RAPORT AL COMISIEI AL 29-LEA RAPORT ANUAL PRIVIND MONITORIZAREA APLICĂRII DREPTULUI UE (2011) /* COM/2012/0714 final */





Raport al Comisiei Al 29-lea raport anual privind monitorizarea aplicării dreptului UE (2011) Introducere Uniunea Europeană nu își poate atinge obiectivele de politică dacă statele membre nu aplică efectiv pe teren dreptul UE. Responsabilitățile care revin Comisiei și, respectiv, statelor membre sunt clar definite în tratate. Statele membre sunt responsabile pentru aplicarea corectă a acquis-ului[1], având obligația de a transpune directivele în mod corect și la timp. Comisia are responsabilitatea de a monitoriza eforturile statelor membre și de a asigura respectarea dreptului UE, inclusiv prin recurgerea la proceduri juridice formale. În scopul punerii în aplicare eficace a politicilor, Comisia lucrează în parteneriat cu statele membre pentru a încerca să rezolve, în mod eficient și satisfăcător, problemele ridicate și plângerile adresate de cetățeni, întreprinderi, ONG-uri și alte părți interesate cu privire la aplicarea dreptului UE, înainte de a lansa proceduri formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. În cazul în care aceste eforturi de soluționare a problemelor nu sunt încununate de succes, Comisia poate lansa proceduri formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor (în temeiul articolului 258 din TFUE[2]). Aceste proceduri pot viza fie transpunerea tardivă sau incorectă a directivelor, fie aplicarea necorespunzătoare a dreptului. Prezentul raport analizează rezultatele obținute în privința unor aspecte esențiale ale aplicării dreptului UE și oferă o imagine de ansamblu asupra chestiunilor strategice. În documentele de lucru ale serviciilor Comisiei care însoțesc prezentul raport, sunt examinate rezultatele obținute și provocările întâmpinate în ceea ce privește aplicarea dreptului UE, informațiile fiind prezentate pe sectoare și pe state membre. 1. Transpunerea directivelor 1.1. Prezentare generală a activității de transpunere din 2011 În 2011, statele membre au trebuit să transpună mai multe directive în comparație cu anul precedent (și anume, 131 de directive, față de 111 directive în 2010). Numărul de transpuneri tardive a crescut semnificativ în 2011 în raport cu anul precedent. În 2011, Comisia a lansat 1185 de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive, în comparație cu 855 în 2010 și 531 în 2009. În comparație cu sfârșitul anului 2010, la sfârșitul anului 2011 erau în curs 763 de cazuri de transpunere tardivă, ceea ce reprezintă o creștere de 60 %. Monitorizarea transpunerii tardive este una dintre prioritățile Comisiei[3], care, în temeiul regimului special de sancțiuni instituit prin articolul 260 alineatul (3) din TFUE, propune amenzi împotriva statelor membre dacă acestea nu transpun directivele în termenul prevăzut (detalii suplimentare la punctul 1.2 de mai jos). Graficul următor prezintă cifrele-cheie[4] privind procedurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive (late transposition infringements - LTIs) inițiate de Comisie în cursul anului 2011: Tabelul următor prezintă situația procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor constând în transpunerea tardivă pentru fiecare stat membru[5]: În 2011, cele trei domenii de politică care au făcut obiectul celui mai mare număr de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive au fost transporturile (240 de proceduri), piața internă și serviciile (198 de proceduri) și sănătatea și consumatorii (164 de proceduri). Multe dintre aceste cazuri vizau un număr mare de state membre. De exemplu, Comisia a lansat împotriva a 23 de state membre proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive a directivei privind vehiculele de transport rutier eficiente din punct de vedere energetic[6]. În mod similar, 22 de state membre au fost implicate în proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive a Directivei privind gestionarea siguranței infrastructurii rutiere[7], 23 de proceduri au fost lansate în legătură cu Directiva privind achizițiile publice în sectorul apărării și securității[8], iar Directiva reformată privind OPCVM[9] a generat a același număr de proceduri. Proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive au fost lansate împotriva a 12 state membre în ceea ce privește autorizațiile de introducere pe piață pentru medicamente[10]. 1.2. Sesizarea Curții în temeiul articolului 258 / articolului 260 alineatul (3) din TFUE În temeiul articolului 260 alineatul (3) din TFUE, în cazul în care, în conformitate cu articolul 258 din TFUE, sesizează Curtea cu privire la neîndeplinirea obligațiilor din cauza transpunerii tardive, Comisia poate indica sancțiunile financiare fără a trebui să aștepte o primă hotărâre a Curții. Obiectivul acestei inovații a Tratatului de la Lisabona este de a motiva într-o mai mare măsură statele membre să transpună directivele în termenele stabilite de legiuitor și de a asigura astfel o eficacitate reală a legislației Uniunii. În ultima parte a anului 2011, Comisia a sesizat pentru prima oară Curtea cu un caz de neîndeplinire a obligațiilor din cauza transpunerii tardive, solicitând sancțiuni financiare în temeiul articolului 260 alineatul (3) din TFUE[11]. Cinci state membre au fost implicate în nouă decizii de acest tip în 2011: Austria (1 caz), Germania (3 cazuri), Grecia (1 caz), Italia (1 caz) și Polonia (3 cazuri). Valoarea penalităților zilnice cu titlu cominatoriu propuse a variat între 44 876,16 EUR și 215 409,60 EUR (nu au fost solicitate sume forfetare). Profilurile statelor membre în materie de neîndeplinire a obligațiilor, care sunt incluse în documentul de lucru al serviciilor Comisiei, conțin informații mai detaliate cu privire la aceste cazuri. 2. Transpunerea incorectă și aplicarea necorespunzătoare a dreptului UE Deși Comisia, în calitate de gardian al tratatului, desfășoară propriile anchete pentru a detecta încălcări ale dreptului UE (punctul 2.1.2), cetățenii, întreprinderile și organizațiile interesate contribuie în mod semnificativ la această activitate de monitorizare, prin raportarea deficiențelor în materie de transpunere și/sau aplicare a dreptului UE de către autoritățile statelor membre (a se vedea punctul 2.1.1 privind plângerile). După detectarea problemelor, au loc discuții bilaterale între Comisie și statul membru în cauză, în vederea remedierii acestora, în măsura posibilului, utilizându-se platforma EU Pilot. 2.1. Detectarea problemelor și soluții informale 2.1.1. Plângeri Plângerile sunt înaintate de cetățeni, de întreprinderi, de ONG-uri sau de alte organizații. Acestea sunt tratate conform comunicării Comisiei referitoare la gestionarea relațiilor cu petiționarii în ceea ce privește aplicarea dreptului Uniunii[12], care fixează un obiectiv de 12 luni de la înregistrarea plângerii pentru încheierea unui caz sau lansarea procedurii formale. Graficul de mai jos prezintă principalele date[13] privind plângerile înaintate de cetățeni în 2011: 3115 plângeri noi – Cele trei state membre împotriva cărora au fost depuse cele mai multe plângeri sunt Italia (386 de plângeri), Spania (306) și Germania (263). Cetățenii, întreprinderile și organizațiile au raportat nereguli în special în domeniul mediului, al pieței interne și serviciilor, precum și al justiției (604, 530 și, respectiv, 434 de plângeri). 3078 de plângeri tratate – În urma unei evaluări inițiale a peste trei mii de plângeri depuse în 2011, Comisia a inițiat discuții bilaterale cu statul membru în cauză în legătură cu 619 plângeri pentru a clarifica dacă normele UE au fost sau nu au fost încălcate[14]. Plângerile care au condus la discuții bilaterale au vizat, cel mai adesea, domeniul mediului, al pieței interne și serviciilor, precum și al impozitării și uniunii vamale (149, 101 și, respectiv, 87 de dosare prealabile deschiderii procedurii de constatare a neîndeplinirii obligațiilor). Discuțiile bilaterale cu statele membre au loc în cadrul EU Pilot (a se vedea punctul 2.1.3). Petițiile adresate de cetățeni Parlamentului European au continuat să semnaleze o serie de deficiențe legate de modul în care statele membre aplică dreptul UE. Parlamentul European a acordat o atenție deosebită aspectelor legate de mediu, de ocuparea forței de muncă, de justiție și drepturi fundamentale, de politica regională, precum și de sănătate și consumatori. Informații detaliate privind petițiile sunt prezentate în documentul de lucru al serviciilor Comisiei (partea a II-a). 2.1.2. Cazuri de autosesizare a Comisiei Propriile constatări ale Comisiei evidențiază, de asemenea, o serie de posibile încălcări ale dreptului UE. Ca și în cazul plângerilor, Comisia inițiază mai întâi o discuție bilaterală cu statul membru în cauză, cu scopul de a găsi o soluție rapidă. În cursul anului 2011, au fost lansate 1271 de investigații. Mediul, transporturile, precum și impozitarea și uniunea vamală au fost cele trei domenii de politică în care au fost identificate cele mai multe posibile cazuri de neîndeplinire a obligațiilor (376, 178 și, respectiv, 177 de dosare noi). Statele membre cele mai vizate au fost Italia, Spania și Polonia (125, 113 și, respectiv, 81 de dosare noi). Unele proceduri formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor au fost lansate direct de către Comisie, fără a se utiliza EU Pilot, prin trimiterea unei scrisori de punere în întârziere în temeiul articolului 258 din TFUE. Printre aceste cazuri excepționale s-au numărat următoarele: · acțiunile a 20 de state membre în cadrul OIV (Organisation Internationale de la Vigne et du Vin); și · acordul bilateral dintre Italia și China care îi exonerează pe deținătorii de pașapoarte diplomatice de obligația de a deține viză. 2.1.3. Parteneriatul cu statele membre: EU Pilot EU Pilot este o inițiativă a Comisiei menită să găsească răspunsuri la întrebări și să identifice soluții pentru problemele legate de aplicarea dreptului UE. Această inițiativă utilizează o bază de date on-line și un instrument de comunicare. EU Pilot oferă posibilitatea de a rezolva problemele înainte de inițierea procedurilor formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Dat fiind faptul că, în principiu, cazurile ar trebui să fie tratate în termen de 20 de săptămâni, dialogul din cadrul EU Pilot facilitează rezolvarea rapidă a problemelor. Statele membre au participat treptat la EU Pilot. La sfârșitul anului 2011, 25 de state membre participau deja la această inițiativă, iar în cazul celorlalte două state membre activitățile pregătitoare erau într-un stadiu avansat[15]. Graficul următor conține principalele cifre din 2011[16] privind proiectul EU Pilot: 1201 dosare noi în cursul anului 2011 – această cifră cuprinde 510 plângeri confirmate de Comisie și 691 de dosare de autosesizare noi. 700 de dosare au fost închise în cursul anului 2011 – dintre cele 700 de dosare EU Pilot din 2011, Comisia a închis 508, deoarece răspunsul furnizat de statul membru în cauză a fost satisfăcător. Aceasta echivalează cu o rată de soluționare a cazurilor de 72,5 % pentru statele membre (o scădere de 8,5 % față de rata de 81 % din 2010)[17]. 1096 de dosare pendinte – la sfârșitul anului 2011, majoritatea dosarelor din cadrul EU Pilot vizau Italia (371), urmată de Spania (365) și Germania (193). În ceea ce privește domeniile de politică vizate, pe primul loc s-a aflat mediul, cu 335 de dosare în curs, urmat de piața internă și serviciile (129) și de impozitare și uniunea vamală (117). Anul trecut, Comisia a închis 183 de dosare EU Pilot, prin lansarea unor proceduri formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor. Rezultatele negative ale procedurii din cadrul EU Pilot s-au înregistrat cel mai frecvent în dosare privind mediul (49 de cazuri de acest tip), impozitarea și uniunea vamală (24) și transporturile (21 de refuzuri). Italia, Polonia și Spania au făcut obiectul celui mai mare număr de cazuri în care s-a recurs la acțiuni în constatare a neîndeplinirii obligațiilor (21, 15 și, respectiv, 14 dosare). Cel mai recent raport de evaluare privind proiectul EU Pilot[18] oferă informații mai detaliate cu privire la aceste aspecte. 2.2. Proceduri de constatarea a neîndeplinirii obligațiilor În cazul în care un stat membru nu rezolvă presupusa încălcare a dreptului UE, Comisia inițiază proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 258 din TFUE[19] și poate să înainteze litigiul spre soluționare Curții de Justiție a Uniunii Europene (denumită în continuare „Curtea”). La sfârșitul anului 2011, 1775 de cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor erau în curs[20]. Numărul cazurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor aflate în curs a scăzut de la an la an, în 2010 înregistrându-se 2100 de cazuri, iar în 2009 - aproximativ 2900 de cazuri. Graficele următoare prezintă cazurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor defalcate pe stat membru și domeniu de politică: Discuțiile dintre statele membre și Comisie continuă pe parcursul procedurii formale, în vederea alinierii dreptului intern la legislația UE. Statisticile confirmă faptul că statele membre fac eforturi considerabile în vederea soluționării cazurilor de neîndeplinire a obligațiilor care le vizează fără să se ajungă la proceduri judiciare[21]. În cursul anului 2011: · Comisia a închis 203 cazuri de neîndeplinire a obligațiilor după trimiterea scrisorii de punere în întârziere; · alte 167 de cazuri au fost soluționate după trimiterea avizului motivat către statul membru în cauză; și · 29 de cazuri de neîndeplinire a obligațiilor au fost închise (sau au fost retrase de la Curte) după ce Comisia a luat hotărârea de a înainta cazul Curții. În total, 399 de cazuri de neîndeplinire a obligațiilor au fost închise, deoarece statul membru a demonstrat respectă dreptul UE. În 2011, Curtea a pronunțat 62 de hotărâri în temeiul articolului 258 din TFUE, dintre care 53 (85 %) au fost în favoarea Comisiei. De obicei, statele membre iau măsurile necesare pentru a se conforma în timp util hotărârii Curții . Cu toate acestea, la sfârșitul anului 2011, Comisia a trebuit să continue 77 de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în temeiul articolului 260 alineatul (2) din TFUE, întrucât statele membre nu s-au conformat hotărârilor Curții. Majoritatea acestor cazuri vizau Grecia (13), Italia (12) și Spania (8). Aproape jumătate din numărul de cazuri de neîndeplinire a obligațiilor în temeiul articolului 260 alineatul (2) din TFUE au fost legate de domeniul mediului (36), înregistrându-se câteva cazuri și în domeniul pieței interne și serviciilor (10), precum și în cel al transporturilor (8). Din aceste 77 de cazuri, 11 fuseseră deja înaintate Curții pentru a doua oară la sfârșitul anului 2011. Anul trecut au fost pronunțate doar două hotărâri judecătorești în temeiul articolului 260 alineatul (2) din TFUE, împotriva Greciei[22] și a Italiei[23]. În principiu, o hotărâre a Curții în temeiul articolului 260 alineatul (2) din TFUE impune statului membru care nu și-a îndeplinit obligațiile sume forfetare și / sau penalități zilnice cu titlu cominatoriu. Statul membru în cauză trebuie să achite suma forfetară imediat și, în același timp, să plătească penalitățile zilnice cu titlu cominatoriu până la data la care se conformează pe deplin primei hotărâri a Curții. 3. cazurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în cadrul ciclului de elaborare a politicilor 3.1. Datele privind neîndeplinirea obligațiilor – factor de impulsionare pentru luarea de măsuri Datele privind rezultatele obținute de statele membre în procesul de aplicare a dreptului contribuie la ciclul de elaborare a politicilor. O frecvență ridicată a cazurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor semnalează posibile probleme de punere în aplicare care necesită soluții (de exemplu, modificarea normelor existente, clarificarea interpretării legislației existente sau, eventual, elaborarea unor noi legi). O parte dintre inițiativele strategice din programul de lucru al Comisiei pentru 2011 au fost concepute în mod specific ca răspuns la probleme de punere în aplicare. · Noua propunere legislativă referitoare la detașarea lucrătorilor, care are drept obiectiv îmbunătățirea „punerii în aplicare și a aplicării în practică a Directivei 96/71/CE privind detașarea lucrătorilor”[24]; · Propunerea privind un nou cadru juridic pentru înghețarea și confiscarea produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni ține seama de faptul că, din cauza lipsei de claritate a actualului cadru juridic de la nivelul UE, „mai multe dispoziții fie nu au fost transpuse, fie nu au fost puse în aplicare în mod corespunzător în legislația națională”[25]; · În inițiativa de modificare a Directivelor privind cerințele de capital (CRD IV) se afirmă că „numeroasele opțiuni și aspecte lăsate la aprecierea statelor membre în cazul precedentelor CRD au împiedicat o punere în aplicare coerentă a cerințelor de capital în întreaga Europă …”[26]. 3.2. O mai bună pregătire și planificare pentru punerea în aplicare Înțelegerea provocărilor legate de transpunerea și de aplicarea dreptului este esențială în etapele inițiale de elaborare a politicilor (de exemplu, în etapa de evaluare a impactului). Pentru a putea evalua dacă o propunere este solidă, Comisia trebuie să aibă, din etapele inițiale, o idee asupra modului în care aceasta ar putea fi pusă în aplicare în statele membre. Analizarea provocărilor legate de punerea în aplicare în etapa de evaluare a impactului facilitează activitățile ulterioare privind punerea în aplicare în aval. Comisia poate sprijini autoritățile naționale competente în ceea ce privește asigurarea transpunerii și aplicării corecte a normelor UE, prin identificarea principalelor riscuri pentru punerea în aplicare corectă și la timp a actelor legislative noi (sau modificate) și prin recomandarea de acțiuni vizând reducerea acestor riscuri în cadrul planurilor de punere în aplicare. Comisia a pregătit o serie de planuri de punere în aplicare pentru inițiativele strategice din 2011. Printre acestea se numără utilizările abuzive ale informațiilor privilegiate și manipulările pieței (abuzul de piață)[27]; soluționarea alternativă a litigiilor în materie de consum[28]; modificarea Directivei 2006/43/CE privind auditul legal al conturilor anuale și al conturilor consolidate[29]; și baza fiscală consolidată comună a societăților[30]. Printre alte forme de sprijin acordat statelor membre se numără contactele bilaterale dintre administrațiile naționale și Comisie, reunirea unor grupuri de experți și publicarea de orientări, manuale, note interpretative și documente de lucru. 3.3. Schimbul de informații – către o mai bună bază de cunoștințe În vederea realizării obiectivelor „reglementării inteligente”, este esențial ca cetățenii și întreprinderile să înțeleagă modul în care legislația UE este aplicată în statele membre. În 2011 a fost posibilă rezolvarea unui vechi dezacord între instituțiile UE în acest domeniu. Dezacordul respectiv se referea la modul în care statele membre trebuie să explice în detaliu modalitățile de transpunere a directivelor în ordinea lor juridică națională (a se vedea secțiunea privind „Tabelele de corespondență” din rapoartele anuale anterioare privind monitorizarea aplicării dreptului UE). Soluția asupra căreia au convenit instituțiile UE este expusă în declarațiile politice comune și a intrat în vigoare la 1 noiembrie 2011[31]. În temeiul acestor dispoziții, Comisia poate solicita, de la caz la caz și pe baza unei justificări corespunzătoare, transmiterea de către statele membre a unor „documente explicative”. Dacă statele membre consideră că acest lucru este util, documentele respective pot lua, de asemenea, forma unui tabel de corespondență. Documentele explicative trebuie să prezinte relația dintre normele naționale de transpunere și dispozițiile specifice ale unei anumite directive. Preambulul directivelor va conține un considerent referitor la angajamentul politic al statelor membre de a înainta Comisiei unul sau mai multe documente explicative. Prima evaluare privind realizarea obiectivelor acestor declarații va fi efectuată înainte de 1 noiembrie 2013. 4. Concluzii Aplicarea corectă a dreptului UE prezintă în continuare o serie de provocări pentru statele membre. Problemele apar frecvent în etapele inițiale de punere în aplicare, iar transpunerea tardivă devine din ce în ce mai problematică. Numărul procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive a înregistrat o creștere constantă în ultimii trei ani, semn al unei tendințe îngrijorătoare. Cu toate acestea, odată ce Comisia deschide proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, măsurile luate la nivel național sunt, de regulă, notificate fără întârziere. Mecanismele de soluționare a problemelor funcționează. În cursul anului 2011, alte 7 state membre s-au alăturat inițiativei EU Pilot, numărul total de participanți ajungând astfel la 25. Discuțiile vizând soluționarea problemelor din cadrul EU Pilot au permis, în 2011, rezolvarea în timp util a aproape două treimi din cazurile potențiale de neîndeplinire a obligațiilor. Numărul de proceduri formale de constatare a neîndeplinirii obligațiilor lansate a continuat să scadă, același lucru fiind valabil și pentru numărul de cazuri transmise CEJ. Acest lucru ilustrează, în parte, succesul EU Pilot și indică faptul că statele membre au depus eforturi considerabile în vederea alinierii legislației sau practicilor naționale la dreptul UE, odată ce o procedură de acest tip este lansată. Comisia, în calitate de gardian al tratatelor, va continua monitorizarea activă a aplicării dreptului UE. Întrucât punerea în aplicare este un element esențial pentru un proces de elaborare a politicilor la nivelul UE eficient și încununat de succes și o componentă a agendei Comisiei privind reglementarea inteligentă, datele privind rezultatele obținute în materie de constatare a neîndeplinirii obligațiilor sunt, de asemenea, utilizate într-un mod mai sistematic în ciclul de elaborare a politicilor, în special în cadrul evaluărilor. [1] La sfârșitul anului 2011, acquis-ul UE era format din 8862 de regulamente (în 2010 - aproximativ 8400) și 1885 de directive (în 2010 - aproximativ 2000), pe lângă dreptul primar (tratatele). [2] Este de remarcat faptul că procedurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor pot fi, de asemenea, inițiate în temeiul altor dispoziții ale dreptului UE, de exemplu, articolul 106 din TFUE, coroborat cu articolul 101 sau 102 din TFUE. [3] Comunicarea Comisiei intitulată „Către o Europă a rezultatelor - aplicarea legislației comunitare”, COM(2007) 502 final, p. 9. [4] Din suma dintre numărul de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive care erau în curs în 2010 și numărul de proceduri noi de acest tip deschise în 2011 (470 + 1185 = 1655) se scade numărul de proceduri închise (1655 - 893 = 763). [5] Tabelul de mai jos indică numărul de proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive care erau în curs la 31 decembrie 2011, indiferent de anul în care a fost deschisă procedura respectivă. În schimb, secțiunea „Transpunerea directivelor” privind statele membre din anexa I indică numărul procedurilor noi de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive care au fost deschise împotriva statelor membre în 2011. [6] Directiva 2009/33/CE privind promovarea vehiculelor de transport rutier nepoluante și eficiente din punct de vedere energetic. [7] Directiva 2008/96/CE privind gestionarea siguranței infrastructurii rutiere. [8] Directiva 2009/81/CE privind coordonarea procedurilor privind atribuirea anumitor contracte de lucrări, de furnizare de bunuri și de prestare de servicii de către autoritățile sau entitățile contractante în domeniile apărării și securității. [9] Directiva 2009/65/CEE de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM). [10] Directiva 2009/53/CE de modificare a [directivelor precedente] în ceea ce privește modificări ale condițiilor autorizațiilor de introducere pe piață pentru medicamente [11] Comunicarea Comisiei privind punerea în aplicare a articolului 260 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene conține orientări detaliate privind modul în care Comisia aplică acest articol. [12] COM(2002) 141 final. Această comunicare a fost înlocuită cu COM(2012) 154 la 2 aprilie 2012. [13] Din suma dintre numărul de plângeri aflate în curs în 2010 și plângerile noi din 2011 (2197 + 3115 = 5312) se scade numărul de plângeri tratate (5312 - 3078 = 2234). [14] Restul plângerilor nu au mai fost tratate fie deoarece legislația UE nu a fost încălcată, fie deoarece Comisia nu are competența necesară în domeniul respectiv, fie deoarece corespondența nu îndeplinea condițiile pentru a putea fi considerată drept plângere. Se observă, de asemenea, faptul că, în cazuri urgente și excepționale, Comisia poate decide să trimită statului membru o scrisoare de punere în întârziere (articolul 258 din TFUE) fără nicio discuție bilaterală prealabilă. [15] Belgia, Polonia, Letonia și România s-au alăturat EU Pilot în ianuarie 2011, fiind urmate de Cipru în luna martie. După ce Franța și Grecia s-au alăturat acestui sistem în septembrie 2011, doar Luxemburgul și Malta au rămas în afara sa în 2011. [16] Din suma dintre numărul de dosare EU Pilot aflate în curs în 2010 și numărul de dosare EU Pilot noi din 2011 (1384 + 1201 = 2585) se scade numărul de dosare tratate (2585 - 804 = 1781). [17] Al 28-lea raport anual privind monitorizarea aplicării dreptului UE (2010). [18] Al doilea raport de evaluare privind proiectul EU Pilot, publicat la 21 decembrie 2011. [19] Sau în conformitate cu alte dispoziții din TFUE, a se vedea nota de subsol 2 de mai sus. [20] Acest număr include toate procedurile în care statul membru a primit cel puțin o scrisoare de punere în întârziere din partea Comisiei în conformitate cu articolul 258 din TFUE. [21] Cifrele de mai jos au fost calculate pentru cazurile bazate pe plângeri și pe autosesizarea Comisiei și nu includ date privind procedurile de constatare a neîndeplinirii obligațiilor din cauza transpunerii tardive, care sunt discutate la punctul I de mai sus. [22] Comisia/Grecia, C-407/09 (suma forfetară impusă ridicându-se la 3 000 000 EUR). [23] Comisia/Italia, C-496/09 (suma forfetară impusă ridicându-se la 30 000 000 EUR). [24] Foaia de parcurs și Propunere de directivă privind executarea Directivei 96/71/CE privind detașarea lucrătorilor. [25] Foaia de parcurs și Propunerea de directivă privind înghețarea și confiscarea produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni. [26] Foaia de parcurs și Propunerile (1, 2) de modificare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE privind cerințele de capital (CRD IV). [27] COM(2011) 651 final. [28] COM(2011) 793 final. [29] COM(2011) 778. [30] COM(2011) 121/4. [31] Declarații politice comune privind documentele explicative din 28 septembrie 2011 (JO C 369, 17.12.2011, p. 14) și din 27 octombrie 2011 (JO C 369, 17.12.2011, p. 15).