RO

Bruxelles, 30.1.2008

SEC(2008) 83 final

Propunere de

DECIZIA NR.2/2007 A COMISIEI MIXTE CE-AELS „TRANZIT COMUN”

de modificare a Convenţiei din 20 mai 1987 cu privire la regimul de tranzit comun

Proiect de poziţie comună a Comunităţii -

(prezentat de Comisie)

EXPUNERE DE MOTIVE

Contextul propunerii |

110 | Motivele şi obiectivele propuneriiÎn conformitate cu articolul 1 punctul (3), din Decizia Comisiei Mixte CE-AELS „Tranzit Comun” din 12 februarie 1999 [1], sistemul de tranzit comun a fost informatizat şi s-a dovedit fiabil pentru autorităţile vamale şi pentru operatorii economici.Utilizarea sistemului de tranzit comun informatizat este obligatorie de la data de 1 iulie 2005, cu o perioadă de tranziţie care permite depunerea declaraţiilor de tranzit în scris la autorităţile vamale până la data de 31 decembrie 2006, acestea din urmă trebuind ulterior să schimbe între ele datele de tranzit prin intermediul tehnologiilor informaţionale şi al reţelelor informatice.Convenţia din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun [2] („Convenţia”) nu mai corespunde schimbărilor produse în domeniul tranzitului, datorită dezvoltării tehnologiilor informaţionale şi a schimbului de date electronice.Ar trebui deci să se pună în concordanţă dispoziţiile procedurii de tranzit comun cu modalităţile de funcţionare ale noului sistem de tranzit informatizat.Cu toate acestea, este necesar să se menţină şi posibilitatea de a putea prezenta declaraţia de tranzit în scris, prin procedură standard, în cazul călătorilor care nu pot accesa sistemul de tranzit vamal informatizat. Schimbul de informaţii de tranzit se va putea face apoi între autorităţile vamale cu ajutorul tehnologiilor informaţionale şi a reţelelor informatice.Pe de altă parte, trebuie să se pună în aplicare o procedură de rezervă care să ofere tuturor operatorilor economici posibilitatea depunerii unei declaraţii de tranzit comun în scris, în cazul în care sistemul de tranzit vamal informatizat sau aplicaţia principalilor obligaţi sau reţeaua de comunicare între aceştia şi autorităţile competente este indisponibilă. |

120 | Context generalConvenţia din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun prevede măsurile care facilitează schimburile de mărfuri între CE şi ţările AELS.Utilizarea noului sistem de tranzit informatizat a fost implementată începând cu 30 martie 2004 pentru operatorii părţilor contractante la convenţie, iar dispoziţiile actuale ale convenţiei prevăd ca declaraţiile de tranzit să poată fi depuse prin utilizarea procedeelor informatice şi cu ajutorul mesajelor standardizate.În acest moment, dispoziţiile procedurii de tranzit comun trebuie să fie adaptate obligaţiei de a se efectua toate formalităţile legate de tranzitul comun cu ajutorul tehnologiilor informaţionale şi al reţelelor informatice şi să fie conforme cu noile condiţii apărute din informatizare, garantând siguranţa, fiabilitatea datelor trimise, precum şi rapiditatea monitorizării şi descărcarea procedurii. Trebuie să se permită călătorilor care nu au acces la sistemul de tranzit informatizat să depună o declaraţie de tranzit în scris la autorităţile competente.Trebuie să se prevadă şi o procedură de rezervă, bazată pe utilizarea declaraţiei în scris, cu scopul de a permite operatorilor economici continuarea operaţiunilor în timpul unei căderi a sistemelor informatice sau în cazul indisponibilităţii reţelelor. |

139 | Dispoziţii în vigoare în domeniul propuneriiNu există dispoziţii în vigoare în domeniul propunerii. |

141 | Coerenţa cu celelalte politici şi obiective ale UniuniiPropunerea este în concordanţă cu strategia de la Lisabona revizuită şi cu cadrul general al iniţiativei privind guvernarea electronică. |

Consultarea părţilor interesate şi evaluarea impactului |

| Consultarea părţilor interesate |

211 | Metode de consultare, principalele sectoare vizate şi profilul general al respondenţilorA fost consultat grupul operativ de lucru CE-AELS „Tranzit comun”. |

212 | Rezumatul răspunsurilor şi modul în care acestea au fost luate în considerare.Aviz favorabil |

| Obţinerea şi utilizarea expertizei |

229 | Nu a fost necesar să se recurgă la expertiză externă. |

230 | Evaluarea impactuluiNicio schimbare juridică: toate normele fundamentale ale Convenţiei de tranzit comun s-au păstrat, chiar dacă termenele procedurii de cercetare şi ale apariţiei datoriei vamale au fost reduse.Informatizarea procedurii sporeşte eficacitatea şi rapiditatea gestionării unei operaţiuni de tranzit în aspectul său pur vamal, dar şi din punctul de vedere al operatorilor şi al sistemelor de garanţii financiare puse în aplicare. |

Elementele juridice ale propunerii |

305 | Rezumatul acţiunii propuseÎnlocuirea apendicelor şi a anexelor Convenţiei de tranzit comun cu apendice şi anexe care iau în considerare informatizarea procedurii. |

310 | Temeiul juridicArticolul 15 din Convenţia din 20 mai 1987 privind regimul de tranzit comun. |

329 | Principiul subsidiarităţiiPropunerea se referă la un domeniu care intră în competenţa exclusivă a Comunităţii. Prin urmare, principiul subsidiarităţii nu se aplică. |

| Principiul proporţionalităţii |

332 | Fără obiect |

| Alegerea instrumentelor |

342 | Nu există un alt instrument adecvat. |

Implicaţii bugetare |

409 | Propunerea nu are implicaţii asupra bugetului comunitar. |

Informaţii suplimentare |

510 | Simplificare |

511 | Propunerea introduce o simplificare a procedurilor administrative care se aplică în cazul autorităţilor publice (naţionale sau europene), precum şi entităţilor şi persoanelor private. |

513 | Propunerea introduce o procedură vamală de tranzit informatizată, comună tuturor părţilor contractante la convenţie. |

514 | Informatizarea procedurii vamale de tranzit permite simplificări aplicabile entităţilor şi persoanelor private în cadrul autorizaţiilor. |

.

Propunere de

DECIZIA NR.2/2007 A COMISIEI MIXTE CE-AELS „TRANZIT COMUN”

din

de modificare a Convenţiei din 20 mai 1987 cu privire la regimul de tranzit comun

COMISIA MIXTĂ,

având în vedere Convenţia din 20 mai 1987, cu privire la regimul de tranzit comun [3], în special articolul 15 alineatul (3), literele a) şi c),

întrucât:

(1) Conform Deciziei nr.4/2005 a Comisiei Mixte CE-AELS „Tranzit Comun” din 15 august 2005, operatorii ar trebui să folosească sistemul de tranzit comun informatizat pentru a depune declaraţiile de tranzit începând cu data de 1 iulie 2005, cu o perioadă de tranziţie care va permite depunerea declaraţiilor de tranzit în scris pe lângă autorităţile vamale, până la 31 decembrie 2006.

(2) Declaraţiile de tranzit ar trebui să fie depuse în procedură standard prin utilizarea procedeelor informatice în locul declaraţiilor scrise iar schimbul de date de tranzit să se facă între autorităţile vamale cu ajutorul tehnologiilor informaţionale şi al reţelelor informatice.

(3) Dispoziţiile cu privire la regimul de tranzit comun ar trebui să fie adaptate modalităţilor de aplicare a procedurii, prin utilizarea tehnicilor electronice de prelucrare a datelor.

(4) Călătorii care nu pot să acceseze în mod direct sistemul de tranzit vamal informatizat ar trebui să poată depune o declaraţie de tranzit în scris pe lângă autorităţile vamale, în procedură standard. Schimbul de informaţii de tranzit se va putea face apoi între autorităţile vamale cu ajutorul tehnologiilor informaţionale şi a reţelelor informatice.

(5) Ar trebui să se implementeze o procedură de rezervă bazată pe utilizarea declaraţiei de tranzit în scris, cu scopul de a permite operatorilor de a efectua operaţiuni de tranzit atunci când sistemul informatic vamal, sau atunci când aplicaţia principalului obligat, inclusiv a expeditorului agreat nu funcţionează sau în cazul indisponibilităţii reţelelor de comunicaţie.

(6) Procedura de tranzit informatizat fiind procedura standard iar declaraţia de tranzit în scris având ca principală funcţie cea de a fi folosită în procedura de rezervă, conţinutul şi ordinea anexelor referitoare la aceste proceduri ar trebui să fie modificate. Pe de altă parte, din grija de a simplifica, anexele referitoare la modelele documentului administrativ unic şi la utilizarea lor, ar trebui să fie eliminate şi înlocuite cu referinţe la Convenţia din 20 mai 1987 despre simplificarea formalităţilor în schimburile de mărfuri, numită Convenţia „DAU”. Aceasta ar permite evitarea modificărilor Convenţiei „Tranzit comun” provocate de modificările ulterioare care ar putea fi aduse Convenţiei „DAU”.

(7) Prin urmare, convenţia ar trebui modificată în consecinţă.

DECIDE:

Articolul 1

Convenţia din 20 mai 1987 cu privire la regimul de tranzit comun se modifică după cum urmează:

1) La articolul 11, punctul (4) se înlocuieşte cu textul următor:

'4. „(4) Biroul de plecare poate renunţa la sigilare atunci când, ţinându-se cont de alte eventuale măsuri de identificare, descrierea mărfurilor din datele declaraţiei de tranzit sau din documentele complementare permit identificarea acestora.”

2) La articolul 12 alineatul (1), cuvintele ”a exemplarului nr. 4„ sunt înlocuite cu „a exemplarului nr. 4 sau a documentului de însoţire a tranzitului”.

3) Apendicele I este înlocuit cu textul care figurează în anexa I la prezenta decizie.

4) Anexele I-IV din apendicele I sunt înlocuite cu textul care figurează în anexa II la prezenta decizie.

5) Apendicele II este înlocuit cu textul care figurează în anexa III la prezenta decizie.

6) Apendicele III este înlocuit cu textul care figurează în anexa IV la prezenta decizie.

7) Anexele A1-A13, B1-B7, C1 şi C2 şi D1-D6 sunt înlocuite cu textul care figurează în anexa V la prezenta decizie.

Articolul 2

1. Prezenta decizie se aplică de la 1 iulie 2008.

2. Dispoziţiile prezentei decizii nu sunt aplicabile plasamentelor de mărfuri sub regim de tranzit comun, care apar înaintea intrării sale în vigoare.

3. Articolele 41, 41a, 116, 118 alineatul (2) şi 119 ale apendicelui I, astfel cum este modificat prin prezenta decizie, se aplică de la data de 1 iulie 2009.

Adoptată la Bruxelles, […]

Pentru Comisia Mixtă

Preşedinte

[…]

ANEXA I

„APENDICELE I

PROCEDURI DE TRANZIT COMUN

TITLUL I

DISPOZIŢII GENERALE

Articolul 1

1. Prezentul apendice stabileşte anumite modalităţi ale regimului de tranzit comun, în conformitate cu articolul 1 alineatul (3) din convenţie.

2. Cu excepţia unor indicaţii contrare, dispoziţiile prezentului apendice se aplică operaţiunilor efectuate sub regimul de tranzit comun, oricare ar fi procedura utilizată, T1 sau T2.

3. Mărfurile care prezintă riscuri de fraudă ridicate sunt enumerate în anexa I. Atunci când o dispoziţie a prezentei Convenţii face referire la această anexă, măsurile cu privire la mărfurile care sunt cuprinse aici nu se aplică decât atunci când cantitatea acestor mărfuri depăşeşte cantitatea minimă corespunzătoare. Anexa I este reexaminată cel puţin o dată pe an.

CAPITOLUL I

DOMENIU DE APLICARE ŞI DEFINIŢII

Domeniu de aplicare

Articolul 2

1. Regimul de tranzit comun nu se aplică transporturilor prin poştă (inclusiv colete poştale) efectuate conform statutelor Uniunii Poştale Universale, atunci când mărfurile sunt transportate de titularii drepturilor şi obligaţiilor care decurg din aceste statute sau pe cont propriu.

2. O parte contractantă poate decide să nu aplice regimul de tranzit comun transporturilor de mărfuri prin conducte. Această decizie este comunicată Comisiei, care le informează pe celelalte ţări.

Definiţii

Articolul 3

În sensul prezentei Convenţii, se înţelege prin:

(a) „autorităţi competente”:

autoritatea vamală sau orice altă autoritate însărcinată cu aplicarea prezentei Convenţii;

(b) „declaraţia de tranzit”:

actul prin care o persoană îşi manifestă, în forma şi după modalităţile prescrise, voinţa de a plasa o marfă sub regimul de tranzit comun;

(c) „document de însoţire a tranzitului”:

documentul imprimat cu ajutorul sistemului informatic pentru a însoţi mărfurile şi bazat pe datele din declaraţia de tranzit;

(d) „procedura T2”:

procedura T2 menţionată în articolul 2 din convenţie şi identificată în declaraţia de tranzit prin sigla „T2” sau sigla „T2F”

(e) „principal obligat”:

persoana care face declaraţia de tranzit comun sau cea în numele căreia face o declaraţie de tranzit comune;

(f) „birou de plecare”:

biroul vamal unde a fost acceptată declaraţia de plasament sub regimul de tranzit comun;

(g) „birou de tranzit”:

– biroul vamal la un punct de intrare pe teritoriul unei ţări contractante, sau

– biroul vamal de ieşire al unei părţi contractante, atunci când transportul părăseşte teritoriul vamal al acestei părţi contractante în cursul operaţiunii de tranzit, printr-o frontieră între această parte contractantă şi o ţară terţă;

(h) „birou de destinaţie”:

biroul vamal unde mărfurile plasate sub regimul de tranzit comun trebuie să fie prezentate pentru a încheia regimul;

(i) „birou de garanţie”:

biroul, astfel cum este stabilit de autorităţile competente ale fiecărei ţări, unde est constituită o garanţie printr-un garant;

(j) „garant”:

orice terţă persoană, fizică sau juridică, care se angajează, în scris, să plătească solidar cu principalul obligat şi în limitele sumei garantate, suma datoriei care se poate naşte;

(k) „codul SA”:

codul numeric aferent poziţiilor şi subpoziţiilor din nomenclatura sistemului armonizat de denumire şi de codificare a mărfurilor, stabilit prin Convenţia din 14 iunie 1983;

l) „datorie”:

drepturile de import sau de export şi celelalte impuneri referitoare la mărfurile plasate sub regimul de tranzit comun;

(m) „debitor”:

orice persoană, fizică sau juridică, obligată la plata datoriei;

(n) „Comisie”:

Comisia Comunităţilor Europene;

(o) „acordarea liberului de vamă pentru o marfă”:

actul prin care autorităţile competente permit punerea la dispoziţie a unei mărfi în scopurile prevăzute de regimul de tranzit comun;

(p) „persoană stabilită într-o parte contractantă”:

– este vorba de o persoană fizică, orice persoană care îşi are domiciliul într-o ţară contractantă,

– este vorba de o persoană juridică sau de o asociaţie de persoane, orice persoană care îşi are sediul social, administraţia sa centrală sau un domiciliu stabil într-o ţară contractantă;

(q) „procedee informatice”:

– schimbul cu autorităţile competente de mesaje standard EDI, sau

– introducerea elementelor de informare necesare îndeplinirii formalităţilor respective în sistemele informatice ale autorităţilor competente;

(r) „EDI” (Electronic Data Interchange):

transmiterea datelor structurate conform normelor de mesaj agreate între un sistem informatic şi un altul, pe cale electronică;

(s) „mesaj standard”:

o structură predefinită şi recunoscută pentru transmiterea electronică de date;

(t) „date cu caracter personal”:

toate informaţiile privind o persoană fizică sau juridică identificată sau identificabilă;

(u) „procedura de rezervă”:

procedura bazată pe utilizarea documentelor pe suport de hârtie, întocmite pentru a permite depozitarea, verificarea declaraţiei de tranzit şi monitorizarea operaţiunii de tranzit atunci când procedura standard, pe cale electronică, nu poate fi aplicată;

(v) „Convenţia DAU”:

Convenţia din 20 mai 1987 privind simplificarea formalităţilor în schimburile de mărfuri.

CAPITOLUL II

PROCEDURA STANDARD

Articolul 4

1. Formalităţile legate de aplicarea procedurii T1 sau T2, sunt efectuate cu ajutorul tehnicilor electronice de prelucrare a datelor, în condiţiile şi conform modalităţilor stabilite de autorităţile competente, cu respectarea principiilor stipulate de legislaţia vamală.

2. Părţile contractante definesc de comun acord măsurile care stabilesc:

(a) regulile care definesc şi reglementează mesajele care se vor schimba între birourile vamale, necesare aplicării regimului de tranzit comun,

(b) totalitatea datelor şi modelul comun pentru datele din mesajele care se vor schimba, în baza procedurii de tranzit comun.

Domeniu de aplicare

Articolul 5

1. Fără a aduce atingere unor circumstanţe speciale, schimburile de informaţii între autorităţile competente descrise în prezentul apendice se efectuează cu ajutorul folosirii tehnicilor electronice de prelucrare a datelor şi a reţelelor informatice.

2. Pentru schimbul de informaţii prevăzut la alineatul (1), „Reţeaua Comună de Comunicare/Interfaţa Comună a Sistemelor” (CCN/CSI) a Comunităţii se foloseşte de către toate părţile contractante. Participarea financiară a ţărilor AELS şi problemele conexe sunt definite de comun acord între Comunitate şi fiecare din ţările AELS.

3. Dispoziţiile prezentului capitol nu sunt aplicabile procedurilor simplificate vizate de articolul 44 alineatul (1) literele (f) şi (g), cu excepţia dispoziţiilor contrarii.

Siguranţă

Articolul 6

1. Condiţiile determinate pentru îndeplinirea formalităţilor prin procedee informatice trebuie să cuprindă în special măsuri de control a sursei datelor, de protecţie a datelor împotriva distrugerii accidentale sau ilegale, a pierderii accidentale, a alterării lor sau a accesului neautorizat.

2. În afara nevoilor de siguranţă prezentate la alineatul (1), autorităţile competente definesc şi menţin modalităţi adecvate de siguranţă privind funcţionarea eficace, fiabilă şi sigură a sistemului complet de tranzit.

3. Pentru a garanta nivelul de siguranţă susmenţionat, fiecare introducere, modificare şi ştergere de date se înregistrează cu indicarea scopului acestei prelucrări, a momentului său precis şi a persoanei care efectuează prelucrarea datelor. În plus, informaţia originală sau orice informaţie care a făcut obiectul acestei prelucrări de date este păstrată pe o perioadă de trei ani calendaristici din momentul sfârşitului anului la care se raportează această dată sau pe o perioadă mai lungă de timp, dacă se prevede expres, prin alte dispoziţii.

4. Autorităţile competente verifică periodic siguranţa sistemului.

5. Autorităţile competente respective se informează în mod reciproc de orice bănuială de violare a siguranţei sistemului.

Protecţia datelor cu caracter personal

Articolul 7

1. Părţile contractante folosesc schimbul de date cu caracter personal ca aplicare a prezentei convenţii doar în vederea îndeplinirii scopurilor prevăzute de aceasta şi pentru alte destinaţii vamale care urmează regimul de tranzit comun. Această restricţie nu împiedică însă utilizarea acestor date în vederea analizei de risc din timpul operaţiunii de tranzit comun dar şi de investigare şi de urmărire judiciară consecutivă acestei operaţiuni de tranzit comun. În acest caz, autoritatea competentă care a furnizat numitele informaţii este anunţată fără întârziere de o asemenea utilizare a datelor.

2. Părţile contractante se angajează să ia măsurile necesare în scopul garantării, în măsura în care aceasta priveşte prelucrarea datelor cu caracter personal schimbate în cadrul acestei Convenţii, o protecţie a datelor cu caracter personal care respectă cel puţin principiile Convenţiei Consiliului Europei din 28 ianuarie 1981 pentru protecţia persoanei în privinţa prelucrării automatizate a datelor cu caracter personal.

3. Fiecare parte contractantă îşi ia toate măsurile necesare, de garantare a respectării prezentului articol, prin intermediul controalelor eficiente.

CAPITOLUL III

OBLIGAŢIILE PRINCIPALULUI OBLIGAT, ALE TRANSPORTATORULUI

ŞI ALE DESTINATARULUI

Articolul 8

1. Principalul obligat trebuie:

(a) să prezinte mărfurile intacte şi documentele cerute la biroul de destinaţie în termenul prescris şi respectând măsurile de identificare luate de autorităţile competente;

(b) să respecte celelalte dispoziţii referitoare la regimul de tranzit comun;

(c) să furnizeze autorităţilor competente responsabile cu controlul, la cererea acestora şi în termenele eventual stabilite, orice documente şi informaţii cerute, pe orice suport ar fi, ca şi întreaga asistenţă necesară.

2. Fără a aduce atingere obligaţiilor principalului obligat, vizate la alineatul (1), transportatorul sau destinatarul mărfurilor care acceptă mărfurile, ştiind că ele sunt plasate sub regimul de tranzit comun este şi el obligat să prezinte mărfurile intacte şi documentele cerute la biroul de destinaţie în termenul prescris şi respectând măsurile de identificare luate de autorităţile competente.

CAPITOLUL IV

GARANŢII

Obligaţia de garantare

Articolul 9

1. Principalul obligat furnizează o garanţie pentru a asigura plata datoriei susceptibile de a se naşte cu privire la mărfurile în cauză.

2. Garanţia este:

(a) fie o garanţie izolată, care acoperă o singură operaţiune de tranzit comun;

(b) fie, prin măsura de simplificare în conformitate cu articolul 44, o garanţie globală, care acoperă mai multe operaţiuni.

Constituirea garanţiei

Articolul 10

1. Garanţia poate fi constituită:

(a) fie printr-un depozit în numerar la biroul de plecare;

(b) fie printr-un garant la un birou de garanţie;

2. În orice caz, autorităţile competente pot să refuze modul de garantare propus atunci când acesta este incompatibil cu buna funcţionare a regimului.

Depozitul în numerar

Articolul 10a

Depozitul în numerar trebuie să fie făcut în moneda ţării de plecare sau prin orice alt mijloc de plată acceptat de autorităţile competente din această ţară.

Garanţia sub forma unui depozit în numerar sau printr-un mijloc de plată echivalent trebuie să fie constituită în conformitate cu dispoziţiile ţării de plecare.

Garantul

Articolul 10b

1. Garantul trebuie să fie stabilit în ţara contractantă în care garanţia este constituită şi este agreată de autorităţile competente. Garantul trebuie să aibă domiciliul sau să-şi desemneze un mandatar în fiecare din ţările contractante implicate în operaţiunea de tranzit comun în cauză. Atunci când Comunitatea este una din aceste părţi contractante, garantul trebuie să aibă domiciliul sau să-şi desemneze un mandatar în fiecare din statele sale membre.

2. Angajamentul garantului acoperă de asemenea, în limitele sumei totale garantate, sumele drepturilor exigibile ca urmare a controalelor efectuate a posteriori.

3. Autorităţile competente refuză să agreeze garantul atunci când li se pare că acesta nu asigură de o manieră certă plata în termenele prevăzute a oricărei datorii susceptibile a se naşte, în limita sumei garantate.

4. Atunci când garanţia este constituită de un garant la un birou de garanţie:

(a) principalului obligat i se atribuie un „Număr de Referinţă al Garanţiei”, pentru utilizarea garanţiei şi pentru identificarea fiecărui angajament al garantului;

(b) principalului obligat i se atribuie şi i se comunică un cod de acces, asociat „Numărului de Referinţă al Garanţiei”.

Dispensa de garanţie

Articolul 11

1. Cu excepţia cazurilor în care se decide că este necesar, nu se poate furniza o garanţie pentru a acoperi:

(a) parcursurile aeriene;

(b) transporturile mărfurilor pe Rin şi pe căile renane;

(c) transporturile prin conducte;

(d) operaţiunile de tranzit comun efectuate în conformitate cu articolul 44 alineatul (1) litera (f) punctul (i).

2. Fiecare ţară poate, pentru transporturile de mărfuri pe alte căi navigabile decât cele vizate la alineatul (1) litera (b), situate pe teritoriul său, să se dispenseze de furnizarea unei garanţii. Aceasta comunică Comisiei măsurile pe care le ia în acest scop, iar aceasta le informează pe celelalte ţări.

CAPITOLUL V

DISPOZIŢII DIVERSE

Statutul juridic al documentelor şi constatări

Articolul 12

1. Indiferent de suportul folosit, documentele eliberate în mod regulat şi măsurile luate sau acceptate de autorităţile competente ale unei ţări au, în celelalte ţări, efecte juridice identice celor care sunt ataşate respectivelor documente eliberate regulat şi respectivelor măsuri luate sau acceptate de autorităţile competente ale fiecăreia din aceste ţări.

2. Constatările făcute de autorităţile competente ale unei ţări, în timpul controalelor efectuate în cadrul regimului de tranzit comun, au aceeaşi forţă juridică în celelalte ţări, ca şi constatările făcute de autorităţile competente ale fiecăreia din aceste ţări.

Lista birourilor vamale competente pentru operaţiunile de tranzit comun

Articolul 13

Fiecare ţară introduce în sistemul informatic lista, dar şi numărul de identificare, atribuţiile, zilele şi orele de lucru ale birourilor competente pentru operaţiunile de tranzit comun. De asemenea, orice modificare a acestor informaţii trebuie să fie introdusă în sistemul informatic.

Comisia comunică această informaţie tuturor ţărilor prin intermediul sistemului informatic.

Birou centralizator

Articolul 14

Fiecare ţară informează Comisia, după caz, despre înfiinţarea birourilor centralizatoare şi despre competenţele atribuite acestor birouri, de organizare şi monitorizare a procedurii de tranzit comun, ca şi de primire şi transmitere de documente, cu indicarea tipului de document la care se referă.

Comisia comunică această informaţie celorlalte ţări.

Infracţiuni şi sancţiuni

Articolul 15

Ţările iau măsurile necesare pentru a lupta împotriva oricărei infracţiuni sau nereguli şi pentru a le sancţiona în mod efectiv, proporţional şi descurajator.

TITLUL II

FUNCŢIONAREA REGIMULUI

CAPITOLUL I

GARANŢIA IZOLATĂ

Constituirea garanţiei izolate

Articolul 16

1. Garanţia izolată trebuie să acopere în totalitate suma datoriei care se poate naşte, calculată pe baza nivelului taxelor celor mai ridicate, inclusiv cele ale drepturilor de import, care ar fi aplicabile în ţara de plecare acestui gen de marfă, în cazul punerii în consum: Pentru acest calcul, mărfurile comunitare transportate ca aplicare a Convenţiei privind regimul de tranzit comun, sunt considerate ca nişte mărfuri necomunitare.

Cu toate acestea, nivelul taxelor care trebuie luat în considerare pentru calcularea garanţiei izolate nu poate fi inferior unui nivel minim, atunci când acel nivel este cuprins în coloana a 5-a, din anexa I.

2. Garanţia izolată prin depozit în numerar este valabilă în toate părţile contractante; ea este rambursată atunci când regimul este descărcat.

3. Garanţia izolată constituită printr-un garant poate consta în utilizarea titlurilor de garanţie izolată în sumă de 7000 euro, emise de garant în beneficiul persoanelor care înţeleg să acţioneze în calitate de principal obligat şi sunt valabile în toate părţile contractante.

Responsabilitatea garantului este angajată până la concurenţa sumei de 7000 euro pe titlu.

4. Atunci când garanţia izolată este constituită printr-un garant, principalul obligat nu poate să modifice codul de acces asociat „Numărului de Referinţă al Garanţiei” decât în cadrul de aplicare al anexei III, punctul 3.

Modalităţi ale garanţiei izolate prin garant.

Articolul 17

1. O garanţie izolată prin garant trebuie să facă obiectul unui act de garanţie conform modelului din anexa C1 la apendicele III. Actul de garanţie este păstrat de către biroul de garanţie.

2. Atunci când dispoziţiile legislative, alte prevederi administrative naţionale sau practicile uzuale o cer, fiecare ţară poate constitui actul de garanţie menţionat la alineatul (1) sub o formă diferită, cu condiţia ca acesta să aibă efecte identice cu cele din actul prevăzut în model.

Modalităţi de constituire a garanţiei izolate prin titluri

Articolul 18

1. În cazul menţionat la articolul 16 alineatul (3), constituirea garanţiei izolate trebuie să facă obiectul unui act de garanţie conform modelului din anexa C2 la apendicele III.

Articolul 17 alineatul (2) se aplică mutatis mutandis.

2. Garantul furnizează biroului de garanţie, conform modalităţilor stabilite de către autorităţile competente, orice detaliu solicitat cu privire la titlurile de garanţie izolată pe care le-a emis.

Data lor limită de utilizare nu poate depăşi termenul de un an de la data emiterii lor.

3. Principalului obligat i se comunică prin garant un „Număr de Referinţă al Garanţiei”, pentru fiecare titlu de garanţie izolată care i-a fost atribuit iar codul de acces care îi este asociat nu poate fi modificat de către principalul obligat.

4. Pentru aplicarea articolului 22 alineatul (1) litera (b), garantul îi eliberează principalului obligat titluri de garanţie izolată pe suport hârtie elaborate conform modelului din anexa C3. Numărul de identificare este indicat pe titlu.

5. Garantul poate elibera titluri de garanţie izolată nevalabile pentru o operaţiune de tranzit comun cu referire la mărfurile care sunt menţionate în lista din anexa I. În acest caz, garantul înscrie în diagonală, pe titlul sau titlurile de garanţie izolată pe care le eliberează, pe suport hârtie, menţiunea următoare:

– Valabilitate limitată – 99200

6. Principalul obligat trebuie să remită biroului de plecare numărul titlurilor de garanţie izolată care corespund multiplului de 7000 euro, necesar pentru a acoperi în totalitate suma datoriei susceptibile de a se naşte. Pentru aplicarea articolului 22 alineatul (1), punctul b), titlurile pe suport hârtie trebuie să fie predate şi păstrate la biroul de plecare, care comunică biroului de garanţie indicat pe titlu numărul de identificare al fiecărui titlu.

Revocarea şi rezilierea actului de garanţie

Articolul 19

1. Biroul de garanţie revocă hotărârea prin care a acceptat angajamentul garantului atunci când condiţiile emiterii lui nu mai sunt întrunite.

Garantul îşi poate rezilia, de asemenea, angajamentul în orice moment.

2. Revocarea sau rezilierea intră în vigoare începând cu a 16-a zi de la notificarea către garant sau către biroul de garanţie, după caz.

Începând cu data intrării în vigoare a revocării sau rezilierii, titlurile de garanţie izolată emise anterior nu mai pot fi utilizate pentru plasarea mărfurilor sub regimul de tranzit comun.

3. Informaţia cu privire la revocare sau la reziliere şi data intrării sale în vigoare se introduce fără întârziere în sistemul informatic de către autorităţile competente din ţara în care se află biroul de garanţie.

CAPITOLUL II

MIJLOACE DE TRANSPORT ŞI DECLARAŢII

Condiţii de încărcare

Articolul 20

1. Nu pot face obiectul aceleiaşi declaraţii de tranzit decât mărfurile încărcate sau care urmează a fi încărcate pe un mijloc de transport unic şi destinate a fi transportate de la acelaşi birou de plecare la acelaşi birou de destinaţie.

Pentru aplicarea prezentului articol, sunt considerate că formează un mijloc de transport unic, cu condiţia ca ele să transporte mărfuri care trebuie transportate împreună:

(a) un vehicul rutier prevăzut cu remorca (remorcile) sau cu semiremorca (semiremorcile) sa (sale);

(b) un vagon sau o garnitură de cale ferată;

(c) navele maritime care constituie un ansamblu unic;

(d) containerele încărcate pe un mijloc de transport unic în sensul prezentului articol.

2. Un mijloc de transport unic poate fi utilizat pentru încărcarea mărfurilor la mai multe birouri de plecare precum şi pentru descărcarea la mai multe birouri de destinaţie.

Declaraţia de tranzit prin procedeul informatic

Articolul 21

1. Enunţurile declaraţiei prevăzute în anexa A1 la apendicele III sunt stabilite sub formă de date codate sau sub orice altă formă decisă de către autorităţile vamale, în vederea prelucrării lor de către calculator şi corespund datelor exigibile.

2 Declaraţia de tranzit făcută prin EDI este considerată ca depusă în momentul primirii mesajului EDI de către autorităţile competente.

Acceptarea declaraţiei de tranzit făcută prin EDI este comunicată principalului obligat prin intermediul unui mesaj de răspuns, care conţine cel puţin identificarea mesajului primit şi/sau numărul de înregistrare al declaraţiei de tranzit şi de asemenea, data acceptării declaraţiei.

3 Declaraţia de tranzit depusă prin schimb de mesaje standard EDI este conformă structurii şi indicaţiilor din apendicele III.

4 Declaraţia de tranzit este completată conform apendicelui III, într-una din limbile oficiale ale părţilor contractante acceptate de către autorităţile competente din ţara de plecare. La nevoie, autorităţile competente ale unei ţări implicate prin operaţiunea de tranzit, pot cere traducerea în limba oficială, sau într-una din limbile oficiale ale acestei ţări.

5. Atunci când în ţara de plecare, regimul de tranzit comun succede unei alte destinaţii vamale, biroul de plecare poate pretinde prezentarea documentelor corespunzătoare.

6. Mărfurile sunt prezentate împreună cu documentul de transport. Biroul de plecare poate renunţa la prezentarea acestui document în momentul îndeplinirii formalităţilor vamale, cu condiţia ca să fie ţinut la dispoziţia sa.

Declaraţia de tranzit în scris

Articolul 22

1. Mărfurile pot fi plasate sub regimul de tranzit comun prin intermediul unei declaraţii de tranzit stabilită în scris pe un formular care corespunde modelului din apendicele 1 al anexei I al Convenţiei DAU, în cazurile următoare:

(a) atunci când mărfurile sunt transportate de către călători care nu au acces direct la sistemul informatic vamal, conform modalităţilor descrise în articolul 22a;

(b) atunci când procedura de rezervă este pusă în aplicare, în condiţiile şi conform modalităţilor definite în anexa V;

(c) atunci când o parte contractantă decide acest lucru.

2. În cadrul aplicării alineatului 1 literele a) şi c), autorităţile competente au grijă ca datele de tranzit să fie schimbate între autorităţile competente prin intermediul sistemului informatic vamal.

3. Utilizarea declaraţiei de tranzit în scris citată la alineatul (1) litera (b) trebuie să fie supusă spre aprobare autorităţilor competente, atunci când aplicaţia principalului obligat şi/sau reţeaua nu funcţionează.

4. Declaraţia de tranzit poate fi completată prin unul sau mai multe formulare complementare, conforme modelului care figurează la apendicele 3 din anexa I a Convenţiei DAU. Formularele fac parte integrantă din declaraţie.

5. Listele de încărcătură, stabilite conform modelului din apendicele III, pot fi utilizate, în locul formularelor complementare, ca parte descriptivă a declaraţiei de tranzit din care fac parte integrantă.

6. Formularele menţionate la alineatele 1, 4 şi 5 sunt completate conform apendicelui III.

7. Articolul 21, alineatele 4-6, se aplică mutatis mutandis.

Declaraţia de tranzit pentru călători

Articolul 22a

Pentru aplicarea articolului 22 alineatul (1) litera (a), călătorul întocmeşte declaraţia de tranzit în conformitate cu articolele 5 şi 6 şi anexa B6 din apendicele III.

Transporturi mixte

Articolul 23

În cazul transporturilor care conţin în acelaşi timp mărfuri care trebuie să circule sub procedura T1 şi mărfuri care trebuie să circule sub procedura T2, declaraţia de tranzit care conţine sigla T va avea în dreptul fiecărui articol de marfă, sigla „T1”, „T2” sau „T2F”.

Semnarea declaraţiei de tranzit şi angajamentul principalului obligat

Articolul 24

1. Declaraţia de tranzit comun trebuie să conţină o semnătură electronică sau un alt mijloc de identificare.

2. Depunerea declaraţiei de tranzit angajează responsabilitatea principalului obligat în ceea ce priveşte:

(a) exactitatea indicaţiilor care figurează în declaraţia de tranzit;

(b) autenticitatea documentelor prezentate;

(c) respectarea tuturor obligaţiilor inerente plasării mărfurilor în cauză sub regimul de tranzit comun.

CAPITOLUL III

FORMALITĂŢI LA BIROUL DE PLECARE

Prezentarea declaraţiei de tranzit

Articolul 25

Declaraţia de tranzit este depusă iar mărfurile sunt prezentate la biroul de plecare în zilele şi orele stabilite de autorităţile competente.

Biroul de plecare poate, la cerere şi pe cheltuiala principalului obligat, să autorizeze prezentarea mărfurilor în orice alt loc.

Itinerarul

Articolul 26

1. Mărfurile plasate sub regimul de tranzit comun trebuie să fie transportate la biroul de destinaţie pe o rută justificată economic.

2. Fără a aduce atingere articolului 59, pentru mărfurile de pe lista din anexa I sau atunci când autorităţile competente sau principalul obligat cred că este necesar, biroul de plecare stabileşte un itinerar obligatoriu, înscriind în caseta 44 a declaraţiei de tranzit cel puţin ţările care vor fi traversate, ţinând cont de elementele comunicate de principalul obligat.

Acceptarea şi înregistrarea declaraţiei de tranzit

Articolul 27

1. Declaraţia de tranzit este acceptată şi înregistrată de biroul de plecare în zilele şi orele de program stabilite de autorităţile competente, cu condiţia ca:

(a) să conţină toate informaţiile necesare aplicării prezentei convenţii;

(b) să fie însoţită de toate documentele cerute; şi

(c) mărfurile la care se raportează să fie prezentate în vamă.

2. Autorităţile competente pot permite ca să nu se prezinte documentele cerute, menţionate la alineatul (1) litera (b) odată cu declaraţia. Într-un asemenea caz, aceste documente sunt ţinute la dispoziţia autorităţile competente.

3. Cu excepţia unor dispoziţii specifice contrare, data care trebuie luată în consideraţie pentru aplicarea tuturor dispoziţiilor care reglementează regimul de tranzit comun este data de acceptare a declaraţiei de către autorităţile competente.

Rectificarea declaraţiei de tranzit

Articolul 28

1. Principalul obligat este autorizat, la cerere, să rectifice una sau mai multe informaţii din declaraţia de tranzit după ce aceasta a fost acceptată de autorităţile competente. Rectificarea nu poate să aibă efect decât asupra mărfurilor care au făcut obiectul declarării iniţiale a declaraţiei de tranzit.

2. Cu toate acestea, nici o rectificare nu mai poate fi autorizată, atunci când cererea este formulată după ce autorităţile competente:

(a) fie au informat pe principalul obligat de intenţia lor de a proceda la examinarea mărfurilor;

(b) fie au constatat inexactitatea informaţiilor în cauză;

(c) fie au dat liberul de vamă pentru mărfuri.

Termenul de prezentare la destinaţie

Articolul 29

1. Biroul de plecare stabileşte data limită la care mărfurile trebuie să fie prezentate la biroul de destinaţie, ţinând cont de traseul care trebuie urmat, de dispoziţiile reglementărilor de transport şi de celelalte reglementări aplicabile şi, după caz, de elementele comunicate de principalul obligat.

2. Termenul astfel prescris de biroul de plecare leagă autorităţile competente ale ţărilor al căror teritoriu este traversat în timpul operaţiunii de tranzit comun şi nu poate fi modificat de aceste autorităţi.

Verificarea declaraţiei de tranzit şi a mărfurilor

Articolul 30

1. Autorităţile competente din ţara de plecare pot să procedeze, pe baza unei analize de risc sau prin sondaj:

(a) la un control al declaraţiei de tranzit acceptate şi al documentelor care îi sunt anexate;

(b) la examinarea mărfurilor, însoţită de o eventuală prelevare de eşantioane în vederea analizei lor sau a unui control aprofundat.

2. Mărfurile sunt examinate în locurile şi la orele prevăzute în acest scop. Cu toate acestea, autorităţile competente pot, la cererea şi pe cheltuiala principalului obligat, să procedeze la examinarea mărfurilor în alte locuri sau la alte ore.

Măsuri de identificare

Articolul 31

1. Biroul de plecare ia măsurile de identificare pe care le crede necesare şi introduce datele corespunzătoare în declaraţia de tranzit .

2. Fără a se aduce atingere articolului 11 alineatul (4) din convenţie, liberul de vamă al mărfurilor care trebuie plasate sub regimul de tranzit comun trebuie să fie refuzat atunci când sigilarea nu poate fi efectuată conform dispoziţiilor alineatelor 2 sau 3 ale articolului 11 din convenţie.

3. Atunci când sigilarea se efectuează pe capacitate, autorităţile competente verifică aprobarea sau, în lipsa acesteia, posibilitatea mijloacelor de transport de a fi sigilate.

4. Este considerat ca agreat, în aplicarea altor dispoziţii, în sensul articolului 11 alineatul (2) litera (a) din convenţie, orice vehicul rutier, remorcă, semi-remorcă sau container agreat pentru transportul mărfurilor sub sigiliu vamal în conformitate cu dispoziţiile unui acord internaţional la care Comunitatea Europeană sau Statele sale membre şi ţările AELS sunt părţi contractante.

5. Sigiliile trebuie să corespundă caracteristicilor care figurează în anexa I.

6. Sigiliile nu pot fi rupte fără autorizarea din partea autorităţilor competente.

7. Descrierea mărfurilor trebuie să permită identificarea lor în sensul articolului 11 alineatul (4) din convenţie, atunci când ea este suficient de detaliată pentru a permite o recunoaştere uşoară a cantităţii şi felului lor.

Liberul de vamă pentru mărfuri

Articolul 32

1. În funcţie de rezultatele verificării, biroul de plecare introduce datele corespunzătoare în declaraţia de tranzit.

2. Dacă rezultatele verificării permit aceasta, biroul de plecare acordă liberul de vamă pentru mărfuri şi menţionează data în sistemul informatic.

3. În timpul formalităţilor de acordare a liberului de vamă pentru mărfuri, biroul de plecare informează biroul de destinaţie declarat despre operaţiunea de tranzit comun, prin intermediul unui mesaj „aviz anticipat de sosire” şi fiecare dintre birourile de tranzit declarate, prin intermediul unui mesaj „aviz anticipat de tranzit”. Aceste mesaje sunt stabilite plecând de la datele, la nevoie rectificate, care figurează în declaraţia de tranzit.

Documentul de însoţire a tranzitului

Articolul 33

1. Documentul de însoţire a tranzitului corespunde modelului şi enunţurilor din apendicele III. El însoţeşte transportul mărfurilor plasate sub regimul de tranzit comun. Ca urmare a liberului de vamă al mărfurilor, el este pus la dispoziţia operatorului conform uneia din modalităţile următoare:

(a) fie este remis principalului obligat de către biroul de plecare sau, prin intermediul unei autorizaţii din partea autorităţilor competente, el este tipărit cu ajutorul sistemului informatic al principalului obligat;

(b) fie este tipărit cu ajutorul sistemului informatic al expeditorului agreat, după primirea mesajului prin care i se acordă liberul de vamă al mărfurilor, trimis de către biroul de plecare.

2. Documentul de însoţire a tranzitului este completat, după caz, cu o listă de articole care face parte integrante din susnumitul document şi este conformă cu modelul care figurează în apendicele III.

CAPITOLUL IV

FORMALITĂŢI PE PARCURSUL TRANSPORTULUI

Prezentarea documentului de însoţire a tranzitului

Articolul 34

Documentul de însoţire a tranzitului şi celelalte documente care însoţesc mărfurile sunt prezentate la orice cerere a autorităţilor competente.

Biroul de tranzit

Articolul 35

1. Transportul şi documentul de însoţire a tranzitului sunt prezentate la fiecare birou de tranzit.

2. Biroul de tranzit înregistrează tranzitul, care îi fusese semnalat în prealabil prin trimiterea unui mesaj „aviz anticipat de tranzit” de către biroul de plecare. Biroul de plecare este informat de trecerea frontierei prin intermediul unui mesaj „aviz de trecere a frontierei”.

3. Birourile de tranzit controlează mărfurile în cazul în care consideră că acest lucru este necesar. Eventualul control al mărfurilor se efectuează, în special, pe baza mesajului „aviz anticipat de tranzit”.

4. Atunci când transportul se efectuează trecând printr-un birou de tranzit, altul decât cel declarat, care este înscris pe documentul de însoţire a tranzitului, noul birou de tranzit cere biroului de plecare mesajul „aviz anticipat de tranzit” şi-l informează despre tranzit, trimiţând mesajul „aviz de trecere a frontierei”. După caz, va fi informat de biroul de plecare de că garanţia nu este valabilă în ţara respectivă.

5. Alineatele 1-4 nu sunt aplicabile transporturilor de mărfuri pe cale ferată.

Evenimente care apar pe parcursul transportului

Articolul 36

1. Transportatorul are obligaţia să adnoteze documentul de însoţire a tranzitului şi să-l prezinte împreună cu transportul, autorităţilor competente ale ţării pe teritoriul căreia se află mijlocul de transport în următoarele cazuri:

(a) în cazul schimbării itinerarului obligatoriu, atunci când se aplică dispoziţiile articolului 26 alineatul (2);

(b) în cazul ruperii sigiliului pe parcursul transportului, dintr-o cauză independentă de voinţa transportatorului;

(c) în caz transbordării mărfurilor pe un alt mijloc de transport; această transbordare trebuie să aibă loc sub supravegherea autorităţilor competente, însă ele pot să o autorizeze şi fără supravegherea lor;

(d) în cazul unui pericol iminent care necesită descărcarea imediată, parţială sau totală a mijlocului de transport;

(e) cu ocazia oricărui eveniment, incident sau accident susceptibil de a avea o influenţă asupra respectării obligaţiilor principalului obligat sau ale transportatorului.

2. Autorităţile competente, dacă consideră că operaţiunea de tranzit comun poate continua în mod normal şi după ce au luat, după caz, măsurile necesare, vizează documentul de însoţire a tranzitului. Informaţiile pertinente referitoare la transbordare sau la orice alt incident sunt introduse în sistemul informatic vamal de către autorităţile competente ale biroului de tranzit sau ale biroului de destinaţie, după caz.

CAPITOLUL V

FORMALITĂŢI LA BIROUL DE DESTINAŢIE

Prezentarea la biroul de destinaţie

Articolul 37

1. Mărfurile şi documentele cerute sunt prezentate la biroul de destinaţie în orele şi zilele de lucru. Cu toate acestea, acest birou poate, la cererea şi pe cheltuiala celui interesat, să autorizeze prezentarea documentelor, în afara acestor perioade. În mod similar, biroul de destinaţie poate, la cererea şi pe cheltuiala celui interesat, să autorizeze prezentarea mărfurilor şi a documentelor cerute, în orice alt loc.

2. Atunci când mărfurile sunt prezentate la biroul de destinaţie după expirarea perioadei prescrise de biroul de plecare şi atunci când nerespectarea acestei perioade se datorează unor circumstanţe riguros justificate la biroul de destinaţie şi care nu sunt imputabile transportatorului sau principalului obligat, se consideră că acesta din urmă a respectat termenul stabilit.

3. Biroul de destinaţie păstrează documentul de însoţire a tranzitului iar controlul mărfii se efectuează, în special, în baza mesajului „aviz anticipat de sosire” primit de către biroul de plecare.

4. La cererea principalului obligat, pentru a servi drept probă de încheiere a regimului, în conformitate cu articolul 42 alineatul (1), biroul de destinaţie vizează copia documentului de însoţire a tranzitului care are următoarea menţiune:

– Probă alternativă – 99202

5. Operaţiunea de tranzit poate fi încheiată la alt birou decât cel prevăzut iniţial, în declaraţia de tranzit. Acest birou devine atunci birou de destinaţie.

Dacă noul birou de destinaţie aparţine unei părţi contractante diferite de cea de care aparţine biroul prevăzut iniţial, noul birou de destinaţie cere mesajul „aviz anticipat de sosire” de la biroul de plecare.

Recipisa.

Articolul 38

1. Biroul de destinaţie eliberează o recipisă la cererea persoanei care prezintă mărfurile şi documentele cerute.

2. Recipisa este conformă cu indicaţiile din apendicele III.

3. Recipisa trebuie să fie în prealabil completată de cel interesat. Ea poate conţine, în afara spaţiului rezervat biroului de destinaţie, alte indicaţii referitoare la transport. Recipisa nu poate servi drept probă a încheierii regimului în sensul articolului 42 alineatul (1).

Schimbul de informaţii

Articolul 39

1. Biroul de destinaţie informează fără întârziere biroul de plecare despre sosirea mărfurilor, chiar în ziua prezentării lor la biroul de destinaţie, printr-un mesaj „aviz de sosire”.

2. Atunci când operaţiunea de tranzit este încheiată într-un alt birou decât cel prevăzut în declaraţia de tranzit, noul birou de destinaţie informează biroul de plecare despre sosire, printr-un mesaj „aviz de sosire”.

Biroul de plecare informează biroul de destinaţie iniţial prevăzut despre sosirea mărfurilor, printr-un mesaj „returnarea avizului de sosire”.

3. Mesajul „aviz de sosire” menţionat la alineatele 1 şi 2 nu poate servi de dovadă a încheierii regimului, în conformitate cu articolul 40 alineatul (2).

4. Cu excepţia circumstanţelor riguros justificat, biroul de destinaţie comunică mesajul „rezultatele controlului” la biroul de plecare cel târziu în a treia zi de la prezentarea mărfurilor la biroul de destinaţie. Cu toate acestea, atunci când se aplică articolul 65, biroul de destinaţie trimite mesajul „rezultatele controlului” la biroul de plecare cel târziu în a şasea zi de la data prezentării mărfurilor.

CAPITOLUL VI

CONTROLUL ÎNCHEIERII REGIMULUI

Încheierea şi descărcarea regimului

Articolul 40

1. Regimul de tranzit comun se încheie şi obligaţiile principalului obligat sunt îndeplinite atunci când mărfurile plasate sub regim şi documentele şi datele cerute sunt prezentate la biroul de destinaţie, conform dispoziţiilor regimului.

2. Autorităţile competente descarcă regimul de tranzit comun atunci când sunt în măsură să stabilească, pe baza comparării datelor disponibile la biroul de plecare şi ale celor disponibile la biroul de destinaţie, că regimul s-a încheiat în mod corect.

Procedura de cercetare

Articolul 41

1. Atunci când autorităţile competente ale ţării de plecare nu au primit mesajul „Aviz de sosire” în termenul stabilit de prezentare a mărfurilor la biroul de destinaţie, sau nu au primit mesajul „Rezultatele controlului” în termen de şase zile de la primirea mesajului „Aviz de sosire”, trebuie să ia în consideraţie procedura de cercetare, cu scopul de a aduna informaţiile necesare pentru încheierea regimului sau, atunci când acestea lipsesc:

– să stabilească condiţiile apariţiei datoriei vamale,

– să identifice debitorul,

– să determine autorităţile competente să acţioneze în vederea acoperirii acesteia.

.2. Procedura de cercetare se declanşează cel târziu în termen de şapte zile de la scadenţa unuia dintre termenele menţionate la alineatul (1) în afara cazurilor excepţionale, care sunt definite de comun acord de către Părţile contractante. Această procedură este declanşată fără întârziere, dacă autorităţile competente sunt informate din timp că regimul nu s-a încheiat sau atunci când ele au suspiciuni.

3. Dacă autorităţile competente din ţara de plecare nu primesc decât mesajul „Aviz de sosire”, ele declanşează procedura de cercetare cerând informaţii de la biroul de destinaţie, care a trimis mesajul „Aviz de sosire”, despre mesajul „Rezultatele controlului”.

4. Dacă autorităţile competente din ţara de plecare nu primesc mesajul „Aviz de sosire”, ele declanşează procedura de cercetare, cerând informaţii de la principalul obligat, pentru a avea datele necesare de descărcare a regimului sau de la biroul de destinaţie, atunci când sunt disponibile informaţii suficiente pentru efectuarea anchetei la destinaţie.

Principalul obligat trebuie să fie interogat în vederea adunării informaţiilor necesare pentru descărcarea regimului în termen de cel mult douăzeci şi opt de zile după declanşarea procedurii de cercetare pe lângă biroul de destinaţie

5. Biroul de destinaţie şi principalul obligat trebuie să răspundă la cererea menţionată la alineatul (4), în termen de douăzeci de zile. Dacă în această perioadă sunt furnizate informaţii suficiente de către principalul obligat, autorităţile competente ale ţării de plecare trebuie să ţină cont de aceste informaţii sau să descarce operaţiunea, dacă informaţiile furnizate permit aceasta.

6. Dacă informaţiile comunicate de către principalul obligat nu permit descărcarea regimului, dar sunt considerate suficiente de către autorităţile competente ale ţării de plecare pentru continuarea procedurii de cercetare, se va face imediat o cerere la biroul vamal respectiv.

7. Atunci când procedura de cercetare stabileşte că regimul s-a încheiat corect, autorităţile competente din ţara de plecare descarcă operaţiunea, îl informează imediat pe principalul obligat despre acest lucru şi în acelaşi timp, după caz, informează autorităţile competente care ar fi declanşat o acţiune de recuperare în conformitate cu articolul 117.

Articolul 41a

1. Atunci când, după declanşarea unei proceduri de cercetare şi înainte de expirarea termenului menţionat în articolul 116 alineatul (1) litera (c), proba locului unde s-au produs faptele care au dus la naşterea datoriei se aduce prin orice mod autorităţilor competente din ţara de plecare, mai jos numite „autorităţi solicitante” iar în cazul în care acest loc este situat într-o altă ţară contractantă, ele adresează fără întârziere orice informaţie disponibilă autorităţilor competente din acel loc, mai jos numite „autorităţi solicitate”.

2. Autorităţile solicitate confirmă primirea comunicării şi arată dacă sunt sau nu responsabile de recuperarea drepturilor. În caz că nu primesc răspuns în termen de douăzeci şi opt de zile, autorităţile solicitante trebuie imediat să continue procedura de cercetare.

Proba alternativă a încheierii regimului

Articolul 42

1. Dovada că regimul a fost încheiat la termenele indicate în declaraţie poate fi adusă de principalul obligat, spre satisfacţia autorităţilor competente, sub forma unui document certificat de autorităţile competente din ţara de destinaţie, care conţine identificarea mărfurilor în cauză şi care stabileşte că ele au fost prezentate la biroul de destinaţie sau, în cazul aplicării articolului 64, la destinatarul agreat.

2. Regimul de tranzit comun este, de asemenea, considerat încheiat, dacă principalul obligat prezintă, spre satisfacţia autorităţilor competente, unul din documentele următoare, care serveşte la identificarea mărfurilor:

(a) un document vamal de plasare sub o altă destinaţie vamală, într-o ţară terţă,

(b) un document stabilit într-o ţară terţă, vizat de autorităţile vamale din această ţară şi care certifică faptul că mărfurile sunt considerate a fi în liberă circulaţie în ţara terţă respectivă.

3. Documentele menţionate la alineatul (2) pot fi înlocuite cu copiile sau fotocopiile lor, certificate conform cu originalul de către organismul care a vizat documentele originale, de către autorităţile din ţările terţe în cauză sau de către autorităţile uneia dintre ţări.

Controlul ulterior

Articolul 43

1. Autorităţile competente pot face controlul ulterior al informaţiilor schimbate dar şi al documentelor, formularelor, autorizărilor sau datelor referitoare la regimul de tranzit cu scopul de a verifica autenticitatea sau exactitatea informaţiilor şi a eventualelor ştampile aplicate. Aceste controale sunt efectuate în cazul unor bănuieli sau indicii de fraudă. Ele pot fi efectuate, de asemenea, pe baza unei analize de risc sau prin sondaj.

2. Autorităţile competente care primesc o cerere de control ulterior răspund fără întârziere.

3. Atunci când autorităţile competente ale ţării de plecare solicită controlul ulterior al informaţiilor conţinute în mesajul „Rezultatul controalelor” în cazul bănuielii sau al indiciilor de fraudă, condiţiile articolului 40 alineatul (2) nu sunt considerate ca fiind îndeplinite, atât timp cât nu a fost confirmată autenticitatea sau corectitudinea datelor pentru care a fost cerut controlul ulterior.

4. Aceste dispoziţii se aplică mutatis mutandis articolului 22.

TITLUL III

SIMPLIFICĂRI

CAPITOLUL I

DISPOZIŢII GENERALE ÎN MATERIE DE SIMPLIFICĂRI

Domeniu de aplicare

Articolul 44

1. La cererea principalului obligat sau, după caz, a destinatarului, autorităţile competente pot autoriza următoarele simplificări:

(a) utilizarea unei garanţii globale sau a unei dispense de garanţie;

(b) utilizarea sigiliilor cu model special;

(c) dispensa de la itinerarul obligatoriu;

(d) statutul de expeditor agreat;

(e) statutul de destinatar agreat;

(f) aplicarea procedurilor simplificate proprii anumitor moduri de transport:

(i) mărfuri transportate pe cale ferată sau pe containere mari,

(ii) mărfuri transportate pe cale aeriană,

(iii) mărfurile transportate prin conducte;

(g) aplicarea altor proceduri simplificate având la bază articolul 6 din convenţie.

2. Cu excepţia dispoziţiilor contrare din prezentul apendice sau din autorizaţie, atunci când sunt acordate simplificările de la alineatul (1), literele a) şi f), ele sunt aplicabile în toate ţările. Atunci când sunt acordate simplificările de la literele b), c) şi d), ele nu sunt aplicabile decât operaţiunilor de tranzit comun care încep în ţara unde a fost acordată autorizaţia. Atunci când se acordă simplificarea de la litera e), ea nu se aplică decât în ţara în care a fost acordată autorizaţia.

Condiţii generale de acordare a autorizaţiei

Articolul 45

1. Autorizaţia menţionată în articolul 44 alineatul (1), nu se acordă decât persoanelor care:

(a) sunt stabilite pe teritoriul unei părţi contractante; cu toate acestea, autorizaţia de utilizare a unei garanţii globale nu poate fi acordată decât persoanelor stabilite în ţara în care este constituită garanţia;

(b) folosesc în mod regulat regimul de tranzit comun sau despre care autorităţile competente ştiu că sunt în măsură să îndeplinească obligaţiile legate de acest regim sau, atunci când este vorba de simplificarea de la articolul 44 alineatul (1) litera (e), primesc regulat mărfuri plasate sub regimul de tranzit comun; şi

(c) nu au comis infracţiuni grave sau repetate la adresa legislaţiei vamale sau fiscale.

2. Pentru garantarea gestiunii corecte a simplificărilor, autorizaţia nu se acordă decât:

(a) dacă autorităţile competente pot să asigure supravegherea şi controlul regimului, fără a trebui să pună la dispoziţie un dispozitiv administrativ disproporţionat faţă de necesităţile persoanelor în cauză;

(b) şi dacă persoanele dispun de înscrisuri care să permită autorităţilor competente să efectueze un control eficient.

Conţinutul cererii de autorizare

Articolul 46

1. Cererea de autorizare pentru utilizarea simplificărilor, numită în continuare „cerere” este datată şi semnată. Ea se poate face în scris sau depusă cu ajutorul tehnicilor electronice de prelucrare a datelor, în condiţiile şi conform modalităţilor stabilite de autorităţile competente.

2. Cererea trebuie să conţină elemente care să permită autorităţilor competente să se asigure asupra respectării condiţiilor de acordare a simplificărilor cerute.

Responsabilitatea solicitantului

Articolul 47

Persoana care solicită utilizarea simplificărilor este responsabilă, în virtutea dispoziţiilor în vigoare din ţările contractante şi fără a aduce atingere eventualei aplicări a dispoziţiilor penale,

(a) de exactitatea informaţiilor furnizate;

(b) de autenticitatea documentelor anexate.

Autorităţi competente

Articolul 48

1. Cererea se depune la autorităţile competente din ţara în care este stabilit solicitantul.

2. Autorizaţia se eliberează sau cererea este respinsă conform dispoziţiilor în vigoare pe teritoriul părţilor contractante.

3. Decizia de respingere a cererii se comunică solicitantului în termenii şi conform procedurilor în vigoare de pe teritoriul părţilor contractante. Ea trebuie să fie justificată.

Conţinutul autorizaţiei

Articolul 49

1. Originalul autorizaţiei, datată şi semnată, şi una sau mai multe copii certificate sunt date titularului acesteia.

2. Autorizaţia precizează condiţiile în care sunt utilizate simplificările şi stabileşte modalităţile de funcţionare şi control. Ea intră în vigoare la data eliberării sale.

3. Persoana care solicită utilizarea simplificărilor este responsabilă de respectarea tuturor obligaţiilor care se referă la plasarea mărfurilor respective sub regimul de tranzit comun.

4. În cazul simplificărilor de la literele b), c) şi f) ale articolului 44 alineatul (1), autorizaţia se prezintă la fiecare cerere a biroului de plecare.

Anularea şi modificarea

Articolul 50

1. Titularul autorizaţiei are obligaţia să informeze autorităţile competente despre orice eveniment care apare după acordarea autorizaţiei şi care poate avea vreo incidenţă asupra conţinutului şi formei sale.

2. Autorizaţia este anulată sau modificată de autorităţile competente atunci când:

(a) nu mai sunt respectate una sau mai multe condiţii stabilite pentru eliberarea sa; sau

(b) un eveniment survenit după acordarea autorizaţiei are vreo incidenţă asupra conţinutului sau formei sale.

3. Autorizaţia poate fi revocată sau modificată de către autorităţile competente atunci când titularul său nu mai respectă o obligaţie ce-i revine în virtutea acestei autorizaţii

4. Decizia de modificare sau de anulare a autorizaţiei se justifică. Ea se comunică titularului autorizaţiei.

5. Anularea sau modificarea deciziei intră în vigoare la data comunicării sale. Cu toate acestea, în cazuri excepţionale şi în măsura în care interesele legitime ale destinatarului deciziei o cer, autorităţile competente pot să amâne intrarea în vigoare a deciziei pentru o dată ulterioară. Această dată se indică în decizie.

Păstrarea dosarelor de către autorităţile competente

Articolul 51

1. Autorităţile competente păstrează cererile şi documentele anexate acestora precum şi o copie a autorizaţiilor eliberate.

2. Atunci când o cerere este respinsă sau o autorizaţie este anulată, cererea, şi după caz, decizia de respingere a cererii sau de anulare şi diferitele documente care le sunt anexate, sunt păstrate timp de cel puţin trei ani de la sfârşitul anului în cursul căruia cererea a fost respinsă sau autorizaţia a fost anulată.

CAPITOLUL II

GARANŢIA GLOBALĂ ŞI DISPENSA DE GARANŢIE

Suma de referinţă

Articolul 52

1. Principalul obligat utilizează garanţia globală sau dispensa de garanţie în limita sumei de referinţă.

2. Suma de referinţă corespunde sumei datoriei susceptibile de a se naşte pentru mărfurile plasate de către principalul obligat sub regimul de tranzit comun pe o perioadă de cel puţin o săptămână.

Ea este stabilită de biroul de garanţie, în colaborare cu cel interesat:

(a) pe baza datelor referitoare la mărfurile transportate anterior şi a unei estimări a volumului operaţiunilor de tranzit comun care se vor efectua, care rezultă în special din documentaţia comercială şi contabilă a celui interesat,

(b) ţinând cont de taxele cele mai ridicate, inclusiv cele pentru drepturi de import, care ar fi aplicabile în ţara biroului de garanţie pentru acest gen de marfă, în cazul punerii în consum. Pentru acest calcul, mărfurile comunitare transportate ca aplicare a Convenţiei privind regimul de tranzit comun, sunt considerate ca nişte mărfuri necomunitare.

Un calcul precis al sumei datorate pentru taxe vamale şi pentru alte taxe, la care principalul obligat se angajează pentru fiecare operaţiune de tranzit, se efectuează atunci când sunt disponibile datele necesare. În caz contrar, atunci când sunt avute în vedere alte mărfuri decât cele menţionate în anexa I, suma se estimează să ajungă la cifra de 7000 euro, cu condiţia ca celelalte informaţii cunoscute de autorităţile competente să nu conducă la stabilirea altor sume.

3. Biroul de garanţie face o examinare a sumei de referinţă, în special în funcţie de cererea principalului obligat şi, după caz, reajustează această sumă.

4. Este responsabilitatea fiecărui principal obligat să se asigure că sumele angajate, ţinând cont de operaţiunile pentru care regimul nu s-a încheiat, nu trebuie să depăşească suma de referinţă.

Sistemele informatice ale autorităţilor competente prelucrează şi pot să urmărească utilizarea sumei de referinţă pentru fiecare operaţiune de tranzit.

Suma garanţiei globale şi dispensa de garanţie

Articolul 53

1. Suma care trebuie acoperită de garanţia globală este egală cu suma de referinţă menţionată la art. 52.

2. Persoanele care justifică autorităţilor competente faptul că se bucură de o situaţie financiară sănătoasă şi care îndeplinesc normele de fiabilitate descrise în alineatele 3 şi 4, pot fi autorizate să furnizeze o garanţie globală de o sumă redusă sau să beneficieze de o dispensă de garanţie.

3. Suma garanţiei globale poate fi redusă:

(a) la 50 % din suma de referinţă, atunci când principalul obligat demonstrează că are suficientă experienţă de utilizare a regimului de tranzit comun;

(b) la 30 % din suma de referinţă, atunci când principalul obligat demonstrează că are suficientă experienţă de utilizare a regimului de tranzit comun şi că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autorităţile competente.

4. O dispensă de garanţie poate fi acordată atunci când principalul obligat demonstrează că are suficientă experienţă de utilizare a regimului de tranzit comun, că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autorităţile competente, că îşi poate gestiona transporturile şi că are o situaţie financiară bună, suficientă pentru a-şi îndeplini angajamentele.

5. Pentru aplicarea alineatelor 3 şi 4, ţările ţin cont de dispoziţiile anexei III.

Modalităţi ale garanţiei globale şi ale dispensei de garanţie.

Articolul 53a

Pentru utilizarea fiecărei garanţii globale şi/sau a fiecărei dispense de garanţie,

(a) se atribuie principalului obligat un „Număr de Referinţă al Garanţiei”, legat de suma de referinţă determinată;

(b) biroul de garanţie atribuie şi-i comunică principalului obligat un cod de acces iniţial, asociat „Numărului de Referinţă al Garanţiei”.

Principalul obligat poate să atribuie unul sau mai multe coduri de acces la această garanţie pentru el însuşi sau pentru reprezentanţii săi.

Dispoziţii speciale pentru mărfurile care prezintă riscuri ridicate

Articolul 54

1. În cazul mărfurilor menţionate în lista din anexa I, principalul obligat trebuie, pentru a fi autorizat să furnizeze o garanţie globală, să demonstreze, în afară de faptul că îndeplineşte condiţiile articolului 45, că are o situaţie financiară sănătoasă, o experienţă suficientă de utilizare a regimului de tranzit comun şi, fie că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autorităţile competente, fie că îşi poate gestiona transporturile.

2. Pentru aceste mărfuri, suma garanţiei globale poate fi redusă:

(a) la 50 % din suma de referinţă, atunci când principalul obligat demonstrează că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autorităţile competente şi că îşi poate gestiona transporturile;

(b) la 30 % din suma de referinţă, atunci când principalul obligat demonstrează că atinge un nivel ridicat de cooperare cu autorităţile competente, că îşi poate gestiona transporturile şi că are o bună capacitate financiară, suficientă pentru a-şi îndeplini angajamentele.

3. Pentru aplicarea alineatului 2, ţările ţin cont de dispoziţiile anexei II.

4 Alineatele precedente se aplică şi atunci când o cerere de utilizare a unei garanţii globale ţine cont în mod explicit de utilizarea aceluiaşi certificat de garanţie globală nu numai pentru mărfurile menţionate în anexa I dar şi pentru mărfurile care nu se regăsesc pe această listă.

5. Dispensa de garanţie nu este aplicabilă operaţiunilor de tranzit comun pentru mărfurile menţionate în anexa I.

6. Ţinând cont de principiile care reglementează acordarea garanţiei globale şi reducerea sumei garanţiei, recurgerea la garanţia globală cu sumă redusă, poate fi interzisă temporar, ca măsură excepţională, în circumstanţe speciale.

7. Ţinând cont de principiile care reglementează acordarea garanţiei globale şi reducerea sumei garanţiei, recurgerea la garanţia globală poate fi interzisă temporar pentru mărfurile care au făcut obiectul, în cadrul garanţiei globale, unor fraude dovedite pe scară largă.

8. Condiţiile de aplicare a alineatelor 6 şi 7 sunt descrise în anexa III.

Actul de garanţie

Articolul 55

1. Garanţia globală se constituie de către un garant.

2. Aceasta trebuie să facă obiectul unui act de garanţie conform modelului din anexa C4 al apendicele III. Actul de garanţie este păstrat de către biroul de garanţie.

3. Dispoziţiile articolului 17 alineatul (2), se aplică mutatis mutandis.

Certificatele de garanţie globală sau de dispensă de garanţie.

Articolul 56

1. Pe baza autorizaţiei, autorităţile competente eliberează principalului obligat unul sau mai multe certificate de garanţie globală sau de dispensă de garanţie, denumite în continuare certificate, întocmite conform apendicelui III care îi permit principalului obligat să justifice utilizarea fie a unei garanţii globale, fie a unei dispense de garanţie, în cadrul de aplicare a articolului 22 alineatul (1) litera (b).

2. Durata de valabilitate a unui certificat este limitată la doi ani. Cu toate acestea, această durată poate fi prelungită de către biroul de garanţie o singură dată, pentru maximum doi ani.

Anularea şi rezilierea

Articolul 57

1. Alineatul (1) şi alineatul (2), paragraful 1 din articolul 19 se aplică mutatis mutandis la anularea şi la rezilierea garanţiei globale.

2. Anularea autorizaţiei de garanţie globală sau de dispensă de garanţie de către autorităţile competente sau anularea deciziei prin care biroul de garanţie a acceptat angajamentul garantului sau rezilierea angajamentului garantului şi data intrării sale în vigoare trebuie să fie introduse în sistemul informatic de către biroul de garanţie.

3. Începând cu data intrării în vigoare a anulării sau rezilierii, niciun certificat emis în aplicarea articolului 22 alineatul (1) litera (b), nu mai poate fi utilizat pentru plasarea mărfurilor sub regimul de tranzit comun şi trebuie să fie restituit imediat biroului de garanţie de către principalul obligat.

Fiecare ţară comunică Comisiei elementele de identificare a certificatelor în curs de valabilitate care nu au fost restituite sau care au fost restituite sau care au fost declarate furate sau falsificate. Comisia informează celelalte ţări cu privire la aceasta.

CAPITOLUL III

UTILIZAREA SIGILIILOR CU MODEL SPECIAL

Articolul 58

1. Autorităţile competente îl pot autoriza pe principalul obligat să folosească sigilii cu model special pentru mijloacele de transport sau pentru colete, cu condiţia ca aceste sigilii să fie admise de autorităţile competente şi să corespundă caracteristicilor din anexa I.

2. Principalul obligat introduce în datele declaraţiei de tranzit numărul, felul şi marca sigiliilor aplicate.

El aplică sigiliile cel târziu în momentul acordării liberului de vamă al mărfii.

CAPITOLUL IV

DISPENSA DE ITINERAR OBLIGATORIU

Articolul 59

Autorităţile competente pot acorda o dispensă de itinerar obligatoriu principalului obligat care ia măsuri care permit autorităţilor competente să se asigure în orice moment de cunoaşterea locului în care se află transportul.

CAPITOLUL V

STATUTUL DE EXPEDITOR AGREAT

Expeditorul agreat

Articolul 60

Orice persoană, care intenţionează să efectueze operaţiuni de tranzit comun, fără să prezinte la biroul de plecare sau în orice alt loc autorizat, mărfurile care fac obiectul declaraţiei de tranzit, poate să primească statutul de expeditor agreat.

Această simplificare nu este acordată decât persoanelor care beneficiază de o garanţie globală sau de o dispensă de garanţie.

Conţinutul autorizaţiei

Articolul 61

Autorizaţia menţionează în special:

(a) biroul sau birourile de plecare competente pentru operaţiunile de tranzit comun care urmează să fie efectuate;

(b) termenul de care dispun autorităţile competente după depunerea declaraţiei de către expeditorul agreat în scopul de a proceda la un control eventual înaintea acordării liberului de vamă al mărfurilor;

(c) măsurile de identificare care se vor lua. În acest scop, autorităţile competente pot prescrie ca mijloacele de transport sau coletele să fie prevăzute cu sigilii cu model special, admis de autorităţile competente, care să corespundă caracteristicilor anexei I şi să fie aplicate de expeditorul agreat;

(d) categoriile sau transporturile de mărfuri excluse.

Formalităţi la plecare

Articolul 62

Expeditorul agreat depune o declaraţie de tranzit la biroul de plecare. Acordarea liberului de vamă a mărfurilor nu poate să aibă loc înaintea încheierii termenului prevăzut în articolul 61 litera b).

Menţiuni obligatorii

Articolul 63

Expeditorul agreat introduce în sistemul informatic, după caz, următoarele date:

– numărul, felul şi marca sigiliilor;

– după caz, itinerarul obligatoriu stabilit în conformitate cu articolul 26 alineatul (2);

– termenul stabilit în conformitate cu articolul 29, în care mărfurile trebuie să fie prezentate biroului de destinaţie.

CAPITOLUL VI

STATUTUL DE DESTINATAR AGREAT

Destinatar agreat

Articolul 64

1. Orice persoană care intenţionează să primească în spaţiile sale sau în alte locuri stabilite, mărfuri plasate sub regimul de tranzit comun, fără ca aceste mărfuri şi documentul de însoţire a tranzitului să fie prezentate la biroul de destinaţie, poate primi statutul de destinatar agreat.

2. Principalul obligat a îndeplinit obligaţiile care îi revin conform dispoziţiilor articolului 8 alineatul (1) litera (a) iar regimul de tranzit comun s-a încheiat imediat după ce, în termenul prescris, documentul de însoţire a tranzitului care a însoţit transportul şi mărfurile intacte sunt remise destinatarului agreat în spaţiile sau în locurile precizate în autorizaţie, cu respectarea măsurilor de identificare luate.

3. Pentru fiecare transport care îi este prezentat, în condiţiile prevăzute la alineatul (2), destinatarul agreat eliberează, la cererea transportatorului, recipisa menţionată la articolul 38, care se aplică mutatis mutandis.

Obligaţii

Articolul 65

1. Pentru mărfurile care sosesc în spaţiile sale sau în locurile precizate în autorizaţie, destinatarul agreat are obligaţia:

(a) să informeze imediat biroul de destinaţie competent despre sosirea mărfurilor cu ajutorul mesajului „Notificare de sosire” conţinând incidentele din timpul transportului;

(b) să aştepte mesajul „Autorizaţie de descărcare” înainte de a proceda la această operaţiune;

(c) după ce a primit mesajul „Autorizaţie de descărcare”, să trimită biroului de destinaţie cel târziu în a treia zi de la sosirea mărfurilor, mesajul „Constatări la descărcare” conţinând toate diferenţele, în acord cu condiţiile stabilite în autorizaţie;

(d) să ţină la dispoziţia biroului de destinaţie sau să-i trimită exemplarul din documentul de însoţire a tranzitului care a însoţit mărfurile conform dispoziţiilor luate în autorizaţie.

2. Biroul de destinaţie introduce datele care constituie mesajul „Rezultatele controlului” în sistemul informatic.

Conţinutul autorizaţiei

Articolul 66

1. Autorizaţia menţionează în special:

(a) biroul sau birourile de destinaţie competente pentru mărfurile pe care le primeşte destinatarul agreat;

(b) termenul în care destinatarul agreat primeşte de la biroul de destinaţie cu ajutorul mesajului „Autorizaţie de descărcare” datele pertinente ale mesajului „Aviz anticipat de sosire” în scopul aplicării, mutatis mutandis a articolului 37 alineatul (3);

(c) categoriile sau transporturile de mărfuri excluse.

2. Autorităţile competente determină în autorizaţie, dacă destinatarul agreat poate să dispună de mărfuri chiar de la sosirea lor, fără intervenţia biroului de destinaţie.

CAPITOLUL VII

PROCEDURI SIMPLIFICATE SPECIFICE MĂRFURILOR TRANSPORTATE PE CALEA FERATĂ SAU CU AJUTORUL CONTAINERELOR MARI

SECŢIUNEA 1

DISPOZIŢII GENERALE REFERITOARE LA TRANSPORTURILE PE CALEA FERATĂ

Domeniu de aplicare

Articolul 67

Formalităţile aferente regimului de tranzit comun sunt simplificate conform dispoziţiilor articolelor 68-79, 95 şi 96 pentru transporturile de mărfuri efectuate de societăţile de cale ferată în temeiul unei „scrisori de trăsură CIM şi colete expres”, denumită în continuare „scrisoare de trăsură CIM”.

Valoarea juridică a documentului utilizat

Articolul 68

Scrisoarea de trăsură CIM este echivalentă cu declaraţia de tranzit.

Controlul documentelor

Articolul 69

Societatea de cale ferată a fiecărei ţări ţine la dispoziţia autorităţilor competente din ţara sa, în centrul sau centrele sale contabile, documentele acestora, pentru ca aceste autorităţi să poată face un control.

Principalul obligat

Articolul 70

1. Societatea de cale ferată care acceptă la transport marfa însoţită de o scrisoare de trăsură CIM care echivalează cu declaraţia de tranzit comun devine, pentru această operaţiune, principal obligat.

2. Societatea de cale ferată din ţara pe care o traversează transportul pentru a intra în părţile contractante devine principal obligat pentru operaţiunile referitoare la mărfurile acceptate la transportul pe calea ferată a unei ţări terţe.

Eticheta

Articolul 71

Societăţile de cale ferată vor acţiona astfel încât transporturile efectuate sub regimul de tranzit comun să fie caracterizat prin utilizarea etichetelor prevăzute cu o pictogramă, al cărui model se găseşte în anexa B11 la apendicele III.

Etichetele sunt aplicate pe scrisoarea de trăsură CIM precum şi pe vagon, dacă este vorba de o încărcătură completă, sau pe colet sau colete în alte cazuri.

Eticheta menţionată la primul paragraf poate fi înlocuită prin aplicarea unei ştampile cu cerneală verde care reproduce pictograma prezentată în anexa B11 la apendicele III.

Modificarea contractului de transport

Articolul 72

În cazul modificării contractului de transport, care are drept efect încheierea:

– în interiorul unei părţi contractante, a unui transport care trebuia să se încheie în exteriorul teritoriului acelei părţi contractante,

– în exteriorul unei părţi contractante, a unui transport care trebuia să se încheie în interiorul teritoriului acelei părţi contractante,

societăţile de cale ferată nu pot să treacă la executarea unui contract modificat decât cu acordul prealabil al biroului de plecare.

În toate celelalte cazuri, societăţile de cale ferată pot executa contractul modificat; ele informează imediat biroul de plecare de modificarea intervenită.

CIRCULAŢIA MĂRFURILOR ÎNTRE PĂRŢILE CONTRACTANTE

Utilizarea scrisorii de trăsură CIM

Articolul 73

1. Atunci când un transport căruia i se aplică regimul de tranzit comun începe şi trebuie să se încheie în interiorul teritoriului părţilor contractante, scrisoarea de trăsură CIM se prezintă la biroul de plecare.

2. Atunci când mărfurile circulă dintr-un punct în altul al Comunităţii, traversând teritoriul uneia sau mai multor ţări AELS, biroul de plecare aplică, de o manieră vizibilă, în caseta rezervată vămii a exemplarelor nr.1, 2 şi 3 ale scrisorii de trăsură CIM:

– sigla „T1”, dacă mărfurile circulă sub procedura T1,

– sigla „T2” sau „T2F”, după caz, dacă mărfurile circulă sub procedura T2, în cazul în care, conform dispoziţiilor comunitare, aplicarea acestei sigle este obligatorie.

Sigla „T2” sau „T2F” este autentificată prin aplicarea ştampilei biroului de plecare.

3. Atunci când mărfurile circulă cu plecare din Comunitate cu destinaţia într-o ţară AELS, biroul de plecare aplică de o manieră vizibilă, în caseta rezervată vămii a exemplarelor nr. 1, 2 şi 3 ale scrisorii de trăsură CIM, sigla „T1”, dacă mărfurile circulă sub procedura T1.

4. În afara cazurilor menţionate la paragrafele 2 şi 3, mărfurile care circulă dintr-un punct într-altul al Comunităţii, cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor ţări AELS, precum şi mărfurile care pleacă din Comunitate cu destinaţia într-una din ţările AELS, sunt plasate, după modalităţile stabilite de fiecare stat membru al Comunităţii, pentru tot parcursul, de la gara de plecare până la gara de destinaţie, sub procedura T2, fără ca să se prezinte la biroul de plecare scrisoarea de trăsură CIM aferentă mărfurilor.

Fiind vorba de mărfuri care circulă de la un punct la altul al Comunităţii, cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor ţări AELS, nu este nevoie să se aplice etichetele menţionate la art. 71.

5. Mărfurile al căror transport începe într-o ţară AELS, sunt considerate ca circulând sub procedura T1. Cu toate acestea, dacă mărfurile trebuie să circule sub procedura T2, conform dispoziţiilor articolului 2 alineatul (3) litera (b) din convenţie, biroul de plecare indică pe exemplarul 3 al scrisorii de trăsură CIM că mărfurile la care se referă acest document circulă sub procedura T2; în acest scop, el aplică sigla „T2” sau „T2F”, după caz, precum şi ştampila biroului de plecare şi semnătura funcţionarului competent în caseta rezervată vămii. Pentru mărfurile care circulă sub procedura T1, sigla T1 nu trebuie aplicată pe respectivul document.

6. Toate exemplarele scrisorii de trăsură CIM sunt remise celui interesat.

7. Fiecare ţară AELS are posibilitatea să prevadă că mărfurile care circulă sub procedura T1 pot fi transportate sub procedura T1 fără ca scrisoarea de trăsură CIM să fie prezentată la biroul de plecare.

8. În ceea ce priveşte mărfurile menţionate la paragrafele 2, 3 şi 5, biroul de care aparţine gara de destinaţie îşi asumă rolul de birou de destinaţie. Cu toate acestea, atunci când mărfurile sunt puse în liberă circulaţie sau sunt plasate sub un alt regim într-o gară intermediară, biroul de care aparţine această gară îşi asumă rolul de birou de destinaţie. În ceea ce priveşte mărfurile care circulă dintr-un punct într-altul al Comunităţii, cu traversarea teritoriului uneia sau a mai multor ţări AELS, în condiţiile menţionate la alineatul (4), la biroul de destinaţie nu se îndeplineşte nici o formalitate.

Măsuri de identificare

Articolul 74

Ca regulă generală şi ţinând cont de măsurile de identificare aplicate de societăţile de cale ferată, biroul de plecare nu procedează la sigilarea mijloacelor de transport sau a coletelor.

Utilizarea diferitelor exemplare ale scrisorii de trăsură CIM

Articolul 75

1. În afara cazurilor în care mărfurile circulă dintr-un punct într-altul al Comunităţii cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor ţări AELS, societatea de cale ferată a ţării de care aparţine biroul de destinaţie remite acestuia din urmă exemplarele nr.2 şi 3 ale scrisorii de trăsură CIM.

2. Biroul de destinaţie restituie, fără întârziere, societăţii de cale ferată exemplarul nr.2, după ce i-a aplicat viza sa şi păstrează exemplarul nr.3.

TRANSPORTURI CARE PROVIN SAU CARE AU CA DESTINAŢIE ŢĂRILE TERŢE

Transportul cu destinaţia ţări terţe

Articolul 76

1. Atunci când un transport începe în interiorul părţilor contractante şi trebuie să se încheie în exteriorul acestora, se aplică dispoziţiile articolelor 81 şi 82.

2. Biroul vamal de care aparţine gara de frontieră prin care transportul părăseşte teritoriul părţilor contractante îşi asumă rolul de birou de destinaţie.

3. Nicio formalitate nu trebuie îndeplinită la biroul de destinaţie

Transporturi provenind din ţări terţe

Articolul 77

1. Atunci când un transport începe în exteriorul părţilor contractante şi trebuie să se încheie în interiorul acestora, biroul vamal de care aparţine gara de frontieră prin care transportul intră pe teritoriul părţilor contractante îşi asumă rolul de birou de plecare.

Nicio formalitate nu trebuie îndeplinită la biroul de plecare.

2. Biroul căruia îi corespunde gara de destinaţie îşi asumă rolul de birou de destinaţie. Cu toate acestea, atunci când mărfurile sunt puse în liberă circulaţie sau sunt plasate sub un alt regim vamal într-o gară intermediară, biroul de care aparţine această gară îşi asumă rolul de birou de destinaţie.

Formalităţile prevăzute la art. 75 trebuie îndeplinite la biroul de destinaţie.

Transporturi ce traversează teritoriul părţilor contractante

Articolul 78

1. Atunci când un transport începe şi trebuie să se încheie în exteriorul părţilor contractante, birourile vamale care îşi asumă rolul de birou de plecare şi cel de birou de destinaţie sunt cele vizate la art. 77 alineatul (1), respectiv articolul 76 alineatul (2).

2. Nici o formalitate nu trebuie îndeplinită la birourile de plecare şi de destinaţie.

Statutul vamal al mărfurilor

Articolul 79

Mărfurile ce fac obiectul unui transport menţionat la articolul 77 alineatul (1) sau la articolul 78 alineatul (1), sunt considerate ca circulând sub procedura T1, în afară de cazul în care statutul comunitar al acestor mărfuri a fost stabilit conform dispoziţiilor apendicelui II.

SECŢIUNEA 2

TRANSPORTUL MĂRFURILOR ÎN CONTAINERE MARI

Domeniu de aplicare

Articolul 80

Formalităţile aferente regimului de tranzit sunt simplificate, conform dispoziţiilor articolelor 81-96, pentru transporturile de mărfuri pe care societăţile de cale ferată le efectuează cu ajutorul containerelor mari, prin intermediul societăţilor de transport, în temeiul buletinelor de expediere denumite, în scopurile prezentului apendice, „buletine de expediere TR”. Aceste transporturi includ, după caz, transportul prin societăţi de transport, cu ajutorul altor moduri de transport decât calea ferată, în ţara de expediţie, până la gara de plecare situată în această ţară şi în ţara de destinaţie de la gara destinatară situată în această ţară, ca şi transportul maritim care ar putea fi efectuat pe parcursul drumului între aceste două gări.

Definiţii

Articolul 81

Pentru aplicarea articolelor 80-96, se înţelege prin:

1) „societate de transport”, o întreprindere pe care societăţile de cale ferată au constituit-o sub forma unei societăţi şi la care ele sunt asociate, în scopul de a efectua transporturi de mărfuri cu containere mari, în temeiul buletinelor de expediere;

2) „container mare”, un mijloc de transport:

– cu caracter permanent,

– conceput special pentru a facilita transportul mărfurilor printr-unul sau mai multe moduri de transport, fără a le reîncărca (ruptură de încărcătură),

– conceput pentru a fi fixat şi/sau manipulat cu uşurinţă,

– amenajat astfel încât să poată fi sigilat eficient, atunci când sigilarea este necesară, în conformitate cu articolul 89,

– ale cărui dimensiuni, cum ar fi suprafaţa delimitată de cele patru unghiuri exterioare să fie de cel puţin 7 metri pătraţi;

3) „buletin de expediere TR”, documentul care materializează contractul de transport prin care societatea de transport realizează transportul, cu plecare de la un expeditor şi cu destinaţie la un destinatar, al unuia sau mai multor containere mari, în trafic internaţional. Buletinul de expediere TR este prevăzut, în colţul superior din dreapta, cu un număr de serie care permite identificarea lui. Acest număr este compus din opt cifre, precedate de literele TR

Buletinul de expediere TR este compus din exemplarele următoare, prezentate în ordinea numerotării lor:

nr. 1: exemplar pentru direcţia generală a societăţii de transport;

nr. 2: exemplar pentru reprezentantul naţional al societăţii de transport în gara de destinaţie;

nr. 3A: exemplar pentru vamă;

nr. 3B: exemplar pentru destinatar;

nr. 4: exemplar pentru direcţia generală a societăţii de transport;

nr. 5: exemplar pentru reprezentantul naţional al societăţii de transport în gara de plecare;

nr. 6: exemplar pentru expeditor.

Fiecare exemplar al buletinului de expediere TR, cu excepţia exemplarului nr.3A, prezintă pe marginea din dreapta o bandă verde cu lăţimea de aproximativ patru centimetri;

4) „lista containerelor mari” denumită în continuare „listă”, documentul anexat la un document de expediere TR din care face parte integrantă şi care este destinat să acopere expedierea mai multor containere de la o singură gară de plecare spre aceeaşi gară de destinaţie, formalităţile vamale trebuind să fie îndeplinite în aceste gări.

Lista este prezentată în acelaşi număr de exemplare ca şi buletinul de expediere TR la care se referă.

Numărul de liste este înscris în caseta rezervată pentru indicarea numărului de liste, care figurează în colţul din dreapta sus al buletinului de expediere TR.

În plus, numărul de serie al buletinului de expediere TR corespunzător trebuie să fie indicat în colţul din dreapta sus al fiecărei liste.

Valoarea juridică a documentului utilizat

Articolul 82

Buletinul de expediere TR utilizat de societatea de transport are valoare de declaraţie de tranzit.

Controlul documentelor – Informaţii care trebuie furnizate

Articolul 83

1. În fiecare ţară, societatea de transport pune, prin intermediul reprezentantului sau reprezentanţilor săi naţionali, la dispoziţia autorităţilor competente, în centrul/centrele sale contabile sau în cele ale reprezentantului sau reprezentanţilor săi naţionali, documentele centrelor menţionate, astfel încât să poată fi efectuat un control.

2. La cererea autorităţilor competente, societatea de transport, reprezentantul sau reprezentanţii săi naţionali le comunică acestora, în cel mai scurt timp, toate documentele sau informaţiile contabile referitoare la expedierile efectuate sau în curs de derulare şi despre care aceste autorităţi consideră că ar trebui să ia cunoştinţă.

3. În cazurile în care, în conformitate cu articolul 82, buletinele de expediere TR au valoare de declaraţii de tranzit, societatea de transport sau reprezentantul/reprezentanţii săi naţionali informează:

(a) birourile de destinaţie, despre buletinele de expediere TR, al căror exemplar nr.1 i-ar putea parveni, fără să poarte viza vămii;

(b) birourile de plecare, despre buletinele de expediere TR, al căror exemplar nr.1 nu i-a fost returnat şi faţă de care nu i-a fost posibil să determine dacă transportul a fost prezentat regulamentar la biroul de destinaţie, sau dacă, în cazul aplicării articolului 93, transportul a părăsit teritoriul părţilor contractante cu destinaţia către o ţară terţă.

Principalul obligat

Articolul 84

1. Pentru transporturile menţionate la art. 80 şi acceptate de societatea de transport dintr-o ţară, societatea de cale ferată a acestei ţări devine principalul obligat.

2. Pentru transporturile menţionate la art. 80 şi acceptate de societatea de transport dintr-o ţară terţă, societatea de cale ferată a ţării al cărei teritoriu este traversat de către transport pentru a intra pe teritoriul părţilor contractante, devine principalul obligat.

Formalităţi vamale în cursul unui transport, altul decât cel feroviar

Articolul 85

Dacă formalităţile vamale trebuie să fie îndeplinite pe parcursul traseului, efectuat pe o altă cale decât cea feroviară, până la gara de plecare sau în cursul traseului efectuat pe o altă cale decât cea feroviară de la gara de destinaţie, buletinul de expediere TR nu poate conţine decât un singur container mare.

Eticheta

Articolul 86

Societatea de transport procedează în aşa fel încât transporturile efectuate sub regimul de tranzit comun să fie caracterizate prin utilizarea etichetelor prevăzute cu o pictogramă al cărei model este prezentat în anexa B11 la apendicele III. Etichetele sunt aplicate pe buletinul de expediere TR precum şi pe containerul sau containerele mari.

Eticheta menţionată la primul paragraf poate fi înlocuită prin aplicarea unei ştampile cu cerneală verde care reproduce pictograma prezentată în anexa B11 la apendicele III.

Modificarea contractului de transport

Articolul 87

În cazul modificării contractului de transport, având ca efect încheierea:

– în interiorul unei părţi contractante, a unui transport care trebuia să se încheie în exteriorul teritoriului acelei părţi contractante,

– în exteriorul unei părţi contractante, a unui transport care trebuia să se încheie în interiorul teritoriului acelei părţi contractante,

societatea de transport nu poate proceda la executarea unui contract modificat, decât cu acordul prealabil al biroului de plecare.

În toate celelalte cazuri, societatea de transport poate proceda la executarea contractului modificat; ea informează imediat biroul de plecare despre modificarea intervenită.

CIRCULAŢIA MĂRFURILOR ÎNTRE PĂRŢILE CONTRACTANTE

Buletinul de expediere TR şi Listele

Articolul 88

1. Atunci când un transport care se derulează sub regimul de tranzit comun începe şi trebuie să se încheie în interiorul părţilor contractante, buletinul de expediere TR trebuie să fie prezentat la biroul de plecare.

2. Atunci când mărfurile circulă de la un punct la altul al Comunităţii, cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor ţări AELS, biroul de plecare aplică, de o manieră vizibilă, în caseta rezervată vămii a exemplarelor nr.1, nr.2, nr.3A şi nr.3B ale buletinului de expediere TR:

– sigla „T1”, dacă mărfurile circulă sub procedura T1,

– sigla „T2” sau „T2F”, după caz, dacă mărfurile circulă sub procedura T2, în cazul în care, conform dispoziţiilor comunitare, aplicarea acestei sigle este obligatorie.

Sigla „T2” sau „T2F” este autentificată prin aplicarea ştampilei biroului de plecare.

3. Atunci când mărfurile circulă cu plecare din Comunitate, având ca destinaţie o ţară AELS, biroul de plecare aplică, de o manieră vizibilă, în caseta rezervată vămii a exemplarelor nr.1, nr.2, nr.3A şi nr.3B ale buletinului de expediere TR, sigla „T1”, dacă mărfurile circulă sub procedura T1.

4. Cu excepţia cazurilor menţionate la alineatele 2 şi 3, mărfurile care circulă de la un punct la altul al Comunităţii, cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor ţări din AELS, precum şi mărfurile care circulă cu plecare din Comunitate, având ca destinaţie o ţară din AELS, sunt plasate în funcţie de modalităţile stabilite de fiecare stat membru al Comunităţii, pentru întreg traseul, sub procedura T2, fără a fi nevoie să se prezinte la biroul de plecare buletinul de expediere TR privind aceste mărfuri. Fiind vorba de mărfuri care circulă de la un punct la altul al Comunităţii, cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor ţări AELS, nu este nevoie să se aplice etichetele menţionate la art. 86.

5. Mărfurile al căror transport începe într-o ţară AELS, sunt considerate ca circulând sub procedura T1. Cu toate acestea, dacă ele trebuie să circule sub procedura T2, conform dispoziţiilor art. 2 alineatul (3) litera (b) din convenţie, biroul de plecare indică pe exemplarul nr.3A al buletinului de expediere TR că mărfurile la care acest document se referă circulă sub procedura T2; în acest scop, el aplică în caseta rezervată vămii a exemplarului nr.3A al buletinului de expediere TR, sigla „T2” sau „T2F”, după caz, precum şi viza biroului de plecare şi semnătura funcţionarului competent. În cazul mărfurilor care circulă sub procedura T1, sigla „T1” nu trebuie să fie aplicată pe documentul menţionat.

6. Atunci când un buletin de expediere TR se referă atât la containere care conţin mărfuri care circulă sub procedura T1, cât şi la containere care conţin mărfuri care circulă sub procedura T2, biroul de plecare înscrie în caseta rezervată vămii a exemplarelor nr.1, nr.2, nr.3A şi nr.3B ale buletinului de expediere TR, referinţe separate despre container (containere), în funcţie de tipul mărfurilor pe care le conţin(e) şi aplică sigla „T1” şi sigla „T2” sau „T2F”, după caz, în faţa numărului de referinţă al containerului (containerelor) corespunzător (corespunzătoare).

7. Atunci când, în cazul menţionat la alineatul (3), se folosesc listele containerelor mari, trebuie întocmite liste distincte pentru containerele care conţin mărfuri care circulă sub procedura T1, iar referinţa la acestea este făcută prin menţionarea, în caseta rezervată vămii, a exemplarelor nr.1, nr.2, nr.3A şi nr.3B ale buletinului de expediere TR, a numărului sau a numerelor de ordine ale listei (listelor) containerelor mari. Sigla „T1” este aplicată în faţa numărului (numerelor) de ordine ale listei (listelor), în mod corespunzător.

8. Toate exemplarele buletinului de expediere TR sunt restituite persoanei interesate.

9. Fiecare ţară AELS are posibilitatea să prevadă ca mărfurile care circulă sub procedura T1 să poată fi transportate sub procedura T1, fără a se cere prezentarea buletinului de expediere TR la biroul de plecare.

10. În ceea ce priveşte mărfurile menţionate în alineatele 2, 3 şi 5, buletinul de expediere TR trebuie să fie prezentat la biroul de destinaţie unde mărfurile fac obiectul unei declaraţii, în vederea punerii lor în liberă circulaţie sau pentru acordarea unui alt regim.

În ceea ce priveşte mărfurile care circulă de la un punct la altul al Comunităţii cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor ţări AELS, în condiţiile menţionate la alineatul (4), nicio formalitate nu trebuie îndeplinită la biroul de destinaţie.

Măsuri de identificare

Articolul 89

Identificarea mărfurilor se face conform dispoziţiilor articolului 11 din convenţie. Cu toate acestea, biroul de plecare nu procedează, ca regulă generală, la sigilarea containerelor mari, dacă sunt aplicate măsuri de identificare de către societăţile de cale ferată. În cazul aplicării de sigilii, acestea sunt menţionate în caseta rezervată vămii a exemplarelor nr.3A şi nr.3B ale buletinului de expediere TR.

Utilizarea diferitelor exemplare ale buletinului de expediere TR

Articolul 90

1. În afara cazurilor în care mărfurile circulă de la un punct la altul al Comunităţii cu traversarea teritoriului uneia sau mai multor ţări AELS, societatea de transport remite biroului de destinaţie exemplarele nr.1, nr.2 şi nr.3A ale buletinului de expediere TR.

2. Biroul de destinaţie restituie fără întârziere societăţii de transport exemplarele nr.1 şi nr.2 după ce le-a vizat şi păstrează exemplarul nr.3A.

TRANSPORTUL MĂRFURILOR CARE AU CA DESTINAŢIE SAU

CARE PROVIN DIN ŢĂRI TERŢE

Transporturi care au ca destinaţie ţări terţe

Articolul 91

1. Când un transport începe în interiorul teritoriului părţilor contractante şi trebuie să se încheie în exteriorul teritoriului acestora, sunt aplicabile dispoziţiile art. 88, alineatele 1-9 şi ale articolului 89.

2. Biroul vamal de care aparţine gara de frontieră prin care transportul părăseşte teritoriul părţilor contractante îşi asumă rolul de birou de destinaţie.

3. Nicio formalitate nu trebuie îndeplinită la biroul de destinaţie

Transporturi care provin din ţări terţe

Articolul 92

1. Când un transport începe în exteriorul teritoriului părţilor contractante şi trebuie să se încheie în interiorul teritoriului acestora, biroul vamal de care aparţine gara de frontieră prin care transportul pătrunde pe teritoriul părţilor contractante îşi asumă rolul de birou de plecare. Nicio formalitate nu trebuie îndeplinită la biroul de plecare.

2. Biroul unde sunt prezentate mărfurile îşi asumă rolul de birou de destinaţie.

Formalităţile prevăzute la art. 90 trebuie îndeplinite la biroul de destinaţie.

Transporturi care traversează teritoriul părţilor contractante

Articolul 93

1. Când un transport începe şi trebuie să se încheie în exteriorul teritoriului părţilor contractante, birourile vamale care îşi asumă rolul de birou de plecare şi de destinaţie sunt cele menţionate la articolul 92 alineatul (1) şi la articolul 91 alineatul (2).

2. Nici o formalitate nu trebuie îndeplinită la birourile de plecare şi de destinaţie.

Statutul vamal al mărfurilor

Articolul 94

Mărfurile ce fac obiectul unui transport menţionat la articolul 92 alineatul (1) sau la articolul 93 alineatul (1), sunt considerate ca circulând sub procedura T1, în afară de cazul în care statutul comunitar al acestor mărfuri a fost stabilit conform dispoziţiilor apendicelui II.

SECŢIUNEA 3

ALTE DISPOZIŢII

Liste de încărcătură

Articolul 95

1 Articolul 22 alineatul (5) din apendicele I şi punctul 24 din anexa IV se aplică listelor de încărcătură ce s-ar putea eventual anexa la scrisoarea de trăsură CIM sau la buletinul de expediere TR. Numărul acestor liste este indicat în caseta rezervată descrierii documentelor anexate, după caz, a scrisorii de trăsură CIM sau a buletinului de expediere TR.

În plus, pe lista de încărcătură trebuie să fie indicat numărul vagonului la care se referă scrisoarea de trăsură CIM sau, după caz, numărul containerului care conţine mărfurile.

2. Pentru transporturile care încep în interiorul teritoriului părţilor contractante şi se referă atât la mărfuri care circulă sub procedura T1, cât şi la mărfuri care circulă sub procedura T2, trebuie să fie întocmite liste de încărcătură distincte; pentru transporturile în containere mari în temeiul buletinelor de expediere TR, aceste liste de încărcătură distincte trebuie să fie întocmite pentru fiecare container mare care conţine cele două categorii de mărfuri.

Numerele de ordine ale listelor de încărcătură care se referă la fiecare din cele două categorii de mărfuri trebuie să fie indicate în caseta rezervată descrierii mărfurilor, după caz, a scrisorii de trăsură CIM sau a buletinului de expediere TR.

3. În cazurile menţionate în alineatele 1 şi 2 şi în scopul procedurilor prevăzute la articolele 67-96, listele de încărcătură anexate la scrisoarea de trăsură CIM sau la buletinul de expediere TR fac parte integrantă din acestea şi au aceleaşi efecte juridice.

Originalul acestor liste de încărcătură trebuie să poarte viza g