europene de coeziune. Aceste sume sunt, de asemenea, ridicate în alte state membre din UE-15. În alte state membre, în schimb, proporția se apropie de 1 euro sau chiar mai puțin. Aceste concluzii trebuie, de asemenea, interpretate cu prudență, deoarece în unele cazuri proporția populației care trăiește în regiunile vizate de obiectivul de convergență este redusă (de exemplu, în Franța numai 2,9% din populația totală locuiește în aceste regiuni, 3,4% în Austria și 4,6% în Regatul Unit).

[pic]

Diferențele observate sunt mai puțin semnificative atunci când se compară cheltuielile structurale naționale în raport cu PIB-ul mediu estimat pe parcursul perioadei 2007-2013 (a se vedea tabelul 3). Este important de subliniat că aceste cifre sunt calculate la prețurile constante din 2006, care nu reflectă efectele posibilelor fluctuații ale ratelor de schimb ale monedelor naționale din afara zonei euro (a se vedea anexa metodologică).

[pic]

De fapt, diferențele dintre UE-15 și noile state membre nu sunt atât de pronunțate (a se vedea graficul 3). Ungaria și Estonia se remarcă printr-o proporție totală a investițiilor programate așteptate de peste 10% și respectiv 9% din PIB-ul lor. În medie, investițiile totale reprezintă aproape 5,6% din PIB-ul agregat al regiunilor de convergență.

[pic]

În anumite țări din UE-15 (Italia, Regatul Unit, Franța și Portugalia), cheltuielile structurale totale planificate (inclusiv plățile din cadrul politicii europene de coeziune) reprezintă peste 6% din PIB-ul anual mediu. Cu toate acestea, reamintim că numai unele dintre regiunile acestor țări sunt eligibile pentru obiectivul de convergență. După cum s-a menționat mai sus, în unele cazuri aceste regiuni reprezintă o proporție mică în ceea ce privește populația totală și PIB-ul național.

În orice caz, ponderea relativă a politicii europene de coeziune în cadrul investițiilor totale planificate pare mult mai ridicată în statele membre noi (a se vedea graficul 3). Plățile comunitare se apropie de 50% din investițiile totale în majoritatea acestor țări și sunt chiar mai ridicate decât plățile naționale în Republica Cehă și în Republica Slovacă.

Tabelele și graficele de mai sus se bazează pe previziunile Comisiei care erau disponibile în momentul în care au fost stabilite obiectivele privind cheltuielile (toamna anului 2006).

În sfârșit, este important de precizat că previziunile privind PIB-ul pentru anii viitori au fost recent revizuite în minus ca urmare a impactului estimat al crizei financiare asupra economiei reale. Prin urmare, ultimele previziuni ale Comisiei (toamna anului 2008) indică o creștere economică redusă în UE și chiar un context de recesiune în unele state membre. Aceste previziuni au devenit mai pesimiste pe baza previziunilor intermediare actualizate prezentate la începutul lui 2009.

CONCLUZII

Noțiunea de adiționalitate este relativ simplă, dar punerea sa în aplicare efectivă implică o serie de aspecte metodologice complexe.

Verificarea adiționalității pentru perioada 2007-2013 în această etapă ex ante s-a bazat pe articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 și pe orientările stabilite în Documentul de lucru nr. 3 (decembrie 2006). Acesta din urmă avea scopul de a stabili principii comune pentru negocierile dintre Comisie și diferitele state membre. Printre obiectivele documentului se numără ameliorarea transparenței, asigurarea egalității de tratament între țări și comparabilitatea rezultatelor obținute pentru fiecare stat membru. De exemplu, includerea cheltuielilor efectuate de societățile de stat a devenit obligatorie, spre deosebire de abordarea voluntară din perioada de programare anterioară, 2000-2006.

În ciuda acestor eforturi, rămân diferite dificultăți, printre care:

- Dificultăți privind compararea rezultatelor diferitelor state membre. Statele membre nu urmează o metodologie unică, standardizată în ceea ce privește sistemul național de contabilitate publică. Prin urmare, abordările metodologice de culegere a datelor necesare pentru a verifica adiționalitatea diferă în funcție de țară. În majoritatea cazurilor, datele sunt obținute din surse bugetare care sunt clasificate în moduri diferite de la un stat la altul. Astfel, comparațiile între țări devin dificil de efectuat. Această problemă este și mai gravă atunci când se compară cheltuielile structurale finanțate din surse naționale și comunitare, deoarece acestea nu sunt clasificate în mod coerent și raționalizat. De exemplu, cifrele privind adiționalitatea sunt furnizate pe baza contabilității de casă, în timp ce cifrele aflate la dispoziția publicului referitoare la bugetul statelor membre sunt prezentate pe baza contabilității de angajamente (ESA95).

- Dificultăți privind comparabilitatea datelor în cadrul perioadelor de programare. Metodele utilizate pot, de asemenea, varia în timp chiar și în interiorul unui stat membru. De exemplu, în unele state membre au fost identificate unele discrepanțe semnificative între cheltuielile efective declarate pentru verificarea ex post a perioadei 2004-2006 și cheltuielile efective pentru aceeași perioadă utilizate pentru verificarea ex ante a perioadei 2007-2013.

- Probleme privind includerea tuturor cheltuielilor eligibile relevante. Determinarea cheltuielilor relevante pe baza diferitelor surse contabile existente în statele membre este dificilă. În majoritatea cazurilor, informațiile sunt obținute din surse bugetare care nu conțin întotdeauna defalcări în funcție de toate nivelurile subnaționale. Din acest motiv, identificarea cheltuielilor relevante, în special la nivel local, devine foarte dificil de efectuat și, prin urmare, cel mai frecvent este necesară utilizarea unor estimări și a unor analize de la caz la caz, care afectează fiabilitatea rezultatului final.

- Eterogenitatea informațiilor furnizate . Informațiile prezentate de unele state membre în CSNR-urile lor, în rapoartele anexate și în notele metodologice ar trebui să fie raționalizate. Datele prezentate nu sunt suficient de omogene și variază în termeni cantitativi și calitativi de la un stat membru la altul. În timp ce unele state membre au furnizat informații foarte detaliate, de exemplu privind metodologia utilizată, sursele informațiilor sau ale estimărilor realizate, alte state membre au oferit foarte puține detalii privind modul în care au fost realizate tabelele lor privind adiționalitatea. În plus, aceste informații nu au fost prezentate mereu în același mod (de exemplu, statele membre nu au folosit același an de referință pentru deflatori).

- Dificultăți privind verificarea fiabilității informațiilor. Comisia dispune de o serie limitată de instrumente pentru a verifica dacă informațiile furnizate sunt corecte. S-ar putea realiza o defalcare a cheltuielilor în funcție de regiune, în special pentru statele membre al căror teritoriu este parțial eligibil pentru obiectivul de convergență. De asemenea, aceasta ar putea contribui la diminuarea utilizării estimărilor pentru determinarea cheltuielilor la nivel subnațional. De asemenea, documente complementare referitoare la bugetele regionale sau naționale ar putea oferi o dovadă suplimentară a fiabilității acestor cheltuieli.

- Niciun mecanism de monitorizare. În ultimul rând, normele care reglementează adiționalitatea nu prevăd instrumente care să-i permită Comisiei să monitorizeze în mod constant evoluția variabilelor din statele membre (de exemplu, performanța fiscală sau procesele de privatizare) care ar putea afecta nivelul cheltuielilor publice și, astfel, rezultatele adiționalității. Ar trebui analizate soluțiile posibile, inclusiv relaționarea dintre informațiile necesare pentru a verifica adiționalitatea și informațiile periodice furnizate de statele membre în programele lor de stabilitate.

În concluzie, pot fi aduse îmbunătățiri în ceea ce privește informațiile și metodologia de determinare și verificare a adiționalității, care constituie un principiu important al politicii de coeziune. Comisia intenționează să stabilească un dialog constant și mai aprofundat cu statele membre în legătură cu modalitățile de a depăși deficiențele și de a ameliora aplicarea principiului adiționalității.

Următoarea verificare a adiționalității va fi efectuată în 2011. Atunci, se va considera că principiul a fost respectat dacă media anuală efectivă a cheltuielilor structurale din perioada 2007-2010 va fi cel puțin echivalentă cu nivelul prevăzut pentru perioada respectivă sau dacă aceste cheltuieli vor corespunde unui profil predeterminat al cheltuielilor, stabilit de comun acord în cadrul evaluării ex ante . În cazul al doilea, media anuală a perioadei 2007-2010 ar putea fi mai mică decât media anuală a perioadei 2007-2013.

În cadrul evaluării intermediare, statele membre vor avea posibilitatea de a revizui nivelul cheltuielilor în funcție de schimbările semnificative ale situației economice, care ar putea fi relevante mai ales în contextul crizei financiare actuale. De aceea, este important ca discuțiile viitoare să se bazeze pe date mai concrete.

ANEXĂ METODOLOGICĂ

Tabelul 1 arată plățile efective și cele planificate în cadrul categoriilor eligibile pentru perioadele 2000-2005 și respectiv 2007-2013. Cifrele sunt cele incluse în tabelele privind adiționalitatea din Cadrele Strategice Naționale de Referință relevante. Ele sunt exprimate în EUR, corespunzând prețurilor din 2006. Pentru a obține o exprimare în prețuri constante, a fost utilizat un deflator PIB. Toate cheltuielile din fondurile de structurale și cofinanțările naționale efectuate în noua perioadă de programare dar angajate pe parcursul programelor anterioare sunt incluse în cifrele privind perioada 2007-2013. Cofinanțarea națională pentru Fondul de coeziune este luată în calcul pentru stabilirea nivelului-țintă al cheltuielilor structurale naționale.

Pentru statele membre care nu sunt acoperite pe deplin de obiectivul de convergență, tabelele naționale nu includ cheltuielile structurale destinate regiunilor neeligibile. În cazurile în care nu erau disponibile informații la nivel regional, au fost utilizate metode de estimare statistică.

Tabelul 2 și graficul 2 compară, pentru fiecare stat membru, plățile naționale planificate (în EUR) legate de adiționalitate pentru perioada 2007-2013 (conform prețurilor din 2006), cu plățile planificate din fondurile structurale și Fondul de coeziune (prima coloană) și din fondurile structurale (a doua coloană) pentru fiecare stat membru (obiectivul de convergență). Pentru toate statele membre a fost utilizat un deflator standard de 2% pentru a transforma prețurile din 2004 în prețuri corespunzătoare anului 2006.

Tabelul 3 și graficul 3 compară, pentru fiecare stat membru, ponderea relativă a plăților naționale planificate legate de adiționalitate pentru perioada 2007-2013 și a plăților totale planificate din fondurile structurale și din Fondul de coeziune pentru fiecare stat membru (obiectivul de convergență) față de previziunile din toamna anului 2006 privind PIB-ul din fiecare stat membru. Aceste previziuni erau singurele disponibile în momentul stabilirii nivelurilor-țintă ale cheltuielilor.

Informațiile în legătură cu plățile naționale și plățile din fondurile structurale au fost obținute din tabelele privind adiționalitatea din CSNR-urile statelor membre. În ceea ce privește Fondul de coeziune, a fost elaborat un profil al plăților estimate pe baza unui profil mediu al plăților înregistrate în Spania, Portugalia și Grecia pe parcursul perioadei de programare anterioare, 2000-2006. Indicatorul indirect „populație” a fost ales ca indicator estimativ pentru plățile corespunzătoare regiunilor de convergență din statele membre care sunt eligibile pentru acest fond.

În încheiere, este important să se țină cont de faptul că utilizarea de prețuri constante poate determina, în cazul unor țări din afara zonei euro, o supraevaluare a ponderii plăților naționale și comunitare programate exprimate ca procentaj din PIB. Motivul este aprecierea unor monede naționale în raport cu moneda euro față de situația din anul 2004. Utilizarea unor prețuri constante presupune faptul că rata de schimb rămâne stabilă pe parcursul perioadei de referință. În plus, un alt motiv pentru a interpreta cu prudență rezultatele este reprezentat de ipotezele cu privire la rata inflației aflate la baza previziunilor PIB (un standard de 2% pe an pentru toate statele membre pe parcursul perioadei de programare), dat fiind că, în funcție de conjunctura economică, acestea ar putea să nu coincidă cu realitatea.

[1] A se vedea articolul 99 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006 al Consiliului din 11 iulie 2006, (JO L 210, 31.7.2006).

[2] Pentru informații suplimentare privind deflatorii și ratele de schimb, a se vedea anexa metodologică și tabelele 1 și 2 din cadrul Documentului de lucru al serviciilor Comisiei.

[3] Observație importantă: conceptul de cheltuieli structurale utilizat pentru a verifica principiul adiționalității este mai amplu decât cel asimilat în mod tradițional cu formarea brută de capital fix.

[4] Articolul 15 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1083/2006.

[5] Pentru informații mai detaliate privind verificarea ex ante a adiționalității pentru fiecare stat membru, a se consulta Documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește prezenta Comunicare.

[6] Pentru Fondul de coeziune, „populația” indicativă a fost selecționată astfel încât să se estimeze plățile corespunzătoare regiunilor de convergență din statele membre care sunt eligibile pentru acest fond (a se vedea, de asemenea, anexa metodologică).

[7] A se vedea Documentul de lucru nr. 3 al serviciilor Comisiei privind principiul adiționalității. (http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/2007/working/wd3_additionality_en.pdf).