RO

Bruxelles, 14.2.2008

COM(2008) 78 final

2008/0035 (CNS)

Propunere de

DIRECTIVĂ A CONSILIULUI

privind regimul general al accizelor

(prezentată de Comisie)

EXPUNERE DE MOTIVE

1) Contextul propunerii

· Motivele şi obiectivele propunerii

Dispoziţiile Directivei 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor şi privind deţinerea, circulaţia şi monitorizarea acestor produse [1] trebuie să fie revizuite, pentru a se ţine seama de introducerea sistemului informatizat pentru monitorizarea circulaţiei produselor accizabile (denumit în continuare: EMCS). EMCS a fost instituit prin Decizia nr. 1152/2003/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 16 iunie 2003 privind informatizarea circulaţiei şi a controlului produselor supuse accizelor [2].

Ca urmare, trebuie să se adapteze mai ales dispoziţiile privind deplasarea în regim suspensiv de accize, astfel încât procedurile aferente acestui nou sistem să poată fi aplicate deplasărilor în cauză. Modificările în acest sens ar crea un mediu simplificat şi fără hârtii pentru activităţile comerciale, dând în acelaşi timp autorităţilor responsabile cu accizele posibilitatea de a adopta măsuri de control mai integrate, mai rapide şi mai orientate către riscuri (conform considerentelor 3 şi 4 din Decizia nr. 1152/2003/CE).

Pe lângă aceste noi dispoziţii, se consideră necesare şi alte modificări ale normelor stabilite prin Directiva 92/12/CEE, precum:

– actualizarea limbajului utilizat în directivă, luându-se în considerare noile standarde legislative;

– reformarea textului în scopul îmbunătăţirii structurii logice şi al eliminării dispoziţiilor care şi-au pierdut relevanţa în timp;

– luarea în calcul a evoluţiilor legislative şi a noilor concepte juridice;

– simplificarea şi modernizarea procedurilor aferente accizelor, în scopul reducerii obligaţiilor comercianţilor în acest domeniu, în special pentru comercianţii care desfăşoară activităţi economice transfrontaliere, fără a se compromite controalele privind accizele.

Dată fiind natura şi amploarea schimbărilor de acest tip, este necesară înlocuirea în întregime a Directivei 92/12/CEE.

Noul text propus include şi ideile fundamentale ale unei propuneri anterioare de modificare a articolelor 7-10 din directiva în cauză, inclusă în documentul COM(2004) 227 [3].

· Context general

Directiva 92/12/CEE asigură funcţionarea corespunzătoare a pieţei interne în ceea ce priveşte aspectele de ordin general legate de libera circulaţie a produselor accizabile.

Revizuirea acestui act legislativ va spori gradul de certitudine juridică pentru comercianţi şi va permite administraţiilor să profite într-o mai mare măsură de posibilităţile pe care le oferă procedurile informatizate.

Discuţiile în cadrul Consiliului cu privire la propunerea Comisiei de modificare a articolelor 7-10 din Directiva 92/12/CEE [propunere inclusă în documentul COM(2004) 227] au fost suspendate în ianuarie 2005, în aşteptarea unor evoluţii juridice ulterioare, precum şi a unor iniţiative de revizuire şi modernizare a directivei în cauză. Propunerea menţionată este acum integrată în Capitolul V din noul text propus. S-au făcut unele modificări pentru a îmbunătăţi formularea şi structura textului şi pentru a se alinia dispoziţiile respective la celelalte schimbări privind deplasarea în regim suspensiv de accize.

· Dispoziţii în vigoare în domeniul propunerii

Textul înaintat este destinat să înlocuiască Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor şi privind deţinerea, circulaţia şi monitorizarea acestor produse.

· Coerenţa cu celelalte politici şi obiective ale Uniunii

Prezenta propunere este în concordanţă cu principalele politici şi obiective ale Uniunii. Scopul acesteia este să amelioreze normele existente şi să le adapteze la circumstanţele actuale. În cadrul acestui scop, obiectivele sunt simplificarea procedurilor şi sporirea transparenţei comerţului intracomunitar, în special printr-o procedură prin care deplasarea produselor accizabile în regim suspensiv de accize să se desfăşoare prin intermediul EMCS. Această nouă procedură facilitează, de asemenea, şi adoptarea de proceduri de monitorizare bazate pe risc.

2) Consultarea părţilor interesate şi evaluarea impactului

· Consultarea părţilor interesate

La 20 ianuarie 2006, Comisia a lansat o procedură de consultare on-line pe site-ul web al Direcţiei Generale Impozitare şi Uniune Vamală. Perioada de consultare a expirat la 30 aprilie 2006.

Consultarea se fundamenta pe un document care oferea informaţii referitoare la cadrul legislativ actual şi la diverse aspecte ale reformei viitoare. În acest document se sublinia necesitatea revizuirii legislaţiei comunitare în domeniul accizelor în scopul creării temeiului juridic necesar pentru EMCS. De asemenea, se prezenta şi o sinteză a altor modificări care ar putea fi luate în considerare în contextul procesului de revizuire.

În total, s-au primit 73 de reacţii. Dintre acestea, 20 veneau din partea unor federaţii sau asociaţii de nivel naţional şi european, 52 din partea agenţilor economici şi una din partea unei organizaţii semiguvernamentale din domeniul comerţului cu amănuntul. Marea majoritate a respondenţilor erau de părere că dispoziţiile existente ar trebui revizuite şi modernizate şi, în special, că exploatarea EMCS ar trebui integrată în normele aplicabile.

· Obţinerea şi utilizarea expertizei

Propunerea a fost elaborată în strânsă cooperare cu un grup de lucru format din specialişti, sub auspiciile Comitetului pentru accize (înfiinţat prin Directiva 92/12/CEE). Serviciile din cadrul Comisiei au purtat o serie de discuţii bilaterale cu statele membre interesate, pentru a dezbate mai în amănunt propunerea.

· Evaluarea impactului

Între noile elemente incluse în prezenta propunere, fundamentale sunt normele juridice care asigură aplicarea EMCS. Impactul aferent trebuie atribuit, în esenţă, nu textului propus, ci Deciziei nr. 1152/2003/CE, prin care s-a luat hotărârea de creare a EMCS. După cum s-a menţionat anterior, noul sistem are ca efect în special simplificarea deplasării în regim suspensiv de accize şi facilitarea realizării unor controale corespunzătoare de către statele membre.

În măsura în care prezenta propunere include modificările propuse în cadrul documentului COM(2004) 227, o analiză detaliată a modificărilor în cauză a fost deja realizată în documentul menţionat.

3) Elemente juridice ale propunerii

· Rezumatul acţiunii propuse

Scopul este de a introduce temeiul juridic pentru utilizarea EMCS, împreună cu alte modificări suplimentare destinate să sporească transparenţa accizării. Prezenta propunere include o propunere anterioară a Comisiei de modificare a articolelor 7-10 din Directiva 92/12/CEE [COM(2004) 227].

· Temei juridic

Articolul 93 din tratat.

· Principiul subsidiarităţii

Principiul subsidiarităţii se aplică în măsura în care propunerea nu este de competenţa exclusivă a Comunităţii.

Obiectul propunerii este înlocuirea Directivei 92/12/CEE cu dispoziţii care îndeplinesc aceeaşi funcţie, adică garantarea bunei funcţionări a pieţei interne în ceea ce priveşte produsele accizabile.

Principiul subsidiarităţii este respectat, dat fiind că acest obiectiv nu poate fi atins în mod satisfăcător prin acţiuni ale statelor membre şi poate fi realizat mai bine la nivel comunitar.

· Principiul proporţionalităţii

Propunerea respectă principiul proporţionalităţii din următorul motiv.

Directiva propusă este destinată să înlocuiască Directiva 92/12/CEE prin stabilirea unor dispoziţii care urmăresc acelaşi obiectiv, ţinând seama de contextul tehnic şi juridic actual. Ca şi Directiva 92/12/CEE, nu depăşeşte ceea ce este necesar pentru garantarea bunei funcţionări a pieţei interne în ceea ce priveşte produsele accizabile.

· Alegerea instrumentelor

Instrumente propuse: directivă.

Propunerea urmează să înlocuiască actuala Directivă 92/12/CEE printr-o directivă care îndeplineşte aceeaşi funcţie. Alte instrumente în afara unei directive nu ar fi adecvate din punctul de vedere al caracterului.

4. Implicaţii bugetare

Adoptarea propunerii nu va avea nici o incidenţă asupra bugetului comunitar. Orice incidenţă în acest sens legată de instalarea EMCS derivă din Decizia 1152/2003/CE.

5. Informaţii suplimentare

· Abrogarea dispoziţiilor legislative în vigoare

Adoptarea prezentei propuneri va abroga dispoziţiile legislative în vigoare, şi anume Directiva 92/12/CEE. Se prevede o perioadă de tranziţie în care statele membre mai pot autoriza realizarea unor deplasări în regim suspensiv de accize cu documente de însoţire pe hârtie, în conformitate cu directiva menţionată.

· Explicarea detaliată a propunerii

Explicaţiile detaliate de mai jos, pentru fiecare articol în parte, se concentrează asupra dispoziţiilor noi sau care au suferit modificări de fond faţă de dispoziţiile corespondente din Directiva 92/12/CEE. Pentru corelarea noilor dispoziţii cu cele existente în Directiva 92/12/CEE ar trebui utilizate tabelele de corespondenţă anexate la noua directivă propusă.

Capitolul I: Dispoziţii generale

Articolul 1 se referă la caracterul accizei, definindu-o ca taxă de consum aplicabilă produselor accizabile. Definiţia diverselor produse accizabile (necesară pentru a se putea identifica exact care produse fac obiectul dispoziţiilor prezentei directive), structura accizei care urmează să fie aplicată (de exemplu, pe hl, pe grad alcoolic, pe 1 000 de bucăţi etc.), sfera de aplicare a posibilelor scutiri, precum şi nivelurile minime de accize pe care trebuie să le respecte statele membre vor fi stabilite prin directive specifice.

Articolul 2 alineatul (1) corespunde articolului 5 alineatul (1) din Directiva 92/12/CEE. S-a adăugat însă termenul „extracţia” la litera (a), în scopul clarificării faptului că extracţia directă din sol este de asemenea vizată de termenul „producţia”, astfel cum este specificat la articolul 21 alineatul (2) din Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice şi a electricităţii [4].

Articolul 3 alineatele (1) şi (2) prevede că formalităţile în materie de import sau export stabilite prin dispoziţiile comunitare vamale în vigoare se aplică mutatis mutandis importurilor din sau exporturilor către teritoriile menţionate la articolul 5 alineatul (2) care fac parte din teritoriul vamal al Comunităţii dar nu intră în sfera de aplicare teritorială a prezentei directive. Aceste formalităţi se aplică deja produselor accizabile în temeiul articolelor 275 şi 279 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată [5]. Totuşi, pentru a se clarifica aceste situaţii, este recomandabil ca prezenta directivă să cuprindă şi aceste dispoziţii.

Pentru a evita duplicarea procedurilor, articolul 3 alineatul (3) prevede că dispoziţiile stabilite prin prezenta directivă cu privire la producerea, prelucrarea şi deţinerea, precum şi la deplasarea în regim suspensiv de accize nu se aplică produselor accizabile care fac obiectul unei proceduri vamale suspensive sau al unui regim vamal suspensiv.

Articolul 4 oferă o serie de definiţii noi sau modificate în mare măsură şi păstrează unele definiţii vechi. Definiţiile care includ dispoziţii normative, cum ar fi obligaţia de a deţine o autorizaţie, au fost mutate în secţiunile cu caracter normativ respective.

Articolele 5 şi 6 stabilesc unde se aplică prezenta directivă şi directivele specifice privind accizele. Pentru o mai mare claritate, structura acestor dispoziţii a fost armonizată cu structura utilizată la articolele 6 şi 7 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată.

Faţă de Directiva 92/12/CEE, în lista de teritorii de la articolul 5 alineatul (3) (teritorii care nu fac parte din teritoriul vamal al Comunităţii şi în cazul cărora prezenta directivă şi directivele specifice privind accizele nu se aplică) a fost adăugat Gibraltarul, pentru a se elimina orice îndoială cu privire la faptul dacă, dat fiind Actul de aderare al Regatului Unit, dispoziţiile comunitare referitoare la accize se aplică sau nu şi Gibraltarului. Mai mult, la articolul 5 alineatul (4) s-a adăugat textul „sub rezerva măsurilor de adaptare la situaţia lor de teritorii ultraperiferice” cu privire la Insulele Canare, armonizând astfel acest alineat cu articolul 5 alineatul (5) referitor la departamentele de peste mări ale Republicii Franceze.

Capitolul II: Faptul generator

La articolul 7 alineatul (1), care înlocuieşte articolul 6 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 92/12/CEE, s-a eliminat referirea la deficite, dat fiind că apariţia unor deficite în regim suspensiv de accize constituie automat o eliberare pentru consum, astfel cum este definită la articolul 7 alineatul (2). La articolul 7 alineatul (2), care înlocuieşte articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 92/12/CEE, s-au eliminat referirile la evenimentele „neregulamentare” care constituie o eliberare pentru consum, deoarece ar trebui să se considere că evenimentele care constituie o eliberare pentru consum reprezintă atât evenimentele regulamentare, cât şi cele neregulamentare.

Articolul 7 alineatul (2) al doilea paragraf conţine o definiţie uşor modificată a importului de produse accizabile, actualmente aflată la articolul 5 alineatul (1) al doilea şi al treilea paragraf din Directiva 92/12/CEE.

Articolul 7 alineatul (4) prevede că produsele accizabile nu sunt considerate eliberate pentru consum în cazul în care sunt total distruse sau pierdute în mod iremediabil, inclusiv în cazul unor pierderi care sunt inerente naturii produselor în cauză. Această dispoziţie înlocuieşte şi simplifică articolul 14 din Directiva 92/12/CEE. Ţinând seama de natura accizei ca impozit pe consumul de produse accizabile, condiţia pentru aplicarea normei propuse este să se stabilească dacă produsele în regim suspensiv au fost distruse sau mai pot fi utilizate şi, prin urmare, efectiv eliberate – şi puse la dispoziţie – pentru consum. Spre deosebire de legislaţia actuală, nu va mai fi necesar ca autorităţile competente să determine motivele pentru care a survenit lipsa (deficitul), în ceea ce priveşte evenimentele neprevăzute sau cazurile de forţă majoră. O altă diferenţă importantă faţă de articolul 14 din Directiva 92/12/CEE este că, în cazul unor deplasări intracomunitare în regim suspensiv de accize, decizia privind aplicarea articolului 7 alineatul (4) revine statului membru pe teritoriul căruia a survenit distrugerea sau pierderea produselor şi nu statului membru de destinaţie.

Articolul 8 al doilea paragraf clarifică faptul că statele membre deţin şi competenţe privind definirea procedurilor de rambursare şi de restituire a accizelor. Dispoziţia actuală [articolul 6 alineatul (2) din Directiva 92/12/CEE] se referă doar la proceduri de percepere şi colectare a accizelor.

Articolul 9 înlocuieşte şi simplifică articolul 20 din Directiva 92/12/CEE, prevăzând norme de identificare a statului membru care este abilitat să recupereze accizele în cazul în care au apărut nereguli în cursul deplasării produselor accizabile în regim suspensiv de accize. Articolul 9 alineatul (3) defineşte termenul „neregulă” ca fiind o situaţie în care o deplasare în regim suspensiv de accize a unor produse accizabile nu s-a finalizat în conformitate cu articolul 19 alineatul (2). Aceasta înseamnă că totalitatea sau o parte a produselor în cauză nu au făcut obiectul ultimei dispoziţii menţionate. Mai mult, s-a eliminat termenul „infracţiune”, deoarece termenul „neregulă” acoperă şi infracţiunile. Principiul stabilit la articolul 20 alineatul (1) din Directiva 92/12/CEE, conform căruia accizele sunt datorate statului membru în care s-a comis neregula, este deja inclus la noul articol 8 şi nu ar trebui reluat în articolul 9. Prin urmare, articolul 9 alineatul (1) se referă numai la situaţia în care nu este posibil să se determine unde a avut loc neregula şi generalizează regula conform căreia, într-o asemenea situaţie, se consideră că eliberarea pentru consum a avut loc în statul membru de expediţie. Aceasta include şi situaţia în care neregula a fost depistată în alt stat membru decât statul membru de expediţie, situaţie reglementată în prezent de articolul 20 alineatul (2) din Directiva 92/12/CEE. De asemenea, include situaţia în care produsele accizabile nu ajung la destinaţie, menţionată la articolul 20 alineatul (3) din Directiva 92/12/CEE.

Articolul 10 prevede condiţiile de rambursare sau restituire a accizelor, altele decât cele specificate în cazurile prevăzute la articolul 31 alineatul (4) şi articolul 34 alineatul (7) şi înlocuieşte articolul 22 alineatele (1) şi (2) din Directiva 92/12/CEE. Spre deosebire de aceste dispoziţii din urmă, care vizează doar o anumită situaţie, propunerea stabileşte ca principiu general faptul că statele membre sunt cele care urmează să stabilească situaţiile şi condiţiile în care se acordă o rambursare sau restituire de accize. Cu toate acestea, rambursarea sau restituirea nu ar trebui să fie posibile în cazul în care ar permite consumul scutit de alte produse accizabile decât cele prevăzute la articolul 11. Procedura complexă de la articolul 22 alineatul (2) din Directiva 92/12/CEE poate fi eliminată, deoarece devine redundantă odată cu intrarea în funcţiune a EMCS.

Articolele 11 şi 12 preiau dispoziţiile privind scutirile de la articolul 23 alineatele (1) şi (1a) din Directiva 92/12/CEE. Procedura de la articolul 23 alineatul (2) din Directiva 92/12/CEE nu este reprodusă în propunere. Această procedură nu a fost utilizată niciodată şi se poate considera că este acoperită de articolul 11 alineatul (1) litera (e) din propunere.

Articolul 13 prevede un regim special pentru magazinele duty-free, care permite magazinelor de acest tip situate în aeroporturi sau în porturi maritime să pună la dispoziţia călătorilor care iau avionul sau vaporul către un teritoriu terţ sau către o ţară terţă produse accizabile scutite de accize. În principiu, nu există limite în ceea ce priveşte cantitatea sau valoarea produselor care pot fi achiziţionate, însă cantităţile respective pot fi restricţionate de statele membre în vederea prevenirii oricăror forme posibile de fraudă, evaziune sau abuz.

Capitolul III: Producere, prelucrare şi deţinere

Articolele 14 şi 15 corespund articolelor 11-13 din Directiva 92/12/CEE.

Capitolul IV: Deplasarea produselor accizabile în regim suspensiv de accize

Acest capitol stabileşte dispoziţiile şi procedurile de bază care se aplică deplasării produselor accizabile în regim suspensiv de accize în cadrul EMCS.

Articolul 16 prevede posibilitatea de a deplasa produsele accizabile în regim suspensiv de accize şi enumără diversele destinaţii, precum şi diverse scenarii pentru această deplasare. Alineatul (1) litera (b) prevede posibilitatea ca deplasarea să înceapă din locul de import, sub responsabilitatea unui expeditor înregistrat. Alineatul (2) permite ca deplasarea să continue către o locaţie de livrare directă, indicată de antrepozitarul fiscal sau de destinatarul înregistrat, sub responsabilitatea acestuia.

Articolul 17 conţine dispoziţii cu privire la garanţia care trebuie furnizată pentru acoperirea riscului inerent deplasării în regim suspensiv de accize. Spre deosebire de articolul 15 alineatul (3) din Directiva 92/12/CEE, alineatul (1) prevede un cerc mult mai larg de persoane autorizate să îndeplinească rolul de garant, astfel încât să se permită comercianţilor să armonizeze mai bine responsabilitatea fiscală cu responsabilitatea comercială privind deplasarea.

Articolul 18, care înlocuieşte articolul 16 din Directiva 92/12/CEE, conţine dispoziţiile specifice privind deplasările către un destinatar înregistrat sau către un destinatar înregistrat în mod provizoriu (denumiţi în Directiva 92/12/CEE „comerciant înregistrat”, respectiv „comerciant neînregistrat”). Dispoziţiile privind exigibilitatea şi plata accizelor au fost scoase din acest articol şi incluse în articolul 7. Dispoziţiile privind destinatarii înregistraţi în mod provizoriu au fost adaptate astfel încât să se ţină seama de faptul că, în cadrul EMCS, autorizaţiile acestor comercianţi vor fi incluse în baza de date electronică menţionată la articolul 22 din Regulamentul (CE) nr. 2073/2004 al Consiliului din 16 noiembrie 2004 privind cooperarea administrativă în domeniul accizelor [6].

Articolul 19 defineşte momentul în care se consideră că a început sau s-a sfârşit deplasarea în regim suspensiv de accize. Această definiţie este necesară pentru a se determina domeniul de aplicare al diverselor norme privind deplasarea în regim suspensiv de accize. De asemenea, stabileşte momentul precis când responsabilitatea pentru produsele deplasate este transferată de la şi către persoana responsabilă pentru deplasarea în regim suspensiv de accize.

Articolul 20 alineatul (1) prevede că o deplasare de produse accizabile este considerată ca având loc în regim suspensiv de accize doar dacă este însoţită de un document administrativ în format electronic (denumit în continuare: e-DA). Alineatul (2) prevede că e-DA este depus de expeditor prin intermediul sistemului informatizat creat în temeiul Deciziei 1152/2003/CE (acţiune denumită în continuare „procedura informatizată”). Documentul e-DA înlocuieşte actualul document de însoţire pe hârtie menţionat la articolul 18 alineatul (1) din Directiva 92/12/CEE. Alineatele (3)-(6) descriu diversele etape prin care trebuie să treacă e-DA şi dispune, în special, alocarea unui cod de referinţă administrativ (CRA) unic care trebuie să fie disponibil pe durata întregii deplasări.

Alineatele (7) şi (8) stabilesc dispoziţii specifice cu privire la posibilitatea de anulare a unui e-DA înainte de începerea deplasării şi, respectiv, de modificare a destinaţiei deplasării.

Articolul 21 permite introducerea ulterioară a datelor pentru documentul e-DA depus, însă numai pentru produsele energetice.

Articolul 22 prevede că statele membre pot autoriza expeditorul să împartă în mai multe loturi deplasarea de produse energetice.

Articolele 23 şi 24 prevăd utilizarea unui „proces-verbal de primire” sau a unui „proces-verbal de export” în format electronic ca dovadă că deplasarea produselor accizabile s-a încheiat în mod corect şi descriu diversele etape prin care trebuie să treacă documentul în cauză. Aceste procese-verbale înlocuiesc exemplarul documentului de însoţire care trebuie returnat expeditorului pentru încheierea operaţiunii (descărcare), prevăzut la articolul 19 din Directiva 92/12/CEE.

Articolul 25 alineatul (2) prevede că, în absenţa proceselor-verbale electronice menţionate la articolele precedente, se pot furniza şi alte dovezi privind încheierea în mod corect a unei deplasări. Asemenea dovezi sunt deja acceptate în prezent de statele membre, pe baza unui acord convenit în cadrul Comitetului pentru accize. Pentru a se spori gradul de certitudine juridică, această posibilitate ar trebui inclusă în directivă.

Articolul 26 stabileşte procedurile care trebuie folosite atunci când sistemul informatizat nu este disponibil. Alineatul (1) tratează depunerea documentului e-DA, iar alineatul (2) tratează declaraţia care trebuie depusă de către expeditor în caz de schimbare a destinaţiei şi în caz de divizare a unei deplasări în mai multe loturi.

Articolul 27 reflectă faptul că, pentru ca EMCS să îşi îndeplinească în mod adecvat rolul, ar fi necesar un grad mai mare de armonizare procedurală faţă de situaţia legislativă actuală. Se propune ca noua directivă să stabilească elementele fundamentale ale procedurii şi ca dispoziţiile privind punerea în aplicare să conţină o serie de detalii de ordin tehnic.

Articolul 28 autorizează statele membre să simplifice procedurile pentru deplasările care se desfăşoară integral pe propriul teritoriu.

Articolul 29 autorizează simplificarea formalităţilor pentru deplasarea produselor accizabile în regim suspensiv de accize printr-un acord încheiat între două sau mai multe state membre privind deplasările frecvente şi regulate între anumiţi agenţi economici. Această dispoziţie înlocuieşte articolul 19 alineatul (2) al treilea paragraf din Directiva 92/12/CEE, care se referea doar la procedura pentru încheierea operaţiunilor (descărcare) privind documentul de însoţire. Articolul 29 extinde posibilitatea de simplificare a formalităţilor la depunerea documentului e-DA, dat fiind faptul că, în cadrul EMCS, simplificarea doar a procedurilor de descărcare nu are sens. Articolul 29 alineatul (3) prevede posibilitatea ca statele membre să simplifice procedurile pentru deplasările prin conducte fixe, incluse în prezent în Regulamentul (CEE) nr. 2719/92 al Comisiei din 11 septembrie 1992 privind documentele administrative de însoţire pentru circulaţia în regim de suspendare a produselor supuse accizelor [7].

Capitolul V: Deplasarea şi impozitarea produselor accizabile după eliberarea pentru consum

Prezentul capitol înlocuieşte articolele 7-10 din Directiva 92/12/CEE şi reproduce propunerea anterioară a Comisiei de modificare a articolelor în cauză inclusă în COM(2004) 227 din 2 aprilie 2004. O prezentare detaliată a acestui capitol se găseşte în expunerea de motive a documentului COM(2004) 227.

Capitolul V distinge trei scenarii diferite în ceea ce priveşte produsele accizabile deţinute şi/sau deplasate între state membre după eliberarea pentru consum.

– Articolul 30 se referă la deplasarea produselor achiziţionate de persoane particulare. Acest articol înlocuieşte articolele 8 şi 9 din Directiva 92/12/CEE şi corespunde articolului 1 punctele 2 şi 3 din propunerea inclusă în COM(2004) 227.

– Articolele 31-33 se referă la produsele accizabile care au fost deja eliberate pentru consum într-un stat membru şi sunt deţinute în scopuri comerciale în alt stat membru. Aceste articole înlocuiesc articolul 7 din Directiva 92/12/CEE şi corespunde articolului 1 punctul 1 din propunerea inclusă în COM(2004) 227.

– Articolul 34 prevede proceduri aplicabile vânzărilor realizate de comercianţii care îşi asumă, direct sau indirect, responsabilitatea pentru transportul produselor accizabile către persoane particulare stabilite în alt stat membru (aşa-numita „vânzare la distanţă”). Acest articol înlocuieşte articolul 10 din Directiva 92/12/CEE şi corespunde articolului 1 punctul 4 din propunerea inclusă în COM(2004) 227.

Articolul 35 prevede, în cazul distrugerii sau pierderii unor produse accizabile transportate între state membre după eliberarea pentru consum, un tratament similar cazului în care distrugerea sau pierderea are loc pe parcursul unei deplasări în regim suspensiv de accize.

Articolul 36 prevede acelaşi lucru în ceea ce priveşte neregulile. Aceste dispoziţii corespund articolului 1 punctul 5 din propunerea inclusă în COM(2004) 227.

Capitolul VI: Dispoziţii diverse

Articolul 37 oferă statelor membre posibilitatea de a impune pe teritoriul propriu utilizarea de marcaje fiscale. Faţă de articolul 21 din Directiva 92/12/CEE, alineatul (1) a fost completat în scopul clarificării faptului că marcajele fiscale sau marcajele de identificare ar putea fi, de asemenea, obligatorii atunci când produsele accizabile sunt transportate către un stat membru în afara regimului suspensiv de accize, în situaţiile menţionate la articolele 31 şi 34 din propunere. Mai mult, articolul 37 conţine o serie de elemente destinate să clarifice, în lumina hotărârii Curţii de Justiţie a Comunităţilor Europene în cauza C-374/06, BATIG, faptul că asemenea marcaje nu vor duce, direct sau indirect, la o dublă impunere. Articolul 21 ultimul alineat din Directiva 92/12/CEE nu a fost inclus în propunere, deoarece utilizarea documentului e-DA este deja subînţeleasă datorită faptului că articolul 37 alineatul (1) face trimitere la articolul 7 alineatul (1).

Articolul 38 autorizează statele membre să scutească micii producători de vin de la obligaţiile prevăzute în capitolele III şi IV.

Articolul 39 corespunde articolului 23 alineatul (5) din Directiva 92/12/CEE a Consiliului.

Capitolul VII: Dispoziţii finale

Articolul 40 vizează Comitetul pentru accize care va fi desemnat comitet de reglementare în temeiul dispoziţiilor din Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competenţelor de executare conferite Comisiei [8]. Articolul 41 prevede că respectivul comitet va analiza, de asemenea, toate aspectele puse în discuţie de preşedintele său în ceea ce priveşte aplicarea dispoziţiilor comunitare privind accizele.

Articolul 42 dispune abrogarea actualei Directive 92/12/CEE începând cu 1 aprilie 2009, data prevăzută pentru intrarea în funcţiune a sistemului informatizat. Articolul 43 prevede că, pentru o perioadă intermediară care se încheie la 31 decembrie 2009, statele membre pot autoriza aplicarea în continuare a unora dintre dispoziţiile privind utilizarea procedurilor care presupun documente pe hârtie pentru monitorizarea deplasării produselor accizabile în regim suspensiv de accize în temeiul Directivei 92/12/CEE. În cazul deplasărilor începute în temeiul dispoziţiilor Directivei 92/12/CEE va exista obligaţia utilizării formalităţilor de încheiere a deplasării prevăzute de directiva în cauză.

2008/0035 (CNS)

Propunere de

DIRECTIVĂ A CONSILIULUI

privind regimul general al accizelor

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul 93,

având în vedere propunerea Comisiei [9],

având în vedere avizul Parlamentului European [10],

având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European [11],

întrucât:

(1) Directiva 92/12/CEE a Consiliului din 25 februarie 1992 privind regimul general al produselor supuse accizelor şi privind deţinerea, circulaţia şi monitorizarea acestor produse [12] a fost modificată în mod substanţial de mai multe ori. Deoarece urmează să se opereze noi modificări, este necesară înlocuirea directivei menţionate, pentru asigurarea clarităţii.

(2) Condiţiile privind perceperea accizelor pentru produsele reglementate de Directiva 92/12/CEE, denumite în continuare „produse accizabile”, trebuie să rămână armonizate, pentru a se garanta buna funcţionare a pieţei interne.

(3) Este necesar să se precizeze produsele accizabile reglementate de prezenta directivă şi, în acest scop, să se facă trimitere la Directiva 92/83/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind armonizarea structurilor accizelor la alcool şi băuturi alcoolice [13], la Directiva 92/84/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea ratelor accizelor la alcool şi băuturi alcoolice [14], la Directiva 95/59/CE a Consiliului din 27 noiembrie 1995 privind alte impozite decât impozitele pe cifra de afaceri care afectează consumul de tutun prelucrat [15], la Directiva 92/79/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea taxelor la ţigări [16], la Directiva 92/80/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea taxelor pe tutunul prelucrat, altul decât pentru ţigarete [17] şi la Directiva 2003/96/CE a Consiliului din 27 octombrie 2003 privind restructurarea cadrului comunitar de impozitare a produselor energetice şi a electricităţii [18].

(4) Produsele accizabile pot face obiectul altor impozite indirecte pentru scopuri specifice. În acest caz, totuşi, pentru a nu se periclita efectul util al normelor comunitare privind impozitele indirecte, statele membre ar trebui să respecte anumite elemente esenţiale ale normelor în cauză.

(5) Pentru a se garanta libera circulaţie, impozitarea produselor, altele decât produsele accizabile, nu ar trebui să ducă la apariţia unor formalităţi la trecerea frontierei.

(6) Este necesar să se asigure aplicarea unor formalităţi la deplasarea unor produse accizabile dinspre teritorii care sunt definite ca făcând parte din teritoriul vamal al Comunităţii, dar sunt excluse din sfera de aplicare a prezentei directive, către teritorii care sunt definite în acelaşi mod, dar sunt incluse în sfera de aplicare a prezentei directive.

(7) Dat fiind faptul că procedurile suspensive în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 2913/92 al Consiliului din 12 octombrie 1992 de instituire a Codului Vamal Comunitar [19] prevăd măsuri de monitorizare corespunzătoare atâta timp cât produsele accizabile fac obiectul dispoziţiilor regulamentului în cauză, nu este necesară aplicarea separată a unui sistem de monitorizare a accizelor în cazul în care produsele accizabile fac obiectul unei proceduri vamale suspensive sau al unui regim vamal suspensiv în Comunitate.

(8) Dat fiind faptul că, pentru buna funcţionare a pieţei interne, rămâne necesar ca atât conceptul, cât şi condiţiile de exigibilitate a accizelor să fie aceleaşi în toate statele membre, este nevoie să se clarifice la nivel comunitar în ce moment sunt eliberate pentru consum produsele accizabile.

(9) Dat fiind faptul că acciza este o taxă de consum aplicabilă anumitor produse, nu trebuie să fie exigibilă pentru produse accizabile care au fost distruse sau pierdute în mod iremediabil, indiferent de circumstanţele distrugerii sau pierderii.

(10) Modalităţile de colectare şi rambursare a taxelor au un impact asupra bunei funcţionări a pieţei interne şi, prin urmare, ar trebui să se bazeze pe criterii nediscriminatorii.

(11) În cazul apariţiei unei nereguli, acciza ar trebui să fie exigibilă în statul membru pe teritoriul căruia a fost comisă neregula care a dus la eliberarea pentru consum. În cazul în care nu este posibil să se determine unde a survenit eliberarea pentru consum, ar trebui să se stabilească un loc în care să se considere că a survenit eliberarea pentru consum. Din motive de certitudine juridică şi pentru a se evita orice situaţie de dublă impunere, trebuie să se desemneze în acest sens un singur stat membru.

(12) Pe lângă cazurile de rambursare prevăzute prin prezenta directivă, statele membre trebuie să poată, dacă le este permis în sensul prezentei directive, să ramburseze accizele plătite pentru produsele accizabile eliberate pentru consum.

(13) Este necesar ca normele şi condiţiile privind livrările care sunt scutite de la plata accizelor să rămână armonizate. Pentru livrările scutite de la plata accizelor către organizaţii care sunt situate în alte state membre, ar trebui să se utilizeze un certificat de scutire.

(14) Este necesar să se stabilească cu claritate situaţiile în care sunt permise vânzările de produse fără taxe călătorilor care părăsesc teritoriul Comunităţii.

(15) Dat fiind faptul că trebuie să se realizeze controale la unităţile de producţie şi de depozitare pentru a se asigura colectarea datoriilor fiscale, în scopul facilitării acestor controale este necesar să se menţină un sistem de antrepozite, supuse autorizării de către autorităţile competente.

(16) Este necesar, de asemenea, să se stabilească cerinţe care trebuie îndeplinite de antrepozitarii autorizaţi, precum şi de comercianţii care nu au statut de antrepozitar autorizat.

(17) Ar trebui ca, înainte de eliberarea pentru consum a produselor accizabile, acestea să se poată deplasa în cadrul Comunităţii în regim suspensiv de accize, de la un antrepozit fiscal către diverse destinaţii, în special către un alt antrepozit fiscal dar, de asemenea, şi către locaţii echivalente, în sensul prezentei directive.

(18) Deplasarea produselor accizabile în regim suspensiv de accize ar trebui, de asemenea, să fie permisă de la locul de import către aceste destinaţii şi, prin urmare, ar trebui adoptate dispoziţii cu privire la statutul persoanei care expediază produsele de la locul de import în cauză.

(19) Pentru a se garanta plata accizelor în caz de nedescărcare a deplasării produselor accizabile, statele membre ar trebui să solicite o garanţie, care poate fi depusă, în condiţiile impuse de statele membre, de oricare dintre principalii actori implicaţi în deplasarea în cauză.

(20) Pentru a se garanta colectarea taxelor la nivelurile stabilite de statele membre, este necesar ca autorităţile competente să aibă posibilitatea de a urmări deplasarea produselor accizabile - prin urmare, trebuie să se adopte dispoziţii cu privire la un sistem de monitorizare a acestor produse.

(21) În acest sens, ar trebui să se utilizeze sistemul informatizat instituit prin Decizia nr. 1152/2003/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 16 iunie 2003 privind informatizarea circulaţiei şi a controlului produselor supuse accizelor [20]. Spre deosebire de un sistem care utilizează documente pe hârtie, folosirea acestui sistem informatizat accelerează formalităţile necesare şi facilitează monitorizarea circulaţiei produselor accizabile în regim suspensiv de accize.

(22) Este necesar să se stabilească procedura prin care comercianţii aduc la cunoştinţa autorităţilor fiscale ale statelor membre loturile de produse accizabile expediate sau primite. Trebuie să se ţină seama în mod corespunzător de situaţia anumitor destinatari care nu sunt conectaţi la sistemul informatizat, dar care ar putea primi produse accizabile deplasate în regim suspensiv de accize.

(23) Pentru a garanta buna funcţionare a normelor privind deplasarea în regim suspensiv de accize, este necesar să se clarifice condiţiile de începere şi de încheiere a deplasării, precum şi descărcarea de responsabilitate.

(24) Este necesar să se determine procedurile care trebuie folosite în caz de indisponibilitate a sistemului informatizat.

(25) Statelor membre trebuie să li se permită să prevadă o procedură specială pentru deplasarea produselor accizabile în regim suspensiv de accize care se desfăşoară integral pe teritoriul propriu sau să încheie acorduri bilaterale cu alte state membre, pentru simplificare.

(26) Sporirea volumului de tranzacţii comerciale realizate prin internet şi suprimarea vânzărilor de produse fără taxe către persoanele care călătoresc în cadrul Comunităţii au generat o utilizare mai intensă a dispoziţiilor Directivei 92/12/CEE în ceea ce priveşte deplasările în cadrul Comunităţii, în interes comercial sau privat, ale produselor pentru care accizele au fost deja plătite într-un stat membru. Ar trebui să se clarifice normele de impunere şi normele procedurale cu privire la deplasarea produselor pentru care accizele au fost deja plătite într-un stat membru.

(27) În virtutea principiului care stă la baza pieţei unice, accizele sunt exigibile în statul membru unde se achiziţionează produsele accizabile, în momentul în care sunt achiziţionate pentru uz propriu de către persoane particulare şi transportate de acestea. Acest principiu ar trebui să se aplice, de asemenea, şi în ceea ce priveşte produsele accizabile pentru uzul personal al unei persoane particulare care sunt transportate de o terţă parte în contul persoanei particulare în cauză, dat fiind faptul că asemenea tranzacţii au un caracter pur privat. Cu toate acestea, din motive de protecţie a sănătăţii, acest principiu nu ar trebui extins şi la tutunul prelucrat transportat în contul unei persoane particulare.

(28) Ar trebui să se precizeze că principiul privind impunerea în statul membru în care are loc achiziţia se aplică şi produselor trimise de o persoană particulară unei alte persoane particulare, fără plată (directă sau indirectă).

(29) În cazul în care, după eliberarea pentru consum într-un stat membru, produsele accizabile sunt deţinute în alt stat membru, este necesar să se determine dacă accizele sunt datorate în al doilea stat membru. În acest sens, este necesară în special definirea conceptului de „scopuri comerciale”.

(30) Produsele accizabile achiziţionate de persoane care nu sunt antrepozitari autorizaţi, expediate sau transportate direct sau indirect de către vânzător sau în cont propriu, ar trebui să fie supuse accizării în statul membru de destinaţie, fiind necesară stabilirea unei proceduri care să fie urmată de vânzător.

(31) Pentru evitarea conflictelor de interese între statele membre şi dubla impunere în cazul în care produsele accizabile deja eliberate pentru consum într-un stat membru se deplasează pe teritoriul Comunităţii, este necesar să se stabilească dispoziţii pentru situaţiile în care, după eliberarea pentru consum, produsele accizabile fac obiectul unor nereguli.

(32) În absenţa unui sistem comun de colectare a impozitelor, statele membre ar trebui să poată dispune ca produsele eliberate pentru consum să poarte marcaje fiscale sau marcaje de identificare naţionale. Utilizarea acestor marcaje nu ar trebui însă să obstrucţioneze în nici un fel schimburile comerciale intracomunitare. Deoarece utilizarea acestor marcaje nu trebuie să genereze, direct sau indirect, o dublă impunere, ar trebui să se clarifice faptul că orice sumă plătită sau depusă ca garanţie pentru obţinerea unor astfel de marcaje urmează să fie rambursată sau restituită de către statul membru care a emis marcajele, în cazul în care acciza a devenit exigibilă şi a fost colectată în alt stat membru.

(33) Aplicarea cerinţelor normale privind deplasarea şi monitorizarea produselor accizabile ar putea genera costuri administrative disproporţionate pentru micii producători de vin. Prin urmare, statele membre ar trebui să poată scuti aceşti producători de obligaţia îndeplinirii anumitor cerinţe.

(34) Ar trebui să se ţină seama de faptul că, în ceea ce priveşte produsele accizabile utilizate pentru aprovizionarea navelor şi a aeronavelor, până în prezent nu s-a găsit nici o abordare comună satisfăcătoare.

(35) Măsurile de punere în aplicare a prezentei directive ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a modalităţilor de exercitare a competenţelor de punere în aplicare conferite Comisiei [21].

(36) Pentru a prevedea o perioadă de adaptare la sistemul informatizat de monitorizare a circulaţiei produselor accizabile în regim suspensiv de accize, statele membre ar trebui să poată beneficia de o perioadă de tranziţie pe durata căreia aceste deplasări pot fi desfăşurate în continuare în conformitate cu formalităţile stabilite prin Directiva 92/12/CEE.

(37) Dat fiind faptul că obiectivul prezentei directive, şi anume asigurarea unor proceduri comune cu privire la anumite aspecte legate de accize, nu poate fi realizat suficient de către statele membre şi, prin urmare, datorită amplorii şi efectelor sale, poate să fie realizat mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarităţii, astfel cum a fost stabilit la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporţionalităţii, astfel cum a fost stabilit la articolul în cauză, prezenta directivă nu depăşeşte acţiunile necesare pentru îndeplinirea acestui obiectiv,

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

CAPITOLUL I

Dispoziţii generale

Articolul 1

Prezenta directivă stabileşte un regim general pentru accizele percepute direct sau indirect pentru consumul următoarelor produse, denumite în continuare „produse accizabile”:

1. produsele energetice şi electricitatea reglementate de Directiva 2003/96/CE;

2. alcoolul şi băuturile alcoolice reglementate de Directivele 92/83/CEE şi 92/84/CEE;

3. tutunul prelucrat reglementat de Directivele 95/59/CE, 92/79/CEE şi 92/80/CEE.

Articolul 2

(1) Următoarele activităţi sunt supuse accizării:

(a) producţia, inclusiv extracţia, de produse accizabile pe teritoriul Comunităţii;

(b) importul de produse accizabile pe teritoriul Comunităţii.

(2) Statele membre pot aplica produselor accizabile şi alte impozite, în anumite scopuri, cu condiţia ca impozitele în cauză să respecte normele comunitare de impunere aplicabile accizelor sau taxei pe valoarea adăugată pentru stabilirea bazei de impozitare, la calculul impozitului, la exigibilitatea şi la monitorizarea impozitului.

(3) Statele membre îşi păstrează dreptul de a percepe:

(a) impozite pe alte produse decât produsele accizabile;

(b) impozite care nu pot fi caracterizate ca impozite pe cifra de afaceri, pe prestarea de servicii, inclusiv cele legate de produsele accizabile.

Totuşi, perceperea unor asemenea impozite nu poate genera, în cadrul schimburilor comerciale dintre statele membre, formalităţi legate de trecerea frontierei.

Articolul 3

(1) Formalităţile stabilite prin dispoziţiile vamale comunitare cu privire la importul de produse pe teritoriul vamal al Comunităţii se aplică mutatis mutandis intrării pe teritoriul Comunităţii a produselor accizabile care provin din unul dintre teritoriile menţionate la articolul 5 alineatul (2).

(2) Formalităţile stabilite prin dispoziţiile vamale comunitare cu privire la exportul de produse dinspre teritoriul vamal al Comunităţii se aplică mutatis mutandis exportului de produse accizabile dinspre teritoriul Comunităţii către unul dintre teritoriile menţionate la articolul 5 alineatul (2).

(3) Capitolele III şi IV nu se aplică produselor accizabile care fac obiectul unei proceduri sau al unui regim vamal suspensiv.

Articolul 4

În sensul prezentei directive şi al dispoziţiilor sale de punere în aplicare, se aplică următoarele definiţii:

1. „regim suspensiv de accize” înseamnă un regim fiscal aplicat producerii, prelucrării, deţinerii sau deplasării de produse accizabile care nu fac obiectul unei proceduri sau al unui regim vamal suspensiv, accizele fiind suspendate;

2. „procedură sau regim vamal suspensiv” înseamnă oricare dintre regimurile prevăzute prin Regulamentul (CEE) nr. 2913/92 cu privire la supravegherea vamală la care sunt supuse mărfurile necomunitare din momentul intrării pe teritoriul vamal al Comunităţii, depozitarea temporară, zonele libere sau antrepozitele libere, precum şi oricare dintre procedurile menţionate la articolul 84 alineatul (1) litera (a) din regulamentul în cauză;

3. „stat membru” şi „teritoriul unui stat membru” înseamnă teritoriul fiecărui stat membru al Comunităţii căruia i se aplică tratatul, în conformitate cu articolul 299 din tratat, cu excepţia tuturor teritoriilor menţionate la articolul 5 alineatul (2) sau alineatul (3);

4. „Comunitate” şi „teritoriul Comunităţii” înseamnă teritoriile statelor membre, astfel cum sunt definite la punctul 3.

Articolul 5

(1) Prezenta directivă şi directivele menţionate la articolul 1 se aplică teritoriului Comunităţii.

(2) Prezenta directivă şi directivele menţionate la articolul 1 nu se aplică următoarelor teritorii care fac parte din teritoriul vamal al Comunităţii:

(a) Insulele Canare;

(b) teritoriile franceze de peste mări;

(c) Insulele Åland;

(d) Insulele Anglo-Normande (Channel Islands).

(3) Prezenta directivă şi directivele menţionate la articolul 1 nu se aplică următoarelor teritorii care nu fac parte din teritoriul vamal al Comunităţii:

(a) Insula Helgoland;

(b) teritoriul Büsingen;

(c) Ceuta;

(d) Melilla;

(e) Livigno;

(f) Campione d'Italia;

(g) apele italiene ale lacului Lugano;

(h) Gibraltar.

(4) Prin intermediul unei declaraţii, Spania poate notifica aplicabilitatea prezentei directive şi a directivelor menţionate la articolul 1 asupra Insulelor Canare - sub rezerva măsurilor de adaptare la situaţia lor de teritorii ultraperiferice – în ceea ce priveşte toate sau unele dintre produsele accizabile menţionate la articolul 1, cu începere din prima zi a celei de-a doua luni de la depunerea declaraţiei în cauză.

(5) Prin intermediul unei declaraţii, Franţa poate notifica aplicabilitatea prezentei directive şi a directivelor menţionate la articolul 1 asupra teritoriilor franceze de peste mări - sub rezerva măsurilor de adaptare la situaţia lor de teritorii ultraperiferice – în ceea ce priveşte toate sau unele dintre produsele accizabile menţionate la articolul 1, cu începere din prima zi a celei de-a doua luni de la depunerea declaraţiei în cauză.

(6) Dispoziţiile prezentei directive nu împiedică Grecia să menţină statutul special acordat Muntelui Athos, astfel cum este garantat prin articolul 105 din Constituţia Greciei.

Articolul 6

(1) Având în vedere convenţiile şi tratatele încheiate cu Franţa, Regatul Unit, Italia şi, respectiv, Cipru, Principatul Monaco, Insula Man, San Marino şi zonele Akrotiri şi Dhekelia aflate sub suveranitatea Regatului Unit nu sunt considerate ţări terţe în sensul aplicării prezentei directive.

(2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta ca deplasările de produse accizabile dinspre sau către:

(a) Principatul Monaco sunt tratate ca deplasări dinspre sau către Franţa;

(b) Insula Man sunt tratate ca deplasări dinspre sau către Regatul Unit;

(c) San Marino sunt tratate ca deplasări dinspre sau către Italia;

(d) zonele Akrotiri şi Dhekelia aflate sub suveranitatea Regatului Unit sunt tratate ca deplasări dinspre sau către Cipru.

(3) Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că deplasările de produse accizabile dinspre sau către Jungholz şi Mittleberg (Kleines Walsertal) sunt tratate ca deplasări dinspre sau către Germania.

CAPITOLUL II

Faptul generator

Secţiunea 1

Momentul şi locul exigibilităţii

Articolul 7

(1) Acciza este exigibilă în momentul eliberării pentru consum.

Eliberarea pentru consum se determină în conformitate cu alineatele (2), (3) şi (4).

(2) Oricare dintre următoarele constituie eliberare pentru consum:

(a) ieşirea unor produse accizabile dintr-un regim suspensiv de accize;

(b) producerea de produse accizabile în afara unui regim suspensiv de accize;

(c) importul de produse accizabile.

În sensul literei (c), importul de produse accizabile are loc atunci când produsele accizabile intră pe teritoriul Comunităţii fără a face obiectul unei proceduri sau al unui regim vamal suspensiv, sau când produsele accizabile sunt eliberate dintr-o procedură sau un regim vamal suspensiv.

Cu toate acestea, în cazul în care produsele accizabile sunt incluse imediat după importare într-un regim suspensiv de accize, nu sunt considerate ca fiind eliberate pentru consum.

(3) În situaţiile menţionate la articolul 16 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) şi la articolul 16 alineatul (2), se consideră că produsele accizabile sunt eliberate pentru consum în momentul primirii produselor în cauză de către destinatarul înregistrat, sau în momentul livrării directe.

(4) Distrugerea totală sau pierderea iremediabilă a produselor accizabile, inclusiv pierderi care sunt inerente naturii produselor în cauză, nu sunt considerate ca eliberare pentru consum.

Pierderea sau distrugerea produselor accizabile în cauză se dovedeşte într-un mod considerat satisfăcător de autorităţile competente.

În sensul primului paragraf, produsele sunt iremediabil pierdute atunci când devin inutilizabile pentru orice persoană.

(5) Fiecare stat membru stabileşte normele şi condiţiile pe baza cărora se determină pierderile inerente naturii produselor menţionate la alineatul (4).

Articolul 8

Condiţiile de exigibilitate şi nivelul accizelor care urmează să fie aplicate sunt cele în vigoare la data la care accizele devin exigibile în statul membru în care are loc eliberarea pentru consum.

Accizele se percep şi se colectează şi, dacă este cazul, se rambursează sau se restituie în conformitate cu procedurile stabilite de fiecare stat membru. Statele membre aplică aceleaşi proceduri pentru produsele naţionale şi pentru produsele provenind din alte state membre.

Articolul 9

(1) În cazul în care, pe parcursul unei deplasări în regim suspensiv de accize, a survenit o neregulă care a dus la eliberarea pentru consum a produselor accizabile şi nu este posibil să se determine unde a avut loc eliberarea pentru consum, se consideră că aceasta a avut loc în statul membru de expediţie.

Cu toate acestea, dacă înainte de expirarea unei perioade de trei ani de la data la care a început deplasarea în conformitate cu articolul 19 alineatul (1) se stabileşte în ce stat membru a avut loc de fapt eliberarea pentru consum, statul membru în cauză informează autorităţile competente din statul membru de expediţie.

În cazul în care acciza a fost percepută de statul membru de expediţie, este rambursată sau restituită de îndată ce s-a furnizat o dovadă a colectării sale de către celălalt stat membru.

(2) În cazul în care nu se cunoaşte momentul eliberării pentru consum, se consideră că eliberarea în cauză a avut loc în momentul expedierii produselor accizabile.

(3) În sensul alineatului (1), o neregulă înseamnă o situaţie în care deplasarea nu s-a încheiat în conformitate cu articolul 19 alineatul (2).

Secţiunea 2

Rambursare şi restituire

Articolul 10

Pe lângă cazurile menţionate la articolul 31 alineatul (4) şi la articolul 34 alineatul (7), la solicitarea unui comerciant, în cadrul activităţii sale profesionale, statele membre pot dispune ca produsele accizabile care au fost eliberate pentru consum să fie eligibile pentru rambursarea sau restituirea accizelor, cu condiţia ca rambursarea sau restituirea în cauză să nu genereze alte forme de scutire decât cele prevăzute la articolul 11.

Secţiunea 3

Scutiri

Articolul 11

(1) Produsele accizabile, inclusiv cele deja eliberate pentru consum, sunt scutite de la plata accizelor în cazul în care sunt destinate:

(a) livrării în contextul relaţiilor diplomatice sau consulare;

(b) organizaţiilor internaţionale recunoscute ca atare de către autorităţile publice din statul membru gazdă şi membrilor organizaţiilor în cauză, în limitele şi în conformitate cu condiţiile stabilite prin convenţiile internaţionale privind instituirea acestor organizaţii, sau prin acordurile de sediu;

(c) forţelor armate ale oricărui stat parte la Tratatul Atlanticului de Nord, altul decât statul membru în care sunt exigibile accizele, pentru uzul forţelor armate în cauză, pentru personalul civil însoţitor sau pentru aprovizionarea popotelor sau cantinelor acestora;

(d) forţelor armate ale Regatului Unit staţionate în Cipru în temeiul Tratatului de instituire a Republicii Cipru din 16 august 1960, pentru uzul forţelor armate în cauză, pentru personalul civil însoţitor sau pentru aprovizionarea popotelor sau cantinelor acestora;

(e) consumului în cadrul unui acord încheiat cu ţări terţe sau cu organizaţii internaţionale, cu condiţia ca acordul în cauză să fie permis sau autorizat în ceea ce priveşte scutirea de la plata taxei pe valoarea adăugată.

(2) Scutirile sunt supuse condiţiilor şi limitelor stabilite de statul membru gazdă. Statele membre pot acorda scutirea printr-o rambursare de accize.

Articolul 12

Fără a aduce atingere dispoziţiilor articolului 20 alineatul (1), produsele accizabile care se deplasează în regim suspensiv de accize către un destinatar în sensul articolului 11 alineatul (1) sunt însoţite de un certificat de scutire.

În conformitate cu procedura menţionată la articolul 40 alineatul (2), Comisia stabileşte modelul şi conţinutul certificatului de scutire.

Articolul 13

(1) Statele membre pot scuti de la plata accizelor produsele accizabile furnizate de magazinele duty-free, transportate în bagajul personal al călătorilor care iau o navă sau o aeronavă către un teritoriu terţ sau către o ţară terţă.

(2) Produsele furnizate la bordul unei aeronave sau al unei nave pe parcursul călătoriei pe cale aeriană sau maritimă către un teritoriu terţ sau către o ţară terţă fac obiectul aceluiaşi tratament ca produsele furnizate de magazinele duty-free.

(3) Statele membre adoptă măsurile necesare pentru garantarea faptului că scutirile menţionate la alineatele (1) şi (2) se aplică în aşa fel încât să se prevină orice posibilitate de fraudă, evaziune sau abuz.

(4) În sensul prezentului articol se aplică următoarele definiţii:

(a) „teritoriu terţ” înseamnă teritoriile menţionate la articolul 5 alineatele (2) şi (3);

(b) „magazin duty-free” înseamnă orice unitate situată într-un aeroport sau port care îndeplineşte condiţiile stabilite de autorităţile publice competente, în special în temeiul alineatului (3);

(c) „călător către un teritoriu terţ sau către o ţară terţă” înseamnă orice călător care deţine un document de transport pentru călătorie pe cale aeriană sau maritimă, în care se menţionează că destinaţia imediată este un aeroport sau port situat pe un teritoriu terţ sau o ţară terţă.

CAPITOLUL III

Producere, prelucrare şi deţinere

Articolul 14

(1) Fiecare stat membru îşi stabileşte propriile norme privind producerea, prelucrarea şi deţinerea de produse accizabile, sub rezerva prezentei directive.

(2) Se consideră că producerea, prelucrarea şi deţinerea de produse accizabile are loc în regim suspensiv de accize doar dacă activităţile în cauză se desfăşoară în locaţii autorizate în temeiul alineatului (3).

(3) Autorităţile competente ale statelor membre autorizează ca „antrepozite fiscale” locaţii care urmează să fie utilizate pentru producerea, prelucrarea şi deţinerea de produse accizabile, precum şi pentru primirea sau expedierea acestora în regim suspensiv de accize.

Articolul 15

(1) Deschiderea şi exploatarea unui antrepozit fiscal de o persoană fizică sau juridică, denumită în continuare „antrepozitar autorizat”, sunt supuse autorizării de către autorităţile competente din statul membru în care este situat antrepozitul fiscal.

Autorizarea nu se poate refuza din motivul unic că persoana fizică sau juridică este stabilită în alt stat membru şi intenţionează să exploateze antrepozitul fiscal printr-o reprezentanţă sau o sucursală deschisă în statul membru care emite autorizaţia.

Autorizaţia acoperă activităţile prevăzute la articolul 14 alineatul (3).

(2) Un antrepozitar autorizat are obligaţia:

(a) să furnizeze, dacă este necesar, o garanţie pentru acoperirea riscului inerent producerii, prelucrării şi deţinerii de produse accizabile;

(b) să respecte cerinţele stabilite de statul membru pe teritoriul căruia este situat antrepozitul fiscal;

(c) să ţină, pentru fiecare antrepozit fiscal în parte, evidenţe privind stocurile şi deplasările de produse accizabile;

(d) să introducă în antrepozitul său fiscal, la sosire, toate produsele accizabile care se deplasează în regim suspensiv de accize;

(e) să accepte toate acţiunile de monitorizare şi controalele vizând stocurile.

Condiţiile pentru garanţia menţionată la litera (a) sunt stabilite de autorităţile competente ale statului membru în care este autorizat antrepozitul fiscal.

CAPITOLUL IV

Deplasarea produselor accizabile în regim suspensiv de accize

Secţiunea 1

Dispoziţii generale

Articolul 16

(1) Produsele accizabile pot fi deplasate în regim suspensiv de accize pe teritoriul Comunităţii:

(a) de la un antrepozit fiscal către una dintre următoarele destinaţii:

(i) un alt antrepozit fiscal;

(ii) o persoană fizică sau juridică autorizată de autorităţile competente din statul membru de destinaţie, în condiţiile stabilite de autorităţile în cauză, să primească produse accizabile care se deplasează în regim suspensiv de acciză expediate din alt stat membru, denumită în continuare „destinatar înregistrat”;

(iii) un loc de unde produsele accizabile părăsesc teritoriul Comunităţii, în sensul articolului 24 alineatul (1);

(iv) un destinatar în sensul articolului 11 alineatul (1), în cazul în care produsele sunt expediate din alt stat membru;

(b) de la locul de import către oricare dintre destinaţiile menţionate la litera (a), în cazul în care produsele în cauză sunt expediate de o persoană fizică sau juridică autorizată în acest sens de autorităţile competente din statul membru în care are loc importul, în condiţiile stabilite de autorităţile în cauză, denumită în continuare „expeditor înregistrat”.

(2) Prin derogare de la alineatul (1) litera (a) punctele (i) şi (ii), statul membru de destinaţie poate, în condiţii stabilite de el însuşi, să permită deplasarea produselor accizabile în regim suspensiv de accize către un loc de livrare directă situat pe teritoriul său, în cazul în care locul respectiv a fost indicat de antrepozitarul autorizat din statul membru de destinaţie sau de destinatarul înregistrat.

Antrepozitarul autorizat şi destinatarul înregistrat au responsabilitatea de a depune procesul-verbal de primire menţionat la articolul 23 alineatul (1).

(3) Alineatele (1) şi (2) se aplică deplasărilor de produse accizabile cu taxe zero care nu au fost eliberate pentru consum.

Articolul 17

(1) În condiţiile stabilite de autorităţile competente din statul membru de expediţie, acestea impun ca riscurile inerente deplasării în regim suspensiv de acciză să fie acoperite printr-o garanţie, care poate fi depusă de una sau mai multe dintre persoanele următoare:

(a) antrepozitarul autorizat expeditor;

(b) expeditorul înregistrat;

(c) transportatorul;

(d) proprietarul produselor accizabile;

(e) destinatarul.

(2) Garanţia este valabilă pe întreg teritoriul Comunităţii.

Statele membre stabilesc normele detaliate privind garanţiile.

(3) Statul membru de expediţie poate deroga de la obligaţia de depunere a garanţiei în ceea ce priveşte următoarele deplasări de produse accizabile în regim suspensiv de accize:

(a) deplasări care se desfăşoară integral pe propriul teritoriu;

(b) în cazul în care celelalte state membre implicate sunt de acord, deplasările de produse energetice pe teritoriul Comunităţii pe cale maritimă sau prin conducte fixe.

Articolul 18

(1) Un destinatar înregistrat nu are dreptul de a deţine sau de a expedia produse accizabile în regim suspensiv de accize.

Acesta se conformează următoarelor cerinţe:

(a) garantează plata accizelor în condiţiile stabilite de autorităţile competente din statul membru de destinaţie;

(b) ţine evidenţe privind livrările de produse accizabile;

(c) introduce fără întârziere în evidenţe, la sosire, produsele accizabile care se deplasează în regim suspensiv de accize;

(d) acceptă toate acţiunile de monitorizare şi controalele vizând stocurile.

(2) În cazul unui comerciant care primeşte doar ocazional produse accizabile, autorizaţia prevăzută la articolul 16 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) se limitează la o anumită cantitate de produse accizabile, un singur expeditor şi o anumită perioadă de timp.

Un destinatar înregistrat autorizat în sensul primului paragraf se conformează următoarelor cerinţe:

(a) garantează plata accizelor în condiţiile stabilite de autorităţile competente din statul membru de destinaţie;

(b) acceptă orice control care permite autorităţilor competente din statul membru de destinaţie să se asigure că produsele au fost efectiv primite.

Articolul 19

(1) Se consideră că deplasarea de produse accizabile în regim suspensiv de accize a început în momentul în care produsele părăsesc antrepozitul fiscal de expediţie sau locul de import.

(2) Se consideră că deplasarea produselor accizabile în regim suspensiv de accize s-a încheiat în momentul în care destinatarul a recepţionat produsele sau, în cazul menţionat la articolul 16 alineatul (1) litera (a) punctul (iii), în momentul în care produsele au părăsit teritoriul Comunităţii.

Secţiunea 2

Procedura care trebuie urmată cu privire la deplasarea

de produse accizabile în regim suspensiv de accize

Articolul 20

(1) O deplasare de produse accizabile este considerată ca având loc în regim suspensiv de accize doar dacă este însoţită de un document administrativ în format electronic procesat în conformitate cu alineatele (2) şi (3).

(2) În sensul alineatului (1), expeditorul depune un proiect de document administrativ electronic la autorităţile competente din statul membru de expediţie, prin intermediul sistemului informatizat instituit prin Decizia nr. 1152/2003/CE, denumit în continuare „sistemul informatizat”.

(3) Autorităţile competente din statul membru de expediţie efectuează o verificare electronică a integralităţii şi corectitudinii datelor din proiectul de document administrativ electronic.

În cazul în care datele respective sunt complete şi corecte, autorităţile competente în cauză îi atribuie documentului un cod de referinţă administrativ unic.

Autorităţile în cauză trimit apoi expeditorului documentul administrativ electronic conţinând codul de referinţă administrativ.

(4) În cazurile menţionate la articolul 16 alineatul (1) litera (a) punctele (i), (ii) şi (iv), autorităţile competente din statul membru de expediţie înaintează documentul administrativ electronic autorităţilor competente din statul membru de destinaţie, care îl vor înainta destinatarului, în cazul în care destinatarul este un antrepozitar autorizat sau un destinatar înregistrat.

Dacă produsele accizabile sunt destinate unui antrepozitar autorizat din statul membru de expediţie, autorităţile competente din statul membru în cauză înaintează direct acestuia documentul administrativ electronic.

(5) În cazul menţionat la articolul 16 alineatul (1) litera (a) punctul (iii), autorităţile competente din statul membru de expediţie înaintează documentul administrativ electronic autorităţilor competente din statul membru unde este depusă declaraţia de export în temeiul articolului 161 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 2913/92, denumit în continuare „statul membru de export”, dacă statul membru în cauză este altul decât statul membru de expediţie.

(6) Expeditorul comunică codul de referinţă administrativ persoanei care însoţeşte produsele.

Codul este valabil pe întreaga durată a deplasării în regim suspensiv de accize.

(7) Expeditorul poate anula documentul administrativ electronic, atâta timp cât deplasarea nu a început încă în sensul articolului 19 alineatul (1).

(8) Expeditorul poate modifica destinaţia pe parcursul deplasării în regim suspensiv de accize, pentru a indica o nouă destinaţie, care trebuie să fie una dintre destinaţiile menţionate la articolul 16 alineatul (1) litera (a) punctele (i), (ii) sau (iii) sau, dacă este cazul, la articolul 16 alineatul (2).

Articolul 21

În cazul deplasării în regim suspensiv de accize a produselor energetice, pe cale maritimă sau pe căi navigabile interioare, către un destinatar care nu este cunoscut cu siguranţă în momentul în care expeditorul depune proiectul de document administrativ electronic prevăzut la articolul 20 alineatul (2), autorităţile competente din statul membru de expediţie pot autoriza expeditorul să omită includerea în documentul în cauză a datelor privind destinatarul.

De îndată ce aceste date sunt cunoscute, expeditorul le comunică autorităţilor competente din statul membru de expediţie.

Articolul 22

Autoritatea competentă din statul membru de expediţie poate permite, în condiţiile stabilite de statul membru în cauză, ca expeditorul, prin intermediul sistemului informatizat, să divizeze o deplasare de produse energetice în regim suspensiv de accize în două sau mai multe deplasări, cu condiţia să nu se modifice cantitatea totală de produse accizabile.

De asemenea, statele membre pot dispune ca asemenea divizări să fie interzise pe propriul teritoriu.

Articolul 23

(1) La primirea de produse accizabile în oricare dintre destinaţiile menţionate la articolul 16 alineatul (1) litera (a) punctele (i), (ii) sau (iv) sau la articolul 16 alineatul (2), destinatarul depune fără întârziere un proces-verbal privind primirea acestora, denumit în continuare „proces-verbal de primire”, la autorităţile competente din statul membru de destinaţie, prin intermediul sistemului informatizat.

Autorităţile în cauză oferă destinatarilor menţionaţi la articolul 11 alineatul (1) toată asistenţa necesară în vederea depunerii unui proces-verbal de primire prin intermediul sistemului informatizat.

(2) Autorităţile competente din statul membru de destinaţie efectuează o verificare electronică a integralităţii şi corectitudinii datelor din procesul-verbal de primire şi confirmă ulterior destinatarului înregistrarea acestuia, trimiţându-l apoi autorităţilor competente din statul membru de expediţie.

(3) Autorităţile competente din statul membru de expediţie înaintează procesul-verbal de primire expeditorului. În cazul în care locul de expediţie şi cel de destinaţie se află în acelaşi stat membru, autorităţile competente din statul membru în cauză înaintează direct expeditorului procesul-verbal de primire.

Articolul 24

(1) În cazul menţionat la articolul 16 alineatul (1) litera (a) punctul (iii), autorităţile competente din statul membru de export întocmesc un proces-verbal, denumit în continuare „proces-verbal de export”, pe baza unei atestări eliberate de biroul vamal de ieşire, în sensul articolului 793 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 2454/93 al Comisiei [22], sau de biroul unde se realizează formalităţile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din prezenta directivă, prin care se certifică faptul că produsele accizabile au părăsit teritoriul Comunităţii.

(2) Autorităţile competente din statul membru de export efectuează o verificare electronică a integralităţii şi corectitudinii datelor care rezultă din atestarea menţionată la alineatul (1) şi, în cazul în care statul membru de expediţie nu este acelaşi cu statul membru de export, transmit procesul-verbal de export autorităţilor competente din statul membru de expediţie.

(3) Autorităţile competente din statul membru de expediţie înaintează procesul-verbal de export expeditorului.

Articolul 25

(1) Procesul-verbal de primire sau procesul-verbal de export constituie dovada faptului că deplasarea s-a încheiat în conformitate cu articolul 19 alineatul (2).

(2) În absenţa unui proces-verbal de primire sau a unui proces-verbal de export, inclusiv în cazul în care sistemul informatizat nu este disponibil, se poate furniza o dovadă alternativă privind încheierea deplasării în regim suspensiv de accize, printr-o adnotare făcută de autorităţile competente din statul membru de destinaţie, pe baza unor dovezi corespunzătoare, care să indice că produsele accizabile expediate au ajuns la destinaţia declarată sau, în cazul menţionat la articolul 16 alineatul (1) litera (a) punctul (iii), printr-o adnotare făcută de autorităţile competente din statul membru pe teritoriul căruia este situat biroul vamal de ieşire, care să certifice faptul că produsele accizabile au părăsit teritoriul Comunităţii.

În sensul primului paragraf, un document depus de destinatar şi care conţine aceleaşi date ca procesul-verbal de primire constituie o dovadă corespunzătoare.

Articolul 26

(1) În cazul în care sistemul informatizat nu este disponibil, un antrepozitar autorizat sau un expeditor înregistrat pot începe o deplasare de produse accizabile în regim suspensiv de accize, în următoarele condiţii:

(a) produsele sunt însoţite de un document pe hârtie care conţine aceleaşi date ca proiectul de document administrativ în format electronic menţionat la articolul 20 alineatul (2);

(b) trebuie să informeze autorităţile competente din statul membru de expediţie în momentul în care se realizează expediţia.

Când sistemul informatizat este din nou disponibil, expeditorul depune fără întârziere un proiect de document administrativ electronic. Acest document înlocuieşte documentul pe hârtie menţionat la primul paragraf litera (a), de îndată ce a fost procesat în conformitate cu articolul 20 alineatul (3), şi se aplică procedura privind documentul administrativ electronic.

Până în momentul în care documentul administrativ electronic este procesat în conformitate cu articolul 20 alineatul (3), se consideră că deplasarea se desfăşoară în regim suspensiv de accize pe baza documentului pe hârtie.

(2) În cazul în care sistemul informatizat nu este disponibil, un antrepozitar autorizat sau un expeditor înregistrat poate comunica informaţiile menţionate la articolul 20 alineatul (8) sau la articolul 22 prin intermediul unor mijloace alternative de comunicare. În acest scop, antrepozitarul sau expeditorul în cauză informează autorităţile competente din statul membru de expediţie în momentul în care se efectuează modificarea destinaţiei sau divizarea deplasării.

Alineatul (1) al doilea paragraf se aplică mutatis mutandis.

Până în momentul în care autorităţile competente din statul membru de expediţie efectuează verificarea electronică necesară şi transmit expeditorului documentul administrativ electronic aferent, se consideră că deplasarea sau deplasările în cauză se desfăşoară în regim suspensiv pe baza informaţiilor furnizate în conformitate cu primul paragraf.

(3) În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 40 alineatul (2), Comisia poate stabili normele şi procedurile care trebuie urmate în cazul în care sistemul informatizat nu este disponibil.

Articolul 27

În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 40 alineatul (2), Comisia adoptă măsuri privind stabilirea:

1. structurii şi conţinutului mesajelor care trebuie schimbate în temeiul articolelor 20-24 de către persoanele şi autorităţile competente implicate în cazul unei deplasări de produse accizabile în regim suspensiv de accize, precum şi între autorităţile competente implicate;

2. normelor şi procedurilor privind schimbul de mesaje menţionat la punctul 1.

Secţiunea 3

Proceduri simplificate

Articolul 28

Statele membre pot stabili proceduri simplificate în ceea ce priveşte deplasările în regim suspensiv de accize care se desfăşoară integral pe propriul teritoriu.

Articolul 29

Printr-un acord, statele membre în cauză pot stabili proceduri simplificate pentru următoarele deplasări în regim suspensiv de accize:

1. deplasări frecvente şi regulate între anumiţi agenţi economici din două sau mai multe state membre;

2. deplasări frecvente şi regulate între anumiţi agenţi economici dintr-un singur stat membru, prin alt stat membru;

3. deplasări prin conducte fixe între două sau mai multe state membre.

CAPITOLUL V

Deplasarea şi impozitarea produselor accizabile

după eliberarea pentru consum

Secţiunea 1

Achiziţii realizate de persoane particulare

Articolul 30

(1) Accizele pentru produsele accizabile achiziţionate de persoane particulare pentru uz personal şi transportate de acestea dintr-un stat membru în altul sunt exigibile numai în statul membru în care se achiziţionează produsele accizabile.

În ceea ce priveşte alte produse accizabile în afara tutunului prelucrat achiziţionat de persoane particulare, primul paragraf se aplică, de asemenea, şi în cazul în care produsele sunt transportate în contul persoanelor particulare.

Impunerea în statul membru de achiziţie se aplică şi produselor accizabile expediate de o persoană particulară către o altă persoană particulară, fără plată (directă sau indirectă).

(2) Pentru a stabili dacă produsele accizabile menţionate la alineatul (1) sunt destinate uzului personal, statele membre iau în considerare cel puţin următoarele elemente:

(a) statutul comercial al celui care deţine produsele accizabile şi motivele pentru care le deţine;

(b) locul în care se află produsele accizabile sau, dacă este cazul, modul de transport folosit;

(c) orice document referitor la produsele accizabile;

(d) natura produselor accizabile;

(e) cantitatea de produse accizabile.

Secţiunea 2

Deţinerea în alt stat membru

Articolul 31

(1) În cazul în care produsele accizabile care au fost deja eliberate pentru consum într-un stat membru sunt deţinute în scopuri comerciale în alt stat membru, accizele devin exigibile în cel de-al doilea stat membru.

Scopurile comerciale sunt considerate a fi toate celelalte scopuri în afara uzului personal al persoanelor particulare, stabilit în conformitate cu articolul 30 alineatul (2).

În cazurile menţionate la articolul 30 alineatul (1), atunci când tutunul prelucrat nu este transportat de persoanele particulare în cauză, se consideră că este deţinut în scopuri comerciale.

(2) Fără a aduce atingere dispoziţiilor articolului 36, în cazul în care produsele accizabile care au fost deja eliberate pentru consum într-un stat membru se deplasează în cadrul Comunităţii, produsele în cauză nu sunt considerate ca fiind deţinute în scopuri comerciale până în momentul în care ajung în statul membru de destinaţie, cu condiţia ca deplasarea să se realizeze pe baza formalităţilor prevăzute la articolul 32 alineatul (3) literele (a), (b) şi (c), sau pe baza celor prevăzute la articolul 34 alineatul (4) literele (a), (b) şi (c), după caz.

(3) Produsele accizabile deţinute la bordul unei nave sau al unei aeronave care efectuează voiaje sau zboruri între două state membre, dar care nu sunt disponibile pentru vânzare în momentul în care nava sau aeronava se află pe teritoriul unuia dintre statele membre, nu sunt considerate ca fiind deţinute în scopuri comerciale în statul respectiv.

(4) Accizele plătite în statul membru unde a avut loc eliberarea pentru consum se rambursează sau se restituie în cazul în care autorităţile competente din statul membru de destinaţie au constatat că accizele au devenit exigibile.

Articolul 32

(1) În situaţia menţionată la articolul 31 alineatul (1) primul paragraf, persoana plătitoare de accize este persoana care deţine sau în contul căreia sunt deţinute produsele accizabile.

Cu toate acestea, în cazul în care produsele accizabile sunt deţinute în vederea livrării către un comerciant sau un organism de drept public constituit în statul membru în care sunt deţinute produsele, comerciantul sau organismul în cauză este persoana plătitoare de accize.

În cazul menţionat la al doilea paragraf, autorităţile competente autorizează vânzătorul, la solicitarea acestuia, să îl înlocuiască pe comerciantul sau organismul de drept public ca persoană plătitoare de accize, cu condiţia ca vânzătorul să îndeplinească cerinţele articolului 34 alineatul (4).

(2) În cazul în care persoana care deţine sau în contul căreia sunt deţinute produsele accizabile nu este constituită în statul membru în care sunt deţinute produsele, aceasta se conformează cerinţelor stabilite la articolul 34 alineatul (4).

(3) În alte cazuri decât cele menţionate la alineatul (1) al treilea paragraf şi la alineatul (2), persoana plătitoare de accize execută următoarele acţiuni:

(a) înainte de expedierea produselor, depune o declaraţie la autorităţile competente din statul membru de destinaţie şi garantează plata accizelor;

(b) se asigură că, atunci când produsele se deplasează între state membre, acestea sunt însoţite de un document, denumit în continuare „document de însoţire”;

(c) plăteşte acciza în statul membru de destinaţie în conformitate cu procedura stabilită de statul membru în cauză;

(d) acceptă orice control care permite autorităţilor competente din statul membru de destinaţie să se asigure că produsele accizabile au fost efectiv primite şi că accizele exigibile pentru acestea au fost plătite.

(4) În conformitate cu procedura menţionată la articolul 40 alineatul (2), Comisia adoptă măsuri de stabilire a modelului şi conţinutului documentului de însoţire.

Articolul 33

(1) În cazul în care produsele accizabile deja eliberate pentru consum într-un stat membru urmează să fie deplasate către o destinaţie din acel stat membru prin traversarea teritoriului altui stat membru, se aplică următoarele cerinţe:

(a) o asemenea deplasare se desfăşoară pe baza documentului de însoţire şi urmează un itinerar corespunzător;

(b) înainte de expedierea produselor accizabile, expeditorul depune o declaraţie la autorităţile competente din locul de expediţie;

(c) destinatarul atestă faptul că a primit produsele în conformitate cu normele stabilite de autorităţile fiscale competente din locul de destinaţie;

(d) expeditorul şi destinatarul acceptă orice control care permite autorităţilor fiscale respective să se asigure că produsele au fost efectiv primite.

(2) În cazul în care se deplasează în mod frecvent şi regulat produse accizabile în condiţiile precizate la alineatul (1), statele membre pot autoriza o procedură simplificată prin intermediul unor acorduri administrative bilaterale.

Secţiunea 3

Vânzarea la distanţă

Articolul 34

(1) Produsele accizabile deja eliberate pentru consum într-un stat membru, care sunt achiziţionate de persoane acţionând în calitate de persoane particulare şi sunt apoi expediate sau transportate către alt stat membru, direct sau indirect, de către vânzător sau în contul acestuia, fac obiectul accizării în statul membru de destinaţie.

(2) În cazul menţionat la alineatul (1), accizele devin exigibile în momentul livrării produselor accizabile.

(3) Accizele din statul membru de destinaţie sunt impuse vânzătorului.

(4) Vânzătorul îndeplineşte următoarele cerinţe:

(a) se înregistrează la autorităţile fiscale din statul membru de expediţie al produselor accizabile;

(b) înainte de expedierea produselor accizabile, garantează plata accizelor la un birou fiscal desemnat în mod special de statul membru de destinaţie pentru vânzările la distanţă;

(c) indică pe documentele comerciale care însoţesc transporturile de produse accizabile numărul de identificare menţionat la alineatul (5) al treilea paragraf;

(d) la sfârşitul unei perioade date, care urmează să fie stabilită de fiecare stat membru în parte, transmite biroului fiscal menţionat la litera (b) un document care precizează cantităţile de produse accizabile livrate în perioada respectivă.

(5) Statul membru de destinaţie determină condiţiile pe baza cărora se calculează garanţia menţionată la alineatul (4) litera (b).

În momentul depunerii garanţiei, vânzătorul prezintă documentul de identificare menţionat la alineatul (4) litera (a).

Statul membru de destinaţie alocă apoi vânzătorului un număr de identificare.

(6) Documentul menţionat la alineatul (4) litera (d) este andosat de autorităţile fiscale menţionate la alineatul (4) litera (a) şi, dacă este cazul, este însoţit de documentele administrative şi comerciale solicitate de statul membru de destinaţie.

Accizele se plătesc în conformitate cu procedura stabilită de statul membru de destinaţie.

(7) În cazul menţionat la alineatul (1), accizele plătite în primul stat membru se rambursează sau se restituie, la solicitarea vânzătorului, dacă vânzătorul a urmat procedurile stabilite la alineatul (4).

În cazul în care vânzătorul este un antrepozitar autorizat, statul membru poate dispune simplificarea procedurii de rambursare sau restituire.

(8) În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 40 alineatul (2), Comisia stabileşte modelul şi conţinutul documentelor menţionate la alineatul (4) literele (a) şi (d), precum şi datele care trebuie precizate în documentul comercial menţionat la alineatul (4) litera (c).

Secţiunea 4

Distrugere şi pierdere

Articolul 35

În cazul în care produsele accizabile fac obiectul accizării în temeiul articolului 31 alineatul (1) primul paragraf sau al articolului 34 alineatul (1), accizele nu sunt exigibile pentru produsele accizabile care sunt total distruse sau iremediabil pierdute.

Alineatul (7) alineatul (4) al doilea şi al treilea paragraf se aplică mutatis mutandis în ceea ce priveşte aceste produse.

Garanţia depusă în temeiul articolului 32 alineatul (3) litera (a) sau al articolului 34 alineatul (4) litera (b) se restituie total sau parţial.

Secţiunea 5

Nereguli apărute pe parcursul deplasării produselor accizabile

Articolul 36

(1) În cazul în care produsele accizabile care se deplasează în conformitate cu articolul 31 alineatul (2) nu ajung în statul membru de destinaţie, accizele sunt exigibile, în conformitate cu articolul 31 alineatul (1) primul paragraf, în statul membru în care s-a încheiat deplasarea în cauză sau în care produsele au ieşit din deplasarea în cauză.

Accizele sunt datorate de persoana care a garantat plata acestora în conformitate cu articolul 32 alineatul (3) litera (a) sau cu articolul 34 alineatul (4) litera (b).

La prezentarea unei dovezi care atestă că autorităţile competente din statul membru în cauză au constatat exigibilitatea accizelor, statul membru în care a avut loc eliberarea pentru consum rambursează sau restituie accizele plătite; statul membru de destinaţie restituie garanţia depusă în temeiul articolului 32 alineatul (3) litera (a) sau al articolului 34 alineatul (4) litera (b).

În cazul în care deplasarea se încheie, sau produsele ies din deplasare în statul membru în care are loc eliberarea pentru consum, statul membru de destinaţie restituie garanţia depusă în temeiul articolului 32 alineatul (3) litera (a) sau al articolului 34 alineatul (4) litera (b).

(2) În cazul în care este posibil să se determine unde s-a încheiat deplasarea menţionată la alineatul (1) sau unde au ieşit produsele din deplasarea în cauză, se consideră că acest eveniment, denumit în continuare „neregulă”, a survenit în statul membru în care are loc eliberarea pentru consum.

Cu toate acestea, dacă înainte de expirarea unei perioade de trei ani de la data la care au fost expediate produsele se stabileşte în ce stat membru a survenit neregula, statul membru în cauză informează autorităţile competente din statul membru în care a avut loc eliberarea pentru consum.

De îndată ce s-au prezentat dovezi privind colectarea accizelor de către celălalt stat membru, statul membru în care a avut loc eliberarea pentru consum restituie sau rambursează accizele percepute sau colectate.

(3) În sensul prezentului articol, în cazul în care nu se cunoaşte momentul în care a survenit neregula, se consideră că aceasta a survenit în momentul expedierii produselor accizabile.

CAPITOLUL VI

Dispoziţii diverse

Secţiunea 1

Marcarea

Articolul 37

(1) Fără a aduce atingere dispoziţiilor articolului 7 alineatul (1), statele membre pot impune ca produsele accizabile să poarte marcaje fiscale sau marcaje de identificare naţionale utilizate în scopuri fiscale în momentul eliberării pentru consum pe propriul teritoriu sau, în cazurile prevăzute la articolul 31 alineatul (1) primul paragraf şi la articolul 34 alineatul (1), în momentul în care intră pe propriul teritoriu.

(2) Toate statele membre care impun utilizarea de marcaje fiscale sau marcaje de identificare naţionale în sensul alineatului (1) sunt obligate să le pună la dispoziţia antrepozitarilor autorizaţi din celelalte state membre.

(3) Fără a aduce atingere dispoziţiilor adoptate în scopul aplicării adecvate a prezentului articol şi în scopul prevenirii oricărei fraude, evaziuni sau abuz, statele membre se asigură că aceste marcaje sau mărci nu creează obstacole în calea liberei circulaţii a produselor accizabile.

În momentul în care asemenea marcaje sau mărci sunt aplicate pe produsele accizabile, orice sumă plătită sau depusă ca garanţie în vederea obţinerii marcajelor sau mărcilor în cauză se rambursează sau se restituie de către statul membru care le-a emis, dacă accizele au devenit exigibile şi au fost colectate în alt stat membru.

(4) Marcajele fiscale sau marcajele de identificare în sensul alineatului (1) sunt valabile în statul membru emitent. Cu toate acestea, pot exista acorduri de recunoaştere reciprocă a acestor marcaje între statele membre.

Secţiunea 2

Micii producători de vin

Articolul 38

(1) Statele membre pot scuti micii producători de vin de la obligaţiile prevăzute în capitolele III şi IV, precum şi de la alte obligaţii privind deplasarea şi monitorizarea produselor accizabile. În cazul în care micii producători în cauză realizează ei înşişi tranzacţii intracomunitare, aceştia informează autorităţile relevante şi respectă cerinţele stabilite prin Regulamentul (CE) nr. 884/2001 al Comisiei [23].

(2) Prin „mici producători de vin” se înţelege persoane care produc în medie mai puţin de 1 000 hl de vin pe an.

(3) În cazul în care micii producători de vin beneficiază de o scutire în conformitate cu alineatul (1), destinatarul informează autorităţile competente din statul membru de destinaţie cu privire la livrările de vin primite, prin intermediul documentului solicitat în temeiul Regulamentului (CE) nr. 884/2001 sau printr-o trimitere la acesta.

Secţiunea 3

Produse pentru aprovizionarea navelor şi aeronavelor

Articolul 39

Statele membre pot menţine dispoziţiile naţionale asupra acestui aspect până în momentul în care Consiliul adoptă dispoziţii comunitare privind produsele pentru aprovizionarea navelor şi aeronavelor.

CAPITOLUL VII

Dispoziţii finale

Articolul 40

(1) Comisia este asistată de un comitet denumit „Comitetul pentru accize”.

(2) Când se face referire la prezentul alineat se aplică articolele 5 şi 7 din Decizia 1999/468/CE.

Termenul prevăzut la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabileşte la trei luni.

Articolul 41

Pe lângă sarcinile care îi revin în temeiul articolului 40, Comitetul pentru accize examinează subiectele propuse spre discuţie de preşedintele său, fie din proprie iniţiativă, fie la cererea reprezentantului unui stat membru, cu privire la aplicarea dispoziţiilor comunitare privind accizele.

Articolul 42

Directiva 92/12/CEE se abrogă de la [1 aprilie 2009].

Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă şi se citesc în conformitate cu tabelul de corespondenţă din anexă.

Articolul 43

Până la [31 decembrie 2009], statele membre de expediţie pot continua să permită iniţierea deplasărilor de produse accizabile în regim suspensiv de accize pe baza formalităţilor stabilite la articolul 15 alineatul (6) şi la articolul 18 din Directiva 92/12/CEE.

Deplasările în cauză, precum şi descărcarea aferentă fac obiectul dispoziţiilor prevăzute la primul paragraf, precum şi la articolul 15 alineatele (4) şi (5) şi la articolul 19 din Directiva 92/12/CEE. Articolul 15 alineatul (4) din directiva în cauză se aplică tuturor garanţilor desemnaţi în conformitate cu articolului 17 alineatul (1) din prezenta directivă.

Articolele 20-26 din prezenta directivă nu se aplică deplasărilor în cauză.

Articolul 44

(1) Statele membre adoptă şi publică până la [28 februarie 2009] actele cu putere de lege şi actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică fără întârziere Comisiei textul dispoziţiilor respective şi un tabel de corespondenţă între dispoziţiile respective şi prezenta directivă.

Statele membre aplică aceste dispoziţii începând cu [1 aprilie 2009].

Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziţii, ele conţin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoţite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.

(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziţii de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

Articolul 45

Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

Articolul 46

Prezenta directivă se adresează statelor membre.

Adoptată la Bruxelles, …

Pentru Consiliu

Preşedintele

ANEXĂ

Tabel de corespondenţă 1: Directiva 92/12/CEE > noua directivă |

Articol din Directiva 92/12/CEE | Articol nou | Articol din Directiva 92/12/CEE | Articol nou |

articolul 1 | articolul 1 | articolul 15 alineatul (6) | articolul 21 |

articolul 2 | articolele 5, 6 | articolul 16 | articolul 18 |

articolul 3 alineatul (1) | articolul 1 | articolul 17 | - |

articolul 3 alineatul (2) | articolul 2 alineatul (2) | articolul 18 alineatul (1) | articolul 20 alineatele (1) şi (2), articolul 27 |

articolul 3 alineatul (3) | articolul 2 alineatul (3) | articolul 18 alineatele (2)-(6) | - |

articolul 4 | articolul 4 | articolul 19 | articolul 20 alineatele (3)-(5), articolul 23, articolul 24, articolul 29 |

articolul 5 alineatul (1) | articolul 2 alineatul (1), articolul 7 alineatul (2) | articolul 20 | articolul 9 |

articolul 5 alineatul (2) | articolul 7 alineatul (2) | articolul 21 | articolul 37 |

articolul 5 alineatul (3) | - | articolul 22 alineatele (1) şi (2) | articolul 10 |

| | articolul 22 alineatul (3) | articolul 31 alineatul (4) |

| | articolul 22 alineatul (4) | articolul 34 alineatul (7) |

| | articolul 22 alineatul (5) | - |

articolul 6 alineatul (1) | articolul 7 alineatele (1) şi (2) | articolul 23 alineatul (1) | articolul 11 |

| | articolul 23 alineatul (1a) | articolul 12 |

| | articolul 23 alineatul (2) | - |

articolul 6 alineatul (2) | articolul 8 | articolul 23 alineatul (3) | - |

articolul 7 | articolele 31, 32, 33 | articolul 23 alineatul (4) | - |

articolul 8 | articolul 30 | articolul 23 alineatul (5) | articolul 39 |

articolul 9 | articolul 30 | articolul 24 | articolele 40, 41 |

articolul 10 | articolul 34 | articolul 25 | - |

articolul 11 | articolul 14 alineatele (1) şi (2) | articolul 26 | - |

articolul 12 | articolul 15 alineatul (1) | articolul 26a | - |

articolul 13 | articolul 15 alineatul (2) | articolul 27 | - |

articolul 14 | articolul 7 alineatele (4) şi (5) | articolul 28 | - |

articolul 15 alineatul (1) | articolul 16 alineatele (1) şi (3) | articolul 29 | articolul 38 |

articolul 15 alineatul (2) | - | articolul 30 | - |

articolul 15 alineatul (3) | articolul 17 | articolul 30a | - |

articolul 15 alineatul (4) | articolul 19 alineatul (2) | articolul 31 | articolele 44, 45 |

articolul 15 alineatul (5) | articolul 20 alineatul (8) | articolul 32 | articolul 46 |

.

Tabel de corespondenţă 2: noua directivă > Directiva 92/12/CEE |

Articol nou | Articol din Directiva 92/12/CEE | Articol nou | Articol din Directiva 92/12/CEE |

articolul 1 | articolul 1, articolul 3 alineatul (1) | articolul 21 | articolul 15 alineatul (6) |

articolul 2 alineatele (1)-(3) | articolul 5 alineatul (1), articolul 3 alineatele (2) şi (3) | articolul 22 | nou |

articolul 3 | nou | articolul 23 | articolul 19 |

articolul 4 | articolul 4 | articolul 24 | articolul 19 |

articolele 5, 6 | articolul 2 | articolul 25 | nou |

articolul 7 alineatele (1) şi (2) | articolul 6 alineatul (1), articolul 5 alineatele (1) şi (2) | articolul 26 | nou |

articolul 7 alineatul (3) | nou | articolul 27 | articolul 18 alineatul (1) |

articolul 7 alineatele (4) şi (5) | articolul 14 | articolul 28 | nou |

articolul 8 | articolul 6 alineatul (2) | articolul 29 | articolul 19 alineatul (2) |

articolul 9 | articolul 20 | articolul 30 | articolele 8, 9 |

articolul 10 | articolul 22 alineatele (1) şi (2) | articolele 31, 32, 33 | articolul 7 |

| | articolul 31 alineatul (4) | articolul 22 alineatul (3) |

| | articolul 34 alineatul (7) | articolul 22 alineatul (4) |

articolul 11 | articolul 23 alineatul (1) | articolul 34 | articolul 10 |

articolul 12 | articolul 23 alineatul (1a) | | |

articolul 13 | nou | articolul 35 | Nou [COM(2004) 227] |

articolul 14 | articolul 11 | articolul 36 | Nou [COM(2004) 227] |

articolul 15 | articolele 12, 13 | articolul 37 | articolul 21 |

articolul 16 alineatele (1) şi (3) | articolul 15 alineatul (1) | articolul 38 | articolul 29 |

articolul 16 alineatul (2) | nou | | |

articolul 17 | articolul 15 alineatul (3) | articolul 39 | articolul 23 alineatul (5) |

articolul 18 | articolul 16 | articolul 40 | articolul 24 alineatele (1)-(3) |

articolul 19 alineatul (1) | nou | articolul 41 | articolul 24 alineatul (4) |

articolul 19 alineatul (2) | articolul 15 alineatul (4) | articolul 42 | nou |

articolul 20 alineatele (1) şi (2) | articolul 18 alineatul (1) | articolul 43 | nou |

articolul 20 alineatele (3)-(5) | articolul 19 | articolul 44 | articolul 31 |

articolul 20 alineatele (6) şi (7) | nou | articolul 45 | articolul 31 |

articolul 20 alineatul (8) | articolul 15 alineatul (5) | articolul 46 | articolul 32 |

[1] JO L 76, 23.3.1992, p. 1. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2004/106/CE

- (JO L 359, 4.12.2004, p. 30).

[2] JO L 162, 1.7.2003, p. 5.

[3] JO C 122, 30.4.2004, p. 44.

[4] JO L 283, 31.10.2003, p. 51. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2004/75/CE

- (JO L 157, 30.4.2004, p. 100).

[5] JO L 347, 11.12.2006, p. 1.

[6] JO L 359, 4.12.2004, p. 1.

[7] JO L 276, 19.9.1992, p. 1. Regulament modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1792/2006 (JO L 362, 20.12.2006, p. 1).

[8] JO L 184, 17.7.1999, p. 23. Decizie modificată ultima dată prin Decizia 2006/512/CE (JO L 200, 22.7.2006, p. 11).

[9] JO C […], […], p. […].

[10] JO C […], […], p. […].

[11] JO C […], […], p. […].

[12] JO L 76, 23.3.1992, p. 1. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2004/106/CE

- (JO L 359, 4.12.2004, p. 30).

[13] JO L 316, 31.10.1992, p. 21. Directivă modificată ultima dată prin Actul de aderare din 2005.

[14] JO L 316, 31.10.1992, p. 29.

[15] JO L 291, 6.12.1995, p. 40. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2002/10/CE (JO L 46, 16.2.2002, p. 26).

[16] JO L 316, 31.10.1992, p. 8. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2003/117/CE (JO L 333, 20.12.2003, p. 49).

[17] JO L 316, 31.10.1992, p. 10. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2003/117/CE.

[18] JO L 283, 31.10.2003, p. 51. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2004/75/CE

- (JO L 157, 30.4.2004, p. 100).

[19] JO L 302, 19.10.1992, p. 1. Regulament modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006

- (JO L 363, 20.12.2006, p. 1).

[20] JO L 162, 1.7.2003, p. 5.

[21] JO L 184, 17.7.1999, p. 23. Decizie modificată prin Decizia 2006/512/CE

- (JO L 200, 22.7.2006, p. 11).

[22] JO L 253, 11.10.1993, p. 1.

[23] JO L 128, 10.5.2001, p. 32.

--------------------------------------------------