[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 19.12.2006

COM(2006) 830 final

2006/0267 (CNS)

Propunere de

REGULAMENT AL CONSILIULUI

privind marca comunitară

(Versiune codificată)

(prezentată de Comisie)

EXPUNERE DE MOTIVE

1. În contextul unei Europe a cetăţenilor, Comisia acordă o mare importanţă simplificării şi clarităţii dreptului comunitar în scopul de a-l face mai lizibil şi mai accesibil cetăţeanului, oferindu-i astfel posibilităţi sporite de a face uz de drepturile specifice care îi sunt conferite.

Dar acest obiectiv nu va putea fi atins atât timp cât va persista un număr mult prea mare de dispoziţii care, fiind modificate de nenumărate ori şi adeseori în mod substanţial, se găsesc dispersate parte în actul originar, parte în actele modificatoare ulterioare. Astfel, pentru a identifica dispoziţiile în vigoare, este necesară o muncă de cercetare şi de comparare a unui număr mare de acte.

Prin urmare, claritatea şi transparenţa dreptului comunitar depind şi de codificarea legislaţiei adeseori modificată.

2. La 1 aprilie 1987, Comisia Europeană a dat instrucţiuni[1] serviciilor sale de a realiza codificarea tuturor actelor legislative cel mai târziu după a zecea lor modificare, menţionând că este vorba despre o cerinţă minimală şi că, în vederea clarităţii şi a bunei înţelegeri a legislaţiei comunitare, serviciile responsabile ar trebui să codifice textele la intervale şi mai scurte.

3. Concluziile preşedinţiei Consiliului European de la Edimbourg, din decembrie 1992, au confirmat aceste imperative[2], subliniind importanţa codificării care asigură o securitate juridică în ceea ce priveşte dreptul aplicabil la un moment dat în legătură cu o problemă specifică.

Codificarea trebuie realizată respectând cu stricteţe procesul legislativ comunitar normal.

Întrucât nici o modificare de substanţă nu poate fi introdusă în actele care fac obiectul codificării , Parlamentul European, Consiliul şi Comisia au convenit, prin acordul interinstituţional din 20 decembrie 1994, că, în vederea adoptării rapide a actelor codificate, ar putea fi utilizată o procedură accelerată.

4. Obiectul prezentei propuneri este codificarea regulamentului (CE) nr. 40/94 al Consiliului, din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară[3]. Noul regulament se substituie diverselor acte care îi sunt încorporate[4], prezenta propunere păstrează în totalitate conţinutul actelor astfel codificate şi se limitează la a le regrupa, aducând numai modificările de formă cerute de însăşi operaţia de codificare.

5. Prezenta propunere de codificare a fost elaborată pe baza unei consolidări prealabile a textului, în toate limbile oficiale, a regulamentului (CE) nr. 40/94 şi a actelor care care îl modifică, efectuată prin intermediul unui sistem informatic , de către Oficiul Publicaţiilor Oficiale ale Comunităţilor Europene. În cazul articolelor renumerotate, corelaţia între vechea numerotare şi cea nouă este prezentată în tabelul de corespondenţă din anexa II la regulamentul codificat.

ê 40/94 (adaptat)

2006/0267 (CNS)

Propunere de

REGULAMENT (CE) AL CONSILIULUI

privind marca comunitară

(Text cu relevanţă pentru SEE)

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul Ö 308 Õ ,

având în vedere propunerea Comisiei,

având în vedere avizul Parlamentului European[5],

având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European[6],

întrucât:

ê

1. Regulamentul (CE) nr. 40/94 al Consiliului, din 20 decembrie 1993 privind marca comunitară[7] a fost modificat de mai multe ori şi în mod substanţial[8]. Este necesar, din motive de claritate şi de raţionalizare, să se codifice regulamentul menţionat.

ê 40/94 considerentul 1

2. Este necesară promovarea unei dezvoltări armonioase a activităţilor economice în întreaga Comunitate şi o extindere continuă şi echilibrată prin realizarea şi buna funcţionare a unei pieţe interne care să ofere condiţii analoge celor existente pe o piaţă naţională. Realizarea unei astfel de pieţe şi întărirea unităţii sale implică nu numai eliminarea obstacolelor din calea liberei circulaţii a mărfurilor şi liberei prestări a serviciilor, precum şi stabilirea unui sistem care să asigure respectarea concurenţei, dar şi crearea condiţiilor juridice care să permită întreprinderilor să îşi adapteze încă de la început activităţile de fabricare şi distribuire a bunurilor, de prestare a serviciilor conform standardelor Comunităţii. Printre instrumentele juridice de care trebuie să dispună întreprinderile în acest scop, mărcile care le permit să îşi identifice produsele sau serviciile, în egală măsură, în întreaga Comunitate, indiferent de frontieră, sunt, în mod deosebit, corespunzătoare.

ê 40/94 considerentul 2 (adaptat)

3. Pentru Ö continuarea Õ obiectivelor Comunităţii menţionate anterior, Ö este necesar a prevedea Õ un sistem comunitar al mărcilor care conferă întreprinderilor dreptul de a dobândi, conform unei proceduri unice, mărci comunitare care să se bucure de o protecţie uniformă şi să aibă efecte pe întreg teritoriul Comunităţii. Trebuie să se aplice principiul caracterului unitar al mărcii comunitare, astfel exprimat, în cazul în care nu există o dispoziţie contrară în prezentul regulament.

ê 40/94 considerentul 3 (adaptat)

4. Prin apropierea legislaţiilor statelor membre nu poate fi ridicat obstacolul teritorialităţii drepturilor pe care legislaţiile statelor membre le conferă titularilor de mărci. Pentru a permite întreprinderilor să îşi exercite fără nici o piedică activitatea economică în cadrul pieţei Ö interne Õ , se impune crearea unor mărci reglementate de un drept comunitar unic, care să se aplice în mod direct în toate statele membre.

ê 40/94 considerentul 4 (adaptat)

5. Tratatul nu a prevăzut competenţe de acţiune speciale pentru crearea unui astfel de instrument juridic, ar trebui să se aplice articolul Ö 308 Õ din tratat.

ê 40/94 considerentul 5

6. Cu toate acestea, dreptul comunitar al mărcilor nu se substituie legislaţiilor statelor membre referitoare la mărci. Într-adevăr, nu s-ar dovedi justificat să se impună întreprinderilor să solicite înregistrarea mărcilor lor ca mărci comunitare; întrucât, mărcile naţionale rămân necesare acelor întreprinderi care nu doresc protecţia mărcilor lor la scară comunitară.

ê 40/94 considerentul 6

7. Dreptul asupra mărcii comunitare poate fi dobândit numai prin înregistrare, iar aceasta se respinge în mod special dacă marca este lipsită de caracter distinctiv, dacă este ilicită sau dacă drepturile anterioare se opun acestui lucru.

ê 40/94 considerentul 7 (adaptat)

8. Protecţia conferită de marca comunitară, al cărei scop este în special garantarea funcţiei iniţiale a mărcii, Ö trebuie să fie Õ absolută în caz de identitate între marcă şi semn şi între produse sau servicii. Protecţia Ö trebuie să aibă Õ aceeaşi valoare în caz de similitudine între marcă şi semn şi între produse sau servicii; se poate interpreta noţiunea de similitudine în relaţie cu riscul de confuzie. Riscul de confuzie a cărui apreciere depinde de numeroşi factori şi în special de cunoaşterea mărcii pe piaţă, de asocierea care poate fi făcută între semnul folosit sau înregistrat, de gradul de asemănare între marcă şi semn şi între produsele sau serviciile desemnate, Ö trebuie să constituie Õ condiţia specifică a protecţiei.

ê 40/94 considerentul 8

9. Din principiul liberei circulaţii a mărfurilor reiese că titularul unei mărci comunitare nu poate să interzică unui terţ folosirea produselor care au fost comercializate în cadrul Comunităţii, sub marcă, de către el însuşi sau cu consimţământul său, cu excepţia cazului în care motive legitime îndreptăţesc titularul să se opună comercializării ulterioare a produselor.

ê 40/94 considerentul 9

10. Nu se justifică protejarea mărcilor comunitare şi, împotriva acestora, a oricărei mărci înregistrate anterior, numai în măsura în care aceste mărci sunt în mod efectiv utilizate.

ê 40/94 considerentul 10

11. Marca comunitară trebuie să fie tratată ca un obiect al dreptului de proprietate independent de întreprinderea ale cărei produse sau servicii le indică. Trebuie să poată fi transferată, sub rezerva necesităţii superioare de a nu induce în eroare publicul ca urmare a transferului. De asemenea, aceasta trebuie să poată să constituie o garanţie în favoarea unui terţ şi să facă obiectul licenţelor.

ê 40/94 considerentul 11 (adaptat)

12. Dreptul mărcilor, creat prin prezentul regulament, necesită, pentru fiecare marcă, măsuri administrative de punere în aplicare la nivelul Comunităţii. În consecinţă, este indispensabil ca, păstrând structura instituţională existentă a Comunităţii şi echilibrul competenţelor, Ö să se prevadă Õ un Oficiu pentru Armonizare în cadrul pieţei interne (mărci şi desene şi modele industriale) independent în plan tehnic şi dotat cu autonomie juridică, administrativă şi financiară. În consecinţă, se impune şi este potrivit Ö ca respectivul Oficiu sa aibă Õ forma unui organism al Comunităţii, având personalitate juridică şi exercitând competenţele de executare pe care i le conferă prezentul regulament, în cadrul dreptului comunitar şi fără să aducă atingere competenţelor exercitate de instituţiile Comunităţii.

ê 40/94 considerentul 12

13. Este necesar să se garanteze părţilor vizate prin deciziile Oficiului o protecţie juridică adaptată specificităţii dreptului mărcilor. În consecinţă, se prevede că deciziile examinatorilor şi diverselor divizii ale Oficiului pot face obiectul unei căi de atac. Dacă organul a cărei hotărâre este atacată nu revine asupra hotărârii sale, calea de atac trebuie înaintată unei camere de recurs a Oficiului pentru pronunţare. Hotărârile camerelor de recurs pot, la rândul lor, să facă obiectul unei acţiuni înaintea Curţii de Justiţie a Comunităţilor Europene, aceasta având atât competenţa de a anula hotărârea atacată, cât şi de a o reforma.

ê 40/94 considerentul 13 (adaptat)

14. În temeiul Ö articolului 225, paragraful 1, alineatul 1 din Tratatul CE, Õ Tribunalul de Primă Instanţă al Comunităţilor Europene Ö este competentă să judece Õ în primă instanţă, Ö căile de atac menţionate Õ în special Ö în Õ articolul Ö 230 Õ din Tratatul CE, Ö cu excepţia celor care sunt atribuite unei camere jurisdicţionale şi a celor rezervate prin statut Curţii de Justiţie. Õ . În consecinţă, competenţele atribuite prin prezentul regulament Curţii de Justiţie pentru a anula şi reforma hotărârile camerelor de recurs sunt exercitate, în primă instanţă, de către Tribunal.

ê 40/94 considerentul 14

15. Pentru a întări protecţia mărcilor comunitare, este necesar ca statele membre să desemneze, ţinând seama de sistemul lor intern, un număr cât de limitat posibil de instanţe naţionale având competenţe de primă instanţă şi de a doua instanţă în domeniul contrafacerii şi validităţii mărcii comunitare.

ê 40/94 considerentul 15 (adaptat)

16. Este indispensabil ca hotărârile privind validitatea şi contrafacerea mărcilor comunitare să producă efecte şi să se extindă în întreaga Comunitate, ca singură modalitate de a evita hotărâri contradictorii ale instanţelor şi ale Oficiului şi de a aduce atingere caracterului unitar al mărcilor comunitare. [ Ö Dispoziţiile regulamentului (CE) nr. 44/2001 al Consiliului din 22 decembrie 2000 Õ privind competenţa judiciară Ö , recunoaşterea Õ şi executarea hotărârilor în materie civilă şi comercială Ö [9] Õ Ö trebuie să se aplice Õ tuturor acţiunilor în justiţie care se referă la mărcile comunitare, cu excepţia cazurilor în care prezentul regulament derogă de la aceasta.]

ê 40/94 considerentul 16 (adaptat)

17. Este necesar să se evite pronunţarea unor hotărâri contradictorii ca urmare a acţiunilor în care sunt implicate aceleaşi părţi şi care sunt formulate pentru aceleaşi fapte pe baza unei mărci comunitare şi a unor mărci naţionale paralele. În acest scop, atunci când acţiunile sunt formulate în acelaşi stat membru, mijloacele pentru atingerea acestui obiectiv se stabilesc conform normelor procedurale interne, cărora prezentul regulament nu le aduce atingere, în timp ce atunci când acţiunile sunt formulate în state membre diferite, apar ca fiind adecvate dispoziţiile inspirate din normele privind litispendenţa şi conexitatea Ö din regulamentul (CE) nr. 44/2001 Õ .

ê 40/94 considerentul 17

18. Pentru a asigura deplina autonomie şi independenţa Oficiului, se consideră necesar să-i fie acordat un buget autonom ale cărui venituri să se constituie din taxele datorate de către utilizatorii sistemului. Procedura bugetară comunitară continuă să se aplice în ceea ce priveşte subvenţiile eventuale care sunt în sarcina bugetului general al Comunităţilor Europene. Pe de altă parte, se impune ca verificarea conturilor să fie efectuată de Curtea de Conturi.

ê 40/94 (adaptat)

19. Sunt necesare măsuri de punere în aplicare în privinţa Ö prezentului Õ regulament, şi în special în ceea ce priveşte adoptarea şi modificarea unui regulament privind taxele şi a unui regulament de punere în aplicare Ö în conformitate cu decizia 1999/468/CE a Consiliului, din 28 iunie 1999, de stabilire a normelor privind exercitarea competenţelor de executare conferite Comisiei[10] Õ ,

ê 40/94

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

TITLUL I

DISPOZIŢII GENERALE

Articolul 1

Marca comunitară

(1) Mărcile de produse sau de servicii înregistrate în condiţiile şi conform normelor prevăzute de prezentul regulament sunt denumite în continuare "mărci comunitare".

(2) Marca comunitară are un caracter unitar. Produce aceleaşi efecte în întreaga Comunitate: nu poate fi înregistrată, transferată, nu poate face obiectul unei renunţări, al unei decizii de decădere din drepturi a titularului sau de anulare şi utilizarea sa nu poate fi interzisă decât în cadrul Comunităţii. Acest principiu se aplică cu excepţia cazului în care există dispoziţii contrare prevăzute de prezentul regulament.

Articolul 2

Oficiu

Se instituie un Oficiu pentru Armonizare în cadrul pieţei interne (mărci, desene şi modele industriale), denumit în continuare "Oficiul".

Articolul 3

Capacitate de a acţiona

În scopul punerii în aplicare a prezentului regulament se consideră persoane juridice societăţile comerciale, firmele şi celelalte entităţi juridice care, în temeiul legislaţiei aplicabile acestora, au capacitatea, în nume propriu, de a fi titulari de drepturi şi obligaţii de orice natură, de a încheia contracte sau de a întocmi alte acte juridice şi de a sta în justiţie.

TITLUL II

DREPTUL MĂRCILOR

SECŢIUNEA 1

DEFINIREA ŞI DOBÂNDIREA MĂRCII COMUNITARE

ARTICOLUL 4

Semne care pot constitui o marcă comunitară

Pot constitui mărci comunitare toate semnele care pot avea o reprezentare grafică, în special cuvintele, inclusiv numele de persoane, desenele, literele, cifrele, forma produsului sau a ambalajului său, cu condiţia ca astfel de semne să permită distincţia între produsele sau serviciile unei întreprinderi de cele ale altora.

ê 422/2004 art. 1, pct. 1

Articolul 5

Titulari ai mărcilor comunitare

Poate fi titularul unei mărci comunitare orice persoană fizică sau juridică, inclusiv entităţi de drept public.

ê 40/94

Articolul 6

Mod de dobândire a mărcii comunitare

Marca comunitară se dobândeşte prin înregistrare.

Articolul 7

Motive absolute de refuz

(1) Se respinge înregistrarea următoarelor:

(a) semne care nu sunt conforme cerinţelor de la articolul 4;

(b) mărci care sunt lipsite de caracter distinctiv;

(c) mărci care sunt compuse exclusiv din semne sau indicaţii ce pot să servească, în comerţ, pentru a desemna specia, calitatea, cantitatea, destinaţia, valoarea, provenienţa geografică sau data fabricaţiei produsului sau a prestării serviciului sau alte caracteristici ale acestora;

(d) mărci care sunt compuse exclusiv din semne sau indicaţii devenite uzuale în limbajul curent sau în practicile de loialitate şi constanţă ale comerţului;

(e) semne constituite exclusiv din una dintre următoarele:

ê 40/94 (adaptat)

(i) forma impusă de natura însăşi a produsului;

(ii) forma produsului necesară pentru obţinerea unui rezultat tehnic;

(iii) forma care dă o valoare substanţială produsului;

(f) mărci care sunt contrare ordinii publice sau bunelor moravuri;

(g) mărci care sunt de natură să înşele publicul consumator, de exemplu asupra naturii, calităţii sau provenienţei geografice a produsului sau a serviciului;

(h) mărci care, în lipsa autorizaţiei autorităţilor competente, trebuie respinse în temeiul articolului 6b din Ö Convenţia de la Paris pentru protecţia proprietăţii industriale, denumită în continuare „Convenţia de la Paris” Õ ;

(i) mărci care includ insigne, embleme sau ecusoane, altele decât cele menţionate la articolul 6b din Convenţia de la Paris, şi care prezintă un interes public special, cu excepţia cazului în care înregistrarea lor a fost autorizată de autoritatea competentă;

ê 3288/94 art. 1, pct. 3

(j) mărcile de vin care cuprind sau sunt alcătuite din indicaţii geografice destinate identificării ori mărcile de băuturi alcoolice care cuprind sau sunt alcătuite din indicaţii geografice destinate identificării, dacă aceste vinuri sau băuturi alcoolice nu au aceste origini;

ê 422/2004 art. 1, pct. 2 (adaptat)

(k) mărcile care conţin sau care sunt compuse dintr-o denumire de origine sau dintr-o indicaţie geografică înregistrată în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2081/92 Ö al Consiliului[11] Õ, atunci când corespund uneia din situaţiile menţionate la articolul 13 din regulamentul respectiv şi când se referă la acelaşi tip de produs, cu condiţia ca cererea de înregistrare a mărcii să fie prezentată după data de depunere, la Comisie, a cererii de înregistrare a denumirii de origine sau a indicaţiei geografice.

ê 40/94 (adaptat)

(2) Alineatul (1) se aplică chiar dacă motivele de refuz nu există decât într-o parte a Comunităţii.

(3) Alineatul (1) literele (b), (c) şi (d) nu se aplică în cazul în care marca a dobândit, pentru produsele sau serviciile pentru care se cere înregistrarea, un caracter distinctiv după ce a fost utilizată.

Articolul 8

Motive relative de refuz

(1) La opoziţia titularului unei mărci anterioare, se respinge înregistrarea mărcii solicitate atunci când:

(a) aceasta este identică cu marca anterioară şi când produsele sau serviciile pentru care marca a fost solicitată sunt identice cu cele pentru care este protejată marca anterioară;

(b) din cauza identităţii sau asemănării sale cu marca anterioară şi din cauza identităţii sau asemănării produselor sau serviciilor pe care le desemnează cele două mărci, există un risc de confuzie pe teritoriul în care este protejată marca anterioară; riscul de confuzie presupune riscul de asociere cu marca anterioară.

(2) În înţelesul alineatului (1), "mărci anterioare" înseamnă:

(a) mărci a căror dată de depunere este anterioară cererii de înregistrare a mărcii comunitare, ţinând cont, dacă este cazul, de dreptul la prioritate invocat în sprijinul acestor mărci şi care aparţin următoarelor categorii:

(i) mărci comunitare;

(ii) mărci înregistrate într-un stat membru sau, în ceea ce priveşte Belgia, Luxemburg şi Ţările de Jos, la Ö Oficiul Benelux din domeniul proprietăţii intelectuale Õ ;

(iii) mărci care au făcut obiectul unei înregistrări în temeiul acordurilor internaţionale, care produc efecte într-un stat membru;

ê 1992/2003 art. 1, pct. 1

(iv) mărcile care au făcut obiectul unei înregistrări internaţionale care produce efecte în Comunitate;

ê 40/94

(b) cereri pentru mărci menţionate la litera (a), sub rezerva înregistrării lor;

(c) mărci care, la data de depunere a cererii pentru înregistrarea ca marcă comunitară sau, dacă este cazul, la data priorităţii invocate în sprijinul cererii pentru înregistrarea ca marcă comunitară, sunt de notorietate într-un stat membru în înţelesul articolului 6a din Convenţia de la Paris.

(3) La opoziţia titularului mărcii, înregistrarea unei mărci se respinge, atunci când este solicitată de agentul sau reprezentantul titularului mărcii, în numele său şi fără acordul titularului, în afară de cazul în care acest reprezentant îşi justifică acţiunile.

ê 422/2004 art. 1, pct. 3

(4) În cazul opoziţiei titularului unei mărci neînregistrate sau al unui alt semn utilizat în comerţ cu un domeniu de aplicare care depăşeşte domeniul local, marca solicitată este refuzată la înregistrare, atunci când şi în măsura în care, în conformitate cu legislaţia comunitară sau cu legislaţia statului membru care este aplicabilă acestui semn:

ê 40/94 (adaptat)

(a) au fost dobândite drepturi pentru acest semn înaintea datei de depunere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare sau, dacă este cazul, înaintea datei priorităţii invocate în sprijinul cererii de înregistrare a mărcii comunitare;

(b) acest semn conferă titularului dreptul de a interzice utilizarea unei mărci mai recente.

(5) La opoziţia titularului unei mărci anterioare în înţelesul alineatului (2) Ö şi fără a aduce atingere alineatului (1) Õ , se respinge înregistrarea mărcii solicitate, de asemenea, în cazul în care este identică sau similară cu marca anterioară şi în cazul în care este destinată să fie înregistrată pentru produse sau servicii care nu sunt similare celor pentru care este înregistrată marca anterioară, atunci când, în cazul unei mărci comunitare anterioare, aceasta este de notorietate în cadrul Comunităţii şi, în cazul unei mărci naţionale anterioare, este de notorietate în respectivul stat membru şi în cazul în care utilizarea fără un motiv întemeiat a mărcii solicitate ar genera un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii anterioare sau în cazul în care ar aduce atingere acestora.

SECŢIUNEA 2

EFECTE ALE MĂRCII COMUNITARE

ARTICOLUL 9

Drepturi conferite de marca comunitară

(1) O marcă comunitară conferă titularului său următoarele drepturi exclusive. Titularul este îndreptăţit să interzică oricărui terţ să folosească, fără acordul său, în comerţ:

(a) un semn identic cu marca comunitară pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care este înregistrată;

(b) un semn pentru care, din cauza identităţii sau similitudinii sale cu marca comunitară şi din cauza identităţii sau similitudinii produselor sau serviciilor acoperite de marca comunitară şi de semn, există un risc de confuzie pentru public; riscul de confuzie cuprinde riscul de asociere între semn şi marcă;

(c) un semn identic sau similar cu marca comunitară pentru produse sau servicii care nu sunt similare cu cele pentru care este înregistrată marca comunitară, atunci când aceasta este de notorietate în Comunitate şi când folosirea semnului fără motiv întemeiat generează un profit necuvenit din caracterul distinctiv sau din renumele mărcii comunitare sau aduce atingere acestora.

(2) În temeiul alineatului (1) pot fi interzise, inter alia, următoarele:

(a) aplicarea semnului pe produse sau pe ambalajul acestora;

(b) oferirea produselor, introducerea lor pe piaţă sau deţinerea lor în aceste scopuri, ori oferirea sau asigurarea de servicii sub semnul respectiv;

(c) importul sau exportul de produse sub acest semn;

(d) utilizarea semnului în documentele de afaceri şi publicitate.

(3) Dreptul conferit de o marcă comunitară nu este opozabil terţilor decât de la data publicării înregistrării mărcii. Cu toate acestea, poate fi solicitată o compensaţie rezonabilă cu privire la fapte, săvârşite după data publicării înregistrării mărcii, care ar fi interzise în temeiul acesteia. Instanţa sesizată nu se poate pronunţa asupra fondului până la publicarea înregistrării.

Articolul 10

Reproducerea mărcii comunitare în dicţionare

În cazul în care reproducerea unei mărci comunitare într-un dicţionar, o enciclopedie sau o lucrare similară dă impresia că aceasta constituie denumirea generică a bunurilor sau serviciilor pentru care este înregistrată marca, editorul se asigură, la cererea titularului mărcii comunitare, ca reproducerea mărcii comunitare să fie, cel mai târziu în ediţia următoare a lucrării, însoţită de indicaţia că este vorba despre o marcă înregistrată.

Articolul 11

Interdicţie de a utiliza marca comunitară înregistrată în numele unui agent sau al unui reprezentant

Atunci când o marcă comunitară este înregistrată în numele agentului sau reprezentantului titularului acestei mărci, fără autorizaţia titularului, acesta are dreptul de a se opune utilizării mărcii sale de către agentul sau reprezentantul său, dacă nu a autorizat această utilizare, în afară de cazul în care agentul sau reprezentantul îşi justifică acţiunile.

Articolul 12

Limitarea efectelor mărcii comunitare

ê 40/94

O marcă comunitară nu îndreptăţeşte titularul său să interzică terţilor utilizarea în comerţ:

(a) a numelui sau adresei sale;

(b) a indicaţiilor privind tipul, calitatea, cantitatea, destinaţia, valoarea, provenienţa geografică, perioada producerii produsului sau prestării serviciului sau a altor caracteristici ale acestora;

(c) a mărcii, atunci când se impune indicarea destinaţiei unui produs sau a unui serviciu, în special când este accesoriu sau piesă detaşată.

ê 40/94 (adaptat)

atât timp cât această utilizare se face conform practicilor loiale în domeniul industrial sau comercial.

Articolul 13

Epuizarea dreptului conferit de marca comunitară

(1) Dreptul conferit de marca comunitară nu permite titularului să interzică folosirea acesteia pentru produse care au fost introduse pe piaţă în Comunitate sub această marcă de către titularul mărcii sau cu acordul său.

(2) Alineatul (1) nu se aplică atunci când motive legitime îl îndreptăţesc pe titular să se opună comercializării ulterioare a produselor, în special atunci când starea produselor se modifică sau se alterează după introducerea acestora pe piaţă.

Articolul 14

Aplicare complementară a dreptului intern în domeniul contrafacerii

(1) Efectele mărcii comunitare sunt reglementate exclusiv prin dispoziţiile prezentului regulament. Cu privire la alte aspecte, contrafacerea unei mărci comunitare intră sub incidenţa legislaţiei interne cu privire la contrafacerea unei mărci naţionale în conformitate cu dispoziţiile din titlul X.

(2) Prezentul regulament nu exclude intentarea unor acţiuni cu privire la o marcă comunitară în temeiul legislaţiei unui stat membru referitoare în special la răspunderea civilă şi la concurenţa neloială.

(3) Normele de procedură aplicabile se stabilesc în conformitate cu dispoziţiile din titlul X.

SECŢIUNEA 3

UTILIZAREA MĂRCII COMUNITARE

Articolul 15

Utilizarea mărcii comunitare

(1) Dacă, în termen de cinci ani de la data înregistrării, marca comunitară nu a făcut obiectul unei utilizări importante în Comunitate pentru produsele sau serviciile pentru care este înregistrată sau dacă această utilizare a fost suspendată pentru un termen neîntrerupt de cinci ani, marca comunitară face obiectul sancţiunilor prevăzute de prezentul regulament, cu excepţia cazului în care există un motiv întemeiat pentru a nu fi utilizată.

În sensul Ö primului paragraf Õ este considerată, de asemenea, utilizare:

(a) folosirea mărcii comunitare sub o formă care diferă prin elemente care nu alterează caracterul distinctiv al mărcii în forma în care aceasta a fost înregistrată;

(b) aplicarea mărcii comunitare pe produsele sau pe ambalajul acestora în Comunitate, numai cu scopul exportului.

(2) Utilizarea mărcii comunitare cu consimţământul titularului se consideră ca utilizare făcută de către titular.

SECŢIUNEA 4

MARCA COMUNITARĂ CA OBIECT AL DREPTULUI DE PROPRIETATE

ARTICOLUL 16

Asimilarea mărcii comunitare cu marca naţională

(1) Cu excepţia unor dispoziţii contrare în articolele 17-24, marca comunitară ca obiect al dreptului de proprietate se consideră, în totalitatea sa şi pe întreg teritoriul Comunităţii, ca o marcă naţională înregistrată în statul membru în care, conform registrului mărcilor comunitare:

(a) titularul îşi are sediul sau domiciliul la data respectivă

ê 40/94

(b) în cazul în care nu se aplică litera (a), titularul are o unitate la data respectivă.

(2) În cazurile care nu sunt prevăzute la alineatul (1), statul membru menţionat la alineatul în cauză este acela în care îşi are sediul Oficiul.

(3) În cazul în care două sau mai multe persoane sunt înscrise în registrul mărcilor comunitare în calitate de cotitulari, alineatul (1) se aplică primului înscris dintre titulari, în absenţa acestuia, se aplică în ordinea înscrierii următorilor cotitulari. Atunci când alineatul (1) nu se aplică nici unuia dintre cotitulari, se aplică alineatul (2).

Articolul 17

Transferul

(1) O marcă comunitară poate fi transferată, independent de transferul întreprinderii, pentru toate sau pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care este înregistrată.

(2) Un transfer al întregii întreprinderi implică transferul mărcii comunitare, în afară de cazul în care, în conformitate cu legislaţia care se aplică transferului, există o convenţie contrară sau în cazul în care aceasta rezultă în mod evident din împrejurări. Această dispoziţie se aplică obligaţiei contractuale de transfer a întreprinderii.

(3) Fără a aduce atingere alineatului (2), cesiunea mărcii comunitare trebuie făcută în scris şi necesită semnătura părţilor contractante, în afară de cazul în care rezultă dintr-o hotărâre judecătorească; în caz contrar, cesiunea este nulă.

(4) Dacă rezultă în mod vădit din actele de transfer că, urmare transferului, marca comunitară poate să inducă în eroare publicul, în special asupra naturii, calităţii sau provenienţei geografice a produselor sau serviciilor pentru care este înregistrată, Oficiul refuză să înregistreze transferul în afară de cazul în care succesorul în drepturi acceptă să limiteze înregistrarea mărcii comunitare pentru produsele sau serviciile în privinţa cărora nu poate induce în eroare.

(5) La cererea uneia dintre părţi, transferul se înscrie în registru şi se publică.

(6) Atât timp cât transferul nu a fost înscris în registru, succesorul în drepturi nu poate să se prevaleze de drepturile care decurg din înregistrarea mărcii comunitare.

(7) Atunci când trebuie să se respecte termenele impuse de Oficiu, succesorul în drepturi poate să facă Oficiului declaraţiile prevăzute în acest scop, de îndată ce acesta a primit cererea de înregistrare a transferului.

(8) Toate documentele care trebuie notificate titularului mărcii comunitare, în conformitate cu articolul 79, se adresează persoanei înregistrate în calitate de titular.

Articolul 18

Transferul unei mărci înregistrate în numele unui agent

În cazul în care o marcă comunitară a fost înregistrată în numele agentului sau reprezentantului titularului acestei mărci, fără autorizarea titularului, acesta are dreptul să solicite transferul respectivei înregistrări în favoarea sa, exceptând cazurile în care acest agent sau reprezentant îşi justifică acţiunile.

Articolul 19

Drepturi reale

(1) O marcă comunitară poate, independent de întreprindere, să fie gajată sau să facă obiectul unui alt drept real.

(2) La cererea uneia dintre părţi, drepturile menţionate la alineatul (1) se înscriu în registru şi se publică.

Articolul 20

Executare silită

(1) Marca comunitară poate să facă obiectul unor măsuri de executare silită.

(2) În materia procedurii de executare silită a unei mărci comunitare, competenţa exclusivă revine instanţelor şi autorităţilor statului membru determinat în conformitate cu articolul 16.

(3) La cererea uneia dintre părţi, executarea silită se înscrie în registru şi se publică.

ê 422/2004 art. 1, pct. 4

Articolul 21

Procedura de insolvenţă

(1) Singura procedură de insolvenţă în care poate fi inclusă o marcă comunitară este cea care a fost deschisă în statul membru pe teritoriul căruia se situează centrul intereselor principale ale debitorului.

ê 422/2004 art. 1, pct. 4 (adaptat)

Cu toate acestea, în cazul în care debitorul este o întreprindere de asigurare sau o instituţie de credit, astfel cum sunt definite în Ö Directiva Õ 2001/17/CE a Parlamentului European şi Consiliului[12] şi Ö în Directiva Õ 2001/24/CE a Parlamentului European şi Consiliului[13], singura procedură de insolvenţă în care poate fi inclusă o marcă comunitară este cea care a fost deschisă în statul membru în care această întreprindere sau instituţie a fost autorizată.

ê 422/2004

(2) În caz de coproprietate a unei mărci comunitare, alineatul (1) se aplică cotei coproprietarului.

(3) Atunci când o marcă comunitară este inclusă într-o procedură de insolvenţă, se efectuează o menţiune în acest sens în registru şi se publică în Buletinul mărcilor comunitare prevăzut la articolul 89, la cererea autorităţii naţionale competente.

ê 40/94 (adaptat)

Articolul 22

Licenţe

(1) Marca comunitară poate face obiectul unor licenţe pentru toate sau pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care este înregistrată şi pentru Comunitate în întregime sau doar pentru o parte a acesteia. O licenţă poate fi exclusivă sau neexclusivă.

(2) Titularul unei mărci comunitare poate invoca drepturile conferite de această marcă împotriva unui licenţiat care încalcă una dintre clauzele contractului de licenţă referitoare la

Ö (a) Õ durata;

Ö (b) Õ forma acoperită de înregistrare sub care marca poate fi utilizată;

Ö (c) Õ natura produselor sau serviciilor pentru care se acordă licenţa;

Ö (d) Õ teritoriul pe care poate fi aplicată marca ori

Ö (e) Õ calitatea produselor fabricate sau serviciilor prestate de licenţiat.

(3) Fără a aduce atingere prevederilor din contractul de licenţă, licenţiatul nu poate iniţia o procedură referitoare la contrafacerea unei mărci comunitare, decât cu acordul titularului acesteia. Cu toate acestea, titularul unei licenţe exclusive poate iniţia o astfel de procedură în cazul în care, după notificare, titularul mărcii nu introduce el însuşi o acţiune în contrafacere într-un termen corespunzător.

(4) Orice licenţiat are dreptul de a interveni în procedura în contrafacere iniţiată de titularul mărcii comunitare, pentru a obţine repararea prejudiciului suferit.

(5) La solicitarea uneia dintre părţi, acordarea sau transferul unei licenţe de marcă comunitară se înscrie în registru şi se publică.

Articolul 23

Opozabilitate faţă de terţi

(1) Actele juridice privind o marcă comunitară, menţionate la articolele 17, 19 şi 22, sunt opozabile faţă de terţi în toate statele membre numai după înscrierea în registru. Cu toate acestea, înaintea înscrierii, un astfel de act este opozabil faţă de terţii care au dobândit drepturi asupra mărcii după data acestui act, dar care aveau cunoştinţă de act la data dobândirii drepturilor.

(2) Alineatul (1) nu se aplică în cazul unei persoane care dobândeşte marca comunitară sau un drept asupra mărcii comunitare prin transferul întregii întreprinderi sau prin orice altă succesiune cu titlu universal.

(3) Opozabilitatea faţă de terţi a actelor juridice menţionate la articolul 20 intră sub incidenţa legislaţiei statului membru determinat în conformitate cu articolul 16.

(4) Până la intrarea în vigoare în statele membre a normelor comune în domeniul falimentului, opozabilitatea faţă de terţi a procedurii de faliment sau a unor proceduri similare intră sub incidenţa legislaţiei statului membru în care o asemenea acţiune a fost deschisă pentru prima dată în înţelesul legislaţiei interne sau al convenţiilor care se aplică în acest domeniu.

Articolul 24

Cerere de înregistrare a mărcii comunitare ca obiect al dreptului de proprietate

Articolele 16-23 se aplică în cazul cererilor de înregistrare a mărcii comunitare.

TITLUL III

CEREREA DE ÎNREGISTRARE A MĂRCII COMUNITARE

SECŢIUNEA 1

DEPUNEREA CERERII ŞI CONDIŢIILE PE CARE TREBUIE SĂ LE ÎNDEPLINEASCĂ

Articolul 25

Depunerea cererii

(1) Cererea de înregistrare a mărcii comunitare se depune, la alegerea solicitantului:

(a) la Oficiu

(b) la oficiul central în domeniul proprietăţii industriale al unui stat membru sau la Ö Oficiul Benelux din domeniul proprietăţii intelectuale Õ. O cerere astfel depusă produce aceleaşi efecte ca şi cum ar fi fost depusă la Oficiu la aceeaşi dată.

(2) Atunci când a fost depusă cererea la oficiul central în domeniul proprietăţii industriale dintr-un stat membru sau la Ö Oficiul Benelux din domeniul proprietăţii intelectuale Õ, oficiul în cauză ia toate măsurile necesare pentru a transmite cererea la Oficiul pentru Armonizare în cadrul Pieţei Interne (mărci, desene şi modele industriale) în termen de două săptămâni de la depunere. Oficiul respectiv poate reclama solicitantului o taxă care să nu depăşească costul administrativ aferent primirii şi transmiterii cererii.

ê 422/2004 art. 1, pct.5

(3) Atunci când o marcă comunitară este inclusă într-o procedură de insolvenţă, se efectuează o menţiune în acest sens în registru şi se publică în Buletinul mărcilor comunitare prevăzut la articolul 85, la cererea autorităţii naţionale competente.

ê 40/94 (adaptat)

è1 1992/2003 art. 1, pct. 6

(4) După zece ani de la intrarea în vigoare a regulamentului Ö (CE) nr. 40/94 Õ , Comisia întocmeşte un raport privind funcţionarea sistemului de depunere a cererilor de înregistrare a mărcii comunitare, aducând propuneri care să modifice acest sistem, dacă este cazul.

Articolul 26

Condiţii pe care cererea trebuie să le îndeplinească

(1) O cerere de înregistrare a mărcii comunitare trebuie să conţină:

(a) o cerere pentru înregistrarea unei mărci comunitare;

(b) datele care permit identificarea solicitantului;

(c) lista produselor sau serviciilor pentru care se cere înregistrarea;

(d) reproducerea mărcii.

(2) Cererea de înregistrare a mărcii comunitare face obiectul plăţii unei taxe de depunere şi, dacă este cazul, a unora sau mai multor taxe de clasificare.

(3) O cerere de înregistrare a mărcii comunitare trebuie să îndeplinească condiţiile prevăzute de regulamentul de punere în aplicare menţionat la articolul è1 162 ç, alineatul (1) denumit în continuare „regulamentul de punere în aplicare”.

Articolul 27

Data de depunere

Data de depunere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare este aceea la care solicitantul a prezentat la Oficiu sau, în cazul în care cererea a fost depusă la oficiul central din domeniul proprietăţii industriale al unui stat membru sau la Oficiul Benelux din domeniul proprietăţii intelectuale, documente care să conţină elementele menţionate la articolul 26 alineatul (1), sub rezerva plăţii taxei de depunere în termen de o lună de la data depunerii documentelor.

Articolul 28

Clasificare

Produsele şi serviciile pentru care se depun mărci comunitare se clasifică conform clasificării prevăzute de regulamentul de punere în aplicare.

SECŢIUNEA 2

PRIORITATEA

ARTICOLUL 29

Dreptul de prioritate

ê 3288/94 art. 1, pct. 4

(1) O persoană care a înregistrat în mod valabil o cerere de marcă în sau pentru unul din statele care sunt părţi la Convenţia de la Paris sau la Acordul de instituire a Organizaţiei Mondiale a Comerţului, sau succesorul său în drepturi beneficiază, pentru a depune o cerere de marcă comunitară pentru aceeaşi marcă şi pentru produsele sau serviciile identice cu cele pentru care această marcă a fost înregistrată sau care sunt cuprinse în acestea, de un drept de prioritate pe un termen de şase luni de la data depunerii primei cereri.

ê 40/94

(2) Se recunoaşte că dă naştere dreptului de prioritate orice depozit având valoare de depozit naţional reglementar în temeiul legislaţiei interne a statului în care a fost efectuată sau în temeiul acordurilor bilaterale ori multilaterale.

(3) Prin depozit naţional reglementar se înţelege orice depozit considerat suficient pentru a stabili data la care a fost depusă cererea, indiferent de soluţionarea acordată ulterior cererii în cauză.

(4) Se consideră drept primă cerere, a cărei dată de depunere constituie momentul de la care se calculează termenul de prioritate, o cerere ulterioară depusă pentru aceeaşi marcă, pentru produse sau servicii identice şi în sau pentru acelaşi stat ca o primă cerere anterioară, cu condiţia ca această cerere anterioară, la data depunerii cererii ulterioare, să fi fost retrasă, abandonată sau refuzată, fără să fi fost supusă inspecţiei publice şi fără să fi lăsat să subziste drepturi şi cu condiţia ca cererea respectivă să nu fi constituit deja temei pentru revendicarea dreptului de prioritate. Astfel, cererea anterioară nu mai poate să constituie temei pentru revendicarea dreptului de prioritate.

ê 3288/94 art. 1, pct. 5

(5) Dacă prima depunere s–a efectuat pe teritoriul unui stat care este parte la Convenţia de la Paris sau la Acordul de instituire a Organizaţiei Mondiale a Comerţului, dispoziţiile de la alineatele (1)-(4) nu se aplică decât în măsura în care acest stat, conform constatărilor publice, acordă, pe baza unei prime depuneri făcute la Oficiu, un drept de prioritate supus unor dispoziţii şi având efecte echivalente cu cele prevăzute în prezentul regulament.

ê 40/94

Articolul 30

Revendicarea priorităţii

Solicitantul care doreşte să se prevaleze de prioritatea unui depozit anterior trebuie să prezinte o declaraţie de prioritate şi o copie a cererii anterioare. În cazul în care limba cererii anterioare nu este una dintre limbile de lucru ale Oficiului, solicitantul trebuie să prezinte o traducere a cererii anterioare într-una dintre aceste limbi de lucru.

Articolul 31

Efect al dreptului de prioritate

Efectul dreptului de prioritate constă în aceea că data de prioritate este considerată a fi data de depunere a cererii de înregistrare a mărcii comunitare, în scopul determinării anteriorităţii drepturilor.

Articolul 32

Valoarea de depozit naţional a cererii

Cererea de înregistrare a mărcii comunitare căreia i-a fost atribuită o dată de depunere are, în statele membre, valoarea de depozit naţional reglementar, luând în considerare, dacă este cazul, dreptul de prioritate invocat în susţinerea cererii în cauză.

SECŢIUNEA 3

PRIORITATE DE EXPUNERE

ARTICOLUL 33

Prioritate de expunere

(1) Dacă solicitantul unei mărci comunitare a prezentat, sub marca solicitată, produse sau servicii în cadrul unei expoziţii internaţionale oficiale sau recunoscute în mod oficial în sensul Convenţiei privind expoziţiile internaţionale, semnată la Paris la 22 noiembrie 1928 şi revizuită ultima dată la 30 noiembrie 1972, acesta poate, cu condiţia să depună cererea în termen de şase luni de la data primei prezentări a produselor sau serviciilor sub marca depusă, să se prevaleze, de la această dată, de un drept de prioritate în sensul articolului 31.

(2) Orice solicitant care doreşte să se prevaleze de prioritate în conformitate cu alineatul (1) trebuie, în condiţiile stabilite prin regulamentul de punere în aplicare, să facă dovada că produsele sau serviciile au fost prezentate în cadrul expoziţiei sub marca depusă.

(3) O prioritate de expunere acordată într-un stat membru sau într-o ţară terţă nu prorogă termenul de prioritate prevăzut la articolul 29.

SECŢIUNEA 4

REVENDICAREA SENIORITĂŢII MĂRCII NAŢIONALE

Articolul 34

Revendicarea seniorităţii mărcii naţionale

(1) Titularul unei mărci anterioare înregistrate într-un stat membru, inclusiv o marcă înregistrată pe teritoriul Benelux, sau al unei mărci anterioare care a făcut obiectul înregistrării internaţionale care produce efecte într-un stat membru, care depune o cerere pentru înregistrarea unei mărci identice ca marcă comunitară pentru produse sau servicii identice cu sau cuprinse în acelea pentru care a fost înregistrată o marcă anterioară, poate să se prevaleze pentru marca comunitară de senioritatea mărcii anterioare în ceea ce priveşte statul membru în care sau pentru care a fost înregistrată.

(2) În temeiul prezentului regulament, unicul efect al seniorităţii este faptul că, atunci când titularul mărcii comunitare renunţă la marca anterioară sau o lasă să se stingă, este considerat ca beneficiind în continuare de aceleaşi drepturi pe care le-ar fi avut dacă marcă anterioară continua să fie înregistrată.

(3) Senioritatea revendicată pentru marca comunitară se stinge atunci când titularul mărcii anterioare a cărei senioritate a fost revendicată este declarat decăzut din drepturi sau când această marcă este declarată nulă ori când renunţă la aceasta înainte de înregistrarea mărcii comunitare.

Articolul 35

Revendicarea seniorităţii după înregistrarea mărcii comunitare

ê 422/2004 art. 1, pct. 6

(1) Titularul unei mărci comunitare care este titularul unei mărci anterioare identice, înregistrată într-un stat membru, inclusiv o marcă înregistrată pe teritoriul Benelux, sau al unei mărci identice anterioare, care a făcut obiectul unei înregistrări internaţionale care produce efecte într-un stat membru, pentru produse sau servicii identice cu cele pentru care a fost înregistrată marca anterioară sau conţinute în acestea, poate să revendice senioritatea mărcii anterioare în ceea ce priveşte statul membru în care sau pentru care a fost înregistrată.

ê 40/94

(2) Se aplică articolul 34 alineatele (2) şi (3).

TITLUL IV

PROCEDURA DE ÎNREGISTRARE

SECŢIUNEA 1

EXAMINAREA CERERILOR

Articolul 36

Examinarea condiţiilor privind depozitul

(1) Oficiul examinează dacă:

(a) cererea de înregistrare a mărcii comunitare îndeplineşte condiţiile pentru a-i fi acordată o dată de depozit în conformitate cu articolul 27;

ê 422/2004 art. 1. pct. 7

(b) în cazul în care cererea de înregistrare a mărcii comunitare îndeplineşte condiţiile prevăzute de acest regulament şi condiţiile prevăzute de regulamentul de aplicare;

ê 40/94

(c) taxele pe categorie, atunci când este cazul, au fost achitate, în termenul stabilit.

(2) În cazul în care cererea de înregistrare a mărcii comunitare nu îndeplineşte condiţiile menţionate la alineatul (1), Oficiul invită solicitantul să remedieze în termenul stabilit neregulile sau neefectuarea plăţii constatate.

(3) În cazul în care neregulile sau neefectuarea plăţii constatate în temeiul alineatului (1) litera (a) nu sunt remediate în acest termen, cererea nu va fi considerată ca o cerere de înregistrare a mărcii comunitare. În cazul în care solicitantul se conformează invitaţiei Oficiului, acesta din urmă acordă, ca dată de depunere a cererii, data la care s-au remediat neregulile sau neefectuarea plăţii constatate.

(4) În cazul în care neregulile constatate în temeiul alineatului (1) litera (b) nu sunt remediate în termenul stabilit, Oficiul respinge cererea.

(5) În cazul în care nu se remediază în termenul stabilit neefectuarea plăţii constatată în temeiul alineatului (1) litera (c), cererea se consideră a fi retrasă cu excepţia cazului în care este evident ce categorie de produse sau servicii este destinată să fie acoperită de suma achitată.

(6) Neîndeplinirea cerinţelor privind revendicarea priorităţii atrage pierderea dreptului de prioritate pentru cerere.

(7) Neîndeplinirea cerinţelor privind revendicarea seniorităţii unei mărci naţionale atrage pierderea acelui drept pentru cerere.

Articolul 37

Examinarea motivelor absolute de refuz

(1) În cazul în care o marcă este exclusă de la înregistrare în temeiul articolului 7, în ceea ce priveşte toate sau doar o parte dintre produsele sau serviciile pentru care se solicită înregistrarea mărcii comunitare, cererea se respinge pentru aceste produse sau servicii.

(2) Atunci când marca conţine un element care este lipsit de caracter distinctiv şi când includerea acestui element în marcă poate genera îndoieli cu privire la întinderea protecţiei mărcii, Oficiul poate cere ca o condiţie pentru înregistrarea mărcii ca solicitantul să declare că nu va invoca nici un drept exclusiv asupra acestui element. Această declaraţie se publică împreună cu cererea sau cu înregistrarea mărcii comunitare, după caz.

(3) Cererea nu poate fi respinsă înainte ca solicitantului să i se fi acordat posibilitatea de a-şi retrage sau modifica cererea ori de a-şi prezenta observaţiile.

SECŢIUNEA 2

CERCETAREA

ê 422/2004 art.1, pct. 9

Articolul 38

Cercetarea

(1) Atunci când Oficiul a acordat o dată de depozit unei cereri de înregistrare a mărcii comunitare, acesta întocmeşte un raport de cercetare comunitară în care sunt menţionate mărcile comunitare sau cererile de înregistrare a mărcii comunitare anterioare a căror existenţă a fost descoperită şi care pot să fie opozabile, în conformitate cu articolul 8, înregistrării mărcii comunitare care face obiectul cererii.

(2) În cazul în care, în momentul depunerii unei cereri de înregistrare a mărcii comunitare, solicitantul cere, de asemenea, întocmirea unui raport de cercetare de către serviciile centrale din domeniul proprietăţii industriale din statele membre şi dacă taxa de cercetare pentru acesta a fost achitată în termenul prevăzut pentru plata taxei de depozit, Oficiul, imediat ce o dată de depozit a fost acordată pentru cererea de înregistrare a mărcii comunitare, transmite o copie a acesteia serviciului central din domeniul proprietăţii industriale din toate statele membre care au comunicat Oficiului decizia de a efectua o cercetare în propriul lor registru de mărci pentru cererile de înregistrare a mărcilor comunitare.

(3) Fiecare serviciu central din domeniul proprietăţii industriale prevăzut la alineatul (2) comunică Oficiului, în termen de două luni de la data de primire a unei cereri de înregistrare a mărcii comunitare, un raport de cercetare în care sunt menţionate mărcile naţionale anterioare sau cererile de înregistrare a mărcilor naţionale anterioare, a căror existenţă a fost descoperită şi care pot să fie opozabile, în conformitate cu articolul 8, înregistrării mărcii comunitare care face obiectul cererii, sau se constată că cercetarea nu a furnizat nici o indicaţie a unor astfel de drepturi.

(4) Raportul de cercetare menţionat la alineatul (3) este redactat utilizând un formular standardizat întocmit de Oficiu, după consultarea cu consiliul de administraţie prevăzut la articolul 162 alineatul (1), denumit în continuare „consiliul de administraţie”. Elementele esenţiale ale acestui formular sunt precizate în regulamentul de aplicare.

(5) Oficiul varsă o anumită sumă fiecărui serviciu central din domeniul proprietăţii industriale pentru fiecare raport de cercetare comunicat de acest serviciu în conformitate cu alineatul (3). Această sumă, care este aceeaşi pentru toate serviciile centrale, este stabilită de comitetul bugetar, printr-o decizie luată cu majoritate de trei pătrimi a reprezentanţilor statelor membre.

(6) Oficiul comunică fără întârziere solicitantului unei mărci comunitare raportul de cercetare comunitar, precum şi, la cerere, rapoartele naţionale de cercetare care i-au fost comunicate în termenul prevăzut la alineatul (3).

(7) La publicarea cererii de înregistrare a unei mărci comunitare, care nu poate avea loc înainte de expirarea unei perioade de o lună de la data la care Oficiul comunică rapoartele de cercetare solicitantului, Oficiul informează cu privire la publicarea cererii de înregistrare a mărcii comunitare titularii mărcilor comunitare sau ai cererilor de înregistrare a mărcii comunitare anterioare, menţionaţi în raportul de cercetare comunitar.

ê 40/94

SECŢIUNEA 3

PUBLICAREA CERERII

ê 422/2004 art. 1, pct. 10

Articolul 39

Publicarea cererii

(1) În cazul în care condiţiile pe care trebuie să le satisfacă cererea de înregistrare a mărcii comunitare sunt îndeplinite şi în cazul în care perioada prevăzută la articolul 38 alineatul (7) a expirat, cererea se publică, în măsura în care nu a fost respinsă în conformitate cu articolul 37.

(2) În cazul în care, după ce a fost publicată, cererea este respinsă în temeiul articolului 37, decizia de respingere se publică atunci când devine definitivă.

ê 40/94

SECŢIUNEA 4

OBSERVAŢIILE TERŢILOR ŞI OPOZIŢIA

Articolul 40

Observaţii ale terţilor

(1) Orice persoană fizică sau juridică, precum şi orice grup sau organism care reprezintă fabricanţi, producători, prestatori de servicii, comercianţi sau consumatori pot depune, după publicarea cererii de înregistrare a mărcii comunitare, observaţii scrise la Oficiu, precizând motivele conform cărora ar trebui respinsă înregistrarea mărcii la Oficiu, în special în temeiul articolului 7. Aceştia nu dobândesc calitatea de părţi în cadrul procedurii în faţa Oficiului.

(2) Observaţiile menţionate la alineatul (1) sunt notificate solicitantului, care poate formula comentarii la acestea.

Articolul 41

Opoziţie

(1) Se poate formula o opoziţie la înregistrarea mărcii în termen de trei luni de la publicarea cererii de înregistrare a mărcii comunitare, pe motiv că marca ar trebui să fie respinsă la înregistrare în temeiul articolului 8:

(a) în cazurile prevăzute la articolul 8 alineatele (1) şi (5), de către titularii mărcilor anterioare menţionaţi la articolul 8 alineatul (2), precum şi de către licenţiaţii împuterniciţi de către titularii acestor mărci;

(b) în cazurile prevăzute la articolul 8 alineatul (3), de către titularii mărcilor menţionaţi de prezenta dispoziţie;

(c) în cazurile prevăzute la articolul 8 alineatul (4), de către titularii mărcilor sau semnelor anterioare menţionaţi de această dispoziţie, precum şi de persoanele autorizate, în temeiul dreptului intern aplicabil, să exercite aceste drepturi.

(2) O opoziţie la înregistrarea mărcii se poate, de asemenea, formula în condiţiile stabilite la alineatul (1), în cazul publicării unei cereri modificate conform articolului 43 alineatul (2) a doua teză.

(3) Opoziţia trebuie formulată în scris şi motivată. Aceasta nu se consideră ca formulată decât după achitarea taxei pentru opoziţie. Într-un termen acordat de Oficiu, persoana care a formulat opoziţia poate prezenta în susţinerea acesteia fapte, dovezi şi observaţii.

Articolul 42

Examinarea opoziţiei

(1) În cursul examinării opoziţiei, Oficiul invită părţile, ori de câte ori este necesar, să prezinte, într-un termen pe care acesta îl acordă, observaţiile asupra comunicărilor celorlalte părţi sau ale Oficiului.

(2) La cererea solicitantului, titularul unei mărci comunitare anterioare care a formulat opoziţia, aduce dovada că, în decursul a cinci ani ce preced publicarea cererii de înregistrare a mărcii comunitare, marca comunitară anterioară a făcut obiectul unei utilizări cu bună-credinţă în cadrul Comunităţii pentru produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată şi pe care se întemeiază opoziţia, sau că există motive întemeiate pentru neutilizare, deoarece la data respectivă marca anterioară fusese înregistrată cu cel puţin cinci ani în urmă. În absenţa unei astfel de dovezi, opoziţia se respinge. În cazul în care marca comunitară anterioară nu a fost utilizată decât pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată, aceasta nu se consideră înregistrată, în sensul examinării opoziţiei, decât pentru acea parte de produse sau servicii.

(3) Alineatul (2) se aplică mărcilor naţionale anterioare menţionate la articolul 8 alineatul (2) litera (a), înţelegându-se că utilizarea lor în cadrul Comunităţii se înlocuieşte cu utilizarea lor în statul membru în care marca naţională anterioară este protejată.

(4) În cazul în care consideră necesar, Oficiul invită părţile să ajungă la o înţelegere.

(5) În cazul în care din examinarea opoziţiei reiese că marca este exclusă de la înregistrare pentru toate sau doar pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care este solicitată înregistrarea mărcii comunitare, cererea se respinge pentru produsele sau serviciile respective. În caz contrar, se respinge opoziţia.

(6) Decizia de respingere a cererii se publică atunci când este definitivă.

SECŢIUNEA 5

ê 422/2004 art. 1, pct. 11

RETRAGEREA, LIMITAREA, MODIFICAREA ŞI DIVIZAREA CERERII

ê 40/94

Articolul 43

Retragerea, restrângerea şi modificarea cererii

(1) Solicitantul poate să-şi retragă oricând cererea de înregistrare a mărcii comunitare sau să restrângă lista produselor sau serviciilor pe care aceasta le conţine. Atunci când cererea a fost deja publicată, retragerea sau restrângerea sunt de asemenea publicate.

(2) Pe de altă parte, cererea de înregistrare a mărcii comunitare nu poate fi modificată, la cererea solicitantului, decât pentru a corecta numele şi adresa solicitantului, greşelile de exprimare sau de transcriere sau erorile evidente, astfel încât o asemenea rectificare să nu modifice în mod substanţial marca sau să extindă lista de produse sau servicii. În cazul în care modificările privesc reprezentarea mărcii sau lista de produse sau servicii şi în cazul în care aceste modificări sunt aduse după publicarea cererii, aceasta se publică astfel cum a fost modificată.

ê 422/2004 art. 1, pct. 12

Articolul 44

Divizarea cererii

(1) Solicitantul poate diviza cererea declarând că o parte din produsele sau serviciile incluse în cererea originală va face obiectul uneia sau mai multor cereri divizionare. Produsele sau serviciile cererii divizionare nu pot acoperi produsele sau serviciile care rămân în cererea originală sau care figurează în alte cereri divizionare.

(2) Declaraţia de divizare nu este admisibilă:

ê 422/2004 art. 1, pct. 12 (adaptat)

(a) dacă, în cazul în care a fost formulată o opoziţie împotriva cererii originale, această declaraţie are ca efect introducerea unei divizări între produsele sau serviciile care fac obiectul acestei opoziţii, până când decizia diviziei de opoziţie Ö devine definitivă Õ sau până la abandonarea procedurii de opoziţie;

ê 422/2004 art. 1, pct. 12

(b) în perioadele prevăzute de regulamentul de aplicare.

(3) Declaraţia de divizare trebuie să fie în conformitate cu dispoziţiile prevăzute prin regulamentul de aplicare.

(4) Declaraţia de divizare face obiectul unei taxe. Se consideră că declaraţia nu a fost făcută până la achitarea taxei.

(5) Divizarea produce efecte de la data la care este transcrisă în dosarele păstrate de Oficiu privind cererea originală.

(6) Toate cererile şi solicitările efectuate şi toate taxele plătite cu privire la cererea originală înainte de data primirii de către Oficiu a declaraţiei de divizare se consideră că au fost introduse sau achitate şi pentru cererea sau cererile divizionare. Taxele achitate efectiv pentru cererea originală înainte de data primirii declaraţiei de divizare nu sunt rambursabile.

(7) Cererea divizionară păstrează data de depozit şi orice altă dată de prioritate sau de senioritate a cererii originale.

ê 40/94

SECŢIUNEA 6

ÎNREGISTRAREA

ARTICOLUL 45

Înregistrare

Atunci când cererea respectă dispoziţiile prezentului regulament şi când nici o opoziţie nu a fost formulată în termenul menţionat la articolul 41 alineatul (1), sau când o opoziţie a fost respinsă printr-o decizie definitivă, marca se înregistrează ca marcă comunitară, cu condiţia ca taxa de înregistrare să fi fost achitată în termenul stabilit. Dacă nu s-a achitat taxa de înregistrare în termen, cererea se consideră retrasă.

TITLUL V

ê 422/2004 art. 1, pct. 13

DURATA, REÎNNOIREA, MODIFICAREA ŞI DIVIZAREA MĂRCII COMUNITARE

ê 40/94

Articolul 46

Durata înregistrării

Durata înregistrării mărcii comunitare este de zece ani cu începere de la data depunerii cererii. Înregistrarea poate fi reînnoită, conform articolului 47, pentru perioade de zece ani.

Articolul 47

Reînnoire

(1) Înregistrarea mărcii comunitare se reînnoieşte la cererea titularului mărcii sau a oricărei alte persoane autorizate în mod expres de acesta, cu condiţia ca taxele să fi fost achitate.

(2) Oficiul îl informează în timp util pe titularul mărcii comunitare, precum şi pe orice titular al unui drept înregistrat privind o marcă comunitară în ceea ce priveşte expirarea înregistrării, înaintea respectivei expirări. Absenţa acestei informări nu atrage răspunderea Oficiului.

(3) Cererea de reînnoire trebuie prezentată în termen de şase luni, termen care expiră în ultima zi a lunii în cursul căreia încetează perioada de protecţie. Taxele trebuie, de asemenea, achitate în acest termen. În caz contrar, cererea mai poate fi depusă, iar taxele achitate, într–un termen suplimentar de şase luni care începe să curgă a doua zi după termenul stabilit în primă etapă, sub rezerva achitării unei suprataxe în cursul termenului suplimentar respectiv.

(4) În cazul în care cererea nu este prezentată, iar taxele nu sunt achitate decât pentru o parte din produsele sau serviciile pentru care este înregistrată marca comunitară, înregistrarea nu se reînnoieşte decât pentru acele produse sau servicii.

(5) Reînnoirea produce efecte în ziua următoare datei de expirare a înregistrării. Reînnoirea se înregistrează.

Articolul 48

Modificarea

(1) Marca comunitară nu se modifică în registru în perioada înregistrării, nici în cazul reînnoirii acesteia.

(2) Cu toate acestea, dacă marca comunitară conţine numele şi adresa titularului, orice modificare a acestora, care nu aduce atingere în mod substanţial identităţii mărcii aşa cum a fost înregistrată la origine, poate fi înregistrată la cererea titularului.

(3) Publicarea înregistrării modificării conţine o reproducere a mărcii comunitare modificate. Terţii ale căror drepturi pot fi afectate de modificare pot contesta înregistrarea ei în termen de trei luni de la publicare.

ê 422/2004 art. 1, pct. 14

Articolul 49

Divizarea înregistrării

(1) Titularul mărcii comunitare poate diviza înregistrarea declarând că anumite produse sau servicii incluse în înregistrarea originală vor face obiectul uneia sau mai multor înregistrări divizionare. Produsele sau serviciile din înregistrarea divizionară nu pot acoperi produsele sau serviciile care rămân în înregistrarea originală sau care figurează în alte înregistrări divizionare.

(2) Declaraţia de divizare este admisibilă numai:

ê 422/2004 art. 1, pct. 14 (adaptat)

(a) dacă, în cazul în care a fost prezentată o cerere de decădere sau în nulitate la Oficiu împotriva înregistrării originale, această declaraţie are ca efect introducerea unei divizări între produsele sau serviciile care fac obiectul cererii de decădere sau în nulitate până când decizia diviziei de anulare Ö devine definitivă Õ sau până când procedura s-a încheiat în alt fel;

ê 422/2004 art. 1, pct. 14

(b) dacă, în cazul în care a fost depusă o cerere reconvenţională de decădere sau în nulitate în cadrul unei acţiuni în faţa unei instanţe pentru mărci comunitare, această declaraţie are ca efect introducerea unei divizări între produsele sau serviciile care fac obiectul cererii reconvenţionale, până când menţiunea deciziei instanţei pentru mărci comunitare a fost înscrisă în registru în conformitate cu articolul 100 alineatul (6).

(3) Declaraţia de divizare trebuie să fie în conformitate cu dispoziţiile regulamentului de aplicare.

(4) Declaraţia de divizare face obiectul unei taxe. Se consideră că declaraţia că nu a fost făcută până la achitarea taxei.

(5) Divizarea produce efecte de la data la care este consemnată în registru.

(6) Toate solicitările şi cererile efectuate şi toate taxele achitate cu privire la înregistrarea originală înainte de data primirii de către Oficiu a declaraţiei de divizare se consideră că au fost depuse sau achitate şi în ceea ce priveşte înregistrarea sau înregistrările divizionare. Taxele achitate corespunzător pentru înregistrarea originală înainte de data de primire a declaraţiei de divizare nu sunt rambursabile.

(7) Înregistrarea divizionară păstrează data de depozit şi orice altă dată de prioritate şi de senioritate a înregistrării originale.

ê 40/94

TITLUL VI

RENUNŢAREA, DECĂDEREA ŞI NULITATEA

SECŢIUNEA 1

RENUNŢAREA

Articolul 50

Renunţare

(1) Marca comunitară poate face obiectul unei renunţări pentru toate sau pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care este înregistrată.

(2) Renunţarea se declară în scris la Oficiu de către titularul mărcii. Aceasta nu are efect decât după înregistrare.

(3) Renunţarea se înregistrează numai cu acordul titularului unui drept înscris în registru. În cazul în care a fost înregistrată o licenţă, renunţarea se înscrie în registru numai dacă titularul mărcii dovedeşte că l-a informat pe licenţiat cu privire la intenţia sa de renunţare; înscrierea se face la expirarea termenului prevăzut de regulamentul de punere în aplicare.

SECŢIUNEA 2

CAUZELE DE DECĂDERE

Articolul 51

Cauze de decădere

(1) Titularul mărcii comunitare este declarat decăzut din drepturi ca urmare a unei cereri prezentate la Oficiu sau a unei cereri reconvenţionale în cadrul unei acţiuni în contrafacere:

(a) în cazul în care, pe o perioadă neîntreruptă de cinci ani, marca nu a făcut obiectul unei utilizări cu bună-credinţă în cadrul Comunităţii pentru produsele sau serviciile pentru care este înregistrată şi în cazul în care nu există motive întemeiate pentru neutilizare; totuşi, nimeni nu poate pretinde ca titularul să fie decăzut din drepturi în cazul în care, între expirarea acestei perioade şi depunerea cererii sau a cererii reconvenţionale, marca a făcut obiectul unei începeri sau unei reluări a utilizării cu bună-credinţă; cu toate acestea, începerea sau reluarea utilizării făcută în termen de trei luni înainte de depunerea cererii sau a cererii reconvenţionale, acest termen începând să curgă cel mai devreme la expirarea perioadei neîntrerupte de cinci ani de neutilizare, nu este luată în considerare atunci când pregătirile pentru începerea sau reluarea utilizării intervin numai după ce titularul a aflat că cererea sau cererea reconvenţională ar putea fi depusă;

(b) în cazul în care marca a devenit, prin activitatea sau inactivitatea titularului său, denumirea comercială obişnuită a unui produs sau serviciu pentru care este înregistrată;

(c) în cazul în care, în urma utilizării de către titularul mărcii sau cu consimţământul acestuia pentru produsele sau serviciile pentru care este înregistrată, marca poate induce în eroare publicul, în special în ceea ce priveşte natura, calitatea sau provenienţa geografică a acestor produse sau servicii;

(2) În cazul în care cauza de decădere nu există decât pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care marca comunitară a fost înregistrată, titularul nu este declarat decăzut din drepturi decât pentru produsele sau serviciile respective.

SECŢIUNEA 3

CAUZELE DE NULITATE

Articolul 52

Cauze de nulitate absolută

(1) Se declară nulitatea mărcii comunitare, ca urmare a unei cereri depuse la Oficiu sau a unei cereri reconvenţionale în cadrul unei acţiuni în contrafacere:

ê 422/2004 art. 1, pct. 16

(a) atunci când marca comunitară a fost înregistrată contrar dispoziţiilor articolului 7;

ê 40/94

(b) atunci când solicitantul era de rea-credinţă în momentul depunerii cererii de înregistrare a mărcii.

(2) Atunci când marca comunitară a fost înregistrată contrar articolului 7 alineatul (1) litera (b), (c) sau (d), aceasta nu poate totuşi să fie declarată nulă în cazul în care, prin utilizarea ei, a dobândit un caracter distinctiv pentru produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată.

(3) În cazul în care cauza de nulitate nu există decât pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care marca comunitară a fost înregistrată, nulitatea mărcii nu poate fi declarată decât pentru produsele sau serviciile respective.

Articolul 53

Cauze de nulitate relativă

(1) Marca comunitară este declarată nulă, ca urmare a unei cereri depuse la Oficiu sau a unei cereri reconvenţionale în cadrul unei acţiuni în contrafacere:

(a) atunci când există o marcă anterioară menţionată la articolul 8 alineatul (2), şi când se îndeplinesc condiţiile prevăzute la alineatul (1) sau (5) din numitul articol;

(b) atunci când există o marcă menţionată la articolul 8 alineatul (3), şi când se îndeplinesc condiţiile menţionate la acel alineat;

(c) atunci când există un drept anterior menţionat la articolul 8 alineatul (4), şi când se îndeplinesc condiţiile menţionate la acel alineat.

ê 422/2004 art. 1, pct. 17 (adaptat)

(2) Marca comunitară este, de asemenea, declarată nulă pe baza unei cereri prezentate Oficiului sau a unei cereri reconvenţionale în cadrul unei acţiuni în contrafacere, în cazul în care utilizarea ei poate fi interzisă în temeiul unui alt drept anterior Ö în conformitate cu legislaţia comunitară sau cu dreptul intern care îi reglementează protecţia Õ , în special:

(a) al unui drept la nume;

(b) al unui drept la imagine;

(c) al unui drept de autor;

(d) al unui drept de proprietate industrială.

ê 40/94

(3) Marca comunitară nu poate fi declarată nulă atunci când titularul unui drept menţionat la alineatul (1) sau (2) îşi dă în mod expres consimţământul pentru înregistrarea acestei mărci înaintea depunerii cererii de declarare a nulităţii sau a cererii reconvenţionale.

(4) Titularul unuia dintre drepturile menţionate la alineatul (1) sau (2), care a solicitat în prealabil declararea nulităţii mărcii comunitare sau a introdus o cerere reconvenţională în cadrul unei acţiuni în contrafacere, nu poate să depună o nouă cerere de declarare a nulităţii sau să introducă o cerere reconvenţională întemeiată pe un drept, altul decât cele pe care ar fi putut să le invoce în sprijinul primei cereri.

(5) Se aplică articolul 52 alineatul (3).

Articolul 54

Limitare a drepturilor ca urmare a toleranţei

(1) Titularul unei mărci comunitare care a tolerat timp de cinci ani consecutivi utilizarea unei mărci comunitare ulterioare în cadrul Comunităţii, având cunoştinţă despre această utilizare, nu mai poate solicita declararea nulităţii şi nici să se opună utilizării mărcii ulterioare pe baza respectivei mărci anterioare pentru produsele sau serviciile pentru care marca ulterioară a fost utilizată, cu excepţia cazului în care depunerea mărcii comunitare ulterioare a fost efectuată cu rea-credinţă.

(2) Titularul unei mărci naţionale anterioare menţionate la articolul 8 alineatul (2) sau al unui alt semn anterior menţionat la articolul 8 alineatul (4), care a tolerat timp de cinci ani consecutivi utilizarea unei mărci comunitare ulterioare în cadrul statului membru în care această marcă anterioară sau celălalt semn anterior este protejat, având cunoştinţă despre această utilizare, nu mai poate solicita declararea nulităţii şi nici să se opună utilizării mărcii ulterioare pe baza mărcii anterioare sau a celuilalt semn anterior pentru produsele sau serviciile pentru care marca ulterioară a fost utilizată, decât dacă depunerea mărcii comunitare ulterioare nu a fost efectuată cu rea-credinţă.

(3) În cazurile menţionate la alineatul (1) sau (2), titularul mărcii comunitare ulterioare nu poate să se opună utilizării dreptului anterior, cu toate că acest drept nu mai poate fi invocat împotriva mărcii comunitare ulterioare.

SECŢIUNEA 4

EFECTELE DECĂDERII ŞI ALE NULITĂŢII

Articolul 55

Efecte ale decăderii şi ale nulităţii

(1) Se consideră că marca comunitară nu a avut, începând cu data depunerii cererii de decădere sau a cererii reconvenţionale, efectele prevăzute de prezentul regulament, după cum titularul este declarat decăzut din drepturile sale în totalitate sau doar în parte. La cererea uneia dintre părţi, prin hotărâre poate fi stabilită o dată anterioară la care a intervenit una dintre cauzele de decădere.

(2) Se consideră că marca comunitară nu a avut, încă de la început, efectele prevăzute de prezentul regulament, după cum marca a fost declarată nulă în totalitate sau parţial.

(3) Sub rezerva dispoziţiilor interne referitoare fie la acţiunea în repararea prejudiciului cauzat din neglijenţa sau reaua-credinţă a titularului mărcii, fie îmbogăţirea fără justă cauză, efectul retroactiv al decăderii sau al nulităţii mărcii nu aduce atingere:

(a) hotărârilor pronunţate în acţiunile în contrafacere care au dobândit autoritate de lucru judecat şi au fost executate înainte de pronunţarea hotărârii de decădere sau de nulitate;

(b) contractelor încheiate anterior pronunţării hotărârii de decădere sau de nulitate, în măsura în care au fost executate înainte de pronunţarea hotărârii în cauză; cu toate acestea, în măsura în care circumstanţele justifică acest lucru, se poate solicita, din raţiuni de echitate, restituirea sumelor vărsate în temeiul contractului.

SECŢIUNEA 5

PROCEDURA DE DECĂDERE ŞI DE NULITATE ÎN FAŢA OFICIULUI

Articolul 56

Cerere de decădere şi de declarare a nulităţii

(1) Poate fi depusă la Oficiu o cerere de revocare sau de declarare a nulităţii mărcii comunitare:

(a) în cazurile prevăzute la articolele 51 şi 52, de către orice persoană fizică sau juridică, precum şi de către orice grup ori organism constituit pentru a reprezenta interesele fabricanţilor, producătorilor, prestatorilor de servicii, comercianţilor sau consumatorilor şi care, în termenii legislaţiei care îi este aplicabilă, are capacitatea de a sta în justiţie;

(b) în cazurile prevăzute la articolul 53 alineatul (1), de către persoanele menţionate la articolul 41 alineatul (1);

(c) în cazurile prevăzute la articolul 53 alineatul (2), de către titularii drepturilor anterioare menţionaţi de această dispoziţie sau de către persoanele abilitate să exercite drepturile în discuţie în temeiul legislaţiei statului membru respectiv.

(2) Cererea trebuie prezentată în scris şi motivată. Cererea se consideră ca fiind introdusă numai după achitarea taxei.

(3) Cererea de decădere sau de declarare a nulităţii este inadmisibilă în cazul în care o cerere având acelaşi obiect şi aceeaşi cauză a fost soluţionată între aceleaşi părţi de către o instanţă a unui stat membru, iar hotărârea respectivă a dobândit autoritate de lucru judecat.

Articolul 57

Examinarea cererii

(1) În cursul examinării cererii de decădere sau de declarare a nulităţii, Oficiul invită părţile, ori de câte ori este necesar, să-şi prezinte, în termenul alocat, observaţiile referitoare la notificările pe care acesta le-a adresat sau la comunicările prezentate de celelalte părţi.

(2) La cererea titularului mărcii comunitare, titularul unei mărci comunitare anterioare, care este parte în procedura în nulitate, aduce dovada că, în cursul celor cinci ani care preced data cererii de declarare a nulităţii, marca comunitară anterioară a făcut obiectul unei utilizări cu bună-credinţă în cadrul Comunităţii pentru produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată şi pe care cererea de declarare a nulităţii se întemeiază ori că există motive întemeiate pentru neutilizare, atât timp cât la acea dată marca comunitară anterioară fusese înregistrată cu cel puţin cinci ani în urmă. În afară de aceasta, în cazul în care marca comunitară anterioară a fost înregistrată cu cel puţin cinci ani înaintea publicării cererii de înregistrare a mărcii comunitare, titularul mărcii comunitare anterioare aduce, de asemenea, dovada îndeplinirii, până la acea dată, a condiţiilor prevăzute la articolul 42 alineatul (2). În cazul neprezentării acestei dovezi, cererea de declarare a nulităţii se respinge. În cazul în care marca comunitară anterioară nu a fost utilizată decât pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată, aceasta nu se consideră înregistrată decât pentru acea parte de produse sau servicii, în scopul examinării cererii de declarare a nulităţii.

(3) Alineatul (2) se aplică mărcilor naţionale anterioare menţionate la articolul 8 alineatul (2) litera (a), dat fiind că utilizarea în cadrul Comunităţii se înlocuieşte cu utilizarea în statul membru în care este protejată marca naţională anterioară.

(4) În cazul în care consideră necesar, Oficiul poate invita părţile să ajungă la un acord.

(5) În cazul în care din examinarea cererii de decădere sau de declarare a nulităţii reiese că ar fi trebuit să se respingă înregistrarea mărcii pentru toate sau doar pentru o parte dintre produsele sau serviciile pentru care a fost înregistrată, titularul mărcii comunitare este declarat decăzut din drepturi sau nulitatea mărcii este declarată pentru produsele sau serviciile respective. În caz contrar, cererea de decădere sau de declarare a nulităţii se respinge.

ê 422/2004 art. 1, pct. 18

(6) O menţiune a deciziei Oficiului privind cererea de decădere sau în nulitate este înscrisă în registru atunci când aceasta este definitivă.

ê 40/94

TITLUL VII

CĂI DE ATAC

Articolul 58

Hotărâri care pot fi supuse unei căi de atac

(1) Deciziile examinatorilor, ale diviziilor de opoziţie, ale diviziei administraţiei mărcilor şi aspectelor juridice, precum şi cele ale diviziilor de anulare pot fi supuse unei căi de atac. Calea de atac are efect suspensiv.

(2) O hotărâre care nu pune capăt unei proceduri în privinţa uneia dintre părţi nu poate fi supusă unei căi de atac decât după hotărârea finală, cu excepţia cazului în care hotărârea respectivă nu prevede o cale de atac independentă.

Articolul 59

Persoane îndreptăţite să introducă o cale de atac şi să se constituie părţi la procedură

Orice parte la o procedură care a avut drept rezultat o hotărâre poate introduce o cale de atac împotriva respectivei hotărâri, atât timp cât aceasta din urmă nu a fost pronunţată în favoarea sa. Celelalte părţi la procedură sunt de drept părţi la procedura căii de atac.

Articolul 60

Termen şi formă

Calea de atac trebuie formulată în scris şi depusă la Oficiu în termen de două luni de la data notificării hotărârii. Calea de atac se consideră ca fiind înaintată numai după achitarea taxei pentru calea de atac. În termen de patru luni de la data notificării hotărârii trebuie depus, în scris, un memoriu în care să se expună motivele de atac.

ê 422/2004 art. 1, pct. 19

Articolul 61

Revizuirea hotărârilor în cauzele ex parte

(1) În cazul în care partea care a introdus calea de atac este singura parte la procedură şi în cazul în care serviciul al cărei hotărâre este atacată consideră calea de atac admisibilă şi întemeiată, serviciul trebuie să admită calea de atac.

(2) În cazul în care nu se admite calea de atac într-un termen de o lună de la primirea expunerii motivelor, calea de atac trebuie să fie imediat înaintată camerei de recurs, fără nici un aviz asupra fondului.

ê 422/2004 art. 1, pct. 20

Articolul 62

Revizuirea hotărârilor în cauzele inter partes

(1) Atunci când procedura opune partea care a introdus calea de atac unei alte părţi şi în cazul în care serviciul al cărei hotărâre este atacată consideră calea de atac ca fiind admisibilă şi întemeiată, serviciul trebuie să admită calea de atac.

(2) Aceasta poate admite calea de atac numai în cazul în care serviciul al cărei hotărâre este atacată notifică celeilalte părţi intenţia de a admite calea de atac şi dacă aceasta o acceptă în termen de două luni de la data primirii notificării.

(3) În cazul în care cealaltă parte nu acceptă admiterea căii de atac în termen de două luni de la primirea notificării menţionate la alineatul (2) şi emite o declaraţie în acest sens sau dacă nu face nici o declaraţie în termenul prevăzut, calea de atac trebuie să fie imediat înaintată camerei de recurs, fără nici un aviz asupra fondului.

(4) Cu toate acestea, în cazul în care serviciul al cărei decizie este atacată nu consideră calea de atac admisibilă şi întemeiată în termen de o lună de la primirea expunerii motivelor, aceasta înaintează imediat calea de atac camerei de recurs, fără nici un aviz asupra fondului, în loc să ia măsurile prevăzute la alineatele (2) şi (3).

ê 40/94

Articolul 63

Examinarea căii de atac

(1) În cazul în care calea de atac este admisibilă, camera de recurs cercetează dacă se poate pronunţa asupra acesteia.

(2) În cursul examinării căii de atac, camera de recurs invită părţile, ori de câte ori este necesar, să-şi prezinte, în termenul alocat, observaţiile referitoare la notificările pe care aceasta le-a adresat sau la comunicările prezentate de celelalte părţi.

Articolul 64

Hotărârea privind calea de atac

(1) În urma examenului de fond asupra căii de atac, camera de recurs se pronunţă asupra acesteia. Aceasta poate fie să exercite competenţele organului care a pronunţat hotărârea atacată, fie să retrimită cauza spre soluţionare organului în cauză.

(2) În cazul în care camera de recurs retrimite cauza spre soluţionare organului care a pronunţat hotărârea atacată, acest organ este obligat să ţină seama de considerentele şi de dispozitivul hotărârii pronunţate de camera de recurs, cu condiţia ca împrejurările cauzei să fi rămas aceleaşi.

(3) Hotărârile camerelor de recurs produc efecte numai de la data expirării termenului menţionat la articolul 65 alineatul (5), sau, dacă în acest termen a fost înaintată o acţiune în faţa Curţii de Justiţie, de la data respingerii căii de atac în cauză.

Articolul 65

Acţiune în faţa Curţii de Justiţie

(1) Hotărârile camerelor de recurs prin care se pronunţă asupra unei căi de atac pot forma obiectul unei acţiuni în faţa Curţii de Justiţie.

(2) Acţiunea se înaintează pe motive de necompetenţă, încălcarea unor norme fundamentale de procedură, nerespectarea tratatului, nerespectarea dispoziţiilor prezentului regulament sau a oricărei norme de drept privind aplicarea acestuia sau abuzul de putere.

(3) Curtea de Justiţie are competenţa atât de a anula, cât şi de a modifica hotărârea atacată.

(4) Calea de atac este deschisă oricărei părţi la procedura înaintea camerei de recurs, în măsura în care hotărârea nu fost pronunţată în favoarea sa.

(5) Acţiunea se introduce în faţa Curţii de Justiţie în termen de două luni de la data notificării hotărârii camerei de recurs.

(6) Oficiul are obligaţia de a lua toate măsurile necesare pentru executarea hotărârii Curţii de Justiţie.

TITLUL VIII

MĂRCILE COMUNITARE COLECTIVE

ARTICOLUL 66

Mărci comunitare colective

(1) Pot constitui mărci comunitare colective acele mărci comunitare astfel desemnate la data depunerii şi destinate să facă distincţie între produsele sau serviciile membrilor asociaţiei titular ale acestora de cele ale altor întreprinderi. Pot depune mărci comunitare colective asociaţiile de fabricanţi, producători, prestatori de servicii sau comercianţi care, în termenii legislaţiei care li se aplică, au capacitatea, în nume propriu, să fie titulari de drepturi şi obligaţii de orice natură, să atribuie contracte sau să întocmească alte acte juridice şi să stea în justiţie, precum şi persoanele juridice de drept public.

(2) Prin derogare de la articolul 7 alineatul (1) litera (c), pot constitui mărci comunitare colective în sensul alineatului (1) semne sau indicaţii care pot servi, în comerţ, la desemnarea provenienţei geografice a produselor sau serviciilor. O marcă colectivă nu autorizează titularul să interzică unui terţ să utilizeze în comerţ aceste semne sau indicaţii, atât timp cât această utilizare este făcută conform bunelor practici în domeniul industrial sau comercial; în special, o astfel de marcă nu poate fi opusă unui terţ abilitat să folosească o denumire geografică.

(3) Dispoziţiile prezentului regulament se aplică mărcilor comunitare colective, cu excepţia cazului în care articolele 67-74 prevăd altfel.

Articolul 67

Regulament de utilizare a mărcii

(1) Solicitantul înregistrării unei mărci comunitare colective trebuie să prezinte un regulament de utilizare în termenul alocat.

(2) Regulamentul de utilizare indică persoanele autorizate să utilizeze marca, condiţiile de afiliere la asociaţie, precum şi, în măsura în care există, condiţiile de utilizare a mărcii, inclusiv sancţiunile. Regulamentul de utilizare a unei mărci menţionate la articolul 66 alineatul (2), trebuie să autorizeze orice persoană ale cărei produse sau servicii provin din zona geografică respectivă să devină membră a asociaţiei care este titular al mărcii.

Articolul 68

Respingerea cererii

(1) Pe lângă motivele de respingere a unei cereri de înregistrare a mărcii comunitare prevăzute la articolele 36 şi 37, cererea de înregistrare a mărcii comunitare colective se respinge atunci când nu respectă dispoziţiile articolului 66 sau ale articolului 67 sau când regulamentul de utilizare contravine ordinii publice sau bunelor moravuri.

(2) Cererea de înregistrare a mărcii comunitare colective se respinge şi atunci când publicul riscă să fie indus în eroare în ceea ce priveşte caracterul sau semnificaţia mărcii şi, mai ales, atunci când se poate să fie considerată a fi altceva decât o marcă colectivă.

(3) Cererea nu se respinge în cazul în care solicitantul, printr-o modificare a regulamentului de utilizare, îndeplineşte cerinţele prevăzute la alineatele (1) şi (2).

Articolul 69

Observaţii ale terţilor

Pe lângă cazurile menţionate la articolul 40, orice persoană sau grup menţionat la acest articol poate adresa Oficiului observaţii scrise întemeiate pe un anumit motiv pentru care ar trebui respinsă cererea de înregistrare a mărcii comunitare colective, în temeiul articolului 68.

Articolul 70

Utilizarea mărcii

Utilizarea mărcii comunitare colective de către orice persoană abilitată să utilizeze această marcă respectă dispoziţiile prezentului regulament, atât timp cât celelalte condiţii cărora se supune utilizarea mărcii comunitare sunt respectate.

Articolul 71

Modificarea regulamentului de utilizare a mărcii

(1) Titularul mărcii comunitare colective trebuie să transmită Oficiului orice regulament de utilizare modificat.

(2) Modificarea nu se menţionează în registru în cazul în care regulamentul de utilizare modificat nu respectă dispoziţiile articolului 67 sau în cazul în care conţine un motiv de respingere menţionat la articolul 68.

(3) Articolul 67 se aplică regulamentului de utilizare modificat.

(4) În sensul punerii în aplicare a prezentului regulament, modificarea regulamentului de utilizare nu produce efecte decât de la data înscrierii în registru a menţiunii de modificare.

Articolul 72

Exercitarea acţiunii în contrafacere

(1) Dispoziţiile articolului 22 alineatele (3) şi (4) privind drepturile licenţiaţilor se aplică oricărei persoane abilitate să utilizeze o marcă comunitară colectivă.

(2) Titularul unei mărci comunitare colective poate cere, în numele persoanelor abilitate să utilizeze marca, repararea prejudiciului suferit de acestea în urma utilizării neautorizate a mărcii.

Articolul 73

Cauze de decădere

În afara cauzelor de decădere prevăzute la articolul 51, titularul mărcii comunitare colective este declarat decăzut din drepturi ca urmare a unei cereri depuse la Oficiu sau a unei cereri reconvenţionale în cadrul unei acţiuni în contrafacere atunci când:

(a) titularul nu ia măsuri corespunzătoare în vederea prevenirii unei utilizări a mărcii care nu ar fi compatibilă cu condiţiile de utilizare prevăzute de regulamentul de utilizare, a cărui modificare, dacă este cazul, a fost menţionată în registru;

(b) modul în care marca a fost utilizată de către titular a avut drept consecinţă posibilitatea ca aceasta să inducă consumatorul în eroare în sensul articolului 68 alineatul (2);

(c) modificarea regulamentului de utilizare a fost menţionată de către titular în registru, contrar dispoziţiilor articolului 71 alineatul (2), cu excepţia cazului în care titularul mărcii respectă, printr-o nouă modificare a regulamentului de utilizare, condiţiile stabilite de aceste dispoziţii.

Articolul 74

Cauze de nulitate

Pe lângă cauzele de nulitate prevăzute la articolele 52 şi 53, marca comunitară colectivă este declarată nulă ca urmare a unei cereri depuse la Oficiu sau a unei cereri reconvenţionale în cadrul unei acţiuni în contrafacere atunci când a fost înregistrată contrar dispoziţiilor articolului 68, cu excepţia cazului în care titularul mărcii respectă, printr-o modificare a regulamentului de utilizare, cerinţele stabilite de aceste dispoziţii.

TITLUL IX

DISPOZIŢII DE PROCEDURĂ

SECŢIUNEA 1

DISPOZIŢII GENERALE

Articolul 75

Motivarea hotărârilor

Hotărârile Oficiului sunt motivate. Acestea nu se pot întemeia decât pe motive sau dovezi asupra cărora părţile interesate au avut posibilitatea de a formula observaţii.

Articolul 76

Examinarea din oficiu a faptelor

(1) În cursul procedurii, Oficiul procedează la examinarea din oficiu a faptelor; cu toate acestea, în cazul unei proceduri privind motivele relative de respingere a înregistrării, examinarea este limitată la motivele invocate şi la cererile introduse de părţi.

(2) Oficiul poate să nu ia în considerare faptele pe care părţile nu le-au invocat sau dovezile pe care nu le-au furnizat în timp util.

Articolul 77

Procedură orală

(1) Oficiul recurge la procedura orală fie din oficiu, fie la cererea uneia dintre părţile la procedură, cu condiţia ca acest lucru să fie considerat util.

(2) Procedura orală în faţa examinatorilor, divizia de opoziţie şi divizia administrativă a mărcilor şi problemelor juridice nu este publică.

(3) Procedura orală, inclusiv pronunţarea hotărârii, este publică în faţa diviziei de anulare şi a camerelor de recurs, cu excepţia cazului în care există o hotărâre contrară a instanţei sesizate, caz în care publicitatea ar putea prezenta, în special pentru o parte la procedură, inconveniente grave şi nejustificate.

Articolul 78

Probaţiune

(1) În cadrul oricărei proceduri în faţa Oficiului, se pot administra în special următoarele mijloace de probă:

(a) ascultarea părţilor;

(b) solicitarea de informaţii;

(c) prezentarea de documente şi de mijloace de probă;

(d) ascultarea martorilor;

(e) expertiza;

(f) declaraţiile scrise date sub jurământ sau în mod solemn sau cu efect echivalent în conformitate cu legislaţia statului în care sunt făcute.

(2) Serviciul sesizat poate însărcina pe unul dintre membrii acestuia să procedeze la administrarea mijloacelor de probă.

(3) În cazul în care Oficiul consideră necesar ca o parte, un martor sau un expert să depună mărturie orală, acesta invită persoana în cauză să se înfăţişeze înaintea sa.

(4) Părţile sunt informate în legătură cu ascultarea unui martor sau a unui expert în faţa Oficiului. Acestea au dreptul de a fi prezente şi de a pune întrebări martorului sau expertului.

Articolul 79

Notificare

Oficiul notifică din oficiu toate hotărârile şi invitaţiile de a se înfăţişa înaintea sa, precum şi comunicările care determină curgerea unui termen sau a căror notificare este prevăzută de alte dispoziţii ale prezentului regulament sau ale regulamentului sau este dispusă de către preşedintele Oficiului.

ê 422/2004 art. 1, pct. 21

Articolul 80

Eliminarea sau revocarea

(1) Atunci când Oficiul efectuează o înscriere în registru sau ia o decizie care conţine o eroare de procedură evidentă, care îi este imputabilă, acesta asigură eliminarea înscrierii respective sau revocarea deciziei. În cazul în care există numai o singură parte la procedură ale cărei drepturi au fost încălcate prin înscriere sau prin act, eliminarea înscrierii sau revocarea deciziei este dispusă chiar dacă, pentru partea respectivă, eroarea nu a fost evidentă.

(2) Eliminarea înscrierii sau revocarea deciziei, prevăzute la alineatul (1), se dispun din oficiu sau la cererea uneia dintre părţile la procedură, de către instanţa care a făcut înscrierea sau care adoptă decizia. Eliminarea sau revocarea sunt efectuate în termen de şase luni de la data înscrierii în registru sau de la adoptarea deciziei, după ce au fost ascultate părţile la procedură, precum şi eventualii titulari de drepturi asupra mărcii comunitare în cauză care sunt înscrişi în registru.

(3) Prezentul articol nu aduce atingere dreptului părţilor de a formula o cale de atac în aplicarea articolelor 58 şi 65 şi nici posibilităţii, în conformitate cu procedura şi condiţiile stabilite de regulamentul de aplicare de a obţine corectarea erorilor lingvistice sau de transcriere şi a erorilor evidente care figurează în deciziile Oficiului, precum şi a erorilor imputabile Oficiului în timpul înregistrării mărcii sau al publicării acestei înregistrări.

ê 40/94

Articolul 81

Restitutio in integrum

(1) Solicitantul înregistrării sau titularul unei mărci comunitare sau orice altă parte la o procedură în faţa Oficiului care, deşi a dat dovadă de întreaga prudenţă impusă de circumstanţe, nu a fost în măsură să respecte un termen prevăzut de Oficiu, este repus în drepturi, la cerere, în cazul în care obstrucţionarea a avut drept consecinţă directă, în temeiul dispoziţiilor prezentului regulament, pierderea unui drept sau pierderea unei căi de atac.

(2) Cererea trebuie prezentată în scris în termen de două luni de la încetarea obstrucţionării. În acelaşi termen trebuie îndeplinit actul nerealizat. Cererea nu este admisibilă decât într-un termen de un an de la data expirării termenului nerespectat. În caz de neprezentare a cererii de reînnoire a înregistrării sau de neplată a unei taxe de reînnoire, termenul suplimentar de şase luni prevăzut la articolul 47 alineatul (3) a treia teză se deduce din perioada de un an.

(3) Cererea trebuie motivată şi să indice faptele şi motivele invocate în sprijinul său. Aceasta nu se consideră depusă decât după achitarea taxei de restitutio in integrum .

(4) Organul care are competenţa de a statua în ceea ce priveşte actul neîndeplinit se pronunţă asupra cererii.

ê 422/2004 art. 1, pct. 22

(5) Prezentul articol nu se aplică termenelor prevăzute la alineatul (2), la articolul 41 alineatele (1) şi (3), şi la articolul 82.

ê 40/94

(6) Atunci când solicitantul înregistrării sau titularul unei mărci comunitare este repus în drepturi, acesta nu-şi poate invoca drepturile împotriva unui terţ care, de bună-credinţă, pe parcursul perioadei cuprinse între pierderea dreptului asupra cererii sau a mărcii comunitare şi publicarea menţiunii privind repunerea în drepturi, a introdus pe piaţă produse sau a prestat servicii sub un semn identic sau similar cu marca comunitară.

(7) Terţul care poate să se prevaleze de dispoziţiile alineatului (6) poate formula terţă opoziţie împotriva hotărârii de repunere în drepturi a solicitantului sau a titularului unei mărci comunitare, în termen de două luni de la data publicării menţiunii de repunere în drepturi.

(8) Prezentul articol nu aduce atingere dreptului unui stat membru de a acorda restitutio in integrum în ceea ce priveşte termenele prevăzute de prezentul regulament şi care trebuie să fie respectate în faţa autorităţilor statului în cauză.

ê 422/2004 art. 1, pct. 23

Articolul 82

Continuarea procedurii

(1) Solicitantul sau titularul unei mărci comunitare sau orice altă parte la o procedură în faţa Oficiului care a omis să respecte un termen faţă de Oficiu poate obţine, la cerere, continuarea procedurii, cu condiţia ca, în momentul în care cererea este introdusă, actul omis să fie îndeplinit. Cererea de continuare a procedurii se acceptă numai dacă este prezentată în termen de două luni de la data de expirare a termenului nerespectat. Cererea se consideră prezentată numai după plata unei taxe de continuare a procedurii.

(2) Prezentul articol nu este aplicabil termenelor prevăzute la articolul 25 alineatul (3), articolul 27, articolul 29 alineatul (1), articolul 33 alineatul (1), articolul 36 alineatul (2), articolele 41 şi 42, articolul 47 alineatul (3), articolele 60 şi 62, articolul 65 alineatul (5), articolele 71 şi 112, pentru termenele prevăzute de prezentul articol şi pentru termenele prevăzute de regulamentul de aplicare pentru a putea invoca, după depunerea cererii, o prioritate în aplicarea articolului 30, o prioritate de expunere în temeiul articolului 33 sau o senioritate în sensul articolului 34.

(3) Instanţa care este competentă pentru a statua cu privire la actul omis se pronunţă asupra cererii.

(4) În cazul în care Oficiul admite cererea, consecinţele nerespectării termenului se consideră că nu s-au produs.

(5) În cazul în care Oficiul respinge cererea, taxa se restituie.

ê 40/94

Articolul 83

Trimitere la principiile generale

În absenţa unei dispoziţii de procedură în prezentul regulament, în regulamentul de punere în aplicare, în regulamentul privind taxele sau în regulamentul de procedură al camerelor de recurs, Oficiul ia în considerare principiile general admise în domeniu în statele membre.

Articolul 84

Încetarea obligaţiilor financiare

(1) Dreptul Oficiului de a solicita achitarea taxelor se prescrie în termen de patru ani de la sfârşitul anului calendaristic în cursul căruia taxa a devenit exigibilă.

(2) Drepturile împotriva Oficiului în ceea ce priveşte restituirea taxelor sau sumele percepute excedentar de către acesta cu ocazia achitării taxelor se prescriu în patru ani de la sfârşitul anului calendaristic în cursul căruia a luat naştere dreptul.

(3) Termenul prevăzut la alineatele (1) şi (2) se întrerupe, în cazul menţionat la alineatul (1), printr-o invitaţie de a achita taxa şi, în cazul menţionat la alineatul (2), printr-o solicitare scrisă de a invoca dreptul în cauză. Termenul menţionat reîncepe să curgă de la data întreruperii sale; expiră la sfârşitul unei perioade de şase ani calculată începând cu sfârşitul anului calendaristic în cursul căruia a început să fie calculat iniţial, cu excepţia cazului în care a fost intentată o acţiune în justiţie în vederea valorificării dreptului în cauză; în acest caz, termenul expiră cel mai devreme la încheierea unei perioade de un an calculată de la data la care hotărârea a dobândit autoritate de lucru judecat.

SECŢIUNEA 2

CHELTUIELI

Articolul 85

Repartizarea cheltuielilor

(1) Partea care pierde într-o procedură de opoziţie, de decădere, în nulitate sau într-o cale de atac suportă taxele pretinse de cealaltă parte, precum şi, fără a aduce atingere dispoziţiilor articolului 119 alineatul (6), toate cheltuielile pretinse de aceasta indispensabile pentru desfăşurarea procedurilor, inclusiv cheltuielile de deplasare, de şedere şi remuneraţia unui agent, consilier sau avocat, în limita tarifelor stabilite pentru fiecare categorie de cheltuieli, în condiţiile prevăzute de regulamentul de punere în aplicare.

(2) Cu toate acestea, în măsura în care părţile cad în pretenţii în privinţa unuia sau mai multor capete de cerere sau în măsura în care echitatea impune acest lucru, divizia de opoziţie, divizia de anulare sau camera de recurs decide o repartizare diferită a cheltuielilor.

(3) Partea care pune capăt unei proceduri prin retragerea cererii de înregistrare a mărcii comunitare, a opoziţiei, a cererii de decădere sau a cererii în nulitate ori a căii de atac, prin faptul că nu-şi reînnoieşte înregistrarea mărcii comunitare sau prin faptul că renunţă la aceasta, suportă taxele, precum şi cheltuielile pretinse de cealaltă parte în condiţiile prevăzute la alineatele (1) şi (2).

(4) Dacă nu se pronunţă o hotărâre într-o anumită cauză, divizia de opoziţie, divizia de anulare sau camera de recurs are competenţa de a decide modul de repartizare a cheltuielilor.

(5) Atunci când părţile stabilesc, în faţa diviziei de opoziţie, a diviziei de anulare sau a camerei de recurs un acord asupra cheltuielilor, diferit de cel ce rezultă din aplicarea alineatelor precedente, instanţa respectivă ia act de acest acord.

ê 422/2004 art. 1, pct. 24

(6) Divizia de opoziţie sau divizia de anulare sau camera de recurs stabileşte valoarea cheltuielilor de rambursat în temeiul alineatelor anterioare, în cazul în care aceste cheltuieli se limitează la taxele plătite Oficiului şi la cheltuielile de reprezentare. În toate celelalte cazuri, grefa camerei de recurs sau un membru al personalului diviziei de opoziţie sau de anulare stabileşte valoarea cheltuielilor de rambursat la cerere. Cererea este admisă numai atunci când este primită în termen de două luni de la data la care decizia care face obiectul cererii de fixare a cheltuielilor devine definitivă. Această valoare poate fi revizuită, prin cererea prezentată în termenul prevăzut, prin decizia diviziei de opoziţie sau a diviziei de anulare sau a camerei de recurs.

ê 40/94

è1 422/2004 art. 1, pct. 24

Articolul 86

Executarea hotărârilor de stabilire a valorii cheltuielilor

(1) Orice hotărâre definitivă a Oficiului care stabileşte valoarea cheltuielilor constituie titlu executoriu.

(2) Executarea silită este reglementată de normele de procedură civilă aflate în vigoare în statul pe teritoriul căruia aceasta are loc. Hotărârea este investită cu formulă executorie, fără să fie necesar alt control în afara celui de verificare a autenticităţii titlului, de către autoritatea naţională pe care guvernul fiecăruia dintre statele membre o desemnează în acest sens şi pe care o face