COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU în conformitate cu articolul 395 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului /* COM/2013/0283 final */





COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU în conformitate cu articolul 395 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului 1. Context În conformitate cu articolul 395 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată („Directiva TVA”), Consiliul, hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei, poate autoriza orice stat membru să aplice măsuri speciale de derogare de la respectiva directivă în scopul simplificării procedurii de percepere a TVA sau al prevenirii anumitor forme de evaziune fiscală. Întrucât această procedură prevede derogări de la principiile generale în materie de TVA, în conformitate cu hotărârile constante ale Curții de Justiție a Uniunii Europene, aceste derogări trebuie să aibă un domeniu de aplicare limitat și să fie proporționate. Prin scrisoarea înregistrată la Comisie la 1 martie 2013, Germania a solicitat autorizarea de a continua o măsură de derogare de la articolul 193 din Directiva TVA. În conformitate cu articolul 395 alineatul (2) din directiva respectivă, Comisia a informat celelalte state membre, printr-o scrisoare din 25 aprilie 2013, cu privire la cererea înaintată de Germania. Printr-o scrisoare datată 26 aprilie 2013, Comisia a informat Germania că dispune de toate informațiile pe care le consideră necesare pentru evaluarea cererii. Germania solicită să fie autorizată să continue aplicarea procedurii de taxare inversă pentru telefoanele mobile și dispozitivele cu circuite integrate pentru care a obținut o derogare în noiembrie 2010[1]. Derogarea acordată Germaniei, a cărei prelungire se solicită, ar trebui să fie privită în contextul unei derogări care a fost acordată anterior Regatului Unit. În aprilie 2007, Regatului Unit i-a fost acordată o derogare în scopul aplicării procedurii de taxare inversă pentru livrările de telefoane mobile și dispozitive cu circuite integrate[2]. Această măsură a fost limitată în timp și a expirat la 30 aprilie 2009. Data de expirare a fost prelungită ulterior până la 30 aprilie 2011[3]. În urma ultimei prelungiri, Germania a solicitat o derogare similară prin scrisoarea înregistrată de Comisie la data de 23 decembrie 2009. În cele din urmă, cererea a avut drept rezultat acordarea derogării sus-menționate în noiembrie 2010. Decizia de punere în aplicare a Consiliului a autorizat, totodată, Italia și Austria să aplice o măsură de derogare similară pentru telefoanele mobile și dispozitivele cu circuite integrate, deoarece și aceste state membre s-au confruntat cu fraude în sectoarele respective. În plus, prin aceeași decizie, măsura de derogare acordată Regatului Unit a fost prelungită din nou, având ca efect faptul că autorizațiile tuturor statelor membre în cauză expiră la aceeași dată, și anume la 31 decembrie 2013. În cele din urmă, și Țările de Jos au solicitat, în octombrie 2012, o derogare similară pentru telefoanele mobile și dispozitivele cu circuite integrate, printre alte articole, dar a acceptat ca derogarea să expire, de asemenea, la 31 decembrie 2013, astfel încât să permită o aplicarea în viitor a unei politici alternative și mai armonizate de luptă împotriva fraudei în materie de TVA[4]. De asemenea, ar trebui subliniat faptul că derogarea acordată Germaniei în noiembrie 2010 nu a fost concepută ca o măsură pe termen lung. Într-adevăr, trebuie reamintit că, în cursul negocierilor recente din cadrul Consiliului pe marginea unor tipuri de derogări similare, o serie de state membre și-au exprimat îngrijorarea, subliniind faptul că orice derogare de la sistemul de plată fracționată nu poate fi mai mult decât o soluție de ultimă instanță și o măsură de urgență în cazuri dovedite de fraudă și că trebuie să ofere garanții în ceea ce privește necesitatea și caracterul excepțional al derogării acordate, durata măsurii și natura specifică a produselor în cauză. În plus, statele membre respective au precizat că procedura de taxare inversă implică întotdeauna un risc ca activitățile frauduloase să fie transferate către alte state membre și au reamintit că procedura de taxare inversă nu trebuie utilizată în mod sistematic pentru a compensa supravegherea inadecvată de către autoritățile fiscale ale unui stat membru. 2. Taxarea inversă Persoana care trebuie să plătească TVA în temeiul articolului 193 din Directiva TVA este persoana impozabilă care livrează bunurile sau prestează serviciile. Scopul procedurii de taxare inversă este de a transfera răspunderea asupra persoanei impozabile căreia i se furnizează bunurile. Frauda cu firme fantomă se produce atunci când comercianții comit acte de evaziune de la plata TVA către autoritățile fiscale după ce și-au vândut produsele. Clienții lor au însă dreptul la deducerea taxei, deoarece sunt în posesia unei facturi valabile. În cazurile cele mai agresive ale acestui gen de evaziune fiscală, prin intermediul unui sistem de tip „carusel” (care presupune comercializarea bunurilor sau serviciilor între state membre), aceleași bunuri sau servicii sunt furnizate de mai multe ori fără plata TVA către autoritățile fiscale. S-a constat că, prin desemnarea persoanei căreia îi sunt furnizate bunurile sau serviciile drept persoana răspunzătoare pentru plata TVA în astfel de cazuri, procedura de taxare inversă elimină posibilitatea de comitere a acestui tip de evaziune fiscală. 3. Cererea În temeiul articolului 395 din Directiva TVA, Germania solicită ca, hotărând la propunerea Comisiei, Consiliul să autorizeze Germania să continue aplicarea măsurii speciale de derogare de la articolul 193 din Directiva TVA în ceea ce privește aplicarea procedurii de taxare inversă pentru telefoanele mobile și dispozitivele cu circuite integrate precum microprocesoarele și unitățile centrale de procesare înainte de a fi integrate în produsele destinate utilizatorilor finali. 4. Punctul de vedere al Comisiei Atunci când Comisia primește cereri în conformitate cu articolul 395 din Directiva TVA, acestea sunt analizate pentru a se verifica dacă sunt îndeplinite condițiile de bază pentru aprobarea lor, și anume dacă măsura specifică propusă simplifică procedurile pentru persoanele impozabile și/sau administrația fiscală sau dacă propunerea previne anumite tipuri de evaziune fiscală. În acest context, Comisia a adoptat întotdeauna o abordare prudentă, limitată, pentru a se asigura că derogările nu subminează funcționarea sistemului general al TVA, că ele au un domeniu de aplicare limitat și că sunt necesare și proporționate. Așa cum s-a menționat mai sus, măsura de derogare acordată Germaniei în noiembrie 2010 nu a fost niciodată destinată a fi o soluție pe termen lung și a avut rolul de a permite Germaniei să pună în aplicare alte măsuri convenționale antifraudă în acest sector. În acest context, a fost introdus un mecanism de evaluare automatizată, legat de anumite obligații de declarare a TVA. Ca urmare, și conform cererii Germaniei, frauda a dispărut sau, cel puțin, s-a transferat către alte sectoare în care monitorizarea atentă ar fi suficientă pentru a gestiona riscul. Prin urmare, nu există niciun motiv ca, în sectorul specific al telefoanelor mobile și al dispozitivelor cu circuite integrate, Germania să aibă dreptul de a aplica procedura de taxare inversă și după încheierea perioadei pentru care i s-a acordat derogarea de la articolul 193 din Directiva TVA, și anume după data de 31 decembrie 2013. În plus, numeroasele solicitări de derogare depuse în urma acordării derogării Regatului Unit indică în mod clar faptul că frauda în aceste sectoare s-a transferat între statele membre (Regatul Unit, Austria, Germania, Italia și Țările de Jos). Prin urmare, până în prezent s-a putut stabili în mod clar că prima măsură de derogare a avut un impact negativ asupra fraudei în alte state membre și, astfel, un impact negativ asupra pieței interne în ansamblu ei. În plus, atunci când un nou stat membru este afectat de acest tip de fraudă și în absența oricărui mecanism de reacție rapidă[5], acesta trebuie să aștepte câteva luni în cadrul actualei proceduri de derogare pentru a i se acorda o derogare similară, ceea ce sporește impactul negativ pe care trebuie să îl suporte. Aceste efecte secundare sunt cu mult mai importante decât au fost evaluate inițial. În același timp, faptul că toate aceste derogări se încheie la aceeași dată ar trebui să permită identificarea unei soluții convenite la nivelul întregii UE. 5. Concluzie Pe baza elementelor menționate anterior, Comisia obiectează cu privire la cererea depusă de Germania. [1] Decizia de punere în aplicare a Consiliului din 22 noiembrie 2010 de autorizare a Germaniei, Italiei și Austriei de a introduce o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE și de modificare a Deciziei 2007/250/CE în vederea extinderii perioadei de validitate a autorizației acordate Regatului Unit (JO L 309, 25.11.2010, p. 5) [2] Decizia 2007/250/CE a Consiliului din 16 aprilie 2007 de autorizare a Regatului Unit de a introduce o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE a Consiliului privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 109, 26.4.2007, p. 42). [3] Decizia 2009/439/CE a Consiliului din 5 mai 2009 de modificare a Deciziei 2007/250/CE de autorizare a Regatului Unit de a introduce o măsură specială de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 148, 11.6.2009, p. 14). [4] Decizia de punere în aplicare nr. 2013/116/UE a Consiliului din 5 martie 2013 privind autorizarea Regatului Țărilor de Jos de a aplica o măsură de derogare de la articolul 193 din Directiva 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 64, 17.3.2013, p. 4). [5] După cum s-a propus în COM(2012) 428 din 31.7.2012.