Avizul Comitetului Economic și Social European pe tema „Către o strategie a UE privind consumul durabil”

(aviz din proprie inițiativă)

(2020/C 429/08)

Raportor: domnul Peter SCHMIDT

Decizia Adunării Plenare 20.2.2020 Temei juridic Articolul 32 alineatul (2) din Regulamentul de procedură Aviz din proprie inițiativă Secțiunea competentă Secțiunea pentru agricultură, dezvoltare rurală și protecția mediului Data adoptării în secțiune 8.7.2020 Data adoptării în sesiunea plenară 18.9.2020 Sesiunea plenară nr. 554 Rezultatul votului (voturi pentru/ voturi împotrivă/abțineri) 212/2/5

1. Concluzii și recomandări

1.1. Pandemia de COVID-19 a scos la iveală fragilitatea lanțurilor de aprovizionare. Refacerea economiei după criză va reprezenta o oportunitate de a regândi societatea noastră și a dezvolta un nou model de prosperitate. Redirecționarea priorităților către moduri de producție, de distribuție și de consum mai durabile și sporirea rezilienței la crize a tuturor actorilor din lanțurile de aprovizionare nu mai reprezintă o opțiune, ci o necesitate. Reziliența agricultorilor care ne procură hrana sau a lucrătorilor care ne produc hainele este la fel de importantă ca reziliența companiilor importatoare, a producătorilor, a distribuitorilor angro, a IMM-urilor sau a lanțurilor de magazine cu amănuntul din Europa.

1.2. CESE solicită o strategie cuprinzătoare a UE pentru consum durabil. Alegerea cea mai durabilă ar trebui să fie alegerea cea mai ușoară pentru cetățeni. Ea implică o schimbare sistematică a modului în care producem și consumăm. Responsabilitatea producătorilor ( 1 ) de a combate consumul nedurabil trebuie să beneficieze cu precădere de o mai mare recunoaștere. Întrucât piețele nu vor produce rezultate durabile în mod automat, este necesară o strategie pentru a crea contextul de reglementare și direcția strategică atât pentru sectorul privat (inclusiv prin modele de afaceri circulare și durabile), cât și pentru autoritățile publice (de exemplu, prin achiziții publice).

1.3. Dimensiunea socială trebuie să fie integrată pe deplin în strategie alături de dimensiunile economică și ecologică, pentru a atinge coerența politică atât de necesară dezvoltării durabile. UE s-a concentrat prea mult timp pe soluții bazate pe piață și a neglijat dimensiunea cetățenilor și a lucrătorilor. Îmbunătățirea condițiilor de muncă, a salariilor minime, a protecției sociale, a investițiilor în servicii publice, inclusiv a guvernanței, a echității fiscale etc., ar trebui să fie considerate criterii de durabilitate. Acest lucru ar contribui la transformarea sistemelor noastre de producție și de consum în unele mai echitabile și mai durabile pe termen lung. De asemenea, ar contribui la implementarea Agendei 2030 a ONU.

1.4. O strategie a UE privind consumul durabil ar trebui să acorde o atenție deosebită impactului asupra populațiilor vulnerabile și a gospodăriilor cu venituri mici, care au fost – și vor continua să fie – extrem de afectate de criza actuală, luând în considerare totodată impactul asupra actorilor vulnerabili din lanțurile de aprovizionare, inclusiv a agricultorilor și a lucrătorilor. Produsele și serviciile durabile ar trebui să fie accesibile și abordabile din punct de vedere financiar pentru toți.

1.5. Pe termen scurt și mediu, toate instrumentele de politică relevante (de exemplu, achiziții publice, etichetare, impozitare etc.) ar trebui să fie coordonate mai bine și direcționate spre această viziune. Este necesară o abordare mai armonizată, pentru a depăși fragmentarea actuală a politicilor UE și abordarea compartimentată.

1.6. În contextul redresării post-COVID, CESE solicită Comisiei, Parlamentului și statelor membre să colaboreze îndeaproape cu el pentru dezvoltarea unui program substanțial și coordonat de politici integrate care va contribui la „reconstrucția îmbunătățită” a Europei și care va crea condiții pentru o strategie cuprinzătoare a UE pentru consum durabil. CESE recomandă următoarele acțiuni specifice în vederea punerii în aplicare: — introducerea de norme privind produsele și de interdicții care încurajează durabilitatea, și anume cele care promovează durata de exploatare și durabilitatea produsului; — interzicerea practicilor comerciale neloiale; — îmbunătățirea normelor în materie de concurență pentru inițiativele colective care promovează durabilitatea în lanțurile de aprovizionare; — punerea în aplicare a clauzelor sociale și de mediu în acordurile comerciale; — îmbunătățirea responsabilității întreprinderilor și creșterea gradului de sensibilizare a lor cu privire la aspectele de mediu (de exemplu EMAS) și aspectele sociale; — transferarea presiunii fiscale aplicate muncii către utilizarea resurselor; — promovarea achizițiilor publice verzi și echitabile, cu criterii obligatorii minime; — îmbunătățirea transparenței, prin introducerea unor norme de etichetare obligatorii privind originea, durabilitatea și dimensiunea socială; — încurajarea inițiativelor ascendente și a intervențiilor-pilot; — abordarea publicității și a marketingului; — promovarea educației pentru consum durabil.

2. Introducere

2.1. Pandemia de COVID-19 a scos la iveală fragilitatea lanțurilor de aprovizionare și necesitatea unei transformări urgente și sistematice. Investițiile insuficiente în sectoarele sănătății și îngrijirii, dependența excesivă de lanțurile de aprovizionare globale și de sisteme economice subordonate unor procese de producție liniare și consumul incompatibil cu limitele planetare au pus în pericol capacitatea guvernelor de a adopta măsuri rapide și decisive pentru a proteja sănătatea publică. Redirecționarea priorităților către moduri de producție, de distribuție și de consum mai durabile și sporirea rezilienței la crize a tuturor actorilor din lanțurile de aprovizionare nu mai reprezintă o opțiune, ci o necesitate ( 2 ) . Pandemia a adus protecția socială, serviciile publice, persoanele cu un nivel scăzut de calificare, securitatea și sănătatea la locul de muncă, precum și condițiile de muncă în centrul dezbaterii politice și al mijloacelor de comunicare în masă.

2.2. UE s-a angajat pe deplin în realizarea Agendei 2030 a ONU și a celor 17 obiective de dezvoltare durabilă (ODD) ale acesteia. Totuși, punerea în aplicare a ODD 12 privind consumul și producția durabile este încă dificilă în Europa ( 3 ) , dar totodată esențială pentru realizarea Agendei 2030 în ansamblu. În realitate, modurile în care majoritatea oamenilor consumă în prezent – cantități mari într-un ritm accelerat, de-a lungul unei traiectorii liniare și cu o risipă semnificativă (de tipul „iei-produci-arunci”) – nu sunt durabile. În plus, cetățenii au fost considerați, înainte de orice, consumatori individuali, ceea ce a plasat asupra lor responsabilitatea propriilor alegeri, fără a li se oferi alte opțiuni accesibile sau abordabile din punct de vedere financiar.

2.3. CESE a solicitat anterior UE să propună o nouă viziune a prosperității cetățenilor și planetei, bazată pe principiile sustenabilității mediului, dreptului la o viață decentă și protecției valorilor sociale ( 4 ) . O abordare a UE sistematică a consumului durabil este unul dintre elementele constitutive esențiale ale viziunii strategice a CESE pentru o economie a bunăstării, durabilă, care nu lasă pe nimeni în urmă.

2.4. și social – european are un potențial imens de a reconstrui economia după criza provocată de pandemia de COVID-19 pe o bază mai durabilă, de a contribui la crearea unui nou model de prosperitate și de a asigura o tranziție justă UE trebuie să profite de puternicul impuls politic al prezentului pentru a adopta măsuri decisive în direcția acestei viziuni. Pactul verde –– european are un potențial imens de a reconstrui economia după criza provocată de pandemia de COVID-19 pe o bază mai durabilă, de a contribui la crearea unui nou model de prosperitate și de a asigura o tranziție justă ( 5 )

2.5. Noul plan de acțiune al UE pentru economia circulară (CEAP) include, în special, o acțiune specifică privind capacitarea consumatorilor pentru tranziția ecologică și mai multe inițiative care ar putea contribui la actualizarea responsabilității autorităților de reglementare și companiilor. Planul de acțiune pentru economia circulară ar trebui să extindă domeniul de aplicare al „Noilor avantaje pentru consumatori” adoptate în 2018, care s-au axat în principal pe protecție și punere în aplicare, mai degrabă decât pe capacitare. Punerea în aplicare a strategiei „De la fermă la consumator” și a Strategiei UE în domeniul biodiversității are o dublă importanță, deoarece criza provocată de pandemia de COVID-19 a făcut ca sporirea rezilienței și durabilității sistemelor alimentare globale și ale UE să devină mai stringentă ca niciodată. Cel de al optulea Program de acțiune pentru mediu ar trebui să reprezinte o oportunitate de a aborda consumul durabil într-un mod mai decisiv.

2.6. Prezentul aviz va contribui la reflecția asupra redresării post-COVID-19, prin oferirea de recomandări concrete pentru o strategie cuprinzătoare a UE privind consumul durabil, ca parte a Pactului verde european și ca o completare la noul plan de acțiune pentru economia circulară.

3. Provocări – analiza situației actuale

3.1. Europa este încă departe de a trăi în limitele resurselor oferite de planetă. Diverse studii care au aplicat metodologii diferite de evaluare a modelelor de consum ale UE au ajuns la aceeași concluzie ( 6 ) , inclusiv un raport recent al Agenției Europene de Mediu (AEM) și al Oficiului Federal Elvețian pentru Mediu (FOEN) ( 7 )

3.2. ( 9 ). Consumul de produse și servicii este un factor determinant direct și indirect al presiunilor, cum ar fi schimbarea destinației terenurilor, emisiile și eliberarea de substanțe chimice toxice în mediul înconjurător, generând la rândul lor o serie de efecte asupra mediului, inclusiv schimbări climatice, epuizarea resurselor de apă dulce și poluare, precum și pierderea biodiversității. Această „amprentă ecologică” a consumului este ridicată în Europa, de fapt este una dintre cele mai ridicate din lume. Datele sugerează că am avea nevoie de aproximativ trei globuri pământești pentru a susține economia globală dacă fiecare persoană de pe planetă ar consuma ca un european mediu ( 8 )

3.3. Pentru a menține aceste niveluri ridicate de consum, Europa depinde de resurse extrase în alte locuri. Prin urmare, Europa își externalizează, într-o mare măsură, presiunile asupra principalelor aspecte de mediu în alte părți ale lumii ( 10 ) . În ansamblu, acest model nu mai este compatibil cu un viitor sigur și durabil ( 11 )

3.4. Deși exportul amprentei de mediu a UE prin comerț nu poate fi considerat durabil, este necesar să se recunoască, de asemenea, că comerțul cu UE joacă un rol important în dezvoltarea socioeconomică a multor țări, în special a țărilor cel mai puțin dezvoltate. De fapt, UE promovează în mod activ comerțul ca instrument de stimulare a durabilității la nivel global și în rândul țărilor care sunt parteneri comerciali. Principiile echității, circularității și consumului mai durabil trebuie, prin urmare, să se coreleze atent cu comerțul, creând oportunități atât pentru UE, cât și pentru partenerii săi comerciali ( 12 )

3.5. Modelele de consum europene actuale ridică, de asemenea, mai multe semne de întrebare referitoare la echitatea socială. În timp ce anumite părți din Europa au cele mai ridicate amprente materiale din lume ( 13 ) , alte regiuni europene nu își pot permite un nivel de trai considerat acceptabil în general. Nivelul sărăciei variază extrem de mult pe teritoriul UE, în aceeași măsură ca nivelul de tensiune economică ( 14 ) . Prin urmare, consumul este strâns legat de agendele politice privind, de exemplu, nutriția, sărăcia și inegalitatea ( 15 ) . Un consum mai durabil în Europa în ansamblu poate determina o creștere a utilizării resurselor pentru unii și o scădere a utilizării resurselor pentru alții – în general un echilibru mai bun în accesul la resurse și consolidarea echității resurselor ( 16 )

3.6. Consumul nesustenabil este determinat de o interacțiune complexă a unei serii de factori diverși. Modelul de afaceri dominant este liniar, creșterea înregistrată de cele mai multe întreprinderi bazându-se încă pe cumpărarea de tot mai multe produse de către tot mai muți oameni. Durata de viață efectivă a multor bunuri de consum se micșorează ( 17 ) , în timp ce repararea acestora devine din ce în ce mai dificilă (adesea intenționat) ( 18 ) . Alternativele modelului economic „iei-produci-arunci”, cum ar fi cele bazate pe circularitatea, întreținerea sau folosirea în comun a materiilor prime, ar putea contribui la o reducere a consumului global de materii prime, însă rămân în plan secundar și de cele mai multe ori nu pot concura cu soluțiile liniare în condițiile actuale ( 19 ) . De fapt, produsele secundare (reutilizate/refabricate/reciclate) sunt adesea vândute pe lângă produsele primare (noi), având ca rezultat efecte asupra mediului datorate atât producției primare, cât și celei secundare ( 20 ) . Promovarea circularității fără a promova schimbări sistematice la nivelurile mai extinse ale producției (în special în proiectarea produselor), ale consumului și ale prevenirii generării de deșeuri nu înseamnă, prin urmare, decât soluționarea unei părți a problemei. Consumatorii ar trebui să beneficieze de un veritabil „drept la reparație”.

3.7. Prețul este unul dintre cei mai importanți factori determinanți ai cererii ( 21 ) și, atât timp cât prețul produselor și al serviciilor nu reflectă cu exactitate costurile lor reale, o tranziție globală la modele de consum durabil nu va fi posibilă. Costurile economice ale efectelor externe sociale și de mediu ale producției și consumului sunt suportate în mod normal în prezent de contribuabili și de viitoarele generații, nu de companiile care comercializează produsele și serviciile în cauză. Produsele și serviciile care oferă soluții alternative cu impact mai scăzut sunt încă, adeseori, mai costisitoare și mai greu de accesat, în pofida impactului dovedit al efectelor externe negative mai scăzute prin opțiuni de consum mai durabil, cum ar fi produsele organice și produsele provenite din comerțul echitabil ( 22 )

3.8. Între timp, se acordă o atenție sporită metodelor de contabilizare a costurilor reale, iar studiile s-au înmulțit de când economistul Pigou a inventat termenul „costuri de externalizare” ( 23 ) . CE a publicat în 2008 o strategie privind internalizarea costurilor externe ( 24 ) , identificând impozitarea, taxele (sau taxele de utilizare) și, în anumite circumstanțe, comercializarea certificatelor de emisii ca fiind principalele instrumente economice de internalizare a costurilor externe. Totuși, tendința pe termen lung în Europa este scăderea veniturilor din taxele „de mediu” ca o cotă-parte din încasările fiscale totale ( 25 )

3.9. O altă provocare este reprezentată de interpretarea care domină în prezent dreptul concurenței, prin adoptarea unui concept foarte restrâns de bunăstare a consumatorului, care acordă prioritate prețurilor scăzute la raft pentru consumator în detrimentul durabilității produselor și a modului în care au fost fabricate. În 2013, autoritatea de concurență din Țările de Jos a hotărât, în cazul „acordului privind energia”, că un acord multipartit privind energia pentru creștere durabilă încheiat cu angajatori, sindicate, organizații de mediu și alte entități pentru conservarea energiei, stimularea energiei din surse regenerabile și crearea de locuri de muncă nu era în conformitate cu cerințele dreptului concurenței. În 2014, autoritatea de concurență din Țările de Jos a considerat, în cazul „Chicken of Tomorrow” (Puii de mâine), că un acord multipartit pentru creșterea bunăstării puilor de găină, cum ar fi tratarea cu mai puține antibiotice și mai mult spațiu, precum și alte măsuri de mediu suplimentare, limita concurența.

3.10. Orientările Comisiei privind articolul 101 alineatul (3) prevăd că obiectivul articolului 101 este de a proteja concurența pe piață „ca mijloc de creștere a bunăstării consumatorilor și de asigurare a unei alocări eficiente a resurselor”, fără a indica dacă trebuie să se țină seama de considerații neeconomice sau în ce mod. Mulți operatori ar dori să progreseze în termeni de proiecte durabile, însă investițiile sunt prea ridicate pentru a le suporta prin propriile mijloace. Orientările privind legislația concurenței ar trebui să ofere mai multă claritate operatorilor cu privire la modul în care se pot implica în cooperarea pentru durabilitate.

3.11. Un studiu recent al Fundației Fairtrade arată că „un peisaj juridic neclar în jurul potențialei colaborări în legătură cu prețurile scăzute la poarta fermei împiedică progresele în ce privește colaborarea pentru a asigura salarii și venituri de subzistență sigure de-a lungul lanțurilor de aprovizionare”. Raportul menționează că „mai multă claritate din partea autorităților de concurență în ceea ce privește modul în care o colaborare preconcurențială privind chestiunea prețurilor scăzute la poarta fermei ar fi evaluată în conformitate cu legislația concurenței ar contribui în mare măsură la progrese” ( 26 )

3.12. Un obstacol în calea unei abordări coerente a consumului durabil este fragmentarea actuală a politicilor UE. De exemplu, în ceea ce privește punerea în aplicare a Directivei UE din 2014 privind achizițiile publice ( 27 ) , mai multe direcții generale ale Comisiei lucrează separat la documente de orientare pentru autoritățile contractante (Manualul „Să achiziționăm produse ecologice!” elaborat de Direcția Generală Mediu ( 28 ) , Ghidul „Achizițiile orientate social” coordonat de Direcția Generală Piață Internă, Industrie, Antreprenoriat și IMM-uri ( 29 ) – în curs de actualizare), deși există și un alt document al CE, intitulat „Orientările privind achizițiile publice de soluții inovatoare” ( 30 ) . Acest lucru poate fi foarte confuz pentru autoritățile contractante din UE care doresc să adopte o abordare integrată a achizițiilor durabile, astfel cum se prevede în ODD 12.3.

4. Viziune – Către o strategie cuprinzătoare a UE privind consumul durabil

4.1. Politicile care abordează durabilitatea proceselor de producție (de exemplu, proiectarea ecologică), a produselor și a serviciilor, și care se ocupă de materialele care devin deșeuri, au reprezentat pentru o perioadă lungă de timp piatra de temelie a politicii UE, un cadru de politică relativ bine stabilit fiind deja în vigoare. Totuși, această abordare nu mai este suficientă pentru a obține nivelul de schimbare necesar în perioada disponibilă – trebuie să se acorde mai multă atenție rolului consumului în atingerea obiectivului de dezvoltare durabilă.

4.2. Politicile de la nivelul UE care vizează consumul s-au axat până în prezent pe rolurile cetățenilor în calitate de consumatori și pe instrumentele de politică bazate pe informații, pentru a încerca să influențeze comportamentul consumatorilor. Printre exemple-cheie se numără etichetarea ecologică a produselor, campaniile de sensibilizare și criteriile privind achizițiile publice ecologice voluntare.

4.3. Aceste instrumente de politică au avut un efect limitat asupra consumului nedurabil. De fapt, există puține dovezi care să indice că informațiile îmbunătățite referitoare la performanța de mediu a produselor, cum ar fi etichetele ecologice, au ca rezultat schimbări în viața reală în comportamentul de cumpărare, cu atât mai puțin la scara necesară. Acesta este rezultatul diferitelor efecte de recul, rutine și obiceiuri subconștiente ( 31 ) . Alegerile noastre în calitate de consumatori (indiferent că sunt în gospodărie, în sectorul privat sau cel public) sunt determinate în continuare în mare măsură de preț și de ușurința utilizării ( 32 ) . Totuși, este important să se sublinieze că responsabilitatea pentru aceste alegeri în sistemul existent nu le revine consumatorilor, ci mai degrabă producătorilor ( 33 ) . Logica capitalistă și dezechilibrul de putere din lanțul de aprovizionare au fost cele care duc la „uniformizare în sens descendent”, acordând prioritate prețului în detrimentul durabilității.

4.4. Este, de asemenea, problematic ca cetățenii să fie considerați responsabili pentru realizarea unui consum mai durabil, în timp ce majoritatea produselor și serviciilor nu reflectă costurile lor reale, iar pârghiile societale și ale pieței rămân reglate pe încurajarea consumului material tot mai mare. Responsabilitatea sectoarelor privat și public de a aborda nevoile de consum nedurabil trebuie să fie mai mult recunoscută și trebuie să se adopte instrumente care să garanteze – în mod echilibrat și transparent – că, cu cât alegerea este mai sănătoasă, mai durabilă și mai sigură, cu atât este mai ușoară și mai abordabilă din punct de vedere financiar pentru cetățeni. CE ar trebui să sprijine în continuare campaniile paneuropene conduse de societatea civilă privind consumul durabil, concentrându-se nu numai asupra deciziilor individuale ale consumatorilor.

4.5. O parte a motivului naturii politicii de la nivelul UE până în prezent este echilibrul distribuirii responsabilităților între UE și statele sale membre. Instrumentele de politică ce pot fi utilizate pentru a încerca reglementarea cererii, cum ar fi impozitele, țin în mare măsură de competența statelor membre. Totuși, UE are un rol central în a garanta că Europa trăiește în limitele resurselor planetei și că dispune de mai multe mijloace prin care poate să acționeze asupra consumului nedurabil. Unele state membre ar putea beneficia, de asemenea, de orientări suplimentare (setul de instrumente) din partea UE.

4.6. Abordările unice, de exemplu, de natură echitabilă sau circulară sunt importante, dar insuficiente pentru a realiza durabilitatea. În plus, există riscul ca elaborarea de răspunsuri politice separate la consumul nedurabil să creeze probleme neprevăzute pe parcurs. Este necesară o abordare cuprinzătoare și coordonată care să reflecte complexitatea chestiunii în discuție și să asigure o contribuție coerentă din partea diferitelor domenii de politică, începând de la cercetare, inovare, politici sectoriale și industriale, până la educație, bunăstare și ocuparea forței de muncă ( 34 ) . Un aspect important este acela că o strategie a UE trebuie să completeze – și nu să compromită – intervențiile de reglementare ambițioase acolo unde acestea sunt necesare.

4.7. O strategie la nivelul UE pentru consum durabil ar trebui să ofere statelor membre și sectorului privat un cadru ambițios care să vizeze atât consumul gospodăriilor, cât și consumul din sectorul public. Piețele nu vor produce rezultate durabile în mod automat. Este necesară o strategie pentru a crea contextul de reglementare și direcția strategică ce determină inițiative ambițioase deschizătoare de drumuri atât pentru produse, cât și pentru servicii (deoarece economia serviciilor nu este neapărat durabilă).

4.8. O strategie a UE ar rezona, de asemenea, cu cererile consumatorilor europeni ca UE să asigure schimbări structurale și cu crearea de noi infrastructuri, pentru a permite consumatorilor să adopte stiluri de viață mai durabile ( 35 )

4.9. Integrarea rolului consumului la nivelul UE poate contribui, de asemenea, la evitarea efectelor de recul și a altor efecte neprevăzute ale politicii revizuite și/sau noi și la sprijinirea unei schimbări culturale pe termen lung a modului în care percepem conceptul de suficiență și rolul consumului în realizarea Agendei 2030.

4.10. O strategie a UE privind consumul durabil ar trebui să includă obiective pentru o reducere absolută a amprentei asupra materiilor prime a consumului european. Obiectivele la nivelul UE pot oferi direcție, impuls și coerență atât pentru alte niveluri de guvernanță, cât și pentru inovatorii publici și privați, pentru a contribui la crearea economiei bunăstării ( 36 )

4.11. Mai mult, componenta echitabilă a utilizării resurselor este crucială și a fost neglijată timp îndelungat în politica UE ( 37 ) . O strategie pentru consum durabil trebuie să fie o strategie orientată către oameni, menită să facă accesibile alegerile durabile ale consumatorului, abordabile din punct de vedere financiar și atrăgătoare pentru toți. Strategia ar trebui să acorde o atenție deosebită impactului asupra populațiilor vulnerabile și a gospodăriilor cu venituri mici. Grupurile sociale cu un nivel ridicat al cheltuielilor ar trebui, de asemenea, să fie abordate în consecință.

4.12. Lucrătorii și agricultorii joacă un rol-cheie în promovarea consumului durabil, deoarece ei sunt atât consumatori la sfârșitul lanțului de aprovizionare, cât și producători la începutul lanțului Prin urmare, este esențial ca politicile pentru consum durabil să includă o abordare echilibrată privind distribuirea de valoare în cadrul și de-a lungul lanțului de aprovizionare, cum ar fi promovarea veniturilor de subzistență ale lucrătorilor și a veniturilor rezonabile pentru agricultori, atât la nivelul UE cât și în Sudul global, mai degrabă decât să vizeze exclusiv obținerea de prețuri mici pe termen scurt pentru consumatori. Lucrătorii, sindicatele, grupurile agriculturilor și organizațiile societății civile pot juca, de asemenea, un rol-cheie în monitorizarea conformității standardelor privind durabilitatea și drepturile omului în cadrul lanțurilor valorice globale.

4.13. Comerțul cu amănuntul poate juca, de asemenea, un rol important în încurajarea consumului durabil prin impulsionarea consumatorilor în direcția unor alegeri mai sănătoase și mai durabile. În cadrul acestui sector, modelul întreprinderii cooperative de consumatori trebuie remarcat în mod special datorită formei sale antreprenoriale specifice, care pune imaginea membrului consumator în centrul afacerii sale și al structurii guvernanței democratice.

4.14. O strategie a UE ar trebui să includă inițiative pentru a asigura fluxuri de informații transparente și fiabile cu scopul de a sprijini consumul durabil, profitând de oportunitățile create de soluțiile digitale noi și emergente. Aceasta ar putea sprijini, de asemenea, întreprinderile dispuse să aducă inovații, dar cărora le lipsesc în prezent indicatori și date care să permită o evaluare fiabilă a impactului ecologic și social al consumului zilnic. IMM-urile, întreprinderile nou-înființate și cooperativele, care sunt inovatori și platforme-pilot esențiale, se confruntă în special cu această provocare. UE are, de asemenea, un rol deosebit de important în armonizarea și verificarea mențiunilor „ecologic” revendicate pe piața internă. În prezent, volumul ridicat al acestor alegații, cu date eterogene care să le susțină, creează confuzie și poate diminua încrederea consumatorilor în legitimitatea oricărora dintre aceste alegații. Prin urmare, CESE salută ambiția Comisiei, în cadrul punerii în aplicare a noului plan de acțiune pentru economia circulară, de a prezenta o propunere legislativă menită să asigure că întreprinderile își justifică mențiunile „ecologic”.

4.15. O strategie la nivelul UE privind consumul durabil ar trebui să recunoască și să încurajeze sinergiile cu alte domenii de politică. De exemplu, 45 % din emisiile totale de carbon din Europa provin din modul în care fabricăm și utilizăm produsele și din modul în care producem alimente ( 38 ) . Sistemele alimentare pot fi o sursă de restaurare și de creștere a rezilienței, dacă produsele alimentare sunt cultivate, prelucrate și consumate în mod diferit. În mod aproape sigur, acest lucru presupune hrănirea animalelor de fermă în mod corespunzător în funcție de specie și o dietă mai echilibrată pentru consumatori, cu un consum mai redus de carne, ceea ce are beneficii atât din punctul de vedere al climei, cât și din cel al sănătății ( 39 ) . Consumul și cererea joacă un rol crucial în capacitatea noastră de a reduce emisiile de gaze cu efect de seră. În mod similar, principala provocare pentru abordarea pierderii biodiversității și a degradării ecosistemului din Europa este stilul nostru de viață, care are nevoie de resursele mai multor planete ( 40 ) . CESE își reiterează solicitarea de a recunoaște drepturile naturii, astfel încât să se asigure paritatea cu drepturile indivizilor și ale corporațiilor ( 41 )

5. De la viziune la punere în aplicare – Oportunități de acțiune la nivelul UE și al statelor membre

5.1. În contextul redresării post-COVID, CESE solicită Comisiei, Parlamentului și statelor membre să colaboreze îndeaproape cu el pentru dezvoltarea unui program substanțial și coordonat de politici integrate care va contribui la „reconstrucția îmbunătățită” a Europei și care va crea condiții pentru o strategie cuprinzătoare a UE pentru consum durabil. Planurile de redresare ecologică ar trebui să impulsioneze schimbarea sistematică necesară în domeniile mobilității, nutriției, locuințelor, activităților de agrement, sistemelor energetice și grupelor de produse cu impact ridicat ( 42 ) , luând în considerare impactul consumului UE atât la nivelul UE, cât și în țările Sudului global. El oferă câteva propuneri ca bază de pornire a acestui demers.

5.2. Instrumente juridice sau de reglementare

5.2.1. Introducerea de norme privind produsele (regulamente) și de interdicții privind produsele (interdicții) care încurajează durabilitatea, și anume cele care promovează longevitatea produsului. CESE a acționat ca deschizător de drumuri și a solicitat deja interzicerea totală a obsolescenței programate în avizul său din 2013 ( 43 ) privind durata de viață a produselor și informarea consumatorilor, precum și în avize ulterioare. El a subliniat că ar fi utilă punerea în aplicare a unui sistem care să garanteze o durată de viață minimă pentru produsele achiziționate. Un raport recent elaborat de Comisia IMCO a Parlamentului European merge în aceeași direcție ( 44 ) . În acest context, implicațiile comerțului electronic în creștere, de exemplu în timpul crizei provocate de pandemia de COVID, ar trebui luate în considerare.

5.2.2. Interzicerea practicilor comerciale neloiale, nu numai în cadrul lanțurilor de aprovizionare alimentare, astfel cum prevede noua Directivă împotriva practicilor comerciale neloiale în lanțurile de aprovizionare alimentare ( 45 ) , dar și în alte sectoare, cum ar fi sectorul textilelor, care se bazează pe practici comerciale neloiale extinse la scară largă, a fost intensificată de criza provocată de pandemia de COVID-19 ( 46 ) . CESE solicită o punere în aplicare echilibrată a Directivei privind practicile comerciale neloiale, pentru a evita protejarea marilor producători de marcă ce își utilizează necorespunzător puterea de negociere pentru a genera marje de profit generoase.

5.2.3. Legislația concurenței. Permiterea negocierilor colective dintre furnizori și cumpărători asupra prețului (și a condițiilor de livrare a) bunurilor esențiale, în mod specific pe interfețele care afișează diferențe mari în nivelurile de concentrare a elementelor succesive din lanțul valoric (de exemplu, furnizori fragmentați care se regăsesc în relație cu cumpărători concentrați). În revizuirea CE în curs a orientărilor privind înțelegerea orizontală, ar trebui să fie reintrodusă o secțiune referitoare la acordurile sectoriale privind durabilitatea, urmând modelul prevăzut în secțiunea referitoare la acordurile de mediu din Orientările ( 47 ) din 2001 anterioare și adaptându-le la contextul actual, inclusiv acordând atenție Pactului verde european, Acordului de la Paris și ODD 12.

5.2.4. Normele comerciale. Asigurarea aplicării clauzelor sociale și de mediu în acordurile comerciale, cu sancțiuni (cum ar fi tarife-țintă majorate destinate sectoarelor strategice, excluzând sectoarele în care impunerea de tarife ar putea conduce la creșterea nivelului de sărăcie în țările cel mai puțin dezvoltate) în cazul nerespectării.

5.2.5. Responsabilitatea întreprinderilor. Obligația de vigilență pentru cumpărători de-a lungul întregului lor lanț de aprovizionare (crearea unei obligații) pentru lanțuri de aprovizionare durabile, ca parte a asigurării responsabilității întreprinderilor. Mai degrabă decât o abordare bazată pe o „listă de verificare”, companiile ar trebui să își revizuiască practicile de achiziționare, conform recomandării OCDE ( 48 ) , și să fie constrânse prin legi mai stricte în ceea ce privește activitatea de lobby. Ar trebui să se ia măsuri împotriva dezinformării ecologice.

5.2.6. Utilizarea obligatorie a unui instrument standard pentru a identifica și a urmări informațiile referitoare la operațiunile derulate de-a lungul lanțului valoric – cine, când, unde, în ce condiții sociale și de mediu (oferă mijloacele tehnice pentru a îndeplini obligația). Societatea civilă și sindicatele ar trebui să se implice în dezvoltarea și monitorizarea standardelor sociale și de mediu.

5.3. Instrumente economice și financiare

5.3.1. Transferarea presiunii fiscale aplicate muncii către utilizarea resurselor. Utilizarea revizuirii în curs a Regulamentului privind TVA pentru a oferi criterii clare privind modul în care statele membre pot introduce cote reduse de TVA pentru produsele fabricate în mod durabil și pentru servicii care pot reduce efectele negative ale consumului, cum ar fi serviciile de reparații sau de partajare. Promovarea de măsuri pentru a împiedica concurența fiscală și o „uniformizare în sens descendent” în rândul statelor membre și un tratament fiscal mai echitabil pentru capitalul și sectoarele cele mai profitabile.

5.3.2. Principiul „poluatorul plătește”. CE a început să acorde o atenție mai mare abordării bazate pe internalizarea externalităților, confirmând, de exemplu, că energia din surse regenerabile este dezavantajată atât timp cât costurile externe ale resurselor fosile nu se reflectă integral în prețul pieței sau încercând să pună în aplicare principiul „poluatorul plătește” în sectorul transporturilor. Între timp, ar trebui să se recunoască că aceste abordări reconciliază dimensiunea ecologică cu cea economică a durabilității, dar nu încorporează dimensiunea socială ( 49 )

5.3.3. Achiziții publice verzi și echitabile. ODD 12.7 menționează importanța propunerii de planuri de acțiune privind achizițiile publice durabile. Diferite acțiuni naționale privind planurile referitoare la Principiile directoare ale ONU privind drepturile omului se referă la achizițiile publice și există o serie de bune practici la nivel național. De exemplu, Danemarca a experimentat tranziția în bucătăriile sale din sectorul public către un nivel mai ridicat de produse ecologice, unde constrângerile bugetare sunt luate în considerare. Autoritățile locale pentru durabilitate (ICLEI) promovează în prezent o inițiativă pentru a solicita achiziții durabile, progresive și obligatorii de alimente în toate școlile și grădinițele europene. În noul plan de acțiune pentru economia circulară, CE a anunțat că achizitorii publici vor fi încurajați să participe la viitoarea inițiativă intitulată „Achizitori publici pentru climă și mediu”, care va reuni achizitorii care și-au asumat angajamentul de a pune în aplicare achiziții publice verzi. CESE solicită CE să includă criterii de durabilitate mai extinse, cum ar fi considerentele sociale și privind comerțul echitabil. CESE sprijină, de asemenea, planurile CE de a propune criterii și obiective minime obligatorii privind achizițiile publice verzi în legislația sectorială și de a introduce progresiv raportarea obligatorie în scopul monitorizării nivelului de utilizare a achizițiilor publice verzi.

5.3.4. Dezvoltarea de politici de cooperare pentru sprijinirea exploatațiilor agricole de dimensiuni reduse, a IMM-urilor și a cooperativelor de consum.

5.4. Instrument voluntar sau bazat pe informații

5.4.1. Etichetarea produselor poate contribui la intensificarea eforturilor anumitor întreprinderi în materie de durabilitate, însă etichetele nu trebuie să fie utilizate niciodată ca o scuză pentru a nu reglementa comportamente și practici care nu sunt acceptabile. De exemplu, una dintre opțiunile luate în considerare de CE ca urmare a comunicării UE privind intensificarea acțiunii UE pentru protejarea și refacerea pădurilor la nivel mondial este implementarea unei etichete pe produsele care nu implică defrișări. Totuși, acest lucru ar putea conduce la percepția că UE tolerează, de fapt, produse pe piața UE care nu protejează pădurile, ceea ce ar crea foarte multe confuzii. CESE solicită CE să continue dezvoltarea etichetelor de excelență ecologică existente care acoperă întregul ciclu de viață al produselor, cum ar fi eticheta ecologică a UE, și să le extindă pentru a acoperi dimensiunea socială. În special, punerea în aplicare a unui sistem de etichetare clară privind originea și mijloacele de producție ar facilita alegerile consumatorilor ( 50 )

5.4.2. Inițiative ascendente și guvernanță pe mai multe niveluri. Descentralizarea acțiunii la nivel local prin actori de încredere, cum ar fi administrațiile și asociațiile din orașe, reprezintă un mod eficient de a concepe acțiuni locale, mergând aproape de cetățeni și implicându-i într-un mod util. Tot mai multe autorități locale au strategii solide privind durabilitatea, CE stimulându-le prin premii cum ar fi premiul „Capitala europeană verde”, „Acordul privind orașele verzi” ( Green City Accord ) sau premiul „Orașe ale UE în favoarea unui comerț echitabil și etic”. Este probabil ca aceste modele și tendințe să fie influențate de răspunsurile actuale la criza provocată de pandemia de COVID-19. Intervențiile-pilot în contextele din viața reală pot fi foarte utile în cadrul informării cu privire la conceperea și punerea în aplicare a strategiei UE pentru un consum durabil și, prin urmare, ar trebui să fie sprijinite.

5.4.3. Publicitate și marketing. Rolul publicității și al marketingului ar trebui abordat astfel încât să își piardă caracterul puternic consumerist și să se concentreze pe aspectele legate de durabilitatea produselor și pe posibilitatea unei noi utilizări, interzicând totodată practicile de publicitate înșelătoare.

5.4.4. Educație. Ar trebui să fie prezentate propuneri pentru a include educația pentru consum durabil în programa școlară de la o vârstă fragedă, și de încurajare a inițiativelor educative din sectorul privat (de exemplu, cele promovate de cooperativele de consum), pentru a încuraja implicarea cetățenilor și schimbarea culturală.

Bruxelles, 18 septembrie 2020. Președintele Comitetului Economic și Social European Luca JAHIER

(1) Producătorilor le revine responsabilitatea în toate sectoarele, dar situația specifică a fermierilor trebuie recunoscută.

(2) Rezoluția CESE privind redresarea după criza provocată de pandemia de COVID-19.

(3) Eurostat, Dezvoltarea durabilă în UE, 2020.

(4) JO C 106, 31.3.2020, p. 1.

(5) JO C 47, 11.2.2020, p. 30.

(6) AEM SOER 2020.

(7) AEM.

(8) Global Footprint Network.

(9) Vandermaesen, T. et al. (2019) EU overshoot day – Living beyond nature's limits (Ziua supraexpunerii UE – A trăi dincolo de limitele naturii). WWF.

(10) SOER 2020.

(11) Steffen, W. et al., 2015.

(12) Kettunen, M., Gionfra, S. și Monteville, M. (2019). EU circular economy and trade (Economia circulară și comerțul în UE), IEEP Bruxelles/Londra.

(13) AEM.

(14) Eurostat.

(15) UNECE (2018).

(16) Rijnhout L., Stoczkiewicz M., Bolger M. (2018). Necessities for a Resource Efficient Europe (Necesități pentru o Europă eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor).

(17) AEM (2018) Waste prevention in Europe (Prevenirea generării de deșeuri în Europa).

(18) Biroul European pentru Mediu (2019) Cool products don't cost the earth (Produsele inteligente nu afectează planeta).

(19) OCDE (2019).

(20) Zink, T. și Geyer, R. (2017).

(21) Sondaj Eurobarometru privind siguranța alimentară, iunie 2019.

(22) The external costs of banana production (Costurile externe ale producției de banane).

(23) Pigou, A. C. (1920). The Economics of Welfare (Economia bunăstării).

(24) CE Strategie pentru punerea în aplicare a internalizării costurilor externe, COM(2008) 435 final.

(25) Eurostat.

(26) Competition Policy and Sustainability: A study of industry attitudes towards multi-stakeholder collaboration in the UK grocery sector (Politica în domeniul concurenței și durabilitatea: un studiu al atitudinii industriei față de colaborarea multipartită în sectorul alimentar din Regatul Unit) – Fundația Fairtrade. Londra, Regatul Unit; aprilie 2019.

(27) Directiva 2014/24/UE.

(28) Ghidul CE „Să achiziționăm produse ecologice!”.

(29) Ghidul CE „Achiziții responsabile social”.

(30) Comunicarea CE – Orientări privind achizițiile publice în domeniul inovării (2018).

(31) Este vorba de schimbări comportamentale concrete, spre deosebire de bunăvoința oamenilor de a-și schimba comportamentul [cercetări cu privire la această din urmă temă au fost rezumate de LE Europe et al. (2018)].

(32) LE Europe, VVA Europe, Ipsos, ConPolicy și Trinomics (2018).

(33) A se vedea nota de subsol 1.

(34) AEM.

(35) Organizația Europeană a Consumatorilor (BEUC) (2020).

(36) JO C 106, 31.3.2020, p. 1.

(37) Rijnhout, Stoczkiewicz, Bolger (2018).

(38) Fundația Ellen MacArthur (2019).

(39) JO C 190, 5.6.2019, p. 9.

(40) Gerritsen, E. și Underwood, E. (2019) What the Green Deal means for Europe's biodiversity (Ce înseamnă Pactul verde pentru biodiversitatea Europei). Allen, B. și Charveriat, C. (2018)

A meaty challenge (O provocare de substanță). IEEP, Bruxelles.

(41) JO C 81, 2.3.2018, p. 22.

(42) IEEP & FEPS.

(43) JO C 67, 6.3.2014, p. 23.

(44) Raportul IMCO.

(45) JO C 440, 6.12.2018, p. 165.

(46) Rapoarte ale OCDE, ale societății civile și ale sindicatelor.

(47) JO C 3, 6.1.2001, p. 2.

(48) Ghidul OCDE privind diligența necesară pentru lanțurile de aprovizionare responsabile din sectorul confecțiilor și încălțămintei.

(49) JO C 47, 11.2.2020, p. 30.

(50) JO C 190, 5.6.2019, p. 9.