COMUNICARE A COMISIEI

Avizul Comisiei (1) privind monitorizarea ecosistemelor în temeiul articolului 9 și al anexei V la Directiva (UE) 2016/2284 a Parlamentului European și a Consiliului privind reducerea emisiilor naționale de anumiți poluanți atmosferici (Directiva PNE)

(2019/C 92/01)

1. Introducere și temei juridic

Scopul prezentelor orientări este de a aborda principalele întrebări pe care statele membre ar putea să le aibă cu privire la aspectele practice legate de crearea și gestionarea unei rețele de puncte de monitorizare care să îndeplinească cerințele prevăzute la articolul 9 din Directiva (UE) 2016/2284 (Directiva PNE) (2). Având titlu orientativ, prezentul document nu are caracter obligatoriu din punct de vedere juridic, iar statele membre dispun de flexibilitatea de a-și înființa rețelele în modul adecvat și practic pentru situația lor internă, cu condiția să asigure monitorizarea impactului poluării atmosferice, astfel cum se prevede la articolul 9. Atunci când își raportează rețelele, statele membre sunt încurajate să prezinte un document în care să explice modul în care au fost elaborate rețelele în vederea îndeplinirii cerințelor din Directiva PNE.

Atât Directiva 2001/81/CE (3) („Directiva PNE anterioară”), cât și Directiva (UE) 2016/2284 („Directiva PNE”) au scopul de a îmbunătăți nu numai sănătatea umană, ci și starea ecosistemelor din întreaga UE. Programul „Aer curat pentru Europa” (4) include, pe lângă obiectivul său de reducere a impactului asupra sănătății în întreaga Uniune, un obiectiv privind o reducere cu 35 % a suprafeței ecosistemelor supuse eutrofizării până în 2030, comparativ cu 2005.

Determinarea amplorii impactului poluării atmosferice asupra ecosistemelor din UE se bazează pe depășirea cantităților și a nivelurilor critice de sulf, azot și ozon, care se bazează predominant pe transportul poluanților atmosferici pe distanțe lungi. Calculul acestor praguri de efect s-a bazat pe activitatea grupului de lucru privind efectele din cadrul Protocolului de la Göteborg la Convenția asupra poluării atmosferice transfrontaliere pe distanțe lungi (Convenția LRTAP (5)), inclusiv pe activitatea Centrului de coordonare pentru efecte (CCE) și pe programele internaționale de cooperare (International Cooperative Programmes, ICP) privind apele, pădurile, vegetația, monitorizarea integrată (6), precum și pe rețelele de monitorizare instituite în acest scop în zona părților participante la Protocolul de la Göteborg.

Având în vedere importanța majoră a acestei activități pentru obiectivele în materie de ecosisteme ale politicii UE în domeniul calității aerului și pentru a evalua eficacitatea angajamentelor naționale de reducere a emisiilor, colegiuitorii au inclus în Directiva PNE dispoziții care impun monitorizarea impactului poluării atmosferice asupra ecosistemului. În plus, monitorizarea obligatorie este menită să consolideze activitatea desfășurată în temeiul Convenției LRTAP.

Obligațiile principale care le revin statelor membre în temeiul Directivei PNE sunt următoarele:

— să asigure monitorizarea impactului negativ al poluării atmosferice asupra ecosistemelor pe baza unei rețele de puncte de monitorizare care este reprezentativă pentru tipurile lor de habitate de apă dulce, naturale și seminaturale neforestiere, precum și de ecosisteme forestiere, adoptând o abordare eficientă din punctul de vedere al costurilor și bazată pe risc [articolul 9 alineatul (1) primul paragraf];

— să transmită Comisiei și Agenției Europene de Mediu, până la 1 iulie 2018 și, ulterior, din patru în patru ani, amplasarea punctelor de monitorizare și indicatorii asociați utilizați pentru monitorizarea impactului poluării atmosferice [articolul 10 alineatul (4) litera (a)];

— să transmită Comisiei și Agenției Europene de Mediu, până la 1 iulie 2019 și, ulterior, din patru în patru ani, datele de monitorizare menționate la articolul 9 [articolul 10 alineatul (4) litera (b)].

Comisia:

— raportează Parlamentului European și Consiliului, până la 1 aprilie 2020 și, ulterior, din patru în patru ani, cu privire la progresele înregistrate în îndeplinirea obiectivelor Uniunii în materie de biodiversitate și ecosisteme, în conformitate cu al șaptelea program de acțiune pentru mediu (cel de al șaptelea PAM) (7) [articolul 11 alineatul (1) litera (a) punctul (iii)] (pentru mai multe detalii, a se vedea secțiunea 2).

Crearea unei rețele complet operaționale pentru monitorizarea impactului poluării atmosferice este o chestiune care ține de îmbunătățirea treptată. Prezentele orientări se concentrează asupra aspectelor-cheie pentru primele cicluri de raportare (2018 și 2019). Pe baza informațiilor raportate de statele membre în temeiul articolului 10, Comisia va evalua, în raportul său care urmează să fie publicat în 2020 în temeiul articolului 11 din Directiva PNE, în ce măsură ar trebui consolidate rețelele de monitorizare instituite până în prezent pentru a îndeplini cerințele prevăzute la articolul 9. Pe baza evaluării respective și a oricăror alte aspecte sau lecții învățate care vor fi survenit în cursul procesului de punere în aplicare, se va analiza dacă sunt necesare îmbunătățiri suplimentare ale monitorizării. Îmbunătățirile în cauză ar trebui ulterior să fie puse în aplicare, în măsura în care este posibil, pentru cel de al doilea ciclu de raportare (2022 și 2023).

Prezentele orientări sunt structurate după cum urmează:

— Secțiunea 2: Obiectivele monitorizării ecosistemelor în temeiul Directivei PNE

— Secțiunea 3: Domeniul de aplicare și structura rețelei de monitorizare a ecosistemelor

— Secțiunea 4: Relația cu alte activități de monitorizare

— Secțiunea 5: Raportarea

— Secțiunea 6: Sprijinul pentru punerea în aplicare

— Secțiunea 7: Studii de caz

2. Obiectivele monitorizării ecosistemelor în temeiul Directivei PNE

Obiectivul sistemului de monitorizare a ecosistemelor este de a furniza baza de cunoștințe pentru evaluarea eficacității Directivei PNE în ceea ce privește protecția mediului. În ceea ce privește protecția mediului, directiva (articolul 1 și articolul 11 se referă la „obiectivele Uniunii în materie de biodiversitate și ecosisteme, în conformitate cu cel de al șaptelea PAM” care, în legătură cu poluarea atmosferică, sunt definite după cum urmează: „poluarea atmosferică și impactul său asupra ecosistemelor și biodiversității vor fi reduse, cu obiectivul pe termen lung de a nu se depăși cantitățile și nivelurile critice” (8).

Prin urmare, intenția este de a consolida o rețea de monitorizare a ecosistemelor, necesară pentru a determina starea ecosistemelor terestre și de apă dulce, precum și pentru a anticipa schimbările acestora, într-o perspectivă pe termen lung, în ceea ce privește impactul emisiilor de oxizi de sulf (SOX), de oxizi de azot (NOX), de amoniac (NHy) și de ozon troposferic (și anume, acidifierea, eutrofizarea, daunele produse de ozon sau schimbările în materie de biodiversitate). Prin urmare, obiectivul final al monitorizării este de a îmbunătăți informațiile privind impactul poluării atmosferice asupra ecosistemelor terestre și de apă dulce, inclusiv amploarea oricărui impact și timpul de recuperare a ecosistemului atunci când impacturile sunt reduse, precum și de a contribui la o revizuire a cantităților și nivelurilor critice.

Pentru a realiza aceste obiective, statele membre se coordonează cu alte programe de monitorizare de pe teritoriul lor și din Uniunea Europeană și, după caz, în cadrul Convenției LRTAP. Monitorizarea ecosistemelor, pusă în aplicare în prezent în temeiul Directivei Păsări (9), al Directivei Habitate (10) și al Directivei-cadru privind apa (11), implică o rețea de raportare amplă cu privire la starea generală a ecosistemelor, însă impactul poluării atmosferice nu este monitorizat în temeiul acestor directive. Prin urmare, datele privind starea ecosistemului colectate în cadrul acestor evaluări ample vor fi doar parțial relevante pentru obiectivele de la articolul 9 (acest aspect este abordat mai în detaliu în secțiunea 4 de mai jos, pe tema „Relația cu alte activități de monitorizare”). Monitorizarea Directivei PNE urmează monitorizarea efectelor Convenției LRTAP prin faptul că are legătură în mod specific cu analiza impactului poluării atmosferice ca presiune asupra ecosistemelor, în vederea unei mai bune înțelegeri a mecanismelor implicate, a amplorii impacturilor și a perspectivelor de redresare. Monitorizarea ecosistemelor în temeiul Convenției LRTAP este, prin urmare, relevantă în mod direct pentru obiectivele Directivei PNE.

3. Domeniul de aplicare și structura rețelei de monitorizare a ecosistemelor

3.1. Impacturile de interes

Impacturile poluării atmosferice care sunt de interes pentru monitorizarea ecosistemelor sunt, în primul rând, cele legate de substanțele pentru care sunt stabilite angajamente de reducere în anexa II la directivă (și anume, SO2, NOX, COVnm, NH3 și PM2,5), și anume: acidifierea, eutrofizarea și daunele produse de ozon în ceea ce privește creșterea vegetației și biodiversitatea. Deși impactul altor poluanți (de exemplu, metalele grele) reprezintă, de asemenea, un motiv de îngrijorare, este adecvată o abordare treptată și se propune ca prima etapă a monitorizării să se concentreze asupra acestor trei impacturi.

3.2. Tipuri de ecosisteme

Articolul 9 alineatul (1) din Directiva PNE prevede ca statele membre să desfășoare activități de monitorizare pe baza: „unei rețele de puncte de monitorizare care este reprezentativă pentru tipurile lor de habitate de apă dulce, naturale și seminaturale, precum și de ecosisteme forestiere, adoptând o abordare eficientă din punctul de vedere al costurilor și bazată pe risc”.

Există un număr mare de tipuri de ecosisteme distribuite în întreaga Europă (12), cu o variație semnificativă a numărului de tipuri de ecosisteme pe stat membru. În timp ce acoperirea rețelei trebuie să fie reprezentativă pentru ecosistemele existente pe teritoriile lor, statele membre ar trebui să adopte o abordare eficientă din punctul de vedere al costurilor și bazată pe risc, astfel cum se prevede la articolul 9 alineatul (1) din Directiva PNE, atunci când acestea aleg numărul și locațiile punctelor de monitorizare, precum și tipul de indicatori monitorizați.

Un punct de plecare pentru identificarea unui număr reprezentativ de ecosisteme și a habitatelor acestora care urmează a fi supuse monitorizării este numărul regiunilor biogeografice din fiecare stat membru. Cea mai recentă clasificare a regiunilor biogeografice ale UE cuprinde unsprezece zone (alpină, anatoliană, arctică, atlantică, a Mării Negre, boreală, continentală, macaroneziană, mediteraneeană, panonică și stepică), prezentate în figura 1 de mai jos.

În mod ideal, ar trebui stabilit cel puțin un punct de monitorizare pentru fiecare tip de ecosistem dintr-o regiune biogeografică.

Figura 1

Regiunile biogeografice din Europa (1)

(1) https://www.eea.europa.eu/data-and-maps/data/biogeographical-regions-europe-3

În cadrul fiecărei regiuni biogeografice, principalele ecosisteme și habitate de interes pot fi clasificate în conformitate cu clasificările MAES (13) și EUNIS (14). Proporția suprafeței acoperite de fiecare tip de ecosistem MAES variază considerabil (figura 2) într-o țară și în întreaga UE și există, de asemenea, variații semnificative de la o țară la alta.

Figura 2

Suprafața și procentul de tipuri de ecosisteme MAES terestre și de apă dulce din UE-28 (MAES, 2016) (1)

(1) Raportul tehnic MAES 2016-095 „Cartografierea și evaluarea stării ecosistemelor din Europa: Progrese și provocări. Al 3-lea raport – Final, martie 2016”.

Unele tipuri de ecosisteme din clasificarea MAES nu sunt, în mod evident, relevante pentru scopurile Directivei PNE (în principal ecosistemele urbane și cea mai mare parte a terenurilor fără vegetație sau cu vegetație rară). În ceea ce privește terenurile cultivate, încărcarea cu nutrienți prin poluare atmosferică este mai puțin relevantă față de fertilizare și alte măsuri însă, cu toate acestea, faptul că culturile sunt sensibile la ozon justifică monitorizarea.

Pe această bază, șase mari categorii de ecosisteme sunt relevante pentru Directiva PNE: pajiști, terenuri cultivate, păduri și zone împădurite, lande și pășuni cu arbuști, zone umede, precum și râuri și lacuri, astfel cum se prezintă în tabelul 1. Aceste categorii MAES pot fi ușor corelate cu clasele de habitate EUNIS (nivelul 1 și 2) și clasele de acoperire a terenului Corine (Corine Land Cover) (15) (nivelul 3) la nivelul respectiv al informațiilor disponibile, de la nivelul general 1 până la nivelul 3, care este mai detaliat, sau la un nivel superior. Ecosistemele și habitatele specifice care prezintă interes special sau care sunt de mare importanță și valoare pot fi integrate în sistemul de monitorizare, prin corelare cu aceste categorii.

Tabelul 1

Prezentare generală a ecosistemelor și a habitatelor și legătura dintre tipurile de ecosisteme MAES, clasele de habitate EUNIS și clasele de acoperire a terenului Corine

Tip de ecosistem MAES Clasele de habitate EUNIS Nivelul 1 Clasele de habitate EUNIS Nivelul 2 Clase de acoperire a terenului Corine Land Cover (CLC) Nivelul 3 Terenuri cultivate I Habitate agricole, horticole și domestice cultivate regulat sau recent I1 Terenuri arabile și culturi de grădină destinate comercializării I2 Zone cultivate din grădini și parcuri 2.1.1. Teren arabil neirigat 2.1.2. Terenuri irigate permanent 2.1.3. Câmpuri de orez 2.2.1. Plantații viticole 2.2.2. Plantații de pomi fructiferi și cu bace 2.2.3. Crânguri de măslini 2.4.1. Culturi anuale asociate cu culturile permanente 2.4.2. Modele complexe de cultivare 2.4.3. Terenuri ocupate în principal de agricultură, cu zone semnificative cu vegetație naturală 2.4.4. Zone agroforestiere Pajiști E Pajiști și terenuri dominate de plante erbacee, mușchi sau licheni E1 Pajiști uscate E2 Pajiști mezice E3 Pajiști umede sezonier și umede E4 Pajiști alpine și subalpine E5 Zone de la marginea terenurilor împădurite, luminișuri și zone cu plante erbacee înalte E6 Stepe sărăturate continentale E7 Pajiști cu puține păduri 2.3.1. Pășuni 3.2.1. Pajiști naturale Zone împădurite și păduri G Zone împădurite, păduri și alte suprafețe împădurite G1 Zone împădurite cu arbori cu frunze late căzătoare G2 Zone împădurite cu arbori sempervirescenți cu frunze late Zone împădurite de conifere G4 Zone împădurite mixte G5 Linii de arbori, păduri mici, zone împădurite recent tăiate, păduri aflate în stadiu incipient, subarboret 3.1.1. Pădure de foioase 3.1.2. Pădure de conifere 3.1.3. Pădure mixtă 3.2.4. Zone împădurite de tranziție cu arbuști Lande și pășuni cu arbuști F Lande, tufărișuri și tundre F1 Tundră F2 Tufărișuri arctice, alpine și subalpine F3 Tufărișuri temperate și mediteraneene-montane F4 Lande temperate cu arbuști F5 Machia, matorral arborescenți și tufărișuri termo-mediteraneene F6 Garigă F7 Pajiști mediteraneene spinoase F8 Tufărișuri xerofite termo-atlantice F9 Tufărișuri fluviale și de baltă FA Garduri vii FB Plantații de arbuști 3.2.2. Mlaștini și lande 3.2.3. Vegetație sclerofilă Zone umede D Turbării, mlaștini și lunci D1 Mlaștini oligotrofe și turbării de acoperire D2 Turbării de vale, mlaștini sterpe și mlaștini turboase de tranziție D3 Turbării apa, Palsa și poligon D4 Mlaștini bazice și turbării calcaroase produse de izvoare D5 Ciperacee și stufăriș, în mod normal fără apă de sine stătătoare D6 Mlaștini continentale saline și salmastre și stufăriș 4.1.1. Mlaștini continentale 4.1.2. Turbării Râuri și lacuri C Ape interioare de suprafață C1 Ape stătătoare de suprafață C2 Ape curgătoare de suprafață C3 Zona litorală a corpurilor de apă interioare de suprafață 5.1.1. Cursuri de apă 5.1.2. Corpuri de apă Sursă: http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/pdf/MAESWorkingPaper2013.pdf

3.3. Selectarea punctelor de monitorizare, a numărului și a densității acestora

Având în vedere diversitatea condițiilor în ceea ce privește cantitatea poluării atmosferice și caracteristicile biologice, chimice și fizice ale fiecărui tip de ecosistem din întreaga UE, această secțiune se axează pe furnizarea unor criterii calitative pentru selectarea punctelor de monitorizare, care sunt relevante pentru fiecare tip de ecosistem. Aceste criterii ar trebui să constituie baza pentru selectarea punctelor și pentru stabilirea numărului și a densității acestora în scopul de a asigura o rețea de monitorizare suficientă și consecventă, specifică situației fiecărui stat membru în parte. Ar trebui să se țină seama de faptul că selectarea punctelor de monitorizare este un proces bazat pe criterii multiple, care poate varia de la un stat membru la altul.

Acolo unde este posibil, punctele alese ar trebui să respecte următoarele principii:

— punctul de monitorizare ar trebui să fie tipic pentru tipul de ecosistem care trebuie monitorizat;

— punctul de monitorizare ar trebui să fie de așa natură încât impactul depunerilor din aer să poată fi diferențiat de alte presiuni;

— punctul de monitorizare ar trebui să fie sensibil la presiunea respectivă, astfel încât, dacă există impacturi, acestea să fie ușor de identificat.

Hărțile zonelor sensibile la anumite impacturi pot fi utile atunci când se selectează punctele de monitorizare.

Biodiversitatea ar trebui să fie un alt criteriu de selecție pentru punctele de monitorizare, pentru a aborda relațiile cauză-efect ale poluării asupra biodiversității. Deși nu toate punctele trebuie să aibă neapărat o valoare mare a biodiversității, rețeaua în ansamblu ar trebui să asigure o reprezentare adecvată a punctelor de monitorizare care sunt perturbate în proporție minimă de gestionare și, de preferință, sunt bogate în specii, care se pot regăsi, de exemplu, în zonele Natura 2000, în zonele desemnate la nivel național (CDDA) sau în alte zone protejate.

În ansamblu, numărul necesar și densitatea punctelor de monitorizare depind de sensibilitatea ecosistemelor, de tipurile de ecosisteme afectate, de numărul de tipuri de ecosisteme diferite care apar în diverse regiuni biogeografice (a se vedea secțiunea 3.2 de mai sus), precum și de intensitatea presiunilor exercitate de poluarea atmosferică. Rețeaua națională ar trebui să fie de așa natură încât să permită analiza gradienților spațiali și înțelegerea relațiilor cauză-efect și ar trebui să furnizeze date pentru cartografierea și modelarea cantităților, a nivelurilor și a depășirilor critice. Este mai important să existe puncte de monitorizare în mai multe regiuni decât să existe mai multe puncte în fiecare regiune. În zonele mai virgine este nevoie de mai puține puncte de monitorizare atunci când nu se anticipează schimbări majore în regiunile respective, însă acestea nu ar trebui omise.

În ceea ce privește condițiile naturale de mediu, cei mai importanți gradienți identificați în statele membre ar trebui să fie acoperiți de rețea. Parametrii climatici principali (precipitații, temperatură), parametrii hidrologici și gradienții privind alcalinitatea solului (de exemplu, pH-ul) ar trebui să varieze în mod sistematic. Aceste informații sunt parțial inerente regiunilor biogeografice respective (a se vedea secțiunea 3.2) și pot fi detaliate în continuare prin hărți care prezintă o clasificare mai detaliată a straturilor de mediu (de exemplu, Metzger et al. 2005) (16).

În ceea ce privește parametrii de poluare atmosferică, fiecare stat membru ar trebui să acopere măcar zonele cu niveluri ridicate de depunere a substanțelor cu efect de acidifiere și de eutrofizare (la scară națională) și cu niveluri ridicate de concentrație a ozonului. Pentru comparațiile pe termen lung, ar trebui selectate, de asemenea, puncte de referință cu valori mici de depuneri/concentrații. Se recomandă utilizarea hărților existente ale depășirilor cantității/nivelului critic pentru selectarea punctelor de monitorizare.

În ceea ce privește tipurile de ecosisteme, fiecare stat membru ar trebui să selecteze puncte de monitorizare în funcție de reprezentativitatea acestora pe teritoriul său (a se vedea tabelul 1). În plus, anexa I la Directiva Habitate (92/43/CEE) poate fi utilizată pentru selectarea habitatelor în funcție de relevanța acestora.

Ținând seama de distribuția ecosistemelor sensibile și de resursele indispensabile pentru efectuarea măsurătorilor necesare în vederea evaluării impactului poluării atmosferice, ar putea fi adecvată o abordare secvențială, cu monitorizarea la scară largă a unui set de parametri relativ simplu (nivelul I), consolidat printr-o monitorizare mai orientată și mai aprofundată a unui set mai restrâns de parametri mai sofisticați (nivelul II). Pentru unele ecosisteme, ar putea fi adecvat să se utilizeze o densitate minimă a punctelor de monitorizare pentru monitorizarea de tip nivel I (de exemplu, monitorizarea de nivelul I în cadrul programului ICP Forests (Programul internațional concertat pentru evaluarea și supravegherea efectelor poluării atmosferice asupra pădurilor) utilizează o rețea bazată pe o grilă de 16 × 16 km). După caz, o astfel de distincție între niveluri este făcută în recomandările de mai jos privind parametrii și frecvența monitorizării.

3.4. Parametrii care trebuie monitorizați și frecvența monitorizării

Această secțiune din orientări detaliază parametrii care ar fi adecvați pentru monitorizare, reflectându-i pe cei descriși în anexa V la Directiva PNE, care stabilește indicatorii opționali pentru monitorizarea impactului poluării atmosferice. Aceasta prezintă recomandări pentru monitorizarea acidifierii și a eutrofizării, pe baza experiențelor și a activităților anterioare ale programelor ICP pentru păduri și zone împădurite și pentru ecosistemele de apă dulce, precum și pentru monitorizarea daunelor produse de ozon, care acoperă toate ecosistemele terestre. Aceasta se referă, de asemenea, la punctele de monitorizare integrată ale programelor ICP, care oferă atât informații privind impacturile specifice ecosistemului, cât și o separare a efectelor poluării atmosferice de alte impacturi, în special pentru ecosistemele de apă dulce. Aceasta se bazează, în mare parte, pe manualele aferente ale programelor ICP și ale Convenției LRTAP, care recunosc metodele validate științific puse în aplicare și experiența pe termen lung în ceea ce privește monitorizarea impactului poluării, care au fost, de asemenea, revizuite suplimentar de către grupul de experți al Directivei PNE. Cu toate acestea, raportarea ar trebui să includă, de asemenea, ecosistemele care nu sunt monitorizate deocamdată în cadrul programelor ICP, în special pajiști, lande și alte ecosisteme naturale sau seminaturale de o importanță deosebită. Lista generală a parametrilor propuși spre a fi avuți în vedere pentru monitorizare în temeiul articolului 9 din Directiva PNE este prezentată în modelul de raportare începând cu 1 iulie 2018 și în documentele aferente (17).

Următoarele secțiuni 3.4.1-3.4.4 oferă imagini de ansamblu succinte asupra parametrilor relevanți, pornind de la sistemele de monitorizare existente ale programelor ICP, astfel cum au fost elaborate în temeiul Convenției LRTAP. În ceea ce privește acidifierea și eutrofizarea, aceste sisteme au fost elaborate deocamdată doar pentru păduri și zone împădurite, precum și pentru ecosistemele de apă dulce. Monitorizarea impactului ozonului s-a concentrat în principal asupra terenurilor cultivate.

Ușor revizuite și ajustate, aceste secțiuni pot servi drept orientări pentru monitorizarea celorlalte ecosisteme și habitate astfel cum se solicită în temeiul articolului 9 din Directiva PNE, cum ar fi pășunile, landele și alte ecosisteme naturale sau seminaturale. Ecosistemele naturale și seminaturale din zone specifice precum zonele urbane și periurbane sau de coastă pot fi incluse de asemenea, întrucât acestea prezintă un interes deosebit pentru politicile conexe ale statelor membre.

Astfel cum se subliniază suplimentar în secțiunea 4, datele și informațiile provenite de la alte rețele de monitorizare pot fi integrate pentru a îmbunătăți raportul cost-eficacitate și a evita munca paralelă. Acțiunea 5 din Strategia UE în domeniul biodiversității pentru 2020, MAES (Cartografierea și evaluarea ecosistemelor și a serviciilor acestora), în special în cel de al 5-lea raport al său (18), oferă informații suplimentare privind modul de măsurare și de evaluare a stărilor ecosistemelor și indicatorii aferenți care pot fi utilizați.

3.4.1. Ecosisteme terestre: Păduri și zone împădurite în cadrul ICP

Tabelul 2 de mai jos stabilește parametrii și frecvența lor de monitorizare la parcelele de nivel I și II (19) pentru ecosistemele forestiere, în conformitate cu metoda ICP Forests și ținând seama în mod corespunzător de anexa V la Directiva PNE. Descrierea detaliată a tuturor metodelor aplicate pentru monitorizarea stării ecosistemelor forestiere, atât la intensitate de nivel I, cât și de nivel II, este oferită într-un manual cuprinzător (20), iar în tabelul de mai jos sunt furnizate trimiteri la secțiunile relevante din manual, precum și informații cu privire la datele care ar trebui raportate. O prezentare generală a sondajelor efectuate în cadrul ICP Forests, precum și parametrii corespunzători ai programului complet pot fi găsiți în manualul respectiv și pe internet (http://icp-forests.net).

Tabelul 2

Selecție de complexe de indicatori, parametri și surse pentru metodele din cadrul ICP Forests, care completează indicatorii opționali din anexa V la Directiva PNE

Măsurare (Complex de indicatori) Parametri Frecvența Metode Aciditatea solului în faza solidă a solului Concentrații de elemente (cationi bazici etc.) Ca, Mg, K, Na, Alex, Ntot și rapoartele C/N O dată la 10-15 ani la parcelele de nivel I și II Partea X Aciditatea solului din soluția de sol pH, [SOx] (*1), [NO3], [cationi bazici (Ca, Mg, K, Na)], [Alex] O dată la patru săptămâni la parcelele de nivelul II Partea XI Levigarea nitraților din sol, în soluția de sol [NO3 +] la cel mai adânc strat de sol (40-80 cm); pentru a calcula fluxurile, trebuie aplicat un model de flux de apă din sol (modelul echilibrului hidrologic) O dată la patru săptămâni la parcelele de nivelul II Partea X, modelul echilibrului hidrologic conform părții IX Raportul C/N + cantitatea totală de azot din sol, în faza solidă a solului Cstock, Nstock, raportul C/N O dată la 10-15 ani la parcelele de nivel I și II Partea X Balanța de nutrienți din frunziș [N], [P], [K], [Mg] și rapoartele cu [N] O dată la doi ani la nivelul II, o dată la 10-15 ani la parcelele de nivel I Partea XII

Parametri suplimentari care acoperă alte caracteristici și proprietăți importante ale ecosistemelor forestiere, cum ar fi vârsta, speciile de arbori și compoziția și diversitatea vegetației erbacee și arbustive, starea coroanelor, indicele suprafeței foliare (LAI), compoziția chimică a precipitațiilor la sol, cantitatea și compoziția chimică a litierei, sau compoziția lichenilor epifiți (de pe trunchiurile arborilor) sunt importanți și pot completa indicatorii opționali prevăzuți în anexa V la Directiva PNE. Metodele respective sunt prezentate, de asemenea, în părțile corespunzătoare ale manualului ICP Forests.

La unele amplasamente ICP Forests, dar și la alte puncte ecosistemice forestiere și terestre, concentrația de azot din stratul muscinal se monitorizează o dată la cinci ani (pe lângă metalele grele și poluanții organici persistenți selectați) și se raportează la ICP Vegetation (manual disponibil la adresa http://icpvegetation.ceh.ac.uk).

3.4.2. Ecosisteme de apă dulce Râuri și lacuri din cadrul ICP

Apele de suprafață, cum ar fi râurile și lacurile, sunt, în multe cazuri, primul mediu din ecosistem care reacționează la acidifiere și eutrofizare. În zonele montane din multe părți ale Europei se găsesc bazine hidrografice sensibile la substanțele acide, cu soluri subțiri, extrem de silicioase și cu o capacitate redusă de reținere a sulfaților și a nitraților. Populațiile de pești și alte organisme acvatice au fost grav afectate în decursul ultimului secol. În multe râuri și lacuri, stocurile de pește au fost pierdute din cauza poluării atmosferice transfrontaliere. Sulfații, nitrații, alcalinitatea, nivelurile de pH și de aluminiu din apele sensibile reacționează rapid la modificarea emisiilor, cu efecte ulterioare asupra organismelor sensibile și, prin urmare, asupra întregului ecosistem. Astfel de efecte sunt evidente la distanțe atât relativ apropiate, cât și îndepărtate de emisiile majore. Pe măsură ce emisiile au început să scadă în anii 1980, indicatorii chimici ai apei au început rapid să dea semne de redresare, în timp ce refacerea biologică a rămas în urmă. Mai recent, a reieșit, de asemenea, că depunerile de azot pot avea un efect de fertilizare (eutrofizare) în unele ape de suprafață situate în zone neexploatate aflate departe de perturbarea umană directă. Prin urmare, creșterea cantităților de azot din atmosferă ar putea schimba modul de funcționare a sistemului alimentelor de origine acvatică, generând consecințe potențial grave. Compoziția chimică și biologică a apei în ceea ce privește apele de suprafață se numără printre cei mai buni indicatori ai efectelor poluării atmosferice și ai măsurilor de atenuare a acesteia asupra ecosistemelor din Europa.

Un program conceput pentru monitorizarea efectelor depunerilor de sulf și de azot din apele dulci ar trebui să includă măcar parametrii enumerați în tabelul 3. Frecvența prelevării de eșantioane ar trebui să reflecte variația temporală a punctului care este monitorizat. Punctele în care are loc un schimb rapid de apă vor răspunde mai rapid la modificările în ceea ce privește depunerile. Programul ICP Waters recomandă ca lacurile și râurile cu apă rapidă să fie testate măcar lunar (ICP Waters, 2010). Prelevarea de eșantioane cu o frecvență trimestrială sau sezonieră poate fi adecvată în lacurile în care apa are o durată de rezidență teoretică mai lungă de câteva luni. Monitorizarea biologică a speciilor sau comunităților sensibile cel puțin din unele dintre punctele selectate este foarte recomandată (tabelul 4).

Alți parametri fizici și chimici cum ar fi temperatura, debitul de apă, particulele de aluminiu, cantitatea totală de azot și de fosfor, furnizează informații suplimentare care, în funcție de condițiile locale, pot fi utile, de exemplu pentru interpretarea efectelor biologice ale poluării atmosferice.

Tabelul 3

Râuri și lacuri: Parametrii minimi recomandați, compoziția chimică conform programului ICP Waters

Detalii și explicații suplimentare pot fi consultate în Manualul ICP Waters (2010). Trimiterile se fac la capitole din manual.

Măsurătoare Parametri Frecvența Metoda Date care trebuie raportate Sensibilitatea bazinelor lacurilor și efectele hidrochimice ale poluării atmosferice (acidifiere) Alcalinitate, sulfați, nitrați, clorură, pH, calciu, magneziu, sodiu, potasiu, carbon organic dizolvat și conductivitate specifică Sezonieră/trimestrială până la anuală, în funcție de rata curgerii apei Prelevarea punctuală de probe din stratul superior (0,1-1 m) sau din izvorul cursului de apă. Descrisă în capitolul 3. Ioni principali (mg/l), nitrați (μg N/L), pH, COD (mg C/l), alcalinitate (μeq/L), conductivitate la 25 °C (μS/cm) Sensibilitatea bazinului râului/cursului de apă și efectele hidrochimice ale poluării atmosferice (acidifiere) Alcalinitate, sulfați, nitrați, clorură, pH, calciu, magneziu, sodiu, potasiu, carbon organic dizolvat și conductivitate specifică Lunară Prelevarea punctuală de probe. Descrisă în capitolul 3. Ioni principali (mg/l), nitrați (μg N/L), pH, COD (mg C/l), alcalinitate (μeq/L), conductivitate la 25 °C (μS/cm)





Tabelul 4

Râuri și lacuri: Parametri suplimentari recomandați, biologie conform ICP Waters

Detalii și explicații suplimentare pot fi consultate în Manualul ICP Waters. Trimiterile se fac la capitole din manual.

Măsurătoare Parametri Frecvența Metoda Date care trebuie raportate Indicatori biologici ai poluării atmosferice (acidifiere). Nevertebrate bentonice din râuri și lacuri. Prezența/absența sau abundența relativă a anumitor grupuri/specii Sezonieră spre anuală Prelevarea de probe instantanee, prelevarea litorală de probe sau eșantioane de bază. A se vedea capitolul 4. Metodele DCA se bazează pe standardele CEN și ISO, iar acestea sunt adecvate. Date calitative sau cantitative. http://www.icp-waters.no/data/submit-data Alte grupuri, cum ar fi peștii, diatomeele și perifitonii, pot fi utilizate, de asemenea, drept bioindicatori ai acidifierii.

3.4.3. Ecosisteme terestre: daunele produse de ozon în cadrul ICP

Monitorizarea daunelor produse de ozon generează provocări specifice pentru poluantul respectiv. Depunerile de compuși de sulf și de azot rămân în ecosistemele de apă dulce și în cele terestre, atât în vegetație, cât și în sol într-o formă chimică care poate fi monitorizată, inclusiv sub formă de concentrații din plante și mușchi (a se vedea tabelul 3 și tabelul 4). În plus, depunerile de sulf și/sau de azot conduc la acidifierea apelor dulci și a solurilor, proces care poate fi monitorizat. În schimb, ozonul în sine nu se acumulează în vegetație sau în sol; produsele rezultate în urma descompunerii ozonului din interiorul plantelor și reacțiile plantelor la acestea sunt cele care provoacă daunele.

Expunerea excesivă la ozonul troposferic are efecte nocive asupra multor tipuri de vegetație, afectând ecosistemele terestre și serviciile pe care le furnizează acestea (de exemplu, producția de alimente și de lemn, captarea și stocarea dioxidului de carbon, calitatea aerului și reglarea climei). Printre efectele asupra speciilor sensibile la ozon se numără daunele vizibile asupra frunzișului, reducerea creșterii, calitatea și cantitatea randamentului culturilor, numărul de flori și producția de semințe, precum și vulnerabilitatea sporită la stresul abiotic, cum ar fi înghețul sau seceta, și la stresul biotic, cum ar fi dăunătorii și bolile.

Singurele daune vizibile ale ecosistemelor terestre care pot fi atribuite direct ozonului sunt daunele asupra frunzișului. Daunele specifice cauzate de ozon asupra frunzișului survin în cazul speciilor sensibile la ozon în zile cu concentrații mari de ozon troposferic. Cu toate acestea, nu există o legătură clară între daunele asupra frunzișului provocate de ozon și impactul asupra unor parametri de vegetație importanți, cum ar fi creșterea (de exemplu, creșterea arborilor) sau randamentul (în cazul culturilor). În cazul legumelor cu frunze, valoarea comercializabilă va fi redusă în cazul în care sunt prezente daune vizibile asupra frunzișului. Pe baza datelor experimentale, au fost stabilite niveluri critice de ozon pentru parametri precum biomasa arborelui și randamentul culturilor, întrucât acestea reprezintă efecte cumulate ale expunerii sezoniere la ozon.

Nivelurile critice ale ozonului sunt definite ca fiind expunerea cumulată sau fluxul stomatic cumulat al poluanților atmosferici peste care pot apărea efecte nocive directe asupra vegetației sensibile, pe baza cunoștințelor actuale. Nivelurile critice de ozon și valorile-țintă stabilite pentru protecția vegetației în legislația europeană (Directiva 2008/50/CE) (21) se bazează pe concentrația de ozon cumulată. Cercetări mai recente au arătat că valorile-țintă bazate pe fluxul de ozon stomatic cumulat [de exemplu, indicatorul numit doza de ozon fitotoxic (POD)] sunt mai relevante din punct de vedere biologic decât valorile-țintă bazate pe concentrație (de exemplu, AOT40) deoarece oferă o estimare a cantității de ozon care intră prin porii frunzelor (stomate) și provoacă daune în interiorul plantei (Mills et al., 2011a,b). Metodologia pentru calcularea POD a fost elaborată și aplicată în cadrul ICP Vegetation prin utilizarea modelului DO3SE. Prin monitorizarea concentrațiilor orare de ozon și a parametrilor meteorologici (tabelul 5), pentru anumite specii de plante se pot calcula fluxuri de ozon stomatic cumulat. Depășirea nivelurilor critice bazate pe fluxul stomatic oferă o indicație privind riscul de impact al ozonului asupra speciilor sensibile la ozon din punctul respectiv. Detalii cu privire la calculul indicatorului POD și la aplicarea acestuia sunt disponibile în Manualul privind metodologiile și criteriile pentru modelarea și cartografierea cantităților și nivelurilor critice și a efectelor, riscurilor și tendințelor în ceea ce privește poluarea aerului (22).

Tabelul 5

Indicatori pentru evaluarea daunelor produse de ozon vegetației, în conformitate cu anexa V la Directiva PNE

Detalii și explicații suplimentare sunt disponibile în manualele ICP indicate.

Indicator Măsurătoare Frecvența Referință pentru metodologie și raportarea datelor Daune provocate de ozon asupra frunzișului arborilor Simptome vizibile provocate de ozon asupra frunzelor speciilor de arbori și asupra arborilor și plantelor lemnoase din „siturile de eșantionare situate la lumină” (Light Exposed Sampling Site – LESS); Creșterea diametrului arborelui. Simptome vizibile provocate de ozon: anuală, la parcelele de nivel II; Creșterea diametrului: o dată la cinci ani. Partea VIII (simptome vizibile provocate de ozon) și partea V (Creșterea diametrului) din Manualul ICP Forests. Daune provocate de ozon asupra culturilor și a altor specii decât arborii Simptome vizibile provocate de ozon asupra frunzelor; Culturi: randamentul recoltat Simptome vizibile provocate de ozon: cel puțin o dată pe an în timpul perioadei de vegetație, de preferință imediat după (3-7 zile) un episod de ozon (1); Randamentul culturilor: anuală http://icpvegetation.ceh.ac.uk. A se revizui pe baza manualelor anterioare pentru a se adapta la Directiva PNE (inclusiv listele de specii sensibile la ozon) Depășirea nivelurilor critice de ozon pe bază de flux Concentrația de ozon (2), meteorologia (3) (temperatura, umiditatea relativă, intensitatea luminii, precipitațiile, viteza vântului, presiunea atmosferică) și tipul de sol (nisipos, argilos sau lutos) de la punctul respectiv sau din apropierea acestuia (4). Se poate utiliza modelul bazat pe flux DO3SE pentru a calcula fluxul de ozon și depășirea nivelurilor critice În fiecare an: Date orare din timpul perioadei de vegetație (5) Metoda din Manualul de modelare și cartografiere al Convenției LRTAP, capitolul 3 – „Cartografierea nivelurilor pentru vegetație” (http://icpvegetation.ceh.ac.uk, inclusiv linkul către versiunea online a modelului DO3SE) (6).

3.4.4. Monitorizarea integrată a ecosistemelor terestre și de apă dulce în cadrul ICP

Monitorizarea integrată a ecosistemelor se referă la măsurarea aprofundată și simultană a proprietăților fizice, chimice și biologice ale unui bazin hidrografic, în timp și în cazul mai multor compartimente. Din cauza complexității sale, monitorizarea integrată nu vizează acoperirea suprafețelor spațiale mari, ci mai degrabă îmbunătățirea înțelegerii cauzale a legăturii dintre aer, sol, apă și răspunsul biologic, predominant în ecosistemele forestiere. Ca atare, aceste zone de monitorizare ar putea furniza, pe de o parte, date specifice ecosistemului, de exemplu pentru ecosistemele forestiere sau de apă dulce și, pe de altă parte, ar putea permite o mai bună diferențiere între impacturile legate de poluarea atmosferică față de alte posibile surse de poluare. În general, statele membre au stabilite câteva locuri în care se efectuează această monitorizare detaliată. Se recomandă statelor membre să aibă cel puțin două puncte care să acopere gradientele climatice și de depunere relevante. Punctele de monitorizare integrată ar trebui să fie zone de captare de dimensiuni mici, bine definite, aflate în zone naturale sau seminaturale. Măsurătorile includ meteorologia, depunerile umede și uscate, precipitațiile la sol, compoziția chimică a solului (faza solidă și faza lichidă), compoziția chimică a apei de suprafață și a apei subterane și răspunsul biologic (și anume, vegetația și alte elemente biologice). Obiectivele sunt monitorizarea și evaluarea atât a tendințelor biogeochimice, cât și a răspunsurilor biologice; separarea zgomotului și a variației naturale de semnalul generat de perturbarea antropică prin monitorizarea ecosistemelor forestiere naturale; precum și elaborarea și aplicarea instrumentelor, de exemplu modele, pentru evaluarea regională și anticiparea efectelor pe termen lung.

Tabelul 6 prezintă variabilele relevante în temeiul anexei V la Directiva PNE și efectele poluării atmosferice asupra ecosistemelor. Descrierea detaliată a echipamentelor, a proiectării și a metodologiilor necesare poate fi consultată în Manualul de monitorizare integrată al ICP (23). Programul complet și cuprinzător de măsurare permite, de asemenea, modelarea detaliată, analiza cauză-efect și studierea interacțiunilor cu procesele privind schimbările climatice (24) (25) (26).

Tabelul 6

Parametrii și frecvența pentru punctele de monitorizare integrată ale ICP

Descrierea detaliată și metodologia pot fi consultate în Manualul de monitorizare integrată al ICP (27)

Măsurare (Complex de indicatori) Parametru Frecvența Metoda Meteorologie Precipitații, temperatura aerului, temperatura solului, umiditatea relativă, viteza vântului, direcția vântului, radiația globală/radiația netă Lunară Partea 7.1 Chimia atmosferică dioxid de sulf, dioxid de azot, ozon, sulfat de particule poluante, nitrați din aerosoli și gazoși, acid azotic, amoniac și amoniu din aerosoli Lunară Partea 7.2 Compoziția chimică a precipitațiilor (manual EMEP - Programul concertat de supraveghere și de evaluare a transportului pe distanțe lungi al poluanților atmosferici în Europa) sulfați, nitrați, amoniu, clorură, sodiu, potasiu, calciu, magneziu și alcalinitate Lunară Partea 7.3 Precipitații la sol sulfați, nitrați, amoniu, azot (N) total, clorură, sodiu, potasiu, calciu, magneziu, carbon organic dizolvat și acid puternic (în funcție de pH) Săptămânală până la lunară Partea 7.5 Compoziția chimică a solului pH (CaCl2), S total, P total N total, Ca schimbabil, Mg schimbabil. K schimbabil, Na schimbabil, Al schimbabil, COT (conținutul de carbon organic total), aciditatea titrabilă schimbabilă (H + Al) O dată la cinci ani Partea 7.7 Compoziția chimică a apei din sol pH, conductivitate electrică, alcalinitate, diagramă Gran, N total, amoniu, nitrați, P total, Ca, Mg, K, Na, Aluminiu total, Aluminiu labil De patru ori pe an Partea 7.8 Compoziția chimică a apei de scurgere alcalinitate, sulfați, nitrați, clorură, carbon organic dizolvat, pH, calciu, magneziu, sodiu, potasiu, aluminiu anorganic (labil), azot total, amoniu, scurgeri ale fluxurilor de apă, conductivitate specifică Lunară Partea 7.10 Compoziția chimică a frunzișului Ca, K, Mg, Na, N, P, S, Cu, Fe, Mn, Zn și COT O dată la cinci ani Partea 7.12 Compoziția chimică a litierei Ca, K, Mg, Na, N, P, S, Cu, Fe, Mn, Zn și COT Anuală Partea 7.13 Vegetație (parcelă intensivă) Vegetația de la nivelul solului, de pe teren, din stratul arbustiv și din stratul arboricol, în special plantele vasculare care cresc la nivelul solului, briofitele și lichenii. Diametrul arborilor, structura coronamentului, O dată la trei ani Partea 7.17 Epifite de pe trunchi Specii de licheni care cresc pe trunchiuri ale arborilor vii O dată la cinci ani Partea 7.20 Alge verzi aeriene numărul de ramuri, cele mai tinere vlăstare cu alge cel mai gros strat de alge pe fiecare arbore, număr de vlăstare anuale cu > 50 % din ace rămase, număr de vlăstare anuale cu > 5 % din ace rămase Anuală Partea 7.21

4. Relația cu alte activități de monitorizare

Articolul 9 din Directiva PNE prevede că: „Statele membre își coordonează acțiunile cu alte programe de monitorizare instituite în temeiul legislației Uniunii, inclusiv Directiva 2008/50/CE, Directiva 2000/60/CE […] și Directiva 92/43/CEE […] și, după caz, Convenția LRTAP, precum și, acolo unde este necesar, utilizează date colectate în cadrul acestor programe.”

Scopul acestor dispoziții este de a maximiza utilizarea datelor colectate în cadrul sistemelor existente, pentru a evita duplicarea și a exploata sinergiile. Cu toate acestea, este important să se identifice tipurile de ecosisteme, punctele și parametrii vizați, astfel cum se prevede în cadrul secțiunii 3 de mai sus, pentru ca monitorizarea să fie relevantă în sensul Directivei PNE.

4.1. Relația cu monitorizarea în temeiul legislației/inițiativelor UE

Monitorizarea extensivă a corpurilor de apă dulce se realizează în temeiul Directivei-cadru privind apa (2000/60/CE), iar monitorizarea unei game largi de habitate, în temeiul Directivei Habitate (92/43/CEE). Informațiile raportate către UE sunt disponibile prin intermediul bazelor de date Eionet relevante (28) coordonate de Agenția Europeană de Mediu.

Având în vedere obiectivul și cerințele de selectare a punctelor pentru monitorizarea în temeiul Directivei PNE, este probabil ca numai un subset de puncte în temeiul Directivei-cadru privind apa să fie relevant pentru scopurile actuale. În principal, punctele situate aproape de izvoare și înconjurate de zone naturale sunt relevante pentru a atribui calitatea apei impactului poluării atmosferice. Un studiu de caz privind integrarea monitorizării în temeiul Directivei-cadru privind apa într-o rețea de monitorizare care vizează impactul poluării atmosferice în Finlanda este prezentat în secțiunea 7.2.

Alte surse importante de date, care pot fi integrate în monitorizarea aferentă articolului 9, pot fi obținute din LUCAS (Studiul-cadru privind utilizarea și ocuparea terenurilor) (29), de exemplu privind conținutul de carbon și de azot din sol. Inițiativa UE privind polenizatorii (30), precum și proiectele individuale ale UE privind monitorizarea ecosistemelor și a biodiversității pot oferi oportunități suplimentare pentru armonizarea, integrarea și eficientizarea sporită a colectării datelor în cadrul programelor de monitorizare.

4.2. Relația cu monitorizarea în temeiul inițiativelor Convenției LRTAP

Activitățile de monitorizare a ecosistemului din cadrul grupului de lucru privind efectele (Working Group on Effects – WGE) al Convenției LRTAP sunt relevante în mod direct pentru punerea în aplicare a Directivei PNE, au aceleași obiective și au elaborat materiale de referință tehnice substanțiale în decursul celor peste 20 de ani de funcționare.

În consecință, această monitorizare pe termen lung în temeiul Convenției LRTAP furnizează seturi de date istorice substanțiale, monitorizate în conformitate cu metodologiile aprobate și, prin urmare, cu proceduri consecvente de eșantionare și de analiză, precum și cu frecvența aferentă.

Rețelele de monitorizare intensivă ale WGE sunt bazate pe ecosisteme, orientate spre probleme (poluarea atmosferică) și pe termen lung. Aceste caracteristici permit detectarea modificărilor care survin în cadrul ecosistemelor, evaluarea factorilor responsabili și identificarea consecințelor modificărilor respective, informând astfel factorii de decizie politică cu privire la stare și, de asemenea, preconizează modificările viitoare.

Pe scurt, obiectivele monitorizării ecosistemului în temeiul Directivei PNE sunt identice cu cele ale rețelelor de monitorizare existente în temeiul Convenției LRTAP și, prin urmare, această monitorizare ar trebui să fie utilă în totalitate în scopul Directivei PNE, întrucât aceasta:

— monitorizează indicatorii de acidifiere, de eutrofizare și impactul ozonului asupra ecosistemelor (aproape toți parametrii din anexa V);

— detectează schimbări ale ecosistemelor;

— identifică rata schimbării sau tendința (intervalul de timp), amploarea schimbării (la scară spațială) și intensitatea acesteia (amploarea efectului);

— permite înțelegerea modului în care modificările ar afecta starea ecosistemelor;

— permite preconizarea și identificarea modificărilor legate de procesele naturale și de activitățile umane;

— facilitează modelarea dinamicii ecosistemelor și a proceselor conexe;

— permite estimarea efectelor potențial adverse și, prin urmare, furnizează „avertizări timpurii”;

— permite evaluarea eficacității politicilor.

Este, de asemenea, important de subliniat faptul că, în temeiul Convenției LRTAP, monitorizarea orientată spre probleme combină atât amenințările la adresa poluării atmosferice, cât și monitorizarea efectelor, pentru a atinge un nivel suficient de previzibilitate și pentru a direcționa mai bine acțiunile de politică. Monitorizarea simultană, atât în ceea ce privește stresul la care este supus ecosistemul (poluarea atmosferică), cât și efectele asupra ecosistemului, conduce la o mai bună interpretare a rezultatelor monitorizării.

4.3. Relația cu alte rețele de monitorizare

Pentru monitorizarea tipurilor de ecosisteme care nu sunt acoperite de programele ICP, se poate avea în vedere Rețeaua europeană de cercetare pe termen lung în ceea ce privește ecosistemele (Long Term Ecosystem Research Europe – LTER-Europa). LTER-Europa este o organizație-umbrelă europeană și o infrastructură de cercetare pentru situri și stații de cercetare care se ocupă cu monitorizarea și cercetarea în domeniul mediului și al ecosistemului (31). Unul dintre principalele obiective este acela de a organiza toate aceste situri europene pentru a construi o bază de cunoștințe care să permită o mai bună înțelegere a structurii și a funcțiilor ecosistemelor, precum și a răspunsului pe termen lung al acestora la factorii de mediu, sociali și economici.

Principalele obiective ale LTER-Europa sunt:

— identificarea factorilor care determină modificarea ecosistemului în cazul gradienților economici și de mediu europeni;

— analizarea relațiilor dintre acești factori, răspunsuri și provocările legate de dezvoltare, în cadrul unei agende comune de cercetare, precum și cu trimitere la parametri și metode armonizate;

— elaborarea de criterii pentru siturile LTER și pentru platformele LTSER (32) pentru a sprijini știința de vârf cu o infrastructură unică in situ;

— îmbunătățirea cooperării și a sinergiei între diferiții actori, grupuri de interese, rețele etc.

LTER-Europa acționează în vederea îndeplinirii acestor obiective, oferind un cadru pentru dezvoltarea de proiecte, activitate conceptuală, educație, schimbul de know-how, comunicare și integrare instituțională. Unii dintre parametrii utili pentru monitorizarea în temeiul articolului 9 din Directiva PNE sunt deja monitorizați în cadrul LTER-Europa, iar statele membre ar putea dori să analizeze dacă și în ce mod ar putea fi completat sistemul pentru a cuprinde parametri suplimentari (33).

În plus, pot fi utilizate date din inventarele forestiere naționale și din alte activități naționale de monitorizare. Proiectele de cercetare pot fi o altă sursă de date relevante, cum ar fi informațiile bazate pe teledetecție, care pot oferi informații explicite din punct de vedere spațial cu privire la impactul poluării atmosferice asupra stării plantelor (de exemplu, Cotrozzi et al., 2018) (34).

5. Raportarea

5.1. Raportarea punctelor și a indicatorilor de monitorizare, începând cu 1 iulie 2018 și, ulterior, o dată la patru ani

În ceea ce privește raportarea amplasării punctelor de monitorizare și a indicatorilor asociați utilizați pentru monitorizarea impactului poluării atmosferice, în conformitate cu articolul 10 alineatul (4) litera (a) din Directiva PNE, ar trebui raportate următoarele:

— coordonatele și altitudinea punctului respectiv, numele și tipul habitatului/ecosistemului și o scurtă descriere a punctului de monitorizare;

— detalii privind care sunt parametrii monitorizați în cadrul fiecărui punct.

Aceste informații ar trebui să fie însoțite de o explicație a modului în care a fost concepută rețeaua, având în vedere cerințele prevăzute la articolul 9 din Directiva PNE.

5.2. Raportarea fluxurilor de date, începând cu 1 iulie 2019 și, ulterior, o dată la patru ani

Raportarea datelor de monitorizare menționate la articolul 9 din Directiva PNE, în conformitate cu articolul 10 alineatul (4) litera (b), ar trebui să reflecte următoarele principii:

— Raportarea ar trebui să fie standardizată și să urmărească, în măsura în care este posibil, fluxurile de date existente.

— Aceasta ar trebui să ia în considerare conformitatea cu infrastructura pentru informații spațiale din Europa (INSPIRE) (35).

— Aceasta ar trebui să se bazeze pe sistemele de raportare stabilite în cadrul ICP.

Pe această bază, Comisia și Agenția Europeană de Mediu au elaborat un model (36) pentru aceste cerințe de raportare, a cărui utilizare este extrem de recomandată pentru a permite comparabilitatea și coerența datelor, precum și pentru a facilita analiza acestora.

6. Sprijinul pentru punerea în aplicare

Schimburile de informații cu privire la practicile statelor membre care au stat la baza elaborării prezentelor orientări au fost foarte utile. În acest context, instrumentul de evaluare inter pares instituit în cadrul Evaluării punerii în aplicare a politicilor de mediu a Comisiei oferă posibilitatea de a organiza sprijin reciproc suplimentar, fie sub forma unor mecanisme de sprijin pentru înfrățire, fie prin schimburi între grupuri mai mari de state membre cu privire la punerea în aplicare și la bunele practici. Instrumentul de evaluare utilizează instrumentul consacrat TAIEX al Comisiei și, la cererea autorității publice a unui stat membru (de la nivel național, regional, local etc.), TAIEX poate organiza misiuni ale experților din partea autorităților publice de mediu pentru a furniza expertiză, vizite de studiu ale personalului într-un alt stat membru pentru a învăța de la colegii lor, precum și ateliere unice sau multinaționale. Mai multe informații, posibilitatea de a candida online și înregistrarea experților sunt disponibile pe site-ul internet:

http://ec.europa.eu/environment/eir/p2p/index_en.htm

De asemenea, trebuie remarcat faptul că programele ICP organizează reuniuni anuale la care pot participa experții naționali pentru a afla mai multe despre monitorizare și pentru a face schimb de experiență în ceea ce privește gestionarea punctelor de monitorizare. Informații sunt disponibile pe site-ul:

https://www.unece.org/environmental-policy/conventions/envlrtapwelcome/meetings-and-events.html#

7. Studii de caz

7.1. Monitorizarea ozonului din Regatul Unit

Regatul Unit dispune de un punct de monitorizare intensivă pentru ozon, condus de Centrul de coordonare al programului ICP Vegetation. În acest punct, sunt monitorizate concentrațiile orare de ozon și meteorologia, pentru a permite calcularea fluxurilor de ozon stomatic cumulat (POD) pe parcursul perioadei de vegetație, pentru o varietate de specii de plante (culturi, arbori, vegetație (semi) naturală). Prin urmare, se poate calcula depășirea nivelurilor critice de ozon bazate pe flux. În plus, daunele asupra frunzișului în cazul speciilor sensibile la ozon sunt monitorizate în mod regulat, dar nu sunt observate adesea din cauza concentrațiilor în general scăzute ale ozonului ambiental la punctul respectiv. Regatul Unit dispune, de asemenea, de o rețea rurală de aproximativ 20 de puncte de monitorizare, în care se înregistrează concentrațiile orare de ozon. Atunci când sunt combinate cu date meteorologice modelate, se pot calcula depășirile nivelurilor critice ale ozonului bazate pe flux pentru aceste puncte. În prezent, daunele produse de ozon asupra frunzișului nu sunt monitorizate la aceste puncte.

7.2. Integrarea monitorizării apelor de suprafață în Finlanda în temeiul Directivei-cadru privind apa (DCA) în cadrul ICP în temeiul Convenției LRTAP și al Directivei PNE

Directiva-cadru privind apa (2000/60/CE) obligă statele membre să desfășoare un program de monitorizare de supraveghere pentru a furniza informații, de exemplu, pentru evaluările modificărilor pe termen lung ale stărilor naturale și modificările pe termen lung care rezultă din activitatea antropică (globală) la scară largă. Pentru a îndeplini aceste obiective în materie de supraveghere, monitorizarea stării ecologice și chimice a apelor de suprafață trebuie efectuată, de regulă, în corpuri de apă care reprezintă condiții de referință naturale sau seminaturale și/sau o stare ecologică ridicată/bună. Monitorizarea impactului poluării atmosferice cu sulf și azot asupra ecosistemelor acvatice în temeiul Convenției LRTAP implică, în principal, aceleași obiective și aceeași concepere a supravegherii, prin urmare, monitorizarea ecosistemelor acvatice în cadrul programelor ICP ale Convenției LRTAP este relevantă pentru monitorizarea DCA în punctele de referință (și invers). Scopurile și obiectivele acestor programe de monitorizare sunt, de asemenea, relevante pentru monitorizarea ecosistemelor în temeiul Directivei PNE.

Monitorizarea DCA la punctele de referință din Finlanda – atât chimice, cât și biologice – se desfășoară în principal în lacuri și cursuri de apă care sunt situate în zone protejate sau izolate, sau în bazine hidrografice situate în alte zone fără influență umană directă sau cu o influență umană directă minoră. În general, aceste tipuri de ape dulci din Finlanda sunt oligotrofe sau distrofice, bazinul hidrografic terestru este în principal împădurit, iar compoziția chimică a apei este caracterizată de o forță ionică scăzută sau moderată. Aceste corpuri de apă sunt, prin urmare, sensibile la impactul poluării atmosferice. Pentru a monitoriza starea ecologică și starea chimică a lacurilor și râurilor în temeiul DCA, tipologia, care este reprezentativă pentru apele dulci, habitatele lor naturale și seminaturale din Finlanda, cuprinde următoarele tipuri de lacuri și râuri (tabelul 8):

Tabelul 8

Tipologia corpurilor de apă dulce din Finlanda

(http://www.ymparisto.fi/en-US/Waters/State_of_the_surface_waters/Typology_of_surface_waters)

Tipuri de lacuri Tipuri de râuri Lacuri de dimensiuni mici și mijlocii cu un conținut scăzut de humus Râuri cu turbării mici Lacuri humice mici Râuri mici din regiuni cu soluri minerale Lacuri humice medii Râuri mici din regiuni cu soluri argiloase Lacuri mari cu un conținut scăzut de humus Râuri cu turbării de mărime medie Lacuri humice de mari dimensiuni Râuri medii din regiuni cu soluri minerale Lacuri cu un conținut bogat de humus Râuri de mărime medie din regiuni cu soluri argiloase Lacuri de mică adâncime cu un conținut scăzut de humus Râuri mari cu turbării Lacuri humice de mică adâncime Râuri mari din regiuni cu soluri minerale Lacuri de mică adâncime cu un conținut bogat de humus Râuri mari din regiunile cu soluri argiloase Lacuri cu retenție foarte scurtă a apei Râuri cu turbării foarte mari Lacuri din nordul Laponiei Râuri foarte mari din regiuni cu soluri minerale Lacuri bogate în mod natural în nutrienți și în calciu

Din aceste 12 tipuri de lacuri pentru monitorizarea în temeiul DCA, tipurile de „lacuri mici cu un conținut scăzut de humus” sau de „lacuri humice mici” (inclusiv cele de mică adâncime) implică mici izvoare ale lacurilor forestiere (A < 1 km2), care sunt comune în regiunile boreale în păduri de conifere și în turbării, sunt numeroase în Finlanda și s-au dovedit a fi sensibile la poluarea atmosferică, precum și indicatori buni ai impacturilor poluării atmosferice. Tipul de „lacuri din nordul Laponiei” include, de asemenea, lacurile sensibile din zonele forestiere sau montane din nordul Finlandei, cu caracteristici chimice slab ionice și cu un conținut scăzut de nutrienți. În mod corespunzător, tipurile de râuri „cu turbării mici” și „râurile mici din regiuni cu soluri minerale” includ cursurile de apă mici din zonele forestiere sau montane, iar multe dintre acestea sunt, de asemenea, sensibile și buni indicatori ai impacturilor poluanților atmosferici.

Monitorizarea impacturilor poluării atmosferice asupra lacurilor și cursurilor de apă din zonele de referință forestiere și montane din Finlanda se realizează în temeiul Convenției LRTAP (ICP Waters, Monitorizare Integrată ICP) și al programelor naționale de monitorizare. Monitorizarea regulată a debutat în majoritatea punctelor în 1990 și, în prezent, se desfășoară la 34 de puncte care acoperă, din punct de vedere geografic, întreaga țară. Pentru a completa monitorizarea în temeiul DCA în punctele de referință, 18 dintre cele 34 de puncte ICP/naționale au fost integrate în monitorizarea/raportarea DCA pentru a furniza informații cu privire la modificările pe termen lung ale condițiilor naturale și la cele pe termen lung generate de presiunile globale, în principal rezultate din depunerile atmosferice și din schimbările climatice. În schimb, monitorizarea DCA furnizează date biologice pentru cerințele privind evaluările bazate pe Convenția LRTAP. Evaluările bazate pe Convenția LRTAP și programele naționale de monitorizare adecvate pentru evaluarea efectelor poluării atmosferice îndeplinesc cerințele analizei chimice pentru DCA, incluzând pH-ul, alcalinitatea, anionii și cationii principali, nutrienții și carbonul organic dizolvat. Obiectivele de monitorizare, conceperea supravegherii (precum stabilirea/selectarea punctului, eșantionarea și analizele chimice) și o bază de date comună sunt coordonate de Administrația publică de mediu, inclusiv Institutul finlandez pentru mediu și 13 centre pentru dezvoltare economică, transport și mediu. Institutul național de resurse naturale din Finlanda (Luke) este implicat, de asemenea, în monitorizarea la nivel național a DCA, servind drept autoritate și oferind expertiză în materie de monitorizare a peștilor. Activitățile centralizate permit o abordare flexibilă, bazată pe riscuri și eficientă din punctul de vedere al costurilor în ceea ce privește monitorizarea și raportarea în cadrul diferitelor programe internaționale, precum și în ceea ce privește planificarea și punerea în aplicare a unor noi programe de monitorizare, cum ar fi monitorizarea în temeiul Directivei PNE.

(1) Declinarea responsabilității: Prezentul document de orientare este destinat sprijinirii autorităților naționale în aplicarea Directivei (UE) 2016/2284. Acesta reflectă punctele de vedere ale Comisiei Europene și, prin urmare, nu este obligatoriu din punct de vedere juridic. Interpretarea obligatorie a legislației UE este de competența exclusivă a Curții de Justiție a Uniunii Europene (CJUE). Punctele de vedere exprimate în prezentul document de orientare nu pot aduce atingere poziției pe care Comisia ar putea să o adopte înaintea CJUE.

(2) Directiva (UE) 2016/2284 a Parlamentului European și a Consiliului din 14 decembrie 2016 privind reducerea emisiilor naționale de anumiți poluanți atmosferici, de modificare a Directivei 2003/35/CE și de abrogare a Directivei 2001/81/CE (JO L 344, 17.12.2016, p. 1).

(3) Directiva 2001/81/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privind plafoanele naționale de emisie pentru anumiți poluanți atmosferici (JO L 309, 27.11.2001, p. 22).

(4) Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor – Programul „Aer curat pentru Europa”, COM(2013) 918 final.

(5) https://www.unece.org/env/lrtap/welcome.html

(6) În detaliu: ICP privind evaluarea și monitorizarea efectelor poluării atmosferice asupra râurilor și lacurilor; ICP privind evaluarea și monitorizarea efectelor poluării atmosferice asupra pădurilor; ICP privind efectele poluării atmosferice asupra vegetației naturale și culturilor; ICP privind monitorizarea integrată a efectelor poluării atmosferice asupra ecosistemelor.

(7) Decizia nr. 1386/2013/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2013 privind un Program general al Uniunii de acțiune pentru mediu până în 2020 „O viață bună, în limitele planetei noastre” (JO L 354, 28.12.2013, p. 171).

(8) Cel de al șaptelea PAM, punctul 28 litera (d).

(9) Directiva 2009/147/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind conservarea păsărilor sălbatice (JO L 20, 26.1.2010, p. 7).

(10) Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, 22.7.1992, p. 7).

(11) Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (JO L 327, 22.12.2000, p. 1).

(12) A se vedea, de exemplu, anexa 1 la Directiva Habitate, 92/43/CEE.

(13) Cartografierea și evaluarea ecosistemelor și a serviciilor acestora – MAES: http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/pdf/MAESWorkingPaper2013.pdf

(14) Sistemul european de informații privind natura – EUNIS: https://www.eea.europa.eu/data-and-maps/data/eunis-habitat-classification

(15) Clase de acoperire a terenului Corine.

(16) Metzger, M.J., Bunce, R.G.H., Jongman, R.H.G., Mücher, C.A., Watkins, J.W., 2005, A climatic stratification of the environment of Europe. Global Ecology and Biogeography („O stratificare climatică a mediului din Europa. Ecologie și biogeografie la nivel mondial”), 14: 549-563. Link DOI: http://dx.doi.org/10.1111/j.1466-822x.2005.00190.x

(17) A se vedea http://ec.europa.eu/environment/air/reduction/ecosysmonitoring.htm, în special http://ec.europa.eu/environment/air/pdf/Technical%20Specifications%20NEC%20Article%209%20location%20and%20indicators%20final.docx și http://ec.europa.eu/environment/air/pdf/template%20NEC%20Article%209%20location%20and%20indicators%20for%2001%20July%202018%20final.xlsx

(18) Maes, J. et al., 2018, Cadru analitic pentru cartografierea și evaluarea stării ecosistemelor, http://ec.europa.eu/environment/nature/knowledge/ecosystem_assessment/pdf/Brochure%20MAES.pdf

(19) ICP utilizează termenul de „parcelă” în loc de „amplasament”.

(20) Centrul de coordonare al Programului ICP Forests al CEE-ONU 2016, http://www.icp-forests.org/Manual.htm

(*1) []: concentrații.

(21) Directiva 2008/50/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 mai 2008 privind calitatea aerului înconjurător și un aer mai curat pentru Europa (JO L 152, 11.6.2008, p. 1).

(22) https://icpvegetation.ceh.ac.uk/publications/thematic; în special https://www.icpmapping.org/Latest_update_Mapping_Manual, capitolul 3: Cartografierea nivelurilor critice pentru vegetație, Convenția LTRAP, 2017.

(1) Pentru o definiție a episodului de ozon, a se vedea https://www.eea.europa.eu/themes/air/air-quality/resources/glossary/ozone-episode

(2) Informații privind înălțimea de măsurare necesară.

(3) În cazul în care nu sunt disponibile datele măsurate, se pot utiliza date orare modelate.

(4) Informații privind latitudinea și altitudinea necesare ale punctului respectiv, precum și privind zona biogeografică în care se află punctul (a se vedea figura 1).

(5) Sunt necesare concentrațiile orare de ozon măsurate, precum și date meteorologice pentru a calcula fluxul de ozon stomatic. Calcularea fluxurilor pe baza datelor estimate privind concentrațiile orare de ozon prin utilizarea de prelevatoare pasive (acumularea de ozon pe parcursul unei perioade de 1-2 săptămâni), este asociată cu un grad ridicat de incertitudine.

(6) https://www.sei-international.org/do3se

(23) www.syke.fi/nature/icpim

(24) Holmberg, M., Vuorenmaa, J., Posch, M., Forsius, M. et al., 2013. „Relația dintre depășirile cantității critice și indicatorii de impact empirici de la punctele de monitorizare integrată din întreaga Europă”. Indicatori ecologici 24, pp. 256-265.

(25) Dirnböck, T., Grandin, U., Bernhardt-Römermann, M., Beudert, B., Canullo, R., Forsius, M., Grabner, M.-T., Holmberg, M., Kleemola, S., Lundin, L., Mirtl, M., Neumann, M., Pompei, E., Salemaa, M., Starlinger, F., Staszewski, T., Uziębło, A.K., 2014. „Reacția vegetației solurilor de pădure la depunerile de azot în Europa”. Biologia schimbărilor globale 20, pp. 429-440.

(26) Vuorenmaa, J., Augustaitis, A., Beudert, B., Clarke, N., de Wit, H.A., Dirnböck, T., Frey, J., Forsius, M., Indriksone, I., Kleemola, S., 2017. „Bugetele pentru bilanțul masic pe termen lung al sulfatului și al azotului anorganic în bazinele hidrografice europene supuse monitorizării integrate a ICP” (1990-2012). Indicatori ecologici 76, pp. 15-29.

(27) Manualul Programului de monitorizare integrată ICP al CEE-ONU 2017, http://www.syke.fi/en-US/Research__Development/Ecosystem_services/Monitoring/Integrated_Monitoring/Manual_for_Integrated_Monitoring

(28) https://bd.eionet.europa.eu/activities/Reporting/Article_17 http://cdr.eionet.europa.eu/help/WFD/WFD_521_2016

(29) https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/LUCAS_-_Land_use_and_land_cover_survey

(30) http://ec.europa.eu/environment/nature/conservation/species/pollinators/index_en.htm

(31) www.lter-europe.net

(32) Long-Term Socio-Economic Research (Cercetarea socio-economică pe termen lung).

(33) Siturile LTER și programele lor de măsurare pot fi consultate la adresa https://data.lter-europe.net/deims

(34) Cotrozzi, L., Townsend, P.A., Pellegrini, E., Nali, C., Couture, J.J., 2018. Reflectance spectroscopy: a novel approach to better understand and monitor the impact of air pollution on Mediterranean plants („Spectroscopia de reflexie: o abordare nouă în vederea unei mai bune înțelegeri și monitorizări a impactului poluării atmosferice asupra plantelor mediteraneene”), https://doi.org/10.1007/s11356-017-9568-2

(35) https://inspire.ec.europa.eu

(36) http://ec.europa.eu/environment/air/reduction/ecosysmonitoring.htm