RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 192/28

Avizul Comitetului Regiunilor pe tema „Pentru o politică europeană ambițioasă în favoarea sistemelor din domeniul calității produselor agricole”

2011/C 192/06

COMITETUL REGIUNILOR

— consideră calitatea produselor agricole ale UE ca fiind una din principalele valori adăugate ale PAC și unul din principalele sale atuuri pe piețele mondiale; consideră, așadar, că politica în domeniul calității trebuie să reprezinte una din axele principale ale PAC după 2013 și solicită să se creeze instrumente adaptate în cadrul viitoarei PAC, pentru a consolida, promova și sprijini dezvoltarea sistemelor de calitate;

— consideră că este fundamental să se mențină o repartizare echilibrată a activității economice pe teritoriul Uniunii Europene, pe baza unor modele de dezvoltare diferențiate; printr-o diferențiere pe piețe, zonele rurale cele mai defavorizate pot menține o producție agricolă cu ajutorul unor sisteme de calitate existente, care trebuie consolidate și dezvoltate; această abordare diferențiată a piețelor agricole este adecvată îndeosebi pentru produsele din zonele montane și pentru producțiile locale care pot fi valorificate în cadrul circuitelor scurte;

— consideră că protecția denumirii „produs al agriculturii montane” ar contribui în mod durabil la dezvoltarea economică, la amenajarea teritoriului și la protecția mediului;

— consideră că dezvoltarea sistemelor alimentare locale implică crearea unei mărci distinctive la nivel european și dezvoltarea unor instrumente în cadrul celui de-al doilea pilon al PAC, pentru a încuraja producătorii în această direcție și, prin urmare, solicită Comisiei să prezinte propuneri în vederea completării în acest sens a regulamentului privind politica UE în domeniul calității produselor agricole;

— consideră că reușita economică și continuitatea producțiilor agricole valorificate în sisteme de calitate specifice nu pot fi disociate de gestionarea ofertei;

— în continuarea avizelor adoptate anterior, propune specificarea eliminării OMG-urilor în caietele de sarcini ale mărcilor oficiale de calitate;

— solicită întărirea protecției internaționale a indicațiilor geografice.

Raportor dl René SOUCHON (FR-PSE), președintele regiunii Auvergne Document de referință Propunere de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind sistemele din domeniul calității produselor agricole COM(2010) 733 final

I. MIZE ȘI OBIECTIVE

COMITETUL REGIUNILOR

A. Politica în domeniul calității – componentă esențială a PAC și principal avantaj al produselor agricole europene pe piețele internaționale

1. constată că standardele Uniunii Europene privind siguranța și calitatea produselor alimentare sunt printre cele mai riguroase din lume;

2. în opinia sa, calitatea produselor agricole ale UE reprezintă una din principalele valori adăugate ale PAC și unul din principalele sale atuuri pe piețele mondiale;

3. reamintește că sistemele din domeniul calității gestionate colectiv fac parte integrantă din patrimoniul cultural, agricol și culinar al Uniunii Europene. Aceste sisteme din domeniul calității aparțin unui patrimoniu care trebuie protejat și dezvoltat;

4. observă că diferențierea pe criterii de calitate permite sporirea la maximum a valorii adăugate în cadrul lanțului de producție și desfacere, răspunzând unei puternice cereri din partea consumatorilor din UE și a întreprinderilor producătoare;

5. subliniază că, în contextul crizei prețurilor la materiile prime agricole, aceste lanțuri de producție și desfacere de calitate diferențiată au un efect stabilizator asupra teritoriilor. Punerea în practică a lanțurilor de producție și desfacere de calitate diferențiată permite dezvoltarea investițiilor, a cercetării și inovării și asigurarea unei redistribuiri mai echitabile a valorii adăugate la nivelul lanțurilor de producție, în favoarea producătorilor;

6. consideră, așadar, că politica în domeniul calității trebuie să reprezinte una din axele principale ale PAC după 2013;

7. consideră că este fundamental și, prin urmare, solicită ca politica agricolă comună să continue după 2013 să joace un rol de sprijin activ în favoarea unor standarde riguroase pentru produsele agricole europene;

8. consideră că reușita economică și continuitatea producțiilor agricole valorificate în sisteme de calitate specifice nu pot fi disociate de gestionarea ofertei. Creșterea disproporționată a cantităților produse, dincolo de segmentele de piață obișnuite în raport cu care sunt valorificate aceste producții, provoacă banalizarea produsului. Această banalizare duce la scăderea prețului, ceea ce poate provoca pur și simplu dispariția produsului. Modelele economice corespunzătoare sistemelor de calitate nu prezintă interes economic decât prin faptul că se deosebesc de modelul standard. Generalizarea, și, prin urmare, banalizarea lor, nu poate să ducă, în timp, decât la deșertificarea celor mai vulnerabile dintre teritorii;

9. constată că dispozitivele actuale nu permit combinarea satisfăcătoare a fondurilor europene, naționale și regionale în operațiuni colective realizate de grupări și regiuni. Într-adevăr, doar principalele indicații geografice pot să mobilizeze autofinanțarea necesară pentru a avea acces la fondurile europene.

B. Sistemele în domeniul calității, instrument esențial în amenajarea teritoriului și în dezvoltarea zonelor rurale

Constată că:

10. sistemele de calitate reprezintă pentru numeroase regiuni agricole modalitatea de a se miza pe globalizare, prin recunoașterea unei expertize specifice și printr-o ofertă de calitate superioară adresată consumatorului;

11. dimensiunea amenajării rurale reprezintă o componentă esențială și indisociabilă a reflecției pe marginea sistemelor de calitate. Aceste sisteme contribuie direct la dinamismul european al regiunilor rurale unde sunt în vigoare;

12. teritoriile rurale ale Uniunii Europene sunt eterogene și sunt constituite dintr-o multitudine de terenuri de cultură foarte diferite. Potențialul lor agronomic, pedologic și climatic, ca și condițiile logistice și de piață diferă prin urmare foarte mult;

13. în contextul globalizării și dată fiind concurența internațională din ziua de azi, regiunile cele mai defavorizate trebuie să poată dispune de instrumente care să le permită să dezvolte modele speciale și să beneficieze, în fața consumatorilor, de o diferențiere a produselor lor agricole pe piețe. Prin urmare, următoarele aspecte sunt esențiale: să se mențină măsurile actuale care compensează dezavantajul concurențial cu care se confruntă regiunile defavorizate; toate regiunile rurale europene trebuie să aibă acces la instrumente de valorificare și de diferențiere a produselor lor pe piețele locale și pe piața europeană sau internațională.

Subliniază că:

14. cerințele de producție specifice și mai riguroase corespunzătoare sistemelor de calitate generează costuri de producție mai ridicate și un efort suplimentar din partea producătorului. Consumatorii acceptă să răsplătească acest efort la un preț echitabil, în schimbul unui produs pe care îl consideră mai bun și/sau tipic;

15. regulile de concurență care se aplică în prezent favorizează regiunile cu cele mai multe avantaje din punctul de vedere al costurilor de producție. În schimb, teritoriile cele mai defavorizate suferă de un handicap, dat fiind principiul competitivității bazate pe costuri.

Așadar, consideră că:

16. este fundamental să se mențină o repartizare echilibrată a activității economice pe teritoriul Uniunii Europene, pe baza unor modele de dezvoltare diferențiate;

17. printr-o diferențiere pe piețe, zonele rurale cele mai defavorizate pot menține o producție agricolă cu ajutorul unor sisteme de calitate existente, care trebuie consolidate și dezvoltate;

18. această abordare diferențiată a piețelor agricole este adecvată îndeosebi pentru produsele din zonele montane și pentru producțiile locale care pot fi valorificate în cadrul circuitelor scurte.

II. RECOMANDĂRI POLITICE

C. Protejarea și promovarea calității în comerțul internațional

19. subliniază că recunoașterea sistemelor de calitate este esențială în contextul schimburilor comerciale internaționale. Această recunoaștere trebuie abordată în mod diferit față de logica unei mărci private. Principiul denumirilor de origine este un principiu de proprietate și de patrimoniu colectiv, diferit de proprietatea privată. Prin urmare, este de dorit întărirea protecției internaționale a indicațiilor geografice;

20. prin urmare, în continuarea avizelor adoptate anterior, își reiterează solicitările în vederea consolidării recunoașterii indicațiilor geografice și a cadrului juridic internațional aplicabil acestor indicații. Această consolidare trebuie să ducă la o protecție cu adevărat eficientă și durabilă a sistemelor de calitate la nivel internațional;

21. consideră îndeosebi că Uniunea Europeană trebuie să-și intensifice eforturile pentru a spori protecția indicațiilor geografice (IGP și DOP) la negocierile din cadrul OMC și OMPI;

22. recomandă în special: a. extinderea protecției la care se face referire în articolul 23 din Acordul ADPIC privind aspectele legate de drepturile de proprietate intelectuală referitoare la comerț, la toate produsele agricole; b. crearea unui registru multilateral de indicații geografice (IG) la nivel internațional; c. încheierea de acorduri bilaterale între UE și țări terțe, în vederea recunoașterii reciproce a tuturor IGP și DOP;

23. este totuși preocupat de riscurile aferente anumitor acorduri bilaterale în curs de negociere, referitoare la recunoașterea reciprocă a produselor incluse într-o indicație geografică. Trebuie să se garanteze că încheierea acestor acorduri nu va presupune introducerea pe piața europeană a unor produse provenind din țări terțe incluse într-o indicație geografică, dar pentru care nivelul de exigență sau de control să nu fie armonizat cu standardele europene;

24. recomandă să se ia măsuri specifice pentru a se evita desfacerea în interiorul UE sau exportul produselor a căror etichetare nu este conformă cu legislația în domeniul calității aplicabilă produselor agricole din UE;

D. Clarificarea și consolidarea definiției indicațiilor geografice

25. se îndoiește de pertinența modificării definiției DOP și IGP propusă de Comisia Europeană în proiectul său de regulament;

26. solicită în mod expres Comisiei Europene, în legătură cu impactul eventual al eliminării referințelor în fazele de elaborare și de realizare a produselor, să se asigure că această schimbare nu va duce la o reducere a protecției sau la utilizări abuzive;

27. de asemenea, are îndoieli în legătură cu utilitatea elaborării de definiții specifice pe tipuri de produse și subliniază că luarea în considerare a eventualelor specificități privind fazele anumitor tipuri de produse nu trebuie să aducă atingere unității și coerenței sistemului de indicații geografice la nivel european;

28. solicită Comisiei Europene să expliciteze procedura pe care o va urma în cazul actelor delegate și recomandă consultarea prealabilă a tuturor părților interesate.

E. Promovarea și diferențierea produselor montane

29. atrage atenția asupra faptului că produsele din agricultura de munte au pentru consumatori o identitate solidă, reprezentativă pentru niște sisteme de producție de cele mai multe ori extensive și/sau tradiționale. Aceste produse oferă în mare măsură economiei locale bunuri publice și valoare;

30. reamintește că zonele muntoase reprezintă aproximativ 40 % din teritoriul european în sens larg (1), 18 % din gospodăriile agricole, 15 % din suprafața agricolă utilă europeană (2). În plus, procentul de zone muntoase din totalul teritoriului Uniunii Europene nu va face decât să crească odată cu extinderea (3);

31. consideră că recunoașterea produselor montane și etichetarea specifică a acestora fac parte dintr-o politică ce trebuie integrată fără întârziere în politica globală în domeniul calității produselor agricole a Uniunii Europene. Această integrare trebuie să fie în concordanță cu recunoașterea acordată zonelor montane în cadrul politicii agricole comune;

32. consideră că producătorii din zonele montane trebuie să aibă capacitatea de a-și valorifica la maximum produsele în sistemele de calitate, aceasta fiind o condiție indispensabilă pentru a-și menține activitatea, având în vedere că au niveluri de producție mai scăzute (4), determinând astfel avantaje calitative directe (5) pentru consumator;

33. subliniază că produsele montane sunt specifice prin locul și metodele de producție și de prelucrare (6);

34. prin urmare, consideră că protecția termenului de „produs al agriculturii montane” ar permite, cu un cost relativ modest, o mai bună valorificare și protejare a produselor de munte (incluzând aici produsele agricole și cele de origine animală, precum și prelucrarea acestora la fața locului), încurajând crearea în toate statele membre a unui segment de piață destinat valorificării acestor produse. Această valorificare ar asigura, de asemenea, menținerea și dezvoltarea tradițiilor, culturii și patrimoniului regiunilor montane, consolidând implantarea structurilor de producție și de prelucrare la nivel regional și local;

35. astfel, consideră că această protecție sub forma unei denumiri „produs al agriculturii montane” ar contribui în mod durabil la dezvoltarea economică, la amenajarea teritoriului și la protecția mediului. Aceste mize sunt foarte importante pentru regiunile în care abandonul terenurilor agricole înseamnă degradarea mediului, sporirea riscurilor „naturale” și sărăcirea țesutului social, economic și cultural;

36. semnalează că este dificil să se avanseze cifre la scară europeană privind piețele produselor montane, în condițiile în care termenul nu este definit la nivel european. Cu toate acestea, se poate constata un impact cu adevărat pozitiv asupra anumitor lanțuri de producție atunci când li se oferă operatorilor posibilitatea unei valorificări specifice; în acest sens, se poate menționa exemplul sectorului lactatelor din Masivul Central din Franța (7);

37. reamintește că s-a pronunțat deja în mai multe rânduri în favoarea introducerii unor mențiuni rezervate opționale pentru produsele agriculturii montane și își reiterează cu ocazia prezentului aviz solicitarea de a fi luate în considerare fără întârziere produsele agricole montane în cadrul viitoarei politici în domeniul calității a Uniunii Europene;

38. de asemenea, subliniază din nou că regiunile ar trebui să joace un rol important la definirea acestor mențiuni de munte și sprijinul la crearea de game de produse în cadrul unei politici de dezvoltare rurală teritorializate;

F. Promovarea circuitelor scurte și a vânzării directe

39. consideră, în continuarea avizului privind sistemele alimentare locale, adoptat anterior (8), că promovarea circuitelor scurte și a vânzării directe este esențială. Amintește că, în același aviz, Comitetul a definit „sistemul alimentar local” ca o combinație de patru factori: un lanț scurt; o distanță fizică mică între locul de producție și cel de consum; un proces care include și aspecte precum transportul, distribuția, tratarea produselor reziduale, energia regenerabilă, marketingul, promovarea și gestionarea calității; un proces dirijat la nivel local și regional. Subliniază că circuitele scurte permit relocalizarea producțiilor agricole și împământenirea acestor producții în teritoriul lor de origine, facilitând consumul acestora pe piețele locale. Circuitele scurte participă la buna repartizare a activităților agricole pe ansamblul teritoriului european și au un efect pozitiv asupra mediului, cu condiția ca aceste producții să fie adaptate la capacitățile naturale ale teritoriilor respective;

40. semnalează, de asemenea, interesul economic al circuitelor scurte care pot permite unor producători să-și sporească veniturile recuperând în propriul beneficiu marjele unui lanț prea lung. Într-adevăr, poziția acestor producători nu le permite să reziste regulilor de negociere și condițiilor de comercializare ale lanțurilor agroalimentare, acestea având o putere comercială foarte concentrată;

41. în legătură cu promovarea circuitelor scurte, precizează că: a. este vorba de favorizarea apropierii între punctele de producție și locurile de consum al produselor alimentare, prelucrate sau nu, și, prin urmare, de încurajarea circuitelor de producție, prelucrare și comercializare celor mai scurte din punct de vedere geografic. Această apropiere permite, așadar, reducerea emisiilor inutile de gaze cu efect de seră produse de circuitele prea lungi și prea complexe; b. sistemele de vânzare directă ale micilor producători pe piețele locale fac parte din aceste circuite scurte și trebuie să fie integrate pe deplin în politica globală a producțiilor agricole a Uniunii Europene. Aceste circuite scurte permit restabilirea unei legături puternice între producător și consumator. De asemenea, permit garantarea trasabilității produselor într-un mod mai simplu, consumatorul fiind asigurat în legătură cu originea produselor consumate; c. principiul circuitelor scurte nu constă doar în reducerea numărului de intermediari dintre producători și consumatori, ci trebuie să permită, înainte de toate, dinamizarea lanțului agroalimentar la nivel regional și local. Aceste circuite scurte includ producătorii, sectorul prelucrării și distribuitorii de la nivel regional și local, toți aceștia contribuind, direct sau indirect, la dinamismul zonelor rurale; d. această abordare trebuie să fie însoțită obligatoriu de o mai bună repartizare a valorii adăugate de-a lungul lanțului, astfel încât producătorii să fie primii care recuperează această valoare adăugată;

42. consideră că dezvoltarea sistemelor alimentare locale implică crearea unei mărci distinctive la nivel european și dezvoltarea unor instrumente în cadrul celui de-al doilea pilon al PAC, pentru a încuraja producătorii în acest sens;

43. prin urmare, solicită Comisiei să prezinte propuneri în vederea creării unei noi sigle și a definirii unei identități proprii pentru produsele locale care sunt comercializate în cadrul sistemelor alimentare locale. Aceste elemente de identificare vor completa regulamentul privind politica UE în domeniul calității produselor agricole;

44. susține ferm lansarea de către Comisie a unor inițiative vizând extinderea obligativității de a menționa pe etichetă „locul de proveniență agricolă” al produselor agricole și ar încuraja conceperea unor inițiative similare de etichetare obligatorie pentru serviciile de catering;

45. subliniază că această nouă marcă ar putea oferi o soluție pentru miile de produse tradiționale ale regiunilor europene care nu aspiră neapărat să fie incluse într-o indicație geografică;

46. pe de altă parte, dorește să atragă atenția Comisiei Europene, Parlamentului European și Consiliului asupra necesității de a prevedea adaptarea normelor în materie de achiziții publice pentru înlesnirea cumpărării de produse agricole locale de către autoritățile locale. În acest sens, articolul 26 din Directiva 2004/18/CE menționează posibilitatea pentru autoritățile contractante de a include în caietul lor de sarcini considerente sociale și de mediu;

47. solicită modificarea articolului 53 din Directiva 2004/18/CE, pentru a putea fi luate în considerare în mod explicit criteriile de proximitate și/sau criteriile privind reducerea emisiilor de CO2 provocate de transportul de marfă;

48. în sfârșit, subliniază că regiunile ar putea fi gestionarele noii mărci „circuite scurte” menționate mai sus, întrucât acestea sunt în măsură să se pronunțe asupra caracterului local și cultural al acestor produse. De asemenea, regiunile sunt partenerul prioritar pentru promovarea acestor produse, în complementaritate cu fondurile europene;

G. Promovarea și dezvoltarea Specialităților tradiționale garantate

49. semnalează că sistemele de specialități tradiționale garantate permite păstrarea, chiar dezvoltarea anumitor produse agroalimentare tradiționale. Pentru aceste specialități tradiționale garantate, mare parte din valoare este conferită de producător, spre deosebire de majoritatea produselor agroalimentare industriale actuale. Aceste produse contribuie în acest fel la asigurarea diversității ofertei agroalimentare și la promovarea bogăției patrimoniului gastronomic european;

50. consideră că ar fi util să se instituie, la nivelul Uniunii Europene, un recensământ al ansamblului produselor din care se compune arta culinară tradițională europeană. Această abordare ar permite crearea unei baze pentru o eventuală recunoaștere ca specialități tradiționale garantate. De asemenea, ar fi în concordanță cu inițiativa pusă în practică de Unesco la scară internațională și ar permite generalizarea anumitor demersuri similare practicate de mai multe state membre.

H. Eliminarea organismelor modificate genetic din produsele de calitate

51. în continuarea avizelor adoptate anterior, propune specificarea eliminării OMG-urilor în caietele de sarcini ale mărcilor oficiale de calitate. Statele membre ar putea aplica în mod progresiv această eliminare, într-un termen rezonabil de maximum cinci ani, pentru a permite producătorilor să întreprindă măsurile tehnice necesare. Această perioadă ar servi la crearea de lanțuri de aprovizionare alternative, care să permită înlocuirea utilizării OMG-urilor din materiile prime, în special în ce privește furajele;

52. într-adevăr, consideră esențial să se interzică în mod explicit utilizarea organismelor modificate genetic în toate etapele de fabricare a produselor aflate sub marca oficială de calitate. Această interdicție ar permite garantarea continuității metodelor de producție tradiționale și a caracteristicilor distinctive în cadrul sistemelor de calitate;

53. de asemenea, consideră că interzicerea OMG-urilor în caietele de sarcini reprezintă o condiție indispensabilă, pe termen scurt, pentru menținerea transparenței și credibilității sistemelor de calitate față de consumatori;

54. subliniază că modificarea caietelor de sarcini pentru mărcile oficiale de calitate devine tot mai urgentă, dat fiind că apar inițiative private, în afara produselor de calitate, care garantează produse „fără OMG-uri”;

55. de asemenea, subliniază că dezvoltarea unei piețe garantate fără OMG-uri pentru produsele aflate sub marca oficială de calitate reprezintă o oportunitate pentru producători, dată fiind enorma cerere a consumatorilor europeni în acest domeniu;

56. consideră că produsele care poartă marca oficială de calitate, fără OMG-uri, la fel ca și produsele provenite din agricultura ecologică, vor putea fi valorificate pe deplin în rândul consumatorilor. În fapt, această valorificare va asigura continuitatea unei mai bune căi de comercializare, compensând astfel eventualele costuri adiționale care ar putea fi asumate pe termen scurt de producători;

57. subliniază că eliminarea OMG-urilor din produsele cu marca oficială de calitate trebuie să fie însoțită de o strategie ofensivă în ce privește producția și aprovizionarea cu proteine vegetale fără OMG-uri la nivelul Uniunii Europene. Această strategie este indisolubil legată de dezvoltarea coerentă în Europa a culturilor fără OMG-uri și reprezintă în acest sens o oportunitate semnificativă de dezvoltare a proteaginoaselor în Europa, culturi cu avantaje agronomice și ecologice recunoscute pe scară largă. Această politică de dezvoltare a gamelor de proteine fără OMG-uri trebuie aplicată în cadrul PAC, prin adoptarea de ajutoare agro-ecologice specifice;

58. ca atare, preconizează elaborarea unui studiu privind culturile bogate în proteine și fără OMG-uri (mazăre, măzăriche), care par a reprezenta cea mai bună soluție pentru realizarea unor lanțuri de producție a proteinelor în care nu se utilizează OMG-uri (9);

59. consideră că supracosturile generate de specificarea excluderii OMG-urilor în caietele de sarcini ale oricăror produse cu etichete oficiale de calitate vor putea fi reduse prin punerea în aplicare treptată (pe o perioadă de cinci ani), că aceste supracosturi, dacă sunt repartizate la scara întregului lanț de aprovizionare, vor fi reduse pentru consumatori (aceștia trebuind să plătească în plus doar câțiva cenți pe kilogram) (10) și că, în sfârșit, avantajele ecologice generate de culturile bogate în proteine vegetale fără OMG-uri vor compensa totalitatea acestor supracosturi pe termen mediu și lung (11);

60. subliniază necesitatea etichetării produselor de calitate provenite din materii prime (carne, ouă, lapte, etc.) obținute prin utilizarea de furaje modificate genetic, astfel încât să fie împiedicată o formă de concurență neloială între producția internă obținută fără OMG-uri și cea cu OMG-uri, provenită de pe piața internațională;

I. Controlul producției

61. consideră că reglementarea și controlul ofertei de produse agricole de calitate reprezintă o miză majoră pentru politica agricolă (12) și că, deși nu intră sub incidența legilor de funcționare a piețelor standardizate, sistemele de calitate sunt și ele expuse situațiilor neprevăzute care pot apărea pe piață;

62. consideră că dezvoltarea și menținerea sistemelor de calitate sunt indisociabile de o politică concertată de control al ofertei. Creșterea productivității și/sau a cantităților produse într-o regiune este adesea incompatibilă cu protecția mediului și cu menținerea calității și a caracteristicilor produsului;

63. de asemenea consideră că, fără un control al producției, dezvoltarea necontrolată a cantităților vândute poate provoca, în anumite cazuri, o scădere considerabilă a prețurilor plătite producătorilor, anulând interesul pe care acest tip de producție îl prezintă pentru producătorii respectivi. În plus, în zonele dezavantajate din punct de vedere natural, producătorii nu pot compensa scăderea prețului produselor de calitate prin sporirea volumului producției, astfel încât, dat fiind că nu se pot adapta, vor dispărea;

64. consideră, prin urmare, că sistemele de calitate din sectorul agricol trebuie să fie decuplate de principiul concurenței bazate doar pe preț și că durabilitatea unui sistem de calitate nu trebuie să se întemeieze pe sporirea volumului, ci, dimpotrivă, pe calitatea intrinsecă a produsului, justificând astfel un preț mai ridicat pe care și consumatorul este pregătit să-l accepte;

65. solicită, așadar, în continuarea avizelor adoptate anterior, instituirea unor instrumente de control al producției pentru gamele de produse de calitate diferențiată și invită Comisia Europeană să propună instrumente specifice de gestionare a acestor piețe;

J. Îmbunătățirea comunicării și sprijinirea dezvoltării sistemelor de calitate

66. în opinia sa, consumatorul este un coparticipant la relocalizare și la stabilirea producțiilor agricole, întrucât el asigură remunerarea;

67. consideră că, pentru a permite consumatorului să participe activ la beneficiile determinate de sistemele de calitate, este esențială întărirea comunicării asupra condițiilor de producție. Consumatorii trebuie să dispună de instrumentele necesare pentru a recunoaște cele 4 logouri oficiale europene și a le deosebi de siglele întreprinderilor private asociate unor toponime;

68. consideră că este de dorit utilizarea generalizată și sistematică de către operatori a simbolurilor grafice stabilite de Consiliu sau de Comisie pentru etichetarea produselor agricole de calitate, și că consumatorii trebuie să fie mai bine informați în legătură cu semnificația și importanța acestor simboluri;

69. solicită să se creeze instrumente adaptate în cadrul viitoarei PAC, pentru a consolida, promova și sprijini dezvoltarea sistemelor de calitate;

70. solicită în special adoptarea de măsuri în cadrul celui de-al doilea pilon al PAC, menite să îmbunătățească sau să înlocuiască măsurile existente din FEADR referitoare la susținerea și promovarea sistemelor de calitate prin: a. o mai mare luare în considerare a obligațiilor producătorilor în ce privește produsele de calitate; b. ajutoare mai cuprinzătoare pentru grupările de producători în fazele de certificare, control, promovare sau de studii prealabile; c. posibilitatea de finanțare a DOP sau IGP ca protecție tranzitorie; d. posibilitatea de a finanța acțiunile colective depuse de mai multe DOP și IGP și de a recurge la cofinanțări naționale și regionale.

K. Simplificarea și îmbunătățirea punerii în aplicare a politicii în domeniul calității

71. reamintește că acțiunea UE în domeniul calității produselor agricole este indispensabilă pentru asigurarea unei protecții eficiente a acestor produse și pentru garantarea unor informații fiabile destinate consumatorilor;

72. salută propunerile Comisiei Europene menite să modernizeze regulile și să reducă sarcinile administrative pentru producători, în special în ce privește înregistrarea produselor;

73. salută, de asemenea, recunoașterea rolului și a responsabilităților grupărilor de producători în gestionarea indicațiilor geografice;

74. este de acord cu propunerea Comisiei care vizează simplificarea și mai buna orientare a sistemului aplicabil specialităților tradiționale garantate.

Bruxelles, 12 mai 2011 Președinta Comitetului Regiunilor Mercedes BRESSO

(1) „Mountain areas in Europe” (Zonele montane în Europa), studiu realizat de NORDRegio pentru Comisia Europeană (DG REGIO, 2004).

(2) „Peak performance: New insights into Mountain Farming in the European Union” (Performanță de vârf: noi viziuni asupra agriculturii montane în Uniunea Europeană), document de lucru al serviciilor Comisiei, decembrie 2009.

(3) „Europe’s ecological Backbone: recognising the true value of our mountains” (Coloana vertebrală a Europei: recunoașterea adevăratei valori a munților noștri) sept. 2010, EEA nr. 6/2010.

(4) „Peak performance: New insights into Mountain Farming in the European Union” (Performanță de vârf: noi viziuni asupra agriculturii montane în Uniunea Europeană), document de lucru al serviciilor Comisiei, decembrie 2009 productivitatea exploatațiilor din zonele montane defavorizate este cu 28 % mai mică decât cea a zonelor defavorizate nemontane și cu 40 % mai mică în comparație cu zonele care nu sunt defavorizate.

(5) „La composante milieu physique dans l'effet terroir pour la production fromagère: quelques réflexions à partir du cas des fromages des Alpes du Nord” (Componenta mediului fizic în efectul de produs tradițional al producției de brânzeturi: câteva reflecții pornind de la cazul brânzeturilor din Alpii de Nord). Jean-Marcel Dorioz, Philippe Fleury, Jean-Baptiste Coulon, Bruno Martin. Courrier de l’environnement de l’INRA nr. 40, iunie 2000 http://www.inra.fr/dpenv/pdf/DoriozD27.pdf.

(6) Produsele agroalimentare montane în Europa: rezultate, concluzii și realizări concrete ale proiectului, nov. 2004, p.7 și 17.

(7) O nouă etichetare ca lapte de munte care tocmai a fost creată ar trebui să permită valorificarea a 3-4 milioane de litri de lapte de consum, adică o treime din producția Masivului Central: http://www.leprogres.fr/fr/region/la-haute-loire/haute-loire/article/3939334,183/Une-marque-Montagne-pour-le-lait-du-Massif-central.html. Exemplele elvețiene arată că valoarea adăugată poate ajunge la 30 % față de laptele de consum generic (Revista Montagna, iunie 2010). Laptele de munte reprezintă 11,5 % din laptele produs în Europa și o exploatație de lactate din 5 sau 6. Costul de producție este cu peste 12 % mai mare decât cel aferent laptelui de câmpie, iar remunerația muncii mai scăzută cu 10 000 EUR/UMA. Ajutoarele nu compensează aceste dezavantaje decât în proporție de 34 % („Laptele de munte european: un simbol în pericol” – Institutul de creștere a animalelor CNIEL, mai 2009, p.7).

(8) Avizul prospectiv al Comitetului Regiunilor privind sistemele alimentare locale, adoptat la sesiunea plenară din 27 ianuarie 2011. Raportor: dna Lenie Dwarshuis-Van De Beek, membru al Consiliului executiv al provinciei Zuid-Holland (NL – ALDE).

(9) În prezent, aceste două produse sunt asigurate în principal de Franța (mazăre) și Marea-Britanie (măzăriche).

(10) Milanesi, J. – „Quel avenir pour les filières animales «sans OGM» en France? Illustration par le poulet Label Rouge”(Care este viitorul lanțurilor de producție animale „fără OMG” în Franța? Caz ilustrativ: puiul cu etichetă roșie) 3es journées de recherches en sciences sociales. INRA SFER CIRAD, 9, 10 & 11 decembrie 2009 – Montpellier, Franța. http://www.sfer.asso.fr/content/download/2981/27271/version/1/file/B3+-+Milanesi.pdf.

(11) La relance des légumineuses dans le cadre d’un plan protéines: quels bénéfices environnementaux?(Relansarea leguminoaselor în cadrul unui plan pentru proteine: care sunt beneficiile pentru mediu?), Comisariatul general pentru dezvoltare durabilă, Franța, 2009. http://www.developpement-durable.gouv.fr/IMG/pdf/E_D15.pdf.

(12) Giraud-Héraud Eric, Soler Louis-Georges. Quelle légitimité à des mécanismes de régulation de l'offre dans les appellations d'origine protégée? (Care este legitimitatea mecanismelor de reglementare a ofertei în denumirile de origine protejate?) În: Économie rurale, nr. 277-278, 2003. p. 123-134. http://www.persee.fr/web/revues/home/prescript/article/ecoru_0013-0559_2003_num_277_1_5441.