RO    RO  
 COMISIA EUROPEAN Ă 
Bruxelles, 6.6.2012  
SWD(2012) 167 final 
  
DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI 
REZUMATUL EVALU ĂRII IMPACTULUI 
care înso țește documentul 
Propunere de Directiv ă a Parlamentului European și a Consiliului 
de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția institu țiilor de credit și a 
întreprinderilor de investi ții și de modificare a Directivelor Consiliului 77/91/CEE și 
82/891/CE, a Directivelor 2001/24/CE, 2002/ 47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 2007/36/CE 
și 2011/35/CE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 
{COM(2012) 280 final} 
{SWD(2012) 166 final}  
 
RO 2   RO DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI 
REZUMATUL EVALU ĂRII IMPACTULUI 
care înso țește documentul 
Propunere de Directiv ă a Parlamentului European și a Consiliului 
de instituire a unui cadru pentru redresarea și rezoluția institu țiilor de credit și a 
întreprinderilor de investi ții și de modificare a Directiv elor Consiliului 77/91/CEE și 
82/891/CE, a Directivelor 2001/24/CE , 2002/47/CE, 2004/25/CE, 2005/56/CE, 
2007/36/CE și 2011/35/CE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010 
1. D EFINIREA PROBLEMEI  
Pe parcursul crizei financiare, capacitatea autorit ăților de a gestiona situa țiile de criz ă atât 
pe plan intern, cât și în context transna țional a fost pus ă la grea încercare. A reie șit foarte 
repede că nici autorit ățile și nici băncile nu erau preg ătite în mod adecvat. Planificarea de 
urgență pentru scenarii de dificultate financiar ă era insuficient ă. Nu toate statele membre 
au avut capacitatea de a interveni, stabiliza și reorganiza b ăncile în dificultate într-un 
stadiu incipient. Autorit ățile din multe state membre nu dispuneau de instrumente și 
competen țe adecvate pentru a gestio na insolvabilitatea b ăncilor. De vreme ce intrarea în 
criză a băncilor mari, interdependente ar fi cau zat pagube sistemice semnificative, 
autoritățile nu au avut de ales și au fost obligate s ă foloseasc ă banii contribuabililor 
pentru a salva aceste b ănci. 
Mai mult, cu toate c ă funcționarea băncilor transna ționale a devenit extrem de integrat ă, 
în așa măsură încât liniile de activitate și serviciile interne sunt puternic interconectate, 
depășind frontierele geografice al e statelor membre, competen ța autorităților de a 
interveni a r ămas națională. Ca urmare, dac ă o bancă transnațională intră în criză, 
autoritățile de supraveghere și alte autorit ăți (de rezolu ție) se concentreaz ă exclusiv pe 
operațiunile de pe propriile lor teritorii. Acest lucru ar putea complica cooperarea 
transnațională și ar putea conduce la abord ări ineficiente, posibil contradictorii în materie 
de rezoluție, cu rezultate sub a șteptări la nivelul UE. 
În momentul apari ției crizei financiare nu exista u fonduri acumulate anterior („ ex ante ”) 
de sectorul privat în vederea finan țării măsurilor de rezolu ție, sau acestea aveau un volum 
limitat. 
Intervenția publică i-a costat pe contribuabi li sume importante de bani și chiar a constituit 
un risc la adresa finan țelor publice ale anumitor state me mbre. În perioada octombrie 
2008 – octombrie 2011, Comisia a aprobat m ăsuri de ajutor de stat în valoare de 
4 500 miliarde EUR (echivalentul a 37 % din PIB-ul UE) destinate institu țiilor 
financiare, din care 1 600 miliarde EUR (echiv alentul a 13 % din PIB-ul UE) au fost 
utilizate în perioa da 2008 - 2010. Garan țiile și măsurile privind lichiditatea reprezint ă 
1 200 miliarde EUR, aproximativ 9,8 % din PIB-ul UE. Restul fondurilor s-au îndreptat către măsuri de recapitalizare și măsuri privind activele toxice, în valoare de 
 
RO 3   RO 409 miliarde EUR (3,3 % din PIB-ul UE)1. Angajamentele și cheltuielile bugetare de o 
asemenea anvergur ă nu sunt sustenabile din punct de vedere bugetar și împovărează grav 
generațiile prezente și viitoare. Mai mult, criza, care a debutat în sectorul financiar, a 
aruncat economia UE într-o recesiune sever ă, PIB-ul UE contractându-se cu 4,2 % sau 
700 miliarde EUR în 2009. 
2. A NALIZA SUBSIDIARIT ĂțII 
Cu toate c ă sectorul bancar din UE este foarte integrat, sistemele destinate gestion ării 
crizelor bancare func ționează în continuare pe plan na țional și nu sunt suficiente pentru a 
trata institu țiile transna ționale aflate în dificultate. În astfel de împrejur ări coordonarea 
riscă să fie complicat ă, iar obiectivele urm ărite de fiecare autoritate  pot fi diferite. Dac ă 
autoritățile au la dispozi ție o gamă limitată de opțiuni pentru rezolu ția bancar ă, crește 
riscul de hazard moral și apar temeri potrivit c ărora băncile mari, complexe și 
interconectate ar putea s ă aibă din nou nevoie de asisten ță financiar ă publică în caz de 
probleme. A șadar, doar ac țiunile întreprinse la nivelul UE pot garanta c ă, pe timp de 
criză, instituțiile de credit fac obiectul unor interven ții coerente, menite s ă asigure 
condiții echitabile de concuren ță și să stimuleze în continuare integrarea în cadrul pie ței 
interne. 
Nu este nevoie de ac țiunea UE pentru a selecta autorit ățile de rezolu ție și nici procedurile 
de rezoluție bancară, acestea putând fi stabilite de statele membre. 
3. O BIECTIVE ALE INI țIATIVEI UE 
Obiectivele generale sunt men ținerea stabilit ății financiare și a încrederii în b ănci, 
precum și evitarea contamin ării. Propunerea urm ărește minimizarea pierderilor pentru 
societate în ansamblul s ău, și în special pentru contribuabili, precum și reducerea 
hazardului moral. Cadrul propus urm ărește, de asemenea, consolidarea pie ței interne 
pentru servicii bancare, men ținând în acela și timp condi ții echitabile de concuren ță. 
4. O PțIUNILE DE POLITIC Ă PREFERATE șI IMPACTUL ACESTORA  
Pregătire și prevenire 
Primul obiectiv al cadr ului privind redresarea și rezoluția bancară este acela de a garanta 
evitarea pe cât posibil a intr ării în criz ă a băncilor, precum și pregătirea autorit ăților și a 
băncilor pentru evolu ții negative. În acest scop au fost analizate și selectate urm ătoarele 
opțiuni: 
Acordurile voluntare de sprijin financiar intragrup vor perm ite grupurilor financiare s ă 
transfere active între entit ățile din cadrul grupului atunci când un membru al grupului 
suferă dificultăți financiare. În acest fel s-ar putea preveni agravarea problemelor 
financiare cu care se confrunt ă anumite p ărți dintr-un grup, în be neficiul grupului în 
ansamblul s ău. Cu toate acestea, transferarea activelor de la o entitate s ănătoasă ar 
diminua lichiditatea și capitalul acesteia, subminând pozi ția titularilor de crean țe și a 
                                                 
1 Sursa: Comisia European ă, Tablou de bord privind ajutoarele de stat, Actualizare din toamna 
anului 2011 [COM(2011) 848]. 
 
RO 4   RO depunătorilor. A șadar, transferurile ar trebui s ă fie executabile doar dac ă nu pun în 
pericol lichiditatea sa u solvabilitatea entit ății care asigur ă sprijinul. Autorit ățile de 
supraveghere și-ar putea da acordul asupra cadru lui, ceea ce ar  oferi garan ții pentru toate 
părțile interesate. În anumite situa ții, autoritățile de supraveghere ar putea chiar s ă ceară 
băncilor care fac parte dintr-un acord voluntar de sprijin intragrup s ă ofere sprijin unei 
alte entități din cadrul aceluia și grup. Acest poten țial de optimizare a aloc ării activelor în 
situații de urgen ță ar consolida și piața internă. 
Băncile și autoritățile vor fi obligate s ă elaboreze planuri de urgen ță pentru situa ții de 
criză. Planurile de redresare elaborate de b ănci ar putea ajuta autorit ățile de supraveghere 
să identifice ac țiuni adecvate în vederea restabilirii s ănătății bancare într-un stadiu 
timpuriu. Elaborarea planurilor  de redresare ar ajuta și băncile să își reexamineze 
operațiunile, riscurile și acțiunile necesare într-o situa ție problematic ă. Planurile de 
rezoluție elaborate de autorit ăți ar permite ca m ăsurile să fie luate mai rapid, mai eficient 
și mai eficace, ceea ce ar diminua substan țial costul (social) al intr ării în criză a băncilor. 
Dacă autoritățile de rezolu ție sunt pe deplin con știente de modurile în care pot solu ționa 
sau lichida efectiv o banc ă sau un grup aflat în criz ă într-un mod ordonat, șansele de 
succes sunt mult mai mari. 
Autoritățile de rezolu ție vor primi competen țe suplimentare, care s ă le permit ă să impună 
schimbări ale structurilor opera ționale și comerciale ale b ăncilor și să limiteze expunerea 
și activitățile băncilor. Scopul m ăsurilor este de a garanta c ă, în cazul intr ării în criz ă a 
băncilor, rezolu ția acestora este posibil ă; de asemenea, ar contribui la retragerea 
sprijinului implicit al  statului (o poten țială acțiune de salvare) de la acele b ănci care sunt 
prea complexe, mari sau importante ca s ă intre în criz ă. S-ar reduce astfel hazardul moral, 
iar băncile ar fi obligate s ă acționeze cu mai mult ă prudență. Dacă rezoluția băncilor este 
posibilă, utilizarea pe scar ă largă a banilor contribuabililor pentru le salva nu mai 
reprezintă unica solu ție, o altă opțiune fiind „intrarea în criz ă gestionat ă”. Cu toate 
acestea, retragerea garan ției implicite a statului ar conduce, probabil, la cre șterea 
costurilor de finan țare ale băncilor. Mai mult, competen țele sporite ale autorit ăților de 
rezoluție ar ajuta la ap ărarea interesului public, dar ar putea limita, în acela și timp, 
drepturile fundamentale ale ac ționarilor și ale organelor de conducere de a ac ționa în 
modul care corespunde cel mai bine obiectivelor și strategiilor lor de  afaceri. De aceea, 
orice măsuri adoptate pentru înl ăturarea impedimentelor în calea rezolu ției ar trebui s ă fie 
proporționale cu importan ța sistemic ă a institu ției de credit și cu impactul probabil al 
intrării în criz ă a acesteia asupra stabilit ății financiare. M ăsurile ar trebui s ă fie 
nediscriminatorii și să servească interesului public. 
Intervenția timpurie 
Cadrul existent referitor la interven ția timpurie gestionat de autorit ățile de supraveghere 
va fi dezvoltat în continuare. Autorit ățile de supraveghere vor putea interveni chiar mai 
devreme [ și anume în cazul unei înc ălcări probabile a directivei privind cerin țele de 
capital2 (CRD), nu doar în situa ția unei înc ălcări efective, a șa cum se întâmpl ă în prezent] 
și vor dispune de o gam ă extinsă de instrumente și competen țe. În acest fel, autorit ățile de 
supraveghere vor evita agravarea even tualelor probleme cu care se confrunt ă o bancă. 
                                                 
2 Directiva 2006/48/CE privind ini țierea și exercitarea activit ății instituțiilor de credit și Directiva 
2006/49/CE privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investi ții și al institu țiilor de 
credit. 
 
RO 5   RO Un set extins, armonizat de  instrumente de interven ție timpurie ar putea preîntâmpina sau 
corecta problemele la nivelul autorit ății de supraveghere, îmbun ătățind astfel 
semnificativ eficacitatea general ă a gestion ării crizelor în UE. M ăsuri de tipul impunerii 
lichidării anumitor activit ăți ar putea re duce substan țial riscurile excesive acumulate de 
instituții, preîntâmpinând astfel intrarea acestora în criz ă. Numirea unui administrator 
special ar permite autorit ăților să pună capăt imediat proastei administr ări a băncilor și să 
pună în aplicare m ăsuri corective care s ă prevină agravarea situa țiilor negative. 
Dacă toate autorit ățile de supraveghere ar avea la dispozi ție un set mai vast și mai 
cuprinzător de instrumente, cooperarea dintre acestea ar fi mai bun ă și s-ar putea lua 
măsuri importante care nu sunt  disponibile actualmente în toate statele membre în care 
funcționează grupuri bancare transna ționale. 
Este posibil totu și ca unele dintre instrumente s ă limiteze libertatea de care dispun 
administratorii (de exemplu limitarea activit ății comerciale, înlocuirea administratorilor 
cu un administrator special) și acționarii (de exemplu suspendarea pl ății dividendelor). 
Astfel de m ăsuri ar putea fi, deci, introduse doar împreun ă cu măsuri de salvgardare care 
să garanteze c ă nu vor fi uti lizate în mod gre șit, că vor servi interesului public și că sunt 
proporționale. 
Pentru a le permite b ăncilor să-și majoreze capitalul într-o situa ție de urgen ță, legislația 
va fi modificat ă pentru a acorda adun ării generale a ac ționarilor competen ța de a decide 
înainte de o eventual ă criză că, în cazul în care va ap ărea nevoia unei major ări de capital 
de urgență, poate fi convocat ă o adunare general ă într-un termen mai scurt. 
Rezoluția 
Introducerea unui set minim de inst rumente speciale privind rezolu ția bancar ă (de 
exemplu vânzarea unei activit ăți comerciale, separarea activelor, o banc ă-punte) în toate 
statele membre va spori semnificativ șansele ca autorit ățile să efectueze rezolu ții reușite 
și eficace (intrarea în criz ă gestionat ă a băncilor, la momentul oportun) și deci să mențină 
continuitatea serviciilor financiare cheie și stabilitatea sistemului financiar în ansamblu. 
Spre deosebire de procedurile de insolven ță obișnuite, o procedur ă specială de rezolu ție 
adresată băncilor ar permite autorit ăților să recurgă la tehnici mai potrivite nevoilor 
sectorului bancar și să echilibreze mai bine priorit ățile care trebuie urm ărite în leg ătură 
cu părțile interesate (rezolu ția favorizeaz ă depunătorii, continuitatea serviciilor și, în 
ultimă instanță, stabilitatea financiar ă). 
Un mecanism suplimentar ar permite ca datoriile b ăncilor să fie reduse sau convertite 
parțial în capital (recapitalizare intern ă). Acesta poate fi benefic în cazurile în care alte 
instrumente nu ar fi suficien te pentru a asigura rezolu ția unei institu ții financiare mari, 
complexe și interdependente într-un mod care s ă protejeze stabilitatea financiar ă și banii 
contribuabililor. 
Cadrul de rezolu ție bancară va diminua sau va retrage garan ția implicit ă a statului chiar și 
pentru datoriile celor mai mari și mai importante b ănci. Ca o consecin ță naturală, se 
preconizeaz ă o anumit ă creștere a costurilor de finan țare ale băncilor. Cu alte cuvinte, 
costurile suportate anterior de contribuab ili vor fi suportate de acum înainte de p ărțile 
interesate ale b ăncilor (creditorii și proprietarii). Cre șterea costurilor de finan țare ale 
băncilor ar putea determina o u șoară reducere a PIB-ului. 
 
RO 6   RO Condițiile de utilizare a instrumentelor și competen țelor de rezolu ție trebuie s ă garanteze 
că autoritățile pot interveni înainte ca o banc ă să devină insolvabil ă din punct de vedere 
economic, în vederea îmbun ătățirii șanselor realiste ca rezolu ția să aibă succes și să fie 
eficace. Intrarea în criz ă gestionat ă, în care conducerea și acționarii sunt primii care 
suportă pierderile, va reduce de asemenea hazardul moral. Totodat ă, măsurile de 
rezoluție ar putea limita drep turile fundamentale ale ac ționarilor și ale titularilor de 
creanțe. Acestea s-ar aplica, a șadar, doar în situa ții excepționale și în interesul general. 
Cooperarea transna țională 
Cooperarea între autorit ățile de rezolu ție va fi institu ționalizată și oficializat ă. Au fost 
discutate diferite op țiuni, cum ar fi acordarea de competen țe de rezolu ție autorităților din 
UE și instituirea unei autorit ăți de rezolu ție la nivelul UE. Op țiunea preferat ă constă în 
instituirea unor acorduri de cooperare prin intermediul colegiilor de rezolu ție. Colegiile 
de rezolu ție ar garanta faptul c ă autoritățile naționale se informeaz ă reciproc privind 
situațiile de urgen ță, poartă discuții pe marginea acestora și iau decizii privind ac țiuni 
comune sau coordonate în cazul b ăncilor transna ționale aflate în criz ă. Participarea 
Autorității Bancare Europene (ABE) în cadrul colegiilor de rezolu ție ar putea oferi o 
garanție suplimentar ă a faptului c ă se ține cont de toate interesele statelor membre și ale 
acționarilor și că se evită fragmentarea pie ței interne. 
Finanțare 
Fondurile de rezolu ție ex ante  armonizate ( resolution funds  - RF) și sistemele de 
garantare a depozitelor ( deposit guarantee schemes  - DGS) finan țate de societ ățile din 
sector vor îmbun ătăți șansele de succes ale m ăsurilor de rezolu ție și vor oferi m ăsuri de 
salvgardare suplimentare pentru contribuabili. De și DGS și RF au sfere de cuprindere 
diferite, o concep ție unitară asupra acestora va produce o serie de sinergii. Ar ap ărea 
economii de scar ă, întrucât rezolu ția reduce riscul de contaminare, iar calibrarea optim ă a 
fondurilor de rezolu ție reduce necesit ățile de finan țare pentru DGS. 
Pe baza exemplelor de calcul, dimensiunea țintă optimă a DGS și RF ar fi de cel pu țin 
1 % din depozitele garantate de ținute de b ăncile din UE. Fondurile ex ante  ar putea fi 
eventual acumulate în DGS-uri, dar în acest caz DGS-urile ar trebui s ă fie în măsură să 
finanțeze rezolu ția. Dacă un stat membru nu permite DGS-urilor s ă finanțeze rezolu ția, 
va fi nevoie de un fond separat. 
În cadrul acestei politici  au fost evaluate și alte opțiuni, precum instituirea unor fonduri 
de rezolu ție naționale strict separate de DGS și a unui fond de rezolu ție la nivelul UE, 
însă acestea au fost respinse. 
Impactul global 
Cadrul de rezolu ție propus la nivelul UE urm ărește să favorizeze în continuare 
stabilitatea financiar ă, să reducă hazardul moral, s ă protejeze depun ătorii și serviciile 
bancare esen țiale și să economiseasc ă banii contribuabililor. În  plus, are obiectivul de a 
proteja și dezvolta mai departe pia ța internă a serviciilor financiare. 
Se preconizeaz ă că acest cadru va avea un impact soci al pozitiv, în primul rând prin 
reducerea probabilit ății unei crize bancare sistemice și a unei sc ăderi bruște a PIB-ului ca 
urmare a acesteia, și în al doilea rând prin  împiedicarea reapari ției unei situa ții în care 
 
RO 7   RO banii contribuabililor s ă fie utiliza ți pentru salvarea b ăncilor în eventualitatea unei 
viitoare crize. Costul crizelor, în cazul  în care acestea au loc, ar trebui s ă fie suportat în 
primă instanță de acționarii băncilor și de titularii de crean țe. 
Costurile pe care le implic ă adoptarea cadrului deriv ă dintr-o poten țială creștere a 
costurilor de finan țare pentru b ănci, cauzate de retragerea sprijinului implicit acordat de 
stat, precum și din costurile legate de in stituirea fondurilor de rezolu ție. Băncile ar putea 
transmite aceste costuri crescute c ătre clienți sau ac ționari prin reducerea ratelor 
dobânzilor la depozite, cre șterea ratelor dobânz ilor la credite și a comisioanelor la 
serviciile bancare sau prin reducerea randamentului ac țiunilor. Totu și, concuren ța ar 
putea diminua capacitatea b ăncilor de a transfera integral costurile. 
Creșterea costurilor de finan țare ar putea reduce PIB-ul, în t imp ce stabilitatea sectorului 
financiar și riscul redus ca ban ii contribuabililor s ă fie necesari pentru recapitalizarea 
băncilor aflate în criz ă ar avea un efect pozitiv asupra PIB-ului. Se preconizeaz ă că noile 
cerințe de capital din cadrul acordului Ba sel III (care reduce probabilitatea ca b ăncile să 
intre în criz ă) vor genera anual beneficii nete egale cu 0,14 % din PIB-ul UE. Se 
preconizeaz ă că DGS și RF armonizate vor avea anual efecte nete pozitive egale cu 0,2 – 
0,3 % din PIB-ul UE. Instrumentul de re ducere a datoriei (r ecapitalizare intern ă) ar putea 
aduce anual beneficii economice nete egale cu  0,3 – 0,6 % din PIB-ul UE. În ansamblu, 
se preconizeaz ă că aceste m ăsuri vor genera anual beneficii cumulative nete egale cu 0,7 
– 1,0 % din PIB-ul UE. 
Opțiunile preferate nu conduc la sarcini admini strative semnificative. Anumite elemente 
ale prezentei propuneri ar putea fi percepute ca generând sarcini administrative, dar pe 
baza consult ării publice se presupune c ă acestea sunt neglijabile. 
Propunerea a fost analizat ă pentru a verifica dac ă prevederile sale sunt perfect 
compatibile cu Carta drepturilor fundamentale și în mod concret cu dreptul de proprietate 
(articolul 17) și dreptul la o cale de atac eficient ă și la un proces echit abil (articolul 47). 
Pot fi impuse restrângeri ale acestor drepturi și libertăți doar dac ă acestea sunt necesare și 
dacă răspund realmente unor obiective de interes general recunoscute de c ătre UE sau 
necesității de a proteja drepturile și libertățile celorlal ți. 
Impactul asupra bugetului UE 
Opțiunile de politic ă menționate anterior vor avea implica ții pentru bugetul Uniunii 
Europene. 
Prezenta propunere ar impune ABE (i) s ă elaboreze aproximativ 23 de standarde tehnice 
și 5 orientări, (ii) să facă parte din colegii de rezolu ție, să medieze și să ia decizii în caz 
de dezacord și (iii) să asigure recunoa șterea procedurilor de rezolu ție ale țărilor terțe și să 
încheie acorduri cadru de cooperare neobligatorii cu țări terțe. Emiterea standardelor 
tehnice trebuie s ă aibă loc în termen de 12 luni de la  intrarea în vigoare a directivei, 
estimată pentru perioada iunie – decembrie 2013. Deoarece ABE va trebui s ă acumuleze 
cunoștințe de specialitate într-un domeniu complet nou, se estimeaz ă că în 2014 și 2015 
vor fi necesari 5 agen ți temporari și 11 exper ți naționali deta șați care să elaboreze 
standardele tehnice și orientările necesare și să îndeplineasc ă alte sarcini, conform 
explicațiilor de la punctele (ii) și (iii) de mai sus. 
Prezenta propunere nu are implica ții asupra mediului înconjur ător. 
 
RO 8   RO 5. M ONITORIZARE șI EVALUARE  
Deoarece intrarea în criz ă a băncilor este imprevizibil ă, iar scopul este ca aceste situa ții 
să fie evitate, este imposibil ă planificarea procesului de monitorizare a rezolu ției bancare 
pe baza modului în care sunt tratat e cazurile reale de  intrare în criz ă a băncilor. Cu toate 
acestea, ar putea fi monitorizat ă faza de preg ătire și prevenire, în special elaborarea 
planurilor de redresare și rezoluție și măsurile implementate de autorit ăți pe baza acestor 
planuri. Aceasta ar putea fi atribu ția Autorit ății Bancare Europene. Transpunerea oric ărui 
nou text legislativ al UE va fi monitorizat ă conform Tratatului privind func ționarea 
Uniunii Europene.