COMISIA EUROPEANĂ Strasbourg, 22.11.2022 COM(2022) 781 final RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU ȘI COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN Raport privind mecanismul de alertă 2023





















































Elaborat în conformitate cu articolul 3 și 4 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011 privind prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice



































{SWD(2022) 381 final}



Raport privind mecanismul de alertă 2023 Cuprins Rezumat 1. Contextul macroeconomic 2 Dezechilibre, riscuri și ajustare: principalele evoluții 2.1. Sectorul extern 2.2. Competitivitate 2.3. Întreprinderi nefinanciare 2.4. Piețele locuințelor și datoria gospodăriilor 2.5. Administrația publică 2.6. Sectorul financiar 3. Secțiunea „Țări” Anexa 1: Notă la tabelele din secțiunea „Țări” Anexa 2: Previziuni și previziuni pentru momentul prezent (nowcast) ale indicatorilor din tabloul de bord

Anexa 3: Tabloul de bord PDM



Prezentul Raport privind mecanismul de alertă (RMA) inițiază a douăsprezecea rundă anuală a procedurii privind dezechilibrele macroeconomice (PDM). Procedura are ca scop detectarea, prevenirea și corectarea dezechilibrelor care au sau pot avea efecte negative asupra bunei funcționări a economiei unui stat membru, a uniunii economice și monetare sau a Uniunii în ansamblu, precum și încurajarea unor răspunsuri adecvate la nivel de politică. Implementarea PDM este integrată în semestrul european pentru coordonarea politicilor economice, pentru a se asigura coerența cu analizele și cu recomandările formulate în cadrul altor instrumente de supraveghere economică [articolele 1 și 2 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011]. RMA identifică statele membre pentru care ar trebui realizate bilanțuri aprofundate pentru a se evalua dacă acestea sunt afectate de dezechilibre care necesită adoptarea unor măsuri de politică [articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 1176/2011]. Luând în considerare discuțiile privind RMA cu Parlamentul European, precum și dezbaterile din cadrul Consiliului și al Eurogrupului, Comisia va pregăti ulterior bilanțuri aprofundate pentru statele membre în cauză. Bilanțurile aprofundate vor fi publicate în primăvara anului 2023 și vor furniza baza pentru evaluarea efectuată de Comisie cu privire la existența și gravitatea dezechilibrelor macroeconomice și pentru identificarea lacunelor în materie de politici. RMA include, de asemenea, o analiză a implicațiilor la nivelul zonei euro ale dezechilibrelor macroeconomice din statele membre. Analiza RMA se bazează pe lectura economică a unui tablou de bord cu indicatori selectați, care constituie un dispozitiv de filtrare pentru identificarea unor dovezi prima facie cu privire la riscurile și vulnerabilitățile potențiale. În conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 1176/2011, rolul Comisiei este de a realiza o lectură economică a valorilor din tabloul de bord care permite o înțelegere mai aprofundată a contextului economic global, ținând seama de considerente specifice fiecărei țări(). RMA se bazează, de asemenea, pe instrumente analitice și cadre de evaluare, precum și pe date suplimentare publicate, în special pe date din cursul anului(). Pornind de la abordarea adoptată în anii precedenți, prima examinare a dezechilibrelor din cadrul RMA este orientată spre viitor, în vederea detectării timpurii a riscurilor de apariție a dezechilibrelor. Acest lucru ar putea implica deschiderea bilanțurilor aprofundate atunci când tendințele negative indică riscuri ridicate de acumulare a dezechilibrelor. În acest scop, prezentul raport utilizează previziuni, previziuni pentru momentul prezent și proiecții pentru a evalua mai bine posibila evoluție a riscurilor la adresa stabilității macroeconomice. Valorile variabilelor din tabloul de bord pentru 2022 și anii următori au fost estimate pe baza datelor prognozate ale Comisiei, iar previziunile pentru momentul prezent (nowcast) se bazează pe date din cursul anului (a se vedea anexa 2 pentru detalii). Există o incertitudine considerabilă care stă la baza acestor previziuni și este necesar să se țină seama de acest lucru pentru a respecta principiul transparenței în ceea ce privește analiza și datele utilizate, precum și principiul prudenței cu privire la concluzii. Abordarea actuală a RMA este în concordanță cu propunerea Comisiei privind viitorul supravegherii dezechilibrelor macroeconomice, prezentată în contextul evaluării guvernanței economice(). În special, aceasta vizează consolidarea rolului preventiv al PDM într-un mediu caracterizat de noi riscuri. Evaluarea dezechilibrelor s-ar baza mai mult pe evoluția riscurilor și pe măsurile de politică. PDM reformată s-ar concentra asupra aspectelor macroeconomice care afectează statele membre și, în același timp, ar conferi mai multă vizibilitate dimensiunilor dezechilibrelor din UE și din zona euro. Rezumat Prezentul raport privind mecanismul de alertă (RMA) ia în considerare evoluția dezechilibrelor într-un moment în care economia UE trece de la o redresare în urma pandemiei de COVID-19 la o încetinire puternică a creșterii în contextul presiunilor inflaționiste. Până la începutul anului 2022, aproape toate economiile din UE au compensat scăderea PIB-ului înregistrată în 2020 din cauza izbucnirii pandemiei și au înregistrat o creștere puternică, în pofida unor blocaje în aprovizionare care persistă și a unor deficite tot mai mari de forță de muncă. De la lansarea războiului de agresiune al Rusiei împotriva Ucrainei în februarie 2022, creșterile bruște ale costurilor energiei au dus la o deteriorare puternică a perspectivelor economiei UE. Perspectivele actuale sunt marcate de o combinație între inflația ridicată și scăderea încrederii consumatorilor și a producătorilor. Incertitudinea, legată de posibila profunzime și durată a crizei energetice, este ridicată. Activitatea economică este în scădere și se preconizează că se va înregistra o creștere negativă în ultimul trimestru al anului 2022. Condițiile de finanțare s-au înăsprit în mod vizibil, cu atât mai mult în afara zonei euro, pe măsură ce autoritățile monetare iau măsuri pentru a contracara presiunile inflaționiste. În afara UE, condițiile globale sunt marcate de o încetinire a activității Chinei și de tulburările piețelor emergente. Înainte de deteriorarea condițiilor economice, s-a reluat procesul de reducere a efectului de levier al unor dezechilibre de lungă durată care au crescut în timpul pandemiei, în timp ce prețurile locuințelor și-au accelerat creșterea. Odată cu redresarea economică, procesul de reducere a efectului de levier al nivelurilor ridicate ale datoriei publice și private, care era în desfășurare în ultimul deceniu într-o serie de țări, a fost reluat în multe cazuri, dar de la niveluri inițiale mai ridicate. Reechilibrarea externă reîncepea, lent. Aceasta s-a întrerupsese în timpul pandemiei, deoarece balanța contului curent s-a deteriorat într-o serie de țări debitoare nete mari cu o pondere substanțială a sectorului turismului, în timp ce excedentele mari de cont curent au persistat. Datoria publică, care crescuse substanțial odată cu criza provocată de pandemia de COVID-19, având în vedere recesiunea puternică și necesitatea de a sprijini economia, a început să se tempereze începând din 2021. Creșterea prețurilor locuințelor s-a accelerat în timpul pandemiei, iar creșterea puternică a continuat în timpul redresării. În unele țări, creșterea solidă a salariilor s-a adăugat preocupărilor legate de competitivitatea costurilor, care, în unele cazuri, se accentuase în perioada anterioară pandemiei. Lectura economică a tabloului de bord, care reflectă rezultatele pentru 2021, se bazează pe scenariul central din previziunile Comisiei din toamna anului 2022 și pe evoluțiile economice din cursul anului. În plus față de scenariul central, există riscuri și vulnerabilități sporite legate de gradul mare de incertitudine cu privire la evoluțiile economice în momentul de față, care sunt discutate mai jos. Lectura economică conduce la următoarele concluzii tematice: ·În 2021, balanța contului curent a majorității statelor membre a revenit aproape de poziția anterioară crizei provocate de pandemia de COVID-19 din 2019, în pofida unui impact rezidual în unele țări cu o pondere mare a sectorului turismului. Balanța contului curent a majorității țărilor debitoare nete a rămas sub nivelurile care ar fi condus la o corectare rapidă, în timp ce unele excedente mari de cont curent au crescut. Pozițiile de stoc externe mari s-au redus în principal datorită creșterii mai mari a PIB-ului, dar rămân substanțiale. Pe parcursul anului 2022 s-a înregistrat o reducere puternică a balanței contului curent, atât a deficitelor, cât și a excedentelor, ca urmare a creșterii semnificative a prețurilor la energie. În unele cazuri, acestea sunt însoțite de o reducere a balanțelor comerciale din afara domeniului energiei, la care se adaugă efectele cursului de schimb. Măsurile fiscale menite să atenueze impactul crizei energetice modifică contribuția relativă a capacității nete/necesarului net de finanțare a sectorului public și a sectorului privat și contribuie la creșterea deficitelor de cont curent și la reducerea excedentelor. ·Evoluția costului unitar al muncii a fost dificil de interpretat în ultimii ani din cauza unor perturbări grave în măsurarea productivității, dar în general acesta a crescut. Salariile au crescut puternic în unele țări în 2021, ceea ce indică un risc de pierdere a competitivității costurilor în zona euro, în special în țările care se confruntă deja cu presiuni susținute înainte de anii de pandemie. În unele țări, deficitele de pe piața forței de muncă sunt deosebit de accentuate, ceea ce poate reprezenta un impact specific al pandemiei. În 2022, creșterile salariale s-au accelerat, fără a fi însoțite de o creștere a productivității, ceea ce a condus la o presiune suplimentară asupra competitivității; cu toate acestea, din cauza inflației ridicate, venitul disponibil real al gospodăriilor este în scădere. Ratele reale efective de schimb bazate pe inflație nu s-au apreciat până în prezent în ansamblu în zona euro, din cauza deprecierii monedei unice, dar există variații considerabile de la o țară la alta. Impactul diferit al șocului prețurilor la energie asupra dinamicii prețurilor joacă un rol în acest context, determinat de diferențele în ceea ce privește mixul energetic, structura piețelor energiei și sprijinul guvernamental. Există, de asemenea, variații semnificative ale cursurilor de schimb efective pe baza inflației de bază, țările cu presiuni mai mari asupra prețurilor prezentând o apreciere în raport cu zona euro în cursul anului curent. În țările din afara zonei euro au loc atât deprecieri substanțiale, cât și aprecieri, reflectând parțial diferite dinamici ale cursului de schimb nominal care, în unele cazuri, dar nu în toate, sunt determinate de orientarea politicii monetare. ·În 2021, excedentul de cont curent din zona euro a crescut la nivelurile anterioare pandemiei. Datele anuale indică o scădere bruscă în curs în 2022, determinată în principal de creșterea importurilor, importurile de energie fiind factorul cel mai important ca urmare a efectelor semnificative asupra prețurilor. Prin urmare, se preconizează că balanța contului curent a zonei euro va scădea considerabil în 2022 și va rămâne în mare parte neschimbată în 2023, în pofida menținerii cererii reale. Modificările costului unitar al muncii în timpul pandemiei au dus la o stagnare temporară a ajustării simetrice a pozițiilor externe în zona euro, cumulat în 2020 și 2021. În ansamblu, creșterile au fost, în linii mari, similare în cazul țărilor cu poziții investiționale internaționale nete pozitive și nete negative ridicate. Începând din 2022, ajustarea simetrică ar trebui să reînceapă și să continue în perioada analizată în previziuni, costul unitar al muncii crescând cel mai puternic în unele țări cu excedent. ·Rata de îndatorare a întreprinderilor a scăzut în 2021, odată cu reluarea creșterii economice. Întreprinderile sunt marcate de o creștere a lichidității care atenuează parțial riscurile imediate asociate stocurilor datoriei întreprinderilor. Cu toate acestea, stocurile datoriei rămân considerabile în multe state membre și, în unele cazuri, peste nivelurile anterioare pandemiei. O continuare a reducerii datoriei întreprinderilor ca pondere din PIB este în desfășurare în 2022, întrucât creșterea economică rămâne pozitivă în contextul fluxurilor de capital continue, dar este probabil ca acest lucru să fie îngreunat de contextul macroeconomic dificil. În unele țări, recrudescența creditelor neperformante și falimentul întreprinderilor au început în 2022. ·Prețurile locuințelor și-au accelerat creșterea în majoritatea statelor membre în 2021, după ani de creștere susținută. Prețurile au continuat să crească în prima jumătate a anului 2022, dar se preconizează că se vor tempera. Rata datoriei gospodăriilor și-a reluat tendința descendentă în 2021, dar rămâne ridicată și peste nivelurile anterioare pandemiei în unele țări. Deși se preconizează că datoria gospodăriilor va continua să scadă ca procent din PIB în 2022, este probabil ca povara dobânzilor asupra gospodăriilor să crească. În afara zonei euro, ratele dobânzilor ipotecare au crescut semnificativ în cursul anului 2022, în timp ce în zona euro creșterea ratelor dobânzilor este mai limitată, dar se preconizează că va continua. ·Ponderea datoriei publice în PIB a scăzut în aproape toate statele membre în 2021, dar rămâne cu mult peste nivelul din 2019 în aproape toate cazurile. Deficitele au rămas ridicate, dar creșterea economică puternică a avut ca efect scăderea ratelor datoriei. În general, ratele datoriei publice au scăzut în 2022 ca urmare a continuării creșterii economice, alături de o reducere suplimentară a deficitelor, în pofida pachetelor considerabile de sprijin pentru gospodării și întreprinderi în contextul prețurilor ridicate ale energiei. Perspectivele pentru anul 2023 variază de la o țară la alta, deși noi scăderi ale ponderii datoriei publice sunt prognozate în rândul țărilor cu cele mai ridicate datorii. Noile măsuri de politică menite să atenueze impactul crizei energetice pot duce la creșterea nivelului datoriei. Costurile cu serviciul datoriei au început să crească din 2021, pe fondul înăspririi condițiilor financiare după ani de condiții foarte favorabile. Această creștere a fost cea mai pronunțată în țările din afara zonei euro, care au înregistrat creșteri mai puternice ale marjelor randamentelor obligațiunilor suverane. ·Sectorul bancar este bine capitalizat și s-a dovedit a fi rezilient în timpul pandemiei. Reducerea creditelor neperformante moștenite a continuat în 2021 și în cursul anului 2022, dar nu poate fi exclusă posibilitatea dezvoltării unor circuite de feedback. Deși rentabilitatea băncilor s-a redresat, aceasta rămâne slabă din punct de vedere structural și se preconizează că va scădea din nou, în pofida creșterii marjelor de dobândă, întrucât agravarea perspectivelor economice afectează activele și riscurile de credit. În 2021, furnizarea de credite a continuat chiar și după expirarea garanțiilor publice și după o oarecare înăsprire macroprudențială. Se preconizează o anumită creștere a creditelor neperformante pe fondul unui anumit impact întârziat al retragerii măsurilor de sprijin luate în urma pandemiei și al înrăutățirii actuale a perspectivelor economice. Având în vedere mediul economic, există riscuri specifice care ar putea duce la dezechilibre mai accentuate. Ar putea apărea mai multe scenarii nefavorabile decât cel descris mai sus, ceea ce ar duce fie la evoluții mai acute, fie la evoluții de durată mai lungă, care ar putea afecta stabilitatea macroeconomică și funcționarea economiilor în general: ·O criză energetică prelungită, cu costuri ridicate persistente ale energiei, ar putea duce la o încetinire a creșterii economice de o mai mare amploare și de o mai lungă durată, sporind stocurile datoriei atât direct, cât și indirect și conducând la o serie de efecte de domino prin impactul asupra consumatorilor, lucrătorilor, întreprinderilor și sectorului bancar. Persistența unor costuri ridicate ale energiei ar putea duce la deficite de cont curent mai mari pentru unele țări, exercitând presiuni asupra sustenabilității lor externe.

·Perspectiva unei transformări structurale mai puternice, care să se îndepărteze de dependența energetică ridicată de energia fosilă, în special provenită din Rusia, este pozitivă, dar implică riscuri și costuri de ajustare. O reorientare a lanțurilor valorice de la întreprinderile europene mai afectate care se confruntă cu prețuri de producție mai ridicate la nivel mondial ar putea afecta rentabilitatea și ar putea duce la creșterea falimentelor întreprinderilor, grupate în sectoarele și regiunile afectate, precum și la o scădere a cotelor de export și a creșterii potențiale în țările mai expuse. ·Reevaluarea riscului în întreaga lume s-ar putea resimți prin intermediul piețelor financiare, ceea ce ar duce la instabilitate și la creșterea costurilor îndatorării pentru entitățile suverane și debitorii privați, eventual în mod idiosincrasic. Condițiile economice mai precare au sporit vulnerabilitățile și riscurile asociate dezechilibrelor preexistente. În pofida încetinirii puternice a activității în curs, se preconizează că creșterea PIB-ului nominal va contribui la reducerea ponderii datoriei atât în 2022, cât și în 2023, în principal din cauza impactului inflației. Cu toate acestea, încetinirea activității economice și înăsprirea condițiilor de finanțare sporesc riscurile asociate nivelurilor ridicate ale datoriei. O creștere a creditelor neperformante și a falimentelor reprezintă un risc atât pentru întreprinderi, cât și pentru gospodării. Întreprinderile se confruntă cu creșteri ale costurilor de producție și pot fi limitate în ceea ce privește capacitatea lor de a le transfera, întreprinderile mai vulnerabile fiind grupate la nivel sectorial și geografic. Gospodăriile se confruntă cu un venit disponibil real redus în majoritatea țărilor, creșterile salariale fiind mai mici decât inflația, dar mai mari decât creșterea productivității. Creșterea prețurilor locuințelor face obiectul unei corecții în multe state membre, pe fondul creșterii ratelor dobânzilor ipotecare și al presiunii asupra venitului disponibil. Continuarea creșterii puternice a prețurilor locuințelor în unele țări ar reprezenta un risc de inversare dezordonată, în special atunci când acestea sunt însoțite de împrumuturi ipotecare cu dobândă variabilă. Stresul asupra întreprinderilor și al gospodăriilor ar putea să aibă un efect de agravare reciprocă și să se răspândească în întreaga economie, cu consecințe și pentru sectorul financiar. Măsurile suplimentare de sprijinire a gospodăriilor vulnerabile și a întreprinderilor mai expuse ar transfera o parte din costul crizei energetice asupra sectorului public și ar spori datoria publică, care, pentru țările cu niveluri inițiale ridicate ale datoriei și deficitului, poate reprezenta o provocare deosebită, ceea ce face necesar ca măsurile să fie specifice și să existe soluții temporare și comune la nivel european. Concret, Comisia va reevalua nevoile pentru RePowerEU. În plus, ratele mai ridicate ale dobânzii și creșterea mai slabă sau negativă a PIB-ului împiedică reducerea gradului de îndatorare a sectorului public, în special în cazul țărilor cu datorii mari. Acest lucru poate avea un efect de domino asupra altor sectoare, cu un impact negativ asupra creșterii economice. Pe măsură ce creșterea puternică de după pandemie stagnează, pot apărea noi dezechilibre, cu riscul unor efecte divergente asupra prețurilor ca urmare a șocului comun în materie de aprovizionare. În ciuda faptului că creșterea prețurilor la produsele de bază și riscurile legate de aprovizionarea cu gaze sunt șoc comun pentru UE, există diferențe considerabile în ceea ce privește impactul acestuia. Deși se preconizează că inflația va începe să scadă treptat, ar putea exista decalaje între nivelurile prețurilor și costurilor relative din diferitele țări atunci când aceasta va scădea. Acest lucru ar putea duce la pierderi în materie de competitivitate a costurilor, a căror atenuare ar putea fi costisitoare. Acest lucru este valabil în special pentru țările din zona euro și acolo unde au apărut deficite externe, deși inflația mai mare în țările cu excedent mare de cont curent ar putea facilita reechilibrarea zonei euro. În unele țări din afara zonei euro, deprecierile monetare pot menține competitivitatea costurilor prin compensarea unei creșteri puternice a costurilor cu forța de muncă, dar ar putea alimenta și mai mult inflația. La rândul său, aceasta poate duce la înăsprirea condițiilor de finanțare, în timp ce deprecierile cresc, de asemenea, costurile împrumuturilor externe și ale serviciului datoriei. Zona euro prezintă unele semne de reechilibrare pe termen scurt, dar performanța sa generală în viitor necesită o coordonare strânsă continuă a răspunsurilor la nivel de politică. Unele reechilibrări în cadrul zonei euro sunt susținute de evoluții mai puternice ale costului unitar al muncii în unele țări creditoare nete. Dinamica recentă a contului curent, ca urmare a șocului extern negativ, sprijină, de asemenea, în linii mari, o reechilibrare, țările creditoare nete înregistrând reduceri mai mari ale excedentelor lor mari. Diferențele în ceea ce privește amploarea intervențiilor de politică menite să atenueze impactul prețurilor ridicate ale energiei și care transferă povara crizei energetice către sectorul corporativ, cel casnic și cel public, precum și prevalența măsurilor nespecifice privind prețurile reprezintă un motiv de îngrijorare. Tipul și structura acestor măsuri, în ceea ce privește modul în care acestea afectează cererea de energie și prețurile energiei, precum și efectele lor asupra întreprinderilor și gospodăriilor, pot genera efecte de propagare pentru restul zonei euro și pot pune în pericol condițiile de concurență echitabile. Acest lucru necesită ca măsurile respective să fie specifice și temporare. Măsurile de politică necoordonate pot duce la creșterea divergențelor, împiedicând transmisia monetară și amplificând impactul eterogen al crizei energetice. Analiza cuprinsă în prezentul RMA indică necesitatea de a monitoriza îndeaproape evoluțiile și riscurile legate de tendințele comune, care afectează atât statele membre cu dezechilibre preexistente, cât și pe cele cu vulnerabilități nou apărute. Consecințele războiului Rusiei din Ucraina, precum și constrângerile în materie de aprovizionare la nivel mondial și presiunile inflaționiste constituie șocuri comune care pot implica riscuri pentru stabilitatea macroeconomică și pentru funcționarea economiei UE în ansamblu și a zonei euro în special. Având în vedere caracterul lor comun, acestea trebuie luate în considerare într-un cadru comun pentru a oferi context oricărei analize diferențiate specifice fiecărei țări. Ca parte a fundamentelor analitice ale viitoarelor bilanțuri aprofundate specifice fiecărei țări, serviciile Comisiei vor efectua evaluări tematice aprofundate cu privire la trei aspecte de importanță majoră în conjunctura actuală. Aceste evaluări vor viza aspecte care sunt comune mai multor state membre. Acestea vor identifica factorii comuni relevanți pentru analiza specifică fiecărei țări și se vor concentra mai în detaliu asupra țărilor evaluate în prezentul RMA ca fiind cele mai afectate de aceste aspecte. Evaluările vor fi, de asemenea, prezentate Comitetului pentru politică economică la începutul anului 2023, iar statele membre relevante vor fi invitate să contribuie la o discuție. Acest lucru va sta la baza bilanțurilor aprofundate specifice fiecărei țări din pachetul de primăvară al semestrului european. Se vor pregăti următoarele note tematice: ·O notă tematică aprofundată privind evoluțiile de pe piața locuințelor va analiza riscurile și factorii determinanți asociați evoluției prețurilor locuințelor, piețelor ipotecare și datoriilor gospodăriilor. Nota se va axa pe Cehia, Estonia, Germania, Ungaria, Letonia, Lituania, Luxemburg, Țările de Jos, Portugalia, Slovacia și Suedia. ·O notă tematică aprofundată privind dinamica competitivității va evalua amploarea și impactul transferului costurilor energiei asupra inflației, precum și asupra evoluției salariilor. Această notă se va concentra asupra Cehiei, Estoniei, Ungariei, Letoniei, Lituaniei, României și Slovaciei. ·O notă tematică aprofundată privind viabilitatea și soldul poziției externe va analiza reducerea balanțelor comerciale în cadrul unei abordări orizontale. Această notă se va axa pe Cipru, Grecia, Germania, Ungaria, Letonia, Lituania, Țările de Jos, Portugalia, România și Slovacia. Pe baza evaluării din RMA, bilanțurile aprofundate vor acoperi, de asemenea, preocupări suplimentare și aspecte specifice fiecărei țări. Aceasta va include impactul evoluțiilor actuale asupra dezechilibrelor identificate în bilanțurile aprofundate din 2022 (Cipru, Franța, Germania, Grecia, Italia, Țările de Jos, Portugalia, România, Spania și Suedia). Prezentul RMA concluzionează că bilanțurile aprofundate sunt justificate pentru statele membre în care există dezechilibre sau dezechilibre excesive. În cazul statelor membre care au fost identificate anterior ca fiind afectate de dezechilibre sau dezechilibre excesive, bilanțurile aprofundate pentru 2023 vor evalua dacă dezechilibrele respective se agravează, fac obiectul unei corecții sau sunt corectate, în vederea actualizării evaluărilor existente și a evaluării eventualelor necesități de politică rămase. Acesta va fi cazul Ciprului, Franței, Germaniei, Greciei, Italiei, Țărilor de Jos, Portugaliei, României, Spaniei și Suediei. În plus, vor fi realizate bilanțuri aprofundate pentru statele membre care prezintă riscuri deosebite de dezechilibre nou apărute. Bilanțurile aprofundate se vor baza pe notele de evaluare tematică aprofundate, care vor sta la baza analizei. RMA concluzionează că bilanțurile aprofundate sunt justificate și pentru Cehia, Estonia, Ungaria, Letonia, Lituania, Luxemburg și Slovacia, care nu au făcut obiectul bilanțurilor aprofundate în ciclul anterior, dar care ar putea fi supuse unor riscuri deosebite de dezechilibre macroeconomice. Graficul 1: Numărul statelor membre care înregistrează valori peste prag ale variabilelor din tabloul de bord Sursa: Eurostat și calculele efectuate de serviciile Comisiei (a se vedea anexa 2)

1. Contextul macroeconomic În urma invadării Ucrainei de către Rusia, economia UE se află într-un moment de cotitură, trecând de la o redresare în urma pandemiei de COVID-19 la o încetinire a creșterii în contextul presiunilor inflaționiste. Până la începutul anului 2022, aproape toate economiile UE au compensat scăderea PIB-ului cu care s-au confruntat ca urmare a pandemiei în 2020 și au înregistrat o creștere puternică. Odată cu invadarea Ucrainei de către Rusia în februarie 2022, perspectivele economiei UE s-au schimbat semnificativ. Potrivit previziunilor Comisiei din toamna anului 2022, creșterea reală în UE ar urma să scadă de la 5,4 % în 2021 la 3,3 % în 2022 și la 0,3 % în 2023, cu o creștere solidă a producției în prima jumătate a anului 2022, mascând deteriorarea de pe parcursul anului în curs (graficul 1.1). () Până în septembrie 2022, inflația a atins un nou nivel record de 10,9 % de la an la an în UE, în comparație cu o rată a inflației anterioară pandemiei situată sub 2 %. Numai în zona euro, inflația a atins un nivel record de 10,7 % în luna octombrie. Se preconizează că țările UE care se bazează mai mult pe gaze ca sursă de energie vor fi mai afectate de șocul recent (graficul 1.2b). Încrederea consumatorilor și a producătorilor a scăzut pe fondul unui grad ridicat de incertitudine. Condițiile de finanțare au devenit în mod vizibil mai dificile, deoarece autoritățile monetare au început să înăsprească politica de combatere a presiunilor inflaționiste ridicate, care se preconizează că vor rămâne la un nivel relativ ridicat în 2023. Graficul 1.1: Încetinirea PIB-ului Sursa: Eurostat și AMECO. Țări ordonate în funcție de previziunile de creștere a PIB-ului real pentru 2023. Creșterea prețurilor la energie a fost principalul factor determinant al inflației, dar o serie de alți factori au amplificat presiunile globale asupra prețurilor. Redresarea rapidă la nivel mondial în urma primului val al pandemiei a dus la creșterea cererii și a prețului energiei și ale altor produse de bază. Aceasta a fost prima etapă a creșterii inflației generate de prețul energiei. () În UE, acest lucru a fost combinat cu presiunea cererii, generată de consumul puternic și de lichidarea economiilor mari ale gospodăriilor acumulate în timpul fazei acute a pandemiei, ceea ce a condus la o creștere rapidă a cererii interne atunci când restricțiile au fost relaxate. () Stimulentele fiscale au continuat, de asemenea, să sprijine cererea în UE, după perioada acută de pandemie timpurie. Această presiune a cererii a fost însoțită de blocaje efective în aprovizionare, care au exercitat o presiune ascendentă asupra prețurilor produselor fabricate. După invadarea Ucrainei de către Rusia în februarie 2022, întreruperea aprovizionării cu gaz rusesc în Europa a dus la o creștere bruscă a prețului energiei, ceea ce face ca prețul energiei să fie principalul factor determinant al inflației IAPC (graficul 1.2 a). Evoluția veniturilor gospodăriilor în timpul pandemiei a pregătit terenul pentru o redresare puternică odată ce restricțiile au fost ridicate, iar condițiile de pe piața forței de muncă s-au înrăutățit în unele țări și sectoare. O serie de măsuri de politică, inclusiv măsuri de sprijinire a ocupării forței de muncă, au protejat veniturile gospodăriilor în 2020 și 2021. Prin urmare, venitul disponibil real al gospodăriilor a crescut între 2019 și 2021 în majoritatea țărilor UE, deși cu variații semnificative. În paralel, în multe țări, gospodăriile au acumulat economii nete în timpul pandemiei având în vedere și oportunitățile de consum reduse. Creșterile mai mari ale venitului disponibil în cursul anului 2021 au permis gospodăriilor să reziste la creșteri mai ample ale prețurilor fără o reducere a cererii, ceea ce, la rândul său, a permis unor întreprinderi nefinanciare să își mențină sau chiar să își crească profiturile în această perioadă. () Este probabil ca acest efect să scadă, întrucât se preconizează că venitul disponibil brut real va scădea în majoritatea țărilor UE în 2022 (a se vedea secțiunea 2.4). În timp ce șomajul a fost stabilizat prin măsuri de politică, deficitul general de pe piața forței de muncă a crescut în 2020. De atunci, acesta a scăzut odată cu redresarea cererii și creșterea bruscă a numărului de posturi vacante în 2021. () Este posibil ca tendința pe termen mai lung de reducere a populației în vârstă de muncă ca urmare a îmbătrânirii populației și a modificărilor tendințelor migrației să fi contribuit, de asemenea, la adâncirea deficitelor de forță de muncă din diferite țări ale UE. Deficitul de pe piața forței de muncă în al doilea trimestru al anului 2022 a fost scăzut într-o serie de țări din UE care au raportat o inflație de bază ridicată (graficul 1.2 d). În ciuda măsurilor de politică ample de limitare a prețurilor la energie, acestea reprezintă sursa unei presiuni economice majore și a incertitudinii. Creșterea prețurilor la energie reprezintă un șoc al raportului de schimb care impune costuri economiei UE. În întreaga UE, guvernele au încercat să limiteze povara creșterii prețurilor la energie pentru întreprinderi și gospodării prin redistribuirea sarcinii, dar nu pot elimina impactul economic global. Măsurile variază semnificativ de la o țară la alta, de la înghețarea prețurilor și reducerea impozitelor până la schemele de sprijin pentru venituri și se are în vedere acordarea unui sprijin suplimentar. Aceste măsuri nu pot compensa pe deplin impactul integral al creșterii prețului energiei asupra gospodăriilor și întreprinderilor, care se confruntă cu costuri mult mai mari, deși cu variații mari în funcție de consumul de energie și de expunerea la prețuri cu amănuntul mai mari. Inflația prețului energiei electrice în sine a variat pe teritoriul UE, nu numai din cauza politicilor guvernamentale, ci și ca urmare a mixului energetic și a acordurilor contractuale ale țărilor și a transferului aferent al prețului angro al energiei electrice asupra prețurilor cu amănuntul. Aceasta reprezintă o modificare majoră a costurilor și a prețurilor relative care ar putea duce la schimbări structurale semnificative și de durată între sectoare și țări, în funcție de durată și intensitate. Presiunile inflaționiste ridicate s-au extins dincolo de sectorul energiei, generând riscul ca divergențele în materie de inflație să se adâncească. Inflația de bază a crescut semnificativ în toate statele membre ale UE și în toate țările din zona euro în anul 2022, o parte din extindere reflectând efectul indirect al creșterii prețului energiei. Există diferențe mari între țări în ceea ce privește inflația de bază din 2022, care variază între 2,8 % și 11,5 % între țările UE și între 2,8 % și 9,8 % în zona euro. Eterogenitatea răspunsului la nivel de politică la șocul prețurilor la energie se reflectă în diverse măsuri ale inflației, inclusiv deflatorii comerțului și deflatorul PIB. În timp ce transferul inflației prețurilor la energie joacă un rol important, este probabil ca alți factori, cum ar fi blocajele în aprovizionare și cererea reziduală puternică, să fie semnificativi. Efectele secundare generate de o creștere a costurilor salariale nu sunt încă vizibile, dar pot evolua în unele țări din UE. Prețurile locuințelor au crescut la niveluri foarte ridicate, alimentate de constrângerile de lungă durată în materie de aprovizionare, iar creșterea lor continuă, în ciuda creșterii costurilor de finanțare, ar putea reprezenta un impuls suplimentar asupra inflației în timp. Blocajele în aprovizionare ar putea să se atenueze, dar continuă să limiteze oferta într-o serie de sectoare. În 2022 continuă să existe presiuni cauzate de perturbările lanțului de aprovizionare, deși aceste presiuni ar putea să se atenueze în unele sectoare. () Datele din ianuarie/februarie 2022 pentru indicii administratorilor de achiziții pentru termenele de livrare ale furnizorilor și analiza factorilor dinamici, inclusiv alți indicatori (restanțele de lucru, raportul dintre comenzi și stocuri, prețurile intermediare ale factorilor de producție și costurile de transport) sugerează că presiunile asupra lanțului de aprovizionare, deși sunt încă ridicate din punct de vedere istoric, au atins un nivel maxim și au început să se atenueze în UE. Indicii administratorilor de achiziții din octombrie 2022 continuă să indice o scădere a termenelor de livrare și scăderea cererii, reducând blocajele în aprovizionare. () Cu toate acestea, posibilele perturbări legate de războiul din Ucraina ar putea duce la un regres. Creșterea prețurilor la energie, combinată cu tensiuni geopolitice mai ample, cauzează perturbări semnificative în sectoare-cheie, cum ar fi industriile mari consumatoare de energie, și limitează accesul acestora la materiile prime critice. În funcție de participarea la lanțul de aprovizionare, aceste evoluții pot conduce, de asemenea, la evoluții diferite ale inflației de bază în întreaga UE. În ciuda creșterii costului unitar al muncii într-o serie de țări, salariile nominale nu țin pasul cu inflația, ceea ce duce la o scădere a puterii de cumpărare. În anul 2022, se anticipează ca remunerarea pe salariat să crească cu 4,2 % () în zona euro, iar productivitatea muncii cu 1,2 %, ceea ce va duce la o creștere a costului unitar al muncii de 3 %. Cu toate acestea, evoluția costului unitar al muncii a variat de la o țară la alta (graficul 1.2 e). Se preconizează că salariile nominale nu vor ține pasul cu inflația. Deși contribuie la protejarea întreprinderilor împotriva unei noi creșteri a costurilor de producție și la menținerea locurilor de muncă, acest lucru determină o pierdere a puterii de cumpărare a gospodăriilor. Pierderea puterii de cumpărare afectează cererea și crește riscul de stres bilanțier pentru gospodăriile vulnerabile. Politica monetară a început să se normalizeze, ducând la creșterea costurilor de finanțare și determinând corecții ale prețurilor activelor. În luna iulie a acestui an, după ce a redus volumul achizițiilor de active, BCE a continuat pe calea normalizării politicilor sale, majorând cele trei rate principale de politică monetară cu 50 de puncte de bază, semnalând o normalizare suplimentară și aprobând Instrumentul de protecție a transmiterii. În lunile septembrie și octombrie s-au înregistrat noi creșteri ale ratelor de politică monetară. Costurile de finanțare mai mari pentru bănci au fost parțial transferate prin creșterea ratelor dobânzilor active ale băncilor, în special pentru gospodării, în timp ce, în unele cazuri, prețurile activelor au scăzut. În zona euro, standardele de creditare s-au înăsprit pentru toate categoriile de credite în al doilea trimestrul al anului 2022 și au continuat să se înăsprească în al treilea trimestru, ca urmare a preocupărilor legate de riscurile cu care se confruntă debitorii într-un mediu macroeconomic nesigur. Randamentele obligațiunilor guvernamentale din zona euro au fost volatile și au crescut semnificativ în anul 2022, deși se preconizează că riscul apariției unor diferențe semnificative între ratele nominale ale dobânzii între țările din zona euro va fi atenuat prin introducerea Instrumentului de protecție a transmiterii. Condițiile monetare s-au înăsprit, de asemenea, în statele membre din afara zonei euro, întrucât băncile centrale din UE din afara zonei euro și-au înăsprit orientarea politică în contextul unei inflații ridicate, ceea ce a condus la o creștere a costurilor de finanțare pentru administrația publică și pentru sectorul privat. Cursul de schimb nominal efectiv al euro a slăbit, iar variațiile monedelor UE din afara zonei euro au fost mixte. Euro s-a confruntat cu o volatilitate considerabilă față de dolar în 2022, dar presiunea a fost asupra deprecierii monedei euro, deoarece banca centrală a SUA a înăsprit politica monetară mai repede decât BCE. Moneda euro este, de asemenea, expusă riscurilor geopolitice și economice legate de războiul din Ucraina, care sunt specifice UE, în timp ce dolarul beneficiază de fluxuri din zone sigure, ca de obicei în perioade de incertitudine. Având în vedere diferitele expuneri ale statelor membre din zona euro la fluxurile comerciale și financiare din afara UE, mișcările monedei euro reprezintă în sine șocuri asimetrice care pot duce la variații diferite ale cursurilor de schimb efective nominale (NEER), fapt care a fost documentat în literatura de specialitate. () Dintre monedele UE din afara zonei euro, coroana cehă a cunoscut o apreciere substanțială în contextul înăspririi semnificative a politicii monetare, combinată cu intervenția asupra cursului de schimb (graficul 1.2 c). Zlotul polonez și, în special, forintul maghiar au continuat să înregistreze o tendință de depreciere, în pofida înăspririi politicii monetare interne. În martie 2022, monedele ambelor țări s-au depreciat puternic în contextul creșterii incertitudinii ca urmare a agresiunii Rusiei asupra Ucrainei și a înăspririi condițiilor financiare la nivel mondial. Croația a acționat pentru a-și stabiliza în continuare moneda în raport cu euro, în timp ce Danemarca și-a menținut ancorarea de lungă durată la euro, iar Bulgaria operează un consiliu monetar ancorat la euro. După mai mult de doi ani de participare a kuna la MCS II fără fricțiuni, Croația urmează să adere la zona euro în ianuarie 2023. () Coroana suedeză s-a depreciat anul trecut, în ciuda înăspririi continue a politicii monetare. Graficul 1.2: Contextul macroeconomic Sursa: Eurostat și AMECO. Caseta 1.1: Evoluția ocupării forței de muncă și a situației sociale Înainte de agresiunea militară a Rusiei împotriva Ucrainei, în UE a avut loc o redresare solidă a pieței forței de muncă. Redresarea economică puternică care a urmat recesiunii provocate de pandemia de COVID-19 a fost însoțită de crearea intensă de locuri de muncă și de o scădere a șomajului (graficul 1.3 a). Rata șomajului în UE (15-74 de ani) a atins 6,4 % la sfârșitul anului 2021 și a continuat să scadă în 2022, ajungând la 6 % în august și septembrie, cele mai scăzute rate de mai bine de două decenii. Condițiile generale de pe piața forței de muncă au continuat să se îmbunătățească în 2022, ca urmare a deschiderii depline a economiilor, a îmbunătățirii situației epidemiologice, a efectului creșterii cererii și a sezonului turistic bun ca urmare a facilitării mobilității. Cu toate acestea, ocuparea forței de muncă în industria prelucrătoare a continuat să stagneze. Pe fondul unei creșteri rapide a cererii, deficitul de forță de muncă a atins noi niveluri și, deși au apărut deficite în diferite sectoare, acestea au crescut mai mult în sectorul serviciilor decât în cel al industriei prelucrătoare. Creșterea ocupării forței de muncă a fost de aproape 1 ½ %, rata de ocupare a forței de muncă în UE (20-64 de ani) ajungând la 74,1 % în al patrulea trimestru al anului 2021, deși a rămas cu 2 procente (pps.) sub nivelurile sale anterioare pandemiei în industria prelucrătoare. În schimb, crearea de locuri de muncă a fost destul de solidă în ceea ce privește serviciile care implică o intensitate mai mică a contactelor (cum ar fi sănătatea, administrația publică și TIC) și construcțiile (graficul 1.3 b). Se preconizează că piața forței de muncă va încetini, având în vedere deteriorarea perspectivelor economice. În 2022, piața forței de muncă a rămas rezilientă datorită efectului încă pozitiv al redresării care a urmat redeschiderii economiei după perioada de izolare. Cu toate acestea, creșterea prețurilor la energie reprezintă un risc major și pentru piața forței de muncă în viitor. Deși costurile mai ridicate ale energiei sunt resimțite puternic de sectoarele cele mai dependente de energie, acestea au efecte de domino aproape asupra tuturor sectoarelor. Impactul unui șoc legat de prețul gazelor asupra ocupării forței de muncă ar putea fi diferit de la o țară la alta, în funcție de competitivitatea acestora. Estimările econometrice sugerează că o creștere cu 10 % a prețului gazelor naturale ar putea reduce producția cu 0,6 % după doi ani, în timp ce ocuparea forței de muncă ar scădea cu 0,3 %, iar salariile reale cu 0,2 %. () Impactul asupra ocupării forței de muncă ar putea fi atenuat printr-o reducere a numărului de ore lucrate pe persoană angajată. Contribuția la creșterea șomajului ar putea fi mai mare pentru servicii decât pentru industria prelucrătoare, deoarece menținerea forței de muncă este mai frecventă în cazul celor din urmă, în timp ce ocuparea forței de muncă este mai receptivă pe parcursul ciclului economic la prima categorie, care are o pondere relativ mai mare de lucrători temporari. () ·În comparație cu cifra anuală din 2021, în al doilea trimestru al anului 2022, rata șomajului a scăzut în toate țările, în special în Grecia (-2,5 pp), Spania (-2,3), Irlanda (-1,9), Austria (-1,8) și Lituania (-1,6 pp). Diferența dintre cea mai ridicată rată a șomajului din Spania (12,5 %) și cea mai scăzută din Cehia (2,4 %) a scăzut la 10,1 puncte procentuale, cea mai mică diferență din octombrie 2008. ·În 2021, în aproape toate statele membre, rata de ocupare a forței de muncă (20-64 de ani) s-a redresat rapid și a depășit nivelurile anterioare pandemiei. Între 2020 și 2021, cele mai mari creșteri au fost observate în Grecia (4,3 pp), Irlanda (2,8 puncte procentuale), Polonia (2,7), Spania (2) și Luxemburg (2 pp). Rata de ocupare a forței de muncă a scăzut doar în Letonia (-1,6 pp). În prima jumătate a anului 2022, rata de ocupare a forței de muncă a continuat să crească în toate țările, în special în Irlanda (+ 3,6 puncte procentuale în medie în prima jumătate a anului 2022 față de cifra anuală din 2021) și în Grecia (+ 3,8 puncte procentuale în medie în prima jumătate a anului 2022 față de cifra anuală din 2021). ·În al doilea trimestru al anului 2022, ocuparea forței de muncă în industria prelucrătoare a rămas cu mult sub nivelurile anterioare pandemiei în câteva state membre, inclusiv Bulgaria, România, Spania, Polonia, Slovacia și Germania. Graficul 1.3: Ocuparea forței de muncă, șomajul și deficitul de forță de muncă Sursa: Eurostat, serviciile Comisiei

2. Dezechilibre, riscuri și ajustare: principalele evoluții 2.1. Sectorul extern Balanța contului curent a majorității statelor membre a înregistrat modificări mici sau moderate în 2021, adesea inversând doar parțial modificările din urmă cu un an. În special, redresarea balanțelor de călătorie a contribuit la o îmbunătățire parțială a balanței contului curent în unele țări debitoare nete mari. În pofida îmbunătățirii, în 2021 balanța contului curent a unora dintre aceste țări din UE a continuat să înregistreze un deficit ridicat, iar pozițiile investiționale internaționale nete (PIIN) ale acestora sunt în continuare profund negative. În același timp, unele excedente mari de cont curent au crescut, apropiindu-se de nivelurile din 2019, după o ușoară scădere în 2020. În ansamblu, excedentele ridicate de cont curent ale unor țări au continuat să depășească semnificativ ceea ce se poate explica prin elemente fundamentale. () Alte câteva țări au înregistrat mici reduceri și, în câteva cazuri, soldurile s-au situat cu mult sub cele înregistrate în 2019 (Graficul 2.1.1 a). Balanțele contului curent sunt în scădere puternică în 2022, în principal din cauza prețurilor ridicate la energie (graficul 2.1.1 a). Cele mai importante două forțe motrice ale modificărilor conturilor curente în 2021 și în anul 2022 până în prezent au fost balanța comercială mai scăzută în domeniul energiei () și, acționând în direcția opusă, redresarea călătoriilor internaționale. Redresarea turismului aduce beneficii în cea mai mare parte țărilor debitoare nete, dar rămâne parțială; majoritatea țărilor care se bazează în mare măsură pe exporturile turistice prezintă în continuare balanțe de călătorii sub nivelul de dinainte de pandemie, deși datele pentru sezonul turistic principal nu au fost încă disponibile pentru al treilea trimestru al anului 2022. În plus, îmbunătățirea balanțelor de călătorii este adesea depășită de impactul prețurilor ridicate la energie, care afectează aproape toate țările (graficele 2.1.3d și e). De asemenea, o serie de țări înregistrează în 2022 o deteriorare semnificativă a balanțelor comerciale din afara domeniului energiei. În unele cazuri, acest lucru este determinat de o cerere internă rezilientă. Efectul global este o scădere puternică a conturilor curente în 2022, o serie de țări cu excedente în anii precedenți înregistrând un deficit. Previziunile pentru 2023 indică unele creșteri ușoare ale conturilor curente pentru multe țări din UE, dar nu pentru toate, dar adesea în mod clar mai mici decât deteriorările înregistrate în 2022. Creșterea puternică a PIB-ului nominal în 2021 a contribuit la reducerea atât a pozițiilor investiționale internaționale nete negative, cât și a celor pozitive. În 2021, efectul puternic de numitor datorat unei redresări semnificative a creșterii economice a redus, dar nu a epuizat întotdeauna pe deplin dispersia PIIN care a avut loc în 2020 (graficul 2.1.1 b și graficul 2.1.3 a). Acest tipar a continuat în 2022, ponderile PIIN în PIB ale țărilor mari debitoare nete înregistrând adesea îmbunătățiri suplimentare considerabile, deși majoritatea acestora rămân sub nivelurile prudențiale ale PIIN. () Pentru majoritatea acestor țări debitoare nete, rezultatele recente ale contului curent se situează sub nivelurile care conduc la corectarea rapidă a stocurilor lor negative, astfel cum sunt reflectate de contul curent necesar pentru atingerea unui obiectiv specific privind PIIN, chiar dacă doar într-o mică măsură în cazul Spaniei și al Portugaliei (graficul 2.1.1a și b). În schimb, PIIN-urile din mai multe țări creditoare nete au rămas considerabil mai mari decât cele sugerate de fundamentele economice. Din perspectivă sectorială, capacitatea netă de finanțare a gospodăriilor este în scădere în 2022 ca urmare a scăderii puterii de cumpărare. În 2021, capacitatea netă/necesarul net de finanțare în majoritatea statelor membre au fost caracterizate de necesarul net de finanțare al administrației publice și de capacitatea netă pozitivă de finanțare a sectorului privat, atât a gospodăriilor, cât și a întreprinderilor (graficul 2.1.3 b). S-a înregistrat o ușoară inversare a sprijinului bugetar excepțional urmărit în 2020 pentru a atenua criza provocată de pandemie, compensând, în linii mari, o ușoară scădere a capacității nete de finanțare a sectorului privat. În 2022, se preconizează că sprijinul bugetar va rămâne în vigoare, chiar dacă se preconizează că majoritatea statelor membre vor continua să înregistreze poziții publice nete îmbunătățite (graficul 2.1.3 c). În același timp, se preconizează că declinul capacității nete de finanțare a gospodăriilor va domina, contribuind în majoritatea cazurilor la scăderea capacității totale nete/necesarului total net de finanțare. Graficul 2.1.1: Balanțele contului curent și pozițiile investiționale internaționale nete (PIIN) Sursa: Eurostat și calculele efectuate de serviciile Comisiei. Înăsprirea politicii monetare la nivel mondial, pe fondul inflației ridicate, precum și al riscurilor geopolitice ridicate, ar putea afecta condițiile de finanțare externă ale unor state membre din afara zonei euro. Astfel cum se prevede în secțiunea 1, atât pandemia, cât și, mai recent, incertitudinea sporită în urma agresiunii Rusiei împotriva Ucrainei au dus la modificări ale unor cursuri de schimb din afara zonei euro, zlotul și forintul maghiar depreciindu-se. În cazul în care ar apărea riscuri de (re)finanțare externă, țările cu stocuri de rezervă valutare substanțiale, precum și cele care înregistrează excedente solide în fluxurile externe ar fi mai puțin expuse. Nevoile de finanțare externă, inclusiv cele ale administrației publice, joacă, de asemenea, un rol în acest context (a se vedea secțiunea 2.6 privind administrația publică). Excedentul de cont curent al zonei euro scade drastic în 2022. Costurile energiei reprezintă factorul-cheie pentru reducerea puternică pe parcursul anului a contului curent din zona euro (graficul 2.1.2 a). Începând din 2021, problemele de aprovizionare la nivel mondial au condus la creșteri semnificative ale prețurilor de import pentru bunuri, dincolo de produsele de bază. Acest lucru se reflectă în balanța comercială a zonei euro față de China, care a scăzut cu peste un punct procentual din PIB comparativ cu 2019. Importurile de stocuri ridicate și prețurile de import din China explică parțial scăderea puternică a excedentului comercial al Germaniei, în special. În plus, cererea de exporturi europene la nivel mondial este în scădere, deoarece încetinirea activității din China și înăsprirea politicii monetare în SUA au implicații asupra cererii nu numai în cazul acestor doi parteneri comerciali, ci și pe majoritatea piețelor emergente. După cum se arată în secțiunea 1, euro s-a depreciat puternic, în special față de dolarul american. Acest lucru afectează balanța comercială a zonei euro, deoarece ponderea importurilor exprimate în dolari, în special pentru produsele energetice, depășește cu mult valoarea nominală în dolari a exporturilor. Cu toate acestea, veniturile din activele străine exprimate în dolari, precum și merchantingul și veniturile din comerțul mondial cu mărfuri au atenuat într-o oarecare măsură impactul global al efectelor șocului raportului de schimb asupra balanței externe. Declinul balanței comerciale a zonei euro în anul 2022 a fost determinat de șocul raportului de schimb, cererea reală rămânând puternică. Șocul raportului de schimb care a avut loc în 2022 din cauza prețurilor mult mai ridicate la importul de energie și a deprecierii monedei euro au determinat declinul balanței comerciale nominale a zonei euro – și, prin extensie, al contului curent (graficul 2.1.2 b). Atunci când este măsurată în termeni reali, adică la prețuri constante, se preconizează că balanța comercială se va consolida într-o oarecare măsură în 2022, deoarece cererea agregată reală ar trebui să crească cu ceva mai puțin decât PIB-ul. Se preconizează că creșterea cererii reale va depăși creșterea producției în 2022 în țările mari creditoare nete și și-a redus contribuția la excedentul de cont curent din zona euro (graficul 2.1.2 b). Se preconizează că acest lucru va persista în 2023. Mai multe țări debitoare nete și-au îmbunătățit balanța comercială reală prin faptul că cererea nu ține pasul cu redresarea creșterii PIB-ului. Totalul țărilor mai mici este cel care determină stabilitatea balanței comerciale reale în anul 2022 și contracarează declinul balanței reale a Germaniei, cel mai mare contribuabil la zona euro. Previziunile pentru 2023 vizează o stabilitate globală a balanței comerciale a zonei euro, inclusiv a componenței acesteia, dar acest lucru este supus unui grad ridicat de incertitudine. Este probabil ca blocajele în aprovizionare și prețurile de import să scadă într-o oarecare măsură în 2023, dar ar trebui să continue să influențeze balanța comercială a zonei euro. Scăderea cererii la nivel mondial va încetini perspectivele de export, dar poate oferi o oarecare relaxare a prețurilor produselor de bază. Prin urmare, se preconizează că impactul raportului de schimb se va atenua într-o oarecare măsură, generând o îmbunătățire marginală a balanței comerciale globale a zonei euro. În schimb, creșterea cererii interne rămâne un factor-cheie pentru dinamica balanței externe a zonei euro în anul 2023. În ceea ce privește componența sa, se preconizează că reajustarea în afara contribuției țărilor mari creditoare nete va persista. Graficul 2.1.2: Contul curent și balanța comercială a zonei euro V Sursa: Eurostat, serviciile Comisiei La nivel de țară, trebuie subliniate următoarele evoluții: ·În 2021, balanțele contului curent, bazate pe mediile pe 3 ani, ale patru state membre s-au situat sub pragul inferior din tabloul de bord, de -4 % din PIB: Cipru, Grecia, Irlanda și România. În același timp, trei state membre au avut medii peste pragul superior de 6 % din PIB: Danemarca, Germania și Țările de Jos. În ceea ce privește valorile PIIN, pentru zece state membre acestea s-au situat sub pragul din tabloul de bord de -35 % din PIB: Croația, Cipru, Grecia, Ungaria, Irlanda, Polonia, Portugalia, România, Slovacia și Spania. ·Conturile curente ale unor țări debitoare nete mari, cum ar fi Cipru, și în special Grecia, au rămas în deficite considerabile, deși Cipru a înregistrat îmbunătățiri moderate. În timp ce excedentul mic al Spaniei a crescut ușor, deficitul moderat al Portugaliei a rămas în mare parte neschimbat în 2021. În aceste țări, cu excepția Spaniei, conturile curente rămân sub nivelurile sugerate de fundamentele economice, chiar dacă cu marje diferite. În primele două trimestre ale anului 2022, o nouă redresare solidă a călătoriilor internaționale, combinată cu creșterea prețurilor în acest sector, oferă un sprijin puternic excedentelor acestora în ceea ce privește balanța de călătorii, în special pentru Portugalia și, într-o măsură mai mică, pentru Cipru, Grecia și Spania, principalul sezon turistic urmând să aibă loc în al treilea trimestru al anului. Cu toate acestea, cu excepția Spaniei, pentru aceste țări se preconizează o deteriorare a valorii contului curent pentru întregul an, reflectând în principal bilanțurile energetice mai slabe. PIIN-urile în mod clar negative s-au îmbunătățit, în principal ca urmare a creșterii economice nominale puternice, dar îmbunătățirea a fost oarecum slăbită de efectele negative din reevaluare în cazul Greciei.

·Deficitele de cont curent sunt foarte importante și se situează la cele mai ridicate niveluri din ultimii ani în cazul Ungariei și al României. Contul curent al României s-a deteriorat de la un deficit deja ridicat și continuă să se agraveze în 2022, fără să se preconizeze o îmbunătățire semnificativă anul viitor. Ungaria înregistrează, de asemenea, o deteriorare semnificativă, preconizându-se doar o ușoară îmbunătățire în 2023, ceea ce indică una dintre cele mai grave deteriorări ale bilanțului său energetic. Deprecierea forintului maghiar sporește îngrijorarea cu privire la evoluția sectorului său extern. Pentru ambele țări, PIIN-urile sunt în mod clar negative, dar investițiile străine directe din străinătate reprezintă o parte considerabilă din acestea. Acest lucru face ca PIIN-urile acestora, cu excepția instrumentelor care nu prezintă risc de neplată (NENDI), să fie mai favorabile. ·În Letonia, Malta și Slovacia, conturile curente din 2021 au înregistrat un deficit care nu poate fi neglijat. În multe cazuri, se preconizează o deteriorare substanțială pentru 2022 și 2023. În Cehia, Bulgaria și Polonia, se preconizează că deficitele ușoare de cont curent din 2021 vor crește. Deprecierea zlotului sporește îngrijorarea cu privire la evoluțiile sectorului extern din Polonia. Se preconizează că Belgia și Lituania vor înregistra un deficit semnificativ în 2022. Slovacia și Lituania au înregistrat unele dintre cele mai mari deteriorări ale balanțelor comerciale ca urmare a înrăutățirii balanțelor energetice. Se preconizează că deficitul Slovaciei va crește și mai mult, depășind nivelul de dinainte de pandemie. Pentru Polonia și Slovacia, care au PIIN-uri negative pronunțate, precum și pentru alte state membre din Europa Centrală și de Est, investițiile străine directe din străinătate reprezintă o parte considerabilă a pasivelor lor externe. În consecință, NENDI-urile lor sunt mai favorabile. ·Excedentele mari ale Danemarcei, Germaniei, Țărilor de Jos și Suediei rămân peste normele lor de cont curent. În timp ce excedentele de cont curent au crescut în aceste țări, cu excepția Suediei, în 2021 se preconizează că acestea vor înregistra o scădere semnificativă în 2022. În special, conturile curente ale Germaniei, Țărilor de Jos și Suediei au înregistrat o scădere semnificativă, în plus față de înrăutățirea balanței energetice. Excedentul Danemarcei a crescut în prima jumătate a anului, dar, în ansamblu, se preconizează o scădere pentru 2022. PIIN-urile din Țările de Jos, Danemarca, Germania și Belgia sunt cu mult peste nivelurile sugerate de fundamentele economice. Graficul 2.1.3: Sectorul extern grafice selectate Sursa: Eurostat, serviciile Comisiei 2.2. Competitivitate Costul unitar al muncii a crescut mai rapid în perioada 2020-21 decât în perioada anterioară pandemiei, iar rata sa de creștere se accelerează în 2022. O creștere puternică a costului unitar al muncii a fost observată în majoritatea statelor membre în 2020, ca urmare a scăderii mecanice a productivității măsurate, întrucât sistemele de menținere a locurilor de muncă au atenuat scăderea ocupării forței de muncă, în pofida unei producții semnificativ mai scăzute. În 2021, această tendință s-a inversat parțial, deoarece redresarea productivității a dus fie la scăderea costului unitar al muncii, fie la o încetinire vizibilă a creșterii sale, în aproape întreaga UE (graficul 2.2.1 a). Se preconizează că anul acesta și anul viitor costul unitar al muncii va crește substanțial în unele cazuri (graficul 2.2.1 b). Se preconizează că creșterea costului unitar al muncii va fi determinată de creșterea puternică a remunerației nominale per angajat, care ar trebui să depășească în mod considerabil creșterea reală a productivității muncii în aproape toate țările UE (graficul 2.2.3 a și b), adesea în contextul unui nivel al șomajului scăzut și care continuă să scadă. În unele cazuri, aceste efecte pot fi continuarea tendințelor care au condus la preocupări cu privire la potențialele presiuni de supraîncălzire înainte de criza provocată de pandemia de COVID-19. Pe măsură ce dinamica economică încetinește, creșterea productivității va fi mai mică și va amortiza costul unitar al muncii mai puțin decât în perioada recentă. Dinamica cursului de schimb real nu a fost încă substanțială în ansamblu, deși au existat divergențe, în special în afara zonei euro. Modificările ratelor reale efective de schimb (REER) bazate pe IAPC au rămas limitate în 2021, deși au fost observate mici deprecieri în mai multe țări decât în 2020. Modificările REER bazate pe IAPC și pe deflatorul PIB pe o perioadă de trei ani până în 2021 au fost, de asemenea, limitate (graficul 2.2.3 c). În 2022, cursul de schimb nominal efectiv (NEER) s-a depreciat până în prezent în aproape toate statele membre din zona euro, reflectând deprecierea monedei euro, în timp ce modificările REER bazate pe IAPC au rămas moderate, cu excepția câtorva cazuri în care fie inflația a fost mult mai mare decât în alte state, fie NEER s-a depreciat mai puternic (graficul 2.2.3 e). În unele țări din afara zonei euro, variațiile anuale ale REER au fost mai pronunțate. REER bazat pe deflatorul PIB nu prezintă semne puternice de deteriorare a competitivității prețurilor pentru majoritatea statelor membre, deși cu unele variații notabile de la o țară la alta (graficul 2.2.3 d). În viitor, pot apărea provocări în cadrul REER-urilor din interiorul zonei euro din cauza divergențelor dintre ratele inflației și a diferențelor în ceea ce privește expunerile la variațiile cursului de schimb nominal al euro între diferitele țări din zona euro. Se preconizează o mai mare eterogenitate la nivelul țărilor din afara zonei euro, reflectând parțial dinamica diferită a cursului de schimb nominal. Ratele ridicate și divergente ale inflației reprezintă un risc pentru competitivitate în măsura în care acestea se agravează, cu riscuri deosebite în zona euro. După cum se arată în secțiunea 1, ratele inflației sunt nu numai ridicate, ci și foarte divergente, inclusiv în zona euro. În general, această divergență își are originea în intensitatea energetică variabilă a economiilor și este afectată de amploarea și structura măsurilor guvernamentale. În ciuda faptului că inflația este determinată în mare măsură de creșterea costurilor energiei și se preconizează că va scădea, divergențele dintre ratele inflației prezintă un risc pentru competitivitate din două perspective. În primul rând, este posibil ca prețurile la energie să nu revină la nivelurile lor anterioare, ci să se stabilizeze la niveluri mai ridicate. Acest lucru ar implica costuri majore pentru anumite sectoare, cum ar fi industriile mari consumatoare de energie. În măsura în care aceste costuri devin permanente, țările cu o inflație mai mare din cauza impactului direct al costurilor energiei ar avea în mod permanent niveluri mai ridicate ale prețurilor. Această creștere relativă ar putea avea un impact negativ asupra competitivității acestora și ar putea conduce la un risc de relocare, ceea ce ar duce, în cele din urmă, la o scădere a cotelor de export și la o creștere potențială în țările mai expuse. În timp, acest lucru ar putea face necesară o schimbare a modelului lor de afaceri și ar putea implica schimbări structurale costisitoare. În al doilea rând, diferențele de inflație pot duce la creșteri ale prețurilor dincolo de cele la energie. Diferențele dintre țări se referă nu numai la ratele globale ale inflației, ci sunt din ce în ce mai semnificative și în cazul inflației de bază. Caseta 2.2.1 prezintă riscul ca acestea să se agraveze și să determine creșteri suplimentare, inclusiv ale salariilor. O astfel de extindere a diferențelor poate duce la aprecieri reale, reducând competitivitatea. Modificările relative care rezultă în ceea ce privește competitivitatea ar putea duce la o reechilibrare în zona euro, dacă țările cu deficiențe preexistente în materie de competitivitate câștigă în raport cu țările având caracteristici similare. Cu toate acestea, în prezent, diferențele cele mai mari în ceea ce privește inflația nu afectează, în ansamblu, țările creditoare sau debitoare nete mari. În plus, anticipațiile eterogene privind inflația în unele cazuri ar putea duce la creșterea vulnerabilităților în zona euro, în cazul în care ratele reale ale dobânzii preconizate prea scăzute în unele țări conduc la acumularea excesivă a datoriei. În afara zonei euro, deprecierile valutare implică și alte riscuri, de exemplu în ceea ce privește împrumuturile externe și costurile cu serviciului datoriei. Contextul actual în care diferențele de inflație sunt în creștere este diferit de cel din perioada premergătoare crizei financiare mondiale, dar ar putea implica în continuare riscuri de dezechilibre macroeconomice. În perioada premergătoare crizei financiare, inflația ridicată din unele țări din zona euro a condus la un ciclu în care ratele scăzute ale dobânzilor reale au alimentat cererea excesivă și acumularea de datorii, alimentând aprecierea cursului de schimb real. Cu toate acestea, de această dată, șocul resimțit este, în principal, un șoc energetic contracționar asupra costurilor, mai degrabă decât unul expansionist. Deși, de această dată, inflația ridicată din țările cele mai afectate poate contribui la menținerea ratelor reale ale dobânzii la un nivel scăzut și la atenuarea impactului negativ mai puternic asupra cererii pe termen scurt ca urmare a creșterii facturii la energie, apariția unor creșteri profunde ale prețurilor sau salariilor ar putea complica eforturile de reducere a inflației, conducând la pierderi în materie de competitivitate a costurilor care ar putea afecta creșterea economică în viitor. Graficul 2.2.1: Costul unitar al muncii Sursa: AMECO; date pentru 2022 și 2023 provenind din previziunile Comisiei Europene din toamna anului 2022. Datele se referă la numărul de salariați și de persoane ocupate. Evoluția cotei de piață a exporturilor în 2021 reflectă o inversare parțială a efectelor crizei provocate de pandemia de COVID-19, dar este probabil să scadă în viitorul imediat, pe fondul creșterii costurilor energiei și al încetinirii schimburilor comerciale. Un efect al pandemiei a fost reducerea cotelor de piață ale exporturilor economiilor cu sectoare turistice internaționale importante, dintre care mai multe au mai multe poziții externe negative, și creșterea cotelor de piață ale exporturilor pentru mai multe țări creditoare nete în raport cu nivelurile lor anterioare crizei. Se preconizează scăderea cotelor exporturilor în majoritatea țărilor UE în 2023, fiind afectate negativ de creșterea deosebit de ridicată a costurilor energiei în Europa, la care se adaugă unele perturbări ale lanțului de aprovizionare. Se preconizează un efect mai puternic pentru unele țări creditoare nete cu sectoare de producție substanțiale. Schimbările în materie de competitivitate au devenit din nou favorabile, în general, unei reechilibrări mai simetrice a pozițiilor externe în cadrul zonei euro. (Graficul 2.2.3 f). Evoluția costului unitar al muncii este oarecum mai moderată în țările debitoare nete decât în țările creditoare nete. Cu toate acestea, evoluțiile inflației, în special ale inflației de bază, au fost fie în linii mari similare, fie uneori mai limitate în țările creditoare nete, ceea ce ar putea afecta reechilibrarea în viitor, cu excepția cazului în care evoluția salariilor continuă să difere, având în vedere diferențele în ceea ce privește deficitul de pe piața forței de muncă. În timp ce țările creditoare nete tind, în general, să câștige mai mult de pe urma deprecierii monedei euro, având în vedere ponderea lor mai mare în schimburile comerciale din afara zonei euro, în acest caz dinamica cotelor de piață ale exporturilor indică o reechilibrare externă, întrucât țările debitoare nete recâștigă o parte din piața de export pierdută, în timp ce cotele creditorilor neți ar trebui să scadă în viitor. La nivel de țară, trebuie subliniate următoarele evoluții în materie de competitivitate: ·Creșterea costului unitar al muncii, cumulată în perioada de trei ani până în 2021, a depășit pragul din tabloul de bord în 15 state membre: Austria, Bulgaria, Cehia, Estonia, Ungaria, Letonia, Lituania, Luxemburg, Malta, Țările de Jos, Portugalia, România, Slovenia, Slovacia și Spania. În ceea ce privește REER bazat pe IAPC, modificările din perioada de trei ani au fost mai limitate și niciun stat membru nu a depășit pragurile din tabloul de bord. Modificările din perioada de cinci ani ale cotelor de piață ale exporturilor s-au situat sub pragul din tabloul de bord în Franța, Italia și Spania în 2021. În timp ce scăderea înregistrată în Franța a fost determinată în principal de scăderea ponderii exporturilor de bunuri, în Spania și Italia scăderea a fost cauzată de scăderea cotelor exporturilor de servicii. În toate cele trei țări, scăderile menționate mai sus au fost cele mai pronunțate în timpul pandemiei din 2020. ·Preocupările legate de presiunile asupra costurilor au fost semnificative în unele țări de-a lungul mai multor ani și sunt în creștere sau nu sunt suficient de scăzute, inclusiv în Bulgaria, Cehia, Estonia, Ungaria, Letonia, Lituania, Luxemburg, România și Slovacia. De regulă, acestea erau deja considerabile înainte de criza provocată de pandemia de COVID-19, în majoritatea cazurilor continuând în 2021 și în prima jumătate a anului 2022, pe fondul unui deficit relativ de pe piața forței de muncă. Se preconizează că în majoritatea acestor țări creșterea costului unitar al muncii va rămâne ridicată sau se va intensifica din nou anul viitor. Mai multe dintre acestea se confruntă cu riscuri suplimentare la adresa competitivității lor, legate de creșterea inflației, care este mult mai mare decât în restul UE și în țările cu caracteristici similare din zona euro. În timp ce pentru majoritatea acestor țări se preconizează că REER se va deprecia în 2023, se așteaptă o ușoară apreciere pentru Slovacia. ·Malta și Slovenia au avut efecte similare cu cele ale țărilor menționate mai sus în perioada anterioară pandemiei de COVID-19, dar preocupările cu privire la pierderile în materie de competitivitate, dacă au existat, au fost mai moderate în 2021 și se preconizează că vor rămâne mici și în acest an. În Belgia și Polonia se preconizează că vor exista creșteri pronunțate ale costului unitar al muncii în acest an și în următorul an. În schimb, creșterile costului unitar al muncii au fost și se preconizează că vor continua să fie mai modeste în Italia, ceea ce indică un mic câștig relativ în materie de competitivitate. ·Preocupările legate de competitivitatea costurilor au scăzut în unele țări debitoare nete mari, printre care Cipru, Grecia, Portugalia și Spania. În special, costul unitar al muncii a crescut ușor mai puțin decât în cazul partenerilor comerciali și al restului zonei euro.

Caseta 2.2.1: Posibila agravare a inflației și a pierderilor în materie de competitivitate Inflația ridicată și divergentă, observată în întreaga UE de la sfârșitul anului 2021, poate avea un impact negativ asupra competitivității, în special dacă persistă. Dacă salariile agregate cresc, compensând integral sau parțial pierderea puterii de cumpărare a lucrătorilor, aceste creșteri salariale se vor reflecta în creșterea costului unitar al muncii, cu excepția cazului în care sunt compensate de creșteri ale productivității. Astfel de creșteri ale costului unitar al muncii pot conduce apoi la efecte secundare și la riscuri de creștere a inflației în viitor. () Divergențele în materie de competitivitate între statele membre din zona euro pot apărea dacă șocul inflației este foarte diferit de la o țară la alta sau dacă apar efecte secundare foarte diferite în urma șocului inflației. Cu toate acestea, în cazul în care cererile de majorare a salariilor iau în considerare faptul că este probabil ca inflația să scadă, riscul unei spirale preț-salariu rămâne limitat. Raportul Comisiei privind zona euro pentru 2023 analizează rolul anticipațiilor privind inflația în creșterile salariale. () Creșterea prețurilor la energie reprezintă o mare parte din creșterea nivelului prețurilor în majoritatea statelor membre. Cu toate acestea, dacă inflația s-a extins în mare măsură dincolo de energie la alte bunuri și servicii, nivelul de trai nu poate fi menținut decât dacă creșterea veniturilor se menține, chiar și atunci când prețurile la energie scad. Componentele energetice și alimentare ale indicilor de preț global pot fi destul de volatile și sunt relativ neafectate de deciziile de politică monetară, deoarece sunt, de regulă, puternic influențate de piețele internaționale, cel puțin pe termen scurt, adică în absența unei intervenții de reglementare sau de politică fiscală. Prin urmare, băncile centrale utilizează indicatori ai inflației de bază pentru a reflecta mai bine tendința inflației subiacente. () Costul unitar al muncii pentru mai multe țări din UE, inclusiv Estonia, Letonia, Lituania și Luxemburg și două state membre din afara zonei euro, Bulgaria și Polonia, a crescut în cursul anului până în al doilea trimestru al anului 2022 (graficul 2.2.2 a). Acest salt a fost determinat de creșterea foarte puternică a remunerației per salariat, care a depășit sau s-a apropiat foarte mult de pragul de 10 %. Cu toate acestea, în doar patru state membre, remunerația pe salariat a crescut cu mai mult decât prețurile, diferența fiind deosebit de mare în Bulgaria. Variațiile productivității au fost insuficiente pentru a atenua creșterea costului unitar al muncii și, în unele cazuri, au întărit-o. În Bulgaria și Luxemburg, costul unitar al muncii a crescut procentual mai mult decât prețurile, în timp ce în Estonia, Letonia, Lituania și Polonia creșterea acestuia a depășit inflația de bază. În timp ce această din urmă situație este valabilă și pentru Belgia, Franța, Italia și România, creșterea costului unitar al muncii în aceste țări a fost oarecum mai limitată. Aceste creșteri ale costului unitar al muncii mai mari decât creșterea prețurilor creează riscul unor noi creșteri ale prețurilor pentru ca întreprinderile să mențină marjele preț-cost. Evoluțiile divergente ale inflației de bază și ale costului unitar al muncii ar putea avea consecințe considerabile și mai persistente asupra competitivității anumitor țări, ceea ce este deosebit de relevant pentru țările din zona euro. Modificarea REER bazată pe inflația de bază (graficul 2.2.2 b) sugerează pierderi în materie competitivitate deloc neglijabile pentru Estonia, Lituania și Slovacia din cauza inflației de bază mult mai mari decât în restul zonei euro. Pentru ultimele două țări, acest lucru este compensat de modificările REER față de țările din afara zonei euro. În schimb, competitivitatea Germaniei și, într-o mai mică măsură, a Finlandei, Franței și Italiei beneficiază de o inflație de bază mai scăzută decât în restul zonei euro. Deprecierea REER față de țările din afara zonei euro, observată în general, contribuie în continuare la câștiguri în materie de competitivitate ale acestor țări. Pentru unele țări din afara zonei euro, variațiile nominale ale cursului de schimb au afectat puternic REER. Cel mai frapant caz este cel al Ungariei, unde deprecierea nominală puternică a condus la câștiguri în materie de competitivitate, în pofida inflației de bază relativ ridicate. Efecte similare pot fi observate în Polonia și Suedia. În schimb, Cehia s-a confruntat cu o apreciere a ratei de schimb nominale (efective), care, pe lângă rata relativ ridicată a inflației de bază, a condus la o apreciere reală puternică. Ar trebui remarcat faptul că, deși devalorizările monetare pot atenua presiunile asupra costurilor, acestea pot implica și alte riscuri, cum ar fi costurile mai ridicate cu serviciul datoriei exprimate în valută, atât interne, cât și externe. Acest lucru poate limita utilizarea devalorizărilor nominale ca instrument de atenuare a impactului creșterii costurilor asupra competitivității. Graficul 2.2.2: Costul unitar al muncii, inflația (de bază) și competitivitatea Sursa: Eurostat și calculele efectuate de serviciile Comisiei. Graficul 2.2.3: Competitivitate: grafice selectate Sursa: Eurostat, serviciile Comisiei 2.3. Întreprinderi nefinanciare Ponderea datoriei întreprinderilor nefinanciare în PIB a rămas semnificativă în multe țări în 2021, deși a continuat să scadă. În urma reducerii substanțiale a gradului de îndatorare care a avut loc în ultimul deceniu în multe state membre, ponderea datoriei întreprinderilor nefinanciare în PIB în 2021 s-a situat sub nivelul maxim înregistrat înainte de pandemie în majoritatea țărilor din UE. Cu toate acestea, în 2021, ratele datoriei au depășit nivelurile sugerate atât de fundamentele economice, cât și de nivelurile legate de preocupările prudențiale în aproape jumătate dintre țările UE și în multe țări peste nivelurile înregistrate în 2019, înainte de începerea pandemiei de COVID-19 (graficul 2.3.1 a și b). () În 2021, ponderea datoriei întreprinderilor în PIB a scăzut în majoritatea statelor membre, în mare parte din cauza redresării semnificative a creșterii PIB-ului (graficul 2.3.3 a). Indicatorul credite nete acordate societăților nefinanciare a avut valori pozitive în întreaga UE și a început să crească în majoritatea țărilor UE în 2021, inclusiv într-o serie de cazuri cu un nivel ridicat al datoriei societăților nefinanciare, având în vedere creșterea investițiilor (graficul 2.3.3 c). Procesul de reducere a gradului de îndatorare care a reînceput în 2021 a continuat în 2022, dar este probabil ca în viitor să fie afectat de contextul macroeconomic dificil. Ponderea datoriei întreprinderilor în PIB a continuat să scadă în aproape toate statele membre în prima jumătate a anului 2022, în pofida creșterii creditelor, care ar putea reflecta, de asemenea, creșterea nevoilor de lichidități. Efectul noilor credite nete asupra ponderii datoriei întreprinderilor în PIB a fost mai mult decât compensat de creșterea PIB-ului real și de creșterea puternică a inflației (graficul 2.3.3 b). Se preconizează că, în general, reducerea pasivă a gradului de îndatorare va continua, determinată mai degrabă de creșterea inflației decât de creșterea PIB-ului real, dar există un risc considerabil ca scăderea ponderii datoriei să încetinească sau să se inverseze. Creșterea inflației poate micșora marjele de profit în cazul în care creșterea costurilor nu poate fi transferată asupra clienților și poate reduce cererea în ansamblu. Cota de profit a întreprinderilor a început să se tempereze în prima jumătate a anului 2022, dar rămâne peste nivelul de dinainte de COVID-19. În aproape toate țările din zona euro, ponderea ridicată a noilor împrumuturi acordate întreprinderilor cu scadențe scurte implică faptul că înăsprirea condițiilor de creditare și creșterea ratelor dobânzilor pot afecta întreprinderile destul de rapid. () În mai multe state membre din afara zonei euro, s-a înregistrat o creștere semnificativă a ratelor dobânzilor active pentru întreprinderi și, în plus, ponderea ridicată a creditelor acordate întreprinderilor în monedă străină reprezintă o sursă de vulnerabilități suplimentare. Preocupările din ce în ce mai mari legate de creditele neperformante și de falimentele întreprinderilor sporesc vulnerabilitățile generale ale sectorului corporativ și financiar după șocul provocat de pandemia de COVID-19. Unele industrii, cum ar fi sectorul locuințelor și al transporturilor, au fost puternic afectate de criza provocată de pandemia de COVID-19. () Ratele creditelor neperformante și falimentele întreprinderilor au scăzut în majoritatea statelor membre începând din 2020, chiar și după eliminarea treptată a moratoriilor privind rambursarea datoriilor. Cu toate acestea, ponderea întreprinderilor vulnerabile după pandemia de COVID-19 este deosebit de ridicată în unele țări cu o pondere ridicată a creditelor neperformante (graficul 2.3.3 f). Deși rata creditelor neperformante acordate întreprinderilor a continuat să scadă în majoritatea statelor membre încă în prima jumătate a anului 2022, în unele state membre aceasta a început să crească (graficul 2.3.3e). De asemenea, numărul falimentelor în rândul întreprinderilor a început să crească în unele state membre în prima jumătate a anului 2022. În plus, deși creditele continuă să crească puternic, standardele de creditare se înăspresc substanțial și se află în prezent la cele mai ridicate niveluri din 2013 (graficele 2.3.3 c și d). În timp ce rezervele de lichidități și economiile nete au crescut în ultimii ani, contextul macroeconomic dificil, combinat cu transformări structurale și perturbări ale lanțului de aprovizionare, ar putea duce la deteriorarea bilanțurilor, la reducerea marjelor de profit și la afectarea serviciului datoriei și a economiilor și investițiilor întreprinderilor (a se vedea caseta 2.3.1). Criza energetică va afecta în mod deosebit unele industrii, prin creșteri ale prețurilor și întreruperi ale aprovizionării, și poate avea un efect de durată, ducând la transformări structurale. Industriile mari consumatoare de energie sunt deosebit de expuse și se pot confrunta cu presiuni asupra bilanțurilor lor. Transformările structurale sunt accelerate de criza energetică. Deși se preconizează că prețurile și aprovizionarea cu energie se vor normaliza, poate exista o schimbare structurală permanentă, care poate avea efecte pe scară largă asupra capacității de producție și a creșterii potențiale a țărilor mai afectate, în funcție de intensitatea lor energetică și de specializarea producției. Faza acută a crizei energetice poate duce la închiderea întreprinderilor și/sau la o reorientare a cererii către producție din alte locații – mai puțin afectate –, ceea ce poate duce la o delocalizare permanentă. Prețurile și salariile se pot normaliza la un nivel mai ridicat, ceea ce ar putea crește costurile asociate tranziției energetice și, în general, poate duce la o pierdere în materie de competitivitate, în special în unele industrii mari consumatoare de energie și cu un impact diferențiat între țări. Graficul 2.3.1: Datoria întreprinderilor nefinanciare Sursa: Bilanțuri financiare sectoriale, Eurostat – împrumuturi (F4) plus titluri de creanță (F3), Ameco și estimările serviciilor Comisiei. Intervențiile politice joacă un rol important în protejarea economiilor naționale de stresul corporativ, dar lipsa de coordonare ar putea genera preocupări din perspectiva zonei euro și a pieței interne. Intervențiile naționale în materie de politici distribuie mai echitabil povara crizei energetice între sectorul corporativ, cel casnic și cel public. Acestea vor fi deosebit de importante pentru protejarea industriilor expuse și pentru evitarea reducerii activității, a închiderilor, a delocalizării și a nerambursării împrumuturilor. Fără astfel de măsuri, stresul corporativ s-ar putea propaga la nivelul întregii economii naționale a statelor. Deși nu există nicio dovadă până în prezent, condițiile financiare și marja de manevră bugetară disponibilă ar putea, în cele din urmă, să joace un rol în amploarea și domeniul de aplicare posibile ale intervențiilor naționale, iar abordările diferite de la o țară la alta pot amplifica divergența dintre riscurile de lichiditate sau de solvabilitate ale întreprinderilor, în special în cazul în care criza s-ar adânci sau ar deveni persistentă. Acest lucru ar avea, la rândul său, un impact asupra prețurilor, deoarece diferențele în ceea ce privește investițiile corporative și comportamentul de stabilire a prețurilor ar putea duce la divergențe în ceea ce privește creșterea cererii și transmisia politicii monetare, având în vedere diferențele existente și emergente în materie de inflație și competitivitate în zona euro. Eforturile suplimentare de integrare pot contribui la depășirea acestei combinații de provocări, precum și la reducerea vulnerabilităților întreprinderilor și a divergențelor în ceea ce privește creșterea și productivitatea. La nivel național, regimurile adecvate de insolvență sunt importante pentru a reduce la minimum impactul economic pe termen lung al insolvenței întreprinderilor. La nivel de țară, trebuie subliniate următoarele evoluții: ·Datoria întreprinderilor nefinanciare este foarte ridicată, depășind 100 % din PIB și peste nivelurile de referință fundamentale și prudențiale în Suedia și Danemarca, existând semne suplimentare de vulnerabilități. În Suedia, ponderea datoriei întreprinderilor în PIB este în continuare peste nivelul maxim înregistrat înainte de criza provocată de pandemia de COVID-19 și continuă să crească. În Danemarca, depozitele întreprinderilor au scăzut de la un nivel deja redus. ·Belgia, Cipru, Irlanda, Luxemburg și Țările de Jos au, de asemenea, ponderi foarte ridicate ale datoriei întreprinderilor nefinanciare în PIB de peste 100 % și peste nivelurile de referință fundamentale și prudențiale. Cu toate acestea, acest lucru se datorează, de asemenea, unei ponderi considerabile a împrumuturilor pentru investiții străine directe și a împrumuturilor intracomunitare transfrontaliere, ceea ce poate limita parțial vulnerabilitățile. ·În Franța, Grecia, Malta și Portugalia, ponderea ridicată a datoriei întreprinderilor nefinanciare în PIB, care depășește nivelurile de referință fundamentale și prudențiale, se află pe o traiectorie descendentă. În Franța și Malta, nivelul ridicat al datoriei este parțial atenuat de rezervele considerabile de lichidități. În Austria, ponderea datoriei întreprinderilor în PIB se situează peste pragul prudențial, iar creșterea creditelor a fost puternică. Criza provocată de pandemia de COVID-19 a afectat în mod disproporționat o serie de industrii, lăsând sectoarele corporative vulnerabile în țări precum Grecia și Italia.

·Ponderea datoriei întreprinderilor în PIB în Spania depășește nivelurile de referință fundamentale și prudențiale. În Bulgaria, ponderea datoriei întreprinderilor în PIB este moderată, deși depășește nivelul de referință fundamental și este mai mare decât în țările cu caracteristici similare din regiune.



Caseta 2.3.1: Economii corporative și evoluții în materie de investiții Economiile întreprinderilor și evoluțiile în materie de investiții pot oferi informații utile cu privire la soliditatea întreprinderilor și la vulnerabilitățile asociate stocurilor datoriei întreprinderilor. Creșterea datoriei întreprinderilor pentru finanțarea investițiilor este diferită din punct de vedere economic de creșterile destinate acoperirii costurilor neprevăzute, deoarece împrumuturile suplimentare pentru finanțarea investițiilor tind să crească productivitatea și capacitatea de producție și, prin urmare, soliditatea întreprinderilor. În același timp, vulnerabilitățile întreprinderilor asociate cu un nivel ridicat al datoriei pot fi parțial atenuate prin creșterea economiilor sau a depozitelor. Această casetă analizează mai detaliat rolul economiilor corporative și al evoluțiilor în materie de investiții în atenuarea vulnerabilităților întreprinderilor în contextul redresării în urma pandemiei de COVID-19 și al recentei încetiniri economice. Economiile corporative au crescut în multe state membre de la izbucnirea pandemiei de COVID-19 (graficul 2.3.2 a). Multe întreprinderi au acumulat economii precauționare la începutul pandemiei de COVID-19 pentru a-și îmbunătăți poziția lichidității, facilitată parțial de măsuri de sprijin. Economiile brute ale întreprinderilor au început să scadă în al patrulea trimestru al anului 2021 și au continuat să scadă brusc în prima jumătate a anului 2022 față de anul precedent, dar în majoritatea țărilor rămân peste nivelul anterior pandemiei de COVID-19. Cu toate acestea, se preconizează că economiile corporative, exprimate ca procent din PIB, vor crește în majoritatea statelor membre în ansamblu în 2022 (graficul 2.3.2 a). Depozitele au început să scadă în prima jumătate a anului 2022 în majoritatea statelor membre, deoarece multe întreprinderi au nevoie de lichidități substanțiale pentru a face față creșterii bruște a costurilor de producție, dar au rămas peste nivelul din 2019. Cota de profit a întreprinderilor nefinanciare în UE a început să se modereze în prima jumătate a anului 2022, dar rămâne peste nivelul înregistrat înainte de pandemia de COVID-19. Investițiile întreprinderilor au scăzut brusc odată cu criza provocată de pandemia de COVID-19, dar s-au redresat în majoritatea țărilor în 2021. Redresarea a fost puternică, ponderea formării brute de capital corporativ în PIB în 2021 depășind nivelul înregistrat în 2019 în 16 din cele 24 de state membre pentru care sunt date disponibile, cu excepția Austriei, Ciprului, Germaniei, Irlandei, Luxemburgului, Țărilor de Jos, Slovaciei și Spaniei. În 2021, investițiile și fluxurile nete de credit, ambele exprimate ca procent din PIB, au crescut în multe state membre (graficul 2.3.2 b). Acest lucru sugerează că, în unele țări, au fost utilizate împrumuturi suplimentare pentru finanțarea investițiilor. Necesitatea de a finanța capitalul fix a devenit un factor considerabil mai puțin important pentru cererea de împrumuturi în cursul anului 2022, conform sondajului BCE privind împrumuturile bancare. În termeni reali, investițiile pentru UE în ansamblu au continuat să crească ușor în prima jumătate a anului 2022, dar într-un ritm mult mai lent decât în trecut și nu au revenit încă la nivelul din 2019. Graficul 2.3.2: Investiții, credite și economii ale întreprinderilor nefinanciare Sursa: Eurostat și AMECO. Graficul 2.3.3: Întreprinderi nefinanciare: grafice selectate Sursa: AMECO, Eurostat, BCE. 2.4. Piețele locuințelor și datoria gospodăriilor Prețurile locuințelor și-au accelerat creșterea și mai mult în 2021 și se estimează că sunt supraevaluate cu peste 10 % în jumătate din țările UE. De la izbucnirea pandemiei de COVID-19, creșterea prețurilor locuințelor s-a accelerat, iar prețurile au fost estimate a fi supraevaluate cu peste 10 % în mai multe state membre și, în multe state membre, cu peste 20 %, la sfârșitul anului 2021 (graficul 2.4.1 a). () Creșterea puternică a prețurilor locuințelor este mai evidentă în termeni nominali, dar chiar și prețurile corectate ale locuințelor, într-o perioadă de inflație ridicată, și-au accelerat creșterea în majoritatea țărilor. Constrângerile legate de ofertă sunt încă prezente pe piața locuințelor și, împreună cu costurile ridicate de construcție, contribuie la creșterea prețurilor locuințelor, alături de o cerere puternică. În prima jumătate a anului 2022, prețurile locuințelor au înregistrat rate de creștere record, în timp ce pe termen scurt și mediu se preconizează o moderare. Ratele scăzute ale dobânzii la creditele ipotecare și creșterea veniturilor au fost asociate cu creșterea prețurilor creditelor și locuințelor în ultimul deceniu, deși, de la apariția pandemiei, accelerarea este prea mare pentru a fi explicată de acești factori. Se preconizează că o creștere a ratelor dobânzilor va stimula o oarecare moderare a prețurilor locuințelor, iar datele recente din anul 2022 arată că acest lucru are loc în multe țări ale UE, dar nu în toate. Ratele dobânzilor la creditele ipotecare rămân considerabil mai scăzute decât inflația, generând rate negative record ale dobânzii reale și un stimulent pentru noi achiziții imobiliare, dar creșterea preconizată a costului noilor credite ipotecare ar trebui să modereze cererea de locuințe și prețurile locuințelor în viitor. De asemenea, scăderea puterii de cumpărare cauzată de creșterea inflației, precum și incertitudinea cu privire la soliditatea economiei și a veniturilor gospodăriilor ar trebui, de asemenea, să tempereze cererea de locuințe și, în acest fel, să contribuie și la atenuarea creșterii prețurilor locuințelor. În unele țări, ratele dobânzii la creditele ipotecare au crescut deja semnificativ, în timp ce veniturile reale sunt în scădere sau stagnante în majoritatea țărilor UE (graficul 2.4.1 b). Graficul 2.4.1: Evoluția prețurilor locuințelor și fundamentele economice Sursa: Eurostat, Ameco, BCE, previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2022 și estimările serviciilor Comisiei privind decalajele estimate în materie de evaluare a prețurilor locuințelor în 2021. După creșterea din 2020, ponderea datoriei gospodăriilor în PIB a scăzut în 2021 în majoritatea țărilor din UE, deși fluxurile nete de credite au crescut. Ponderea datoriei gospodăriilor în PIB a scăzut în 2021 față de 2020 din cauza creșterii PIB-ului, dar a rămas mai ridicată decât în 2019 în mai multe țări și nu se preconizează o schimbare fundamentală în 2022 (graficul 2.4.3 a și b). Cu toate acestea, fluxurile nete de credit către gospodării au fost pozitive în aproape toate țările UE, crescând chiar și în cazurile în care datoria gospodăriilor este deja ridicată. Datoria gospodăriilor pare ridicată în aproape jumătate din țările UE în comparație cu nivelurile de referință care țin seama de fundamentele economice specifice fiecărei țări și cu praguri care țin seama de preocupările prudențiale. () Evoluțiile creditului bancar în 2022 au fost inegale la nivelul UE, creșterea creditului încetinind, în special în afara zonei euro. În afara zonei euro, ratele dobânzilor la creditele ipotecare s-au majorat semnificativ, alături de ratele de pe piața monetară. Acest lucru este valabil în special în cazul țărilor care se confruntă cu o depreciere a cursului lor de schimb nominal. În zona euro, evoluțiile sunt mai inegale, dar costul creditului a crescut, de asemenea, recent (graficul 2.4.1 b). Fluxurile nete de credite bancare au scăzut doar într-un număr foarte limitat de țări din zona euro, în timp ce în țările din afara zonei euro încetinirea este mai vizibilă (graficul 2.4.2 b). În viitor, există riscuri asociate cu capacitatea gospodăriilor de a face față plăților ipotecare. În majoritatea statelor membre, ponderea împrumuturilor cu rate ale dobânzii fixate pentru o perioadă de până la cinci ani este ridicată, peste 80 % în opt țări ale UE și între 40 % și 80 % în alte nouă țări, ceea ce face ca gospodăriile din aceste țări să fie mai vulnerabile la creșterea ratei dobânzii. Veniturile gospodăriilor vor fi supuse unor presiuni, odată cu creșterea facturilor la energie, reducând veniturile disponibile pentru alte cheltuieli. Aceste două efecte creează un risc de stres la nivelul bilanțului, în pofida ratelor reale ale dobânzii foarte scăzute și chiar negative. O recesiune economică mai profundă sau de mai lungă durată, cu un impact negativ asupra ocupării forței de muncă, poate declanșa noi dificultăți de rambursare a împrumuturilor și de restructurare datorată dificultăților financiare. Riscurile pentru economie generate de o ajustare substanțială în sens descrescător a prețurilor locuințelor sunt atenuate într-o oarecare măsură de ponderile mai scăzute ale sectorului în economie și de măsurile macroprudențiale, dar nu pot fi ignorate. În 2021, activitatea de construcții a fost mai mare în țările în care prețurile locuințelor sunt supraevaluate cel mai mult, dar încă sub nivelurile de vârf. Acest lucru poate reduce impactul oricărei ajustări în sens descrescător a prețurilor, deoarece valoarea adăugată și ocuparea forței de muncă ar fi mai puțin afectate decât înainte de criza financiară mondială, deși creșterea consumului gospodăriilor ar putea fi redusă de efectele de avere. În plus, este probabil ca orice reducere a prețurilor locuințelor să fie mai atenuată, deoarece factorii structurali care au condus la limitarea ofertei de locuințe ar continua să producă efecte. Măsurile macroprudențiale în vigoare au redus, de asemenea, riscurile la adresa stabilității financiare globale legate de piața imobiliară (a se vedea caseta 2.4.1). În pofida acestor factori atenuanți, există în continuare riscuri care ar putea să se propage în alte sectoare și să creeze circuite de feedback negative care să expună deficiențe sistemice. Dinamica diferită a piețelor imobiliare, la care se adaugă politica monetară comună, ar putea conduce la tendințe divergente în zona euro. Chiar dacă riscul unor corecții mari ale prețurilor locuințelor pare redus, există provocări legate de nivelurile ridicate de îndatorare ipotecară, în special atunci când ratele dobânzilor au o perioadă scurtă în care sunt fixe, creditele ipotecare au scadențe lungi, iar evaluările locuințelor depășesc fundamentele economice. Situația variază foarte mult de la un stat membru al zonei euro la altul, ceea ce poate crea unele provocări în contextul unei politici monetare comune. Înăsprirea actuală a condițiilor monetare și de finanțare în zona euro poate fi insuficientă pentru a modera prețul locuințelor în țările în care oferta de locuințe este foarte limitată. Dimpotrivă, în țările cu o ofertă mai flexibilă, înăsprirea condițiilor financiare poate determina scăderea prețurilor locuințelor, cu un impact negativ asupra sectorului construcțiilor. Acest lucru poate spori miza politicilor specifice fiecărei țări, în special a celor legate de impozitarea locuințelor și de datoria și rambursările gospodăriilor, precum și de măsurile și politicile macroprudențiale în ceea ce privește oferta. Graficul 2.4.2: Datoria gospodăriilor și creditele bancare acordate gospodăriilor Sursa: Eurostat, Ameco, BCE, previziunile economice ale Comisiei Europene din toamna anului 2022 și estimările serviciilor Comisiei

La nivel de țară, trebuie subliniate următoarele evoluții ale pieței locuințelor și ale datoriei gospodăriilor: ·În 2021, creșterea prețurilor corectate ale locuințelor a depășit pragul de 6 % din tabloul de bord în 14 state membre: Austria, Cehia, Danemarca, Estonia, Germania, Grecia, Ungaria, Letonia, Lituania, Luxemburg, Țările de Jos, Portugalia, Slovenia și Suedia. În al doilea trimestru al anului 2022, prețurile locuințelor erau încă în creștere și au crescut cu peste 20 % în termeni nominali față de anul precedent în Cehia, Estonia, Lituania și Ungaria; în alte 12 state membre, Austria, Bulgaria, Croația, Germania, Irlanda, Letonia, Luxemburg, Țările de Jos, Polonia, Portugalia, Slovacia și Slovenia, creșterea prețurilor s-a situat între 10 % și 20 %. ·Statele membre cu prețuri ale locuințelor estimate a fi supraevaluate cu peste 20 % includ Austria, Belgia, Cehia, Danemarca, Germania, Luxemburg, Țările de Jos, Portugalia și Suedia. În Franța și Suedia, datoria gospodăriilor depășește nivelurile prudențiale, creditele acordate gospodăriilor sunt ridicate, iar datoria gospodăriilor este estimată a fi mai mare la sfârșitul anului 2022 decât în 2019. În timp ce, în cazul Franței, majoritatea creditelor ipotecare sunt cu rate fixe ale dobânzii, în Suedia, peste două treimi din creditele ipotecare au rate ale dobânzii variabile cu o perioadă fixă de numai un an, ceea ce expune gospodăriile mai mult la riscul de creștere a ratelor la creditele ipotecare din cauza ratelor mai ridicate ale dobânzii. În Luxemburg, supraevaluarea prețurilor locuințelor este cea mai ridicată din UE, iar datoria gospodăriilor este foarte ridicată în raport cu veniturile gospodăriilor; în plus, creditele se extind rapid. În Austria, Cehia și Germania, datoria gospodăriilor este sub sau în concordanță cu nivelurile prudențiale, dar fluxurile de credit către gospodării sunt ridicate. Austria și Germania au primit recent recomandări din partea CERS privind piața imobiliară rezidențială. În Belgia, datoria gospodăriilor depășește nivelurile prudențiale, iar în Portugalia depășește atât nivelurile prudențiale, cât și pe cele fundamentale. De asemenea, în Portugalia, două treimi din creditele ipotecare au rate ale dobânzii fixe numai pentru o perioadă de până la un an, restul creditelor ipotecare având în cea mai mare parte rate fixe pentru o perioadă cuprinsă între un an și cinci ani. ·În Estonia, Franța, Grecia, Ungaria, Letonia, Malta, Slovacia și Spania, prețurile locuințelor au fost, de asemenea, supraevaluate în 2021