Sinteză

De la retrocedarea regiunii Hong Kong către Republica Populară Chineză în 1997, Uniunea Europeană (UE) și statele membre ale acesteia au urmărit îndeaproape evoluțiile politice și economice din Regiunea Administrativă Specială (Special Administrative Region-SAR) Hong Kong în cadrul principiului „o țară, două sisteme”. În conformitate cu angajamentul asumat în 1997 față de Parlamentul European, se publică un raport anual privind evoluția situației din Hong Kong. Acesta este cel de al XVII-lea raport, care se referă la evoluțiile din 2014. UE aderă la politica „o Chină unică” și sprijină principiul „o țară, două sisteme”, precum și punerea acestuia în aplicare.

UE consideră că, în pofida provocărilor, principiul „o țară, două sisteme” a continuat să funcționeze bine în 2014, în beneficiul regiunii Hong Kong, a Chinei în ansamblu și al comunității internaționale.

Sistemul judiciar a continuat să își demonstreze caracterul independent și respectarea consecventă a garanțiilor procedurale. În cursul marii campanii de nesupunere civilă, statul de drept a rămas principiul călăuzitor pentru guvern, actorii economici și populație în general. Acțiunile de combatere a corupției au ocupat în continuare un loc important, după cum rezultă din condamnarea a două personalități de prestigiu și din indicatorii pozitivi în materie de bună guvernanță. În afară de două incidente, comportamentul poliției în cursul celor trei luni de proteste stradale pro-democrație s-a menținut la un nivel profesionist, iar utilizarea forței a fost proporțională. A fost susținută în continuare libertatea presei, chiar dacă atacurile împotriva reprezentanților mass-media au fost un motiv de îngrijorare crescândă. Sistemul economic de piață liberă a continuat să funcționeze în mod eficient și Hong Kong a rămas un centru de afaceri internațional competitiv, precum și un hub primordial pentru schimburile comerciale cu China continentală.

Hong Kong se află într-un stadiu crucial din dezvoltarea sa democratică, ce se caracterizează prin proteste fără precedent și prin dezbateri mai polarizate și mai intense, care pun în evidență atât sciziunile politice, cât și cele socioeconomice. UE își reafirmă angajamentul de a consolida democrația, inclusiv statul de drept, independența sistemului judiciar, libertățile și drepturile fundamentale, transparența și libertatea de informare și de exprimare în Hong Kong.

În calitate de parte interesată în viitorul regiunii Hong Kong și în conformitate cu Legea fundamentală, UE sprijină introducerea votului universal pentru alegerea prim-ministrului în 2017 și pentru Consiliul legislativ în 2020. UE sprijină dorința poporului din Hong Kong în ceea ce privește aducerea la un nivel ridicat a participării politice și posibilitatea reală de a alege șeful executivului în 2017 și în anii următori. Un guvern responsabil contribuie la stabilitate și la prosperitate, la apărarea drepturilor și libertăților fundamentale, în același timp fiind un sprijin pentru asigurarea poziției și competitivității Hong Kong-ului ca centru de afaceri internațional major. Votul universal ar oferi guvernului un sprijin mai puternic din partea populației și legitimitatea necesară pentru atingerea obiectivelor economice ale regiunii Hong Kong și pentru abordarea problemelor sociale.

UE speră că, prin discuții constructive, Hong Kong va fi în măsură să ajungă în timp util la un acord cu privire la un sistem electoral democratic, echitabil, deschis și transparent. În continuare, UE speră de asemenea că procesul privind introducerea votului universal pentru alegerea tuturor membrilor Consiliului legislativ în 2020 va fi inițiat fără întârziere.

Respectând în același timp principiul suveranității, UE este pregătită să coopereze cu privire la chestiuni referitoare la reforma electorală, inclusiv schimburile interparlamentare și schimbul de experiență practică privind evoluția democratică.

Evoluții politice

Introducerea votului universal pentru alegerea premierului în 2017 rămâne principala problemă internă a Hong Kongului. În conformitate cu Legea fundamentală a Regiunii Administrative Speciale Hong Kong, șeful executivului și Consiliul legislativ trebuie să urmeze o procedură constituțională pe cinci niveluri. Guvernul Regiunii Administrative Speciale Hong Kong a făcut un prim pas la 15 iulie 2014, atunci când șeful executivului, domnul Leung Chun-ying, a înaintat un raport Comitetului permanent al Congresului Popular Național chinez (NPCSC), propunând să reformeze sistemul de alegere a premierului. Propunerea s-a bazat pe o îndelungată consultare publică, de cinci luni, care a avut drept rezultat 124 700 de propuneri formulate în scris.

În conformitate cu raportul directorului executiv, aspectul esențial pus în dezbatere a fost numirea candidaților. Raportul a propus numirea candidaților de către o comisie de numire puternică, formată din 1 200 de persoane, astfel cum se prevede în Constituție. În raport s-a respins ideea nominalizării civice sau de către un partid politic, idee susținută de partidele de opoziție pan-democratice, care au susținut că numirea de către o comisie ar reprezenta o îndepărtare de la standardele democratice internaționale, iar candidații pan-democrați ar fi efectiv excluși.

În urma consultării publice, grupul societății civile intitulat „Occupy Central with Love and Peace” a organizat un referendum neoficial în 20-29 iunie. Au votat aproape 800 000 de persoane, cu mult peste așteptări, o majoritate largă susținând numirea candidaților de cătren societatea civilă și partidele politice. În august, grupul societății civile pro-guvernamental „Alliance for Peace and Democracy” a strâns 1,5 milioane de semnături în cadrul campaniei „Occupy Central” și în sprijinul poziției guvernului; printre semnatari s-au aflat premierul Leung Chun-ying și alți înalți funcționari.

Dezbaterea a fost alimentată în continuare prin publicarea, la 10 iunie 2014, a unei cărți albe de către Consiliul de stat chinez, intitulată „Punerea în practică a politicii o țară, două sisteme” în Regiunea Administrativă Specială Hong Kong”. Cartea albă a subliniat faptul că gradul ridicat de autonomie al Hong Kong-ului s-a aflat sub autoritatea guvernului central, care avea competențe ample pentru guvernarea SAR, și a precizat necesitatea ca suveranitatea, securitatea și interesele în materie de dezvoltare ale Chinei să fie protejate. Cartea albă a subliniat, de asemenea, că „iubirea de țară” a fost o cerință politică esențială pentru administratorii Hong Kong-ului, inclusiv judecători și alți funcționari din domeniul judiciar. În timp ce reprezentanții administrației centrale au afirmat că în Cartea albă se limitează la a aminti situația existentă și nu constituie noi politici, multe din Hong Kong a înregistrat documentul ca o încercare de a diminua Hong Kong-ului „grad ridicat de autonomie” și submina independența sistemului judiciar din Hong Kong.

La 31 august 2014, NPCSC a decis în unanimitate cadrul pentru primele alegeri din Hong Kong privind șeful executivului care vor avea loc în 2017, întemeiate pe principiul „o persoană, un vot”. Conform acestui cadru, numai doi sau trei candidați, care primesc cel puțin 601 de voturi din partea celor 1 200 membri ai Comisiei de numire, ar putea candida la funcția de șef al executivului. Pe baza modelului comisiei electorale actuale, Comisia de numire ar urma să fie împărțită în patru sectoare, iar membrii săi ar fi aleși de către aproximativ 250 000 de alegători individuali și de întreprinderi.

Decizia NPCSC a fost considerată pe scară largă ca fiind mai restrictivă decât se prevăzuse și, conform grupurilor opoziției, fără niciun temei. Asociația Barourilor din Hong Kong a considerat această decizie este „restrictivă în mod nejustificat”. Guvernul și președintele Consiliului legislativ au argumentat că decizia NPCSC avea și multe domenii de flexibilitate care ar putea fi exploatate în scopul intensificării caracterului democratic al sistemului electoral.

Cea mai importantă reacție la decizia NPCSC a fost o campanie care a început în septembrie, organizată de diferite grupuri studențești și de alți activiști pro-democrație. Începând din 27 septembrie, activiștii au blocat principalele artere de trafic din Hong Kong, iar protestatarii au înconjurat clădirile Consiliului legislativ și principalele clădiri guvernamentale. Utilizarea, la 28 septembrie, de către poliție, a gazelor lacrimogene, la un nivel care a fost considerat pe scară amplă ca fiind disproporționat, a galvanizat o participare masivă a demonstranților, care a ajuns la aproximativ 100 000 în perioada de vârf. În pofida unor acte de violență izolate, demonstranții au fost pașnici în marea lor majoritate, iar recurgerea la forță de către poliție a fost minimă. Demonstrațiile diminuat treptat în condițiile creșterii dezaprobării publice. În urma hotărârilor Curții, blocajele rutiere au fost eliminate treptat, ultima dată la 15 decembrie.

Guvernul nu a inițiat cu celeritate dialogul cu protestatarii și nici nu a încercat să ajungă cât mai repede la un compromis. În timpul demonstrațiilor, mai mulți lideri internaționali, inclusiv cu Secretarul General al ONU, Ban Ki-moon, și prim-ministrul britanic, David Cameron, și Înaltul Reprezentant al UE, Catherine Ashton, au dat declarații prin care îndemnau ambele părți să dea dovadă de reținere și să urmărească rezolvarea pașnică a crizei politice.

Cu toate că, inițial, demonstrațiile au avut o cauză politică, ele au scos la iveală nemulțumiri socioeconomice considerabile. La baza acestor nemulțumiri au fost probleme legate de mijloacele de subzistență, precum și sentimentul, mai ales în rândul tinerilor, că, din punct de vedere economic, sunt privați de dreptul de vot de către un sistem politic considerat a favoriza interesele elitei întreprinzătorilor, al căror interes principal este de a fi în bune relații cu administrația centrală.