[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 26.9.2008

COM(2008) 577 final

RECOMANDAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIU

privind autorizarea Comisiei de a deschide și de a purta negocieri cu Organizația Internațională pentru Vie și Vin (OIV) cu privire la condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene

R ECOMANDAREA COMISIEI CĂTRE CONSILIU

privind autorizarea Comisiei de a deschide și de a purta negocieri cu Organizația Internațională pentru Vie și Vin (OIV) cu privire la condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene

A. EXPUNERE DE MOTIVE

1. INTRODUCERE

Organizația Internațională pentru Vie și Vin (OIV) este o organizație interguvernamentală cu caracter științific și tehnic, activă în domeniul viei și vinului, al băuturilor pe bază de vin, al strugurilor de masă, al stafidelor și al altor produse provenite din acestea. Organizația a fost înființată prin Acordul internațional din 3 aprilie 2001 de la Paris și descinde în mod direct din Oficiul internațional pentru vin, înființat în 1924 prin Acordul internațional din 29 noiembrie 1924, care a devenit ulterior Oficiul internațional pentru vie și vin prin decizia din 4 septembrie 1958.

La 3 aprilie 2006, OIV era alcătuită din 43 de state membre la care se adăugau, cu titlu de observatori temporari, fostele state membre ale Oficiului. Șase state membre ale Uniunii Europene nu au aderat la OIV: Regatul Unit, Polonia, Danemarca, Lituania, Letonia, Estonia.

Obiectivele și atribuțiile OIV sunt specificate la articolul 2 alineatele (1) și (2) din acordul de înființare. În baza dispozițiilor respective, obiectivele OIV în sfera competențelor sale sunt următoarele:

1. să indice membrilor săi măsurile prin care se pot lua în considerare preocupările producătorilor, ale consumatorilor și ale altor actori din sectorul vitivinicol;

2. să asiste celelalte organizații internaționale interguvernamentale și neguvernamentale, în special pe cele care desfășoară activități cu caracter normativ;

3. să contribuie la armonizarea internațională a practicilor și standardelor existente și, dacă este cazul, la elaborarea de noi standarde internaționale, în vederea îmbunătățirii condițiilor de producție și comercializare a produselor vitivinicole și ținând seama de interesele consumatorilor.

Misiunile OIV, astfel cum rezultă din acordul de înființare, sunt orientate și încadrate ulterior printr-un „plan strategic trianual” care servește drept cadru de referință pentru activitățile organizației. Planul strategic trianual este detaliat apoi printr-un „program anual”.

O prezentare exhaustivă privind structura și modalitățile de funcționare a OIV este disponibilă pe site-ul web al organizației, la adresa www.oiv.org.

Pentru a garanta coerența poziției comunitare în relațiile externe și pentru a permite o coordonare mai adecvată a măsurilor interne adoptate în cadrul competențelor comunitare, pare legitimă și necesară luarea în considerare a aderării Comunității Europene la OIV.

Aderarea Comunității la OIV nu necesită o modificare a actului de înființare a organizației (Acordul de la Paris din 3 aprilie 2001, de înființare a Organizației Internaționale pentru Vie și Vin). Cu toate acestea, până la adoptarea unei decizii de aderare și în vederea îmbunătățirii participării comunitare la OIV, Comunitatea și statele membre se vor strădui să își amelioreze coordonarea în acest cadru și să consolideze rolul pe care Comunitatea Europeană îl exercită în calitate de invitat.

Pe de altă parte, în Regulamentul (CE) nr. 479/2008 al Consiliului privind organizarea comună a pieței vitivinicole[1], este specificat faptul că, în vederea autorizării de noi practici oenologice, Comisia „ se bazează pe practicile oenologice recomandate și publicate de Organizația Internațională a Viei și Vinului (OIV) ” și, în ceea ce privește metodele de analiză, că „ metodele de analiză care permit stabilirea compoziției produselor care intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament și normele prin care se poate stabili dacă aceste produse au făcut obiectul unor tratamente contrare practicilor oenologice autorizate sunt cele recomandate și publicate de către OIV ” .

În plus, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 479/2008, respectarea standardelor recomandate de OIV în materie de practici oenologice devine o condiție suficientă pentru comercializarea pe piața europeană a vinurilor care provin din țări terțe.

Acest fapt justifică necesitatea consolidării relației dintre Comunitate și OIV.

Prin urmare, Comisia recomandă Consiliului:

- să autorizeze Comisia să deschidă și să poarte negocieri cu OIV cu privire la condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene la OIV, în conformitate cu dispozițiile articolului 300 din tratat;

- să desemneze comitetul competent care să asiste Comisia în această misiune;

- să adopte directivele de negociere propuse; de asemenea, Comisia recomandă Consiliului să invite statele membre să își manifeste sprijinul pentru aceste obiective.

2. COMPETENțE COMUNITARE ÎN DOMENIILE ÎN CARE ACTIVEAZă OIV

OIV este o organizație interguvernamentală care exercită o importantă activitate normativă, materializată în elaborarea de rezoluții, recomandări și propuneri privind diverse aspecte ale producției și comerțului de produse vitivinicole, cum ar fi practicile oenologice, descrierea și definirea produselor, etichetarea, condițiile de desfacere, metodele de analiză și de evaluare a produselor, protecția indicațiilor geografice și protecția noilor soiuri de plante.

Fără a-și schimba sfera juridică, rezoluțiile sunt cel mai adesea integrate în standarde mai complexe, prezentate, de cele mai multe ori, sub formă de coduri și actualizate cu regularitate pe baza rezoluțiilor adoptate de organizație. Până în prezent, OIV a publicat mai multe coduri normative, care constituie o referință pentru toți membrii săi, cum ar fi Codexul oenologic internațional, Codul internațional al practicilor oenologice, Culegerea de metode internaționale de analiză a vinurilor și a musturilor, Culegerea de metode internaționale de analiză a băuturilor alcoolice, Norma internațională a concursurilor de vin și băuturi alcoolice și Norma internațională pentru etichetarea vinurilor și a băuturilor alcoolice.

De la înființarea organizării comune a piețelor (OCP) vitivinicole, Comunitatea și-a menținut și extins competențele în sectorul vitivinicol, ceea ce a făcut ca aceasta să dobândească o competență exclusivă în sectoarele care constituie obiectul activității OCP și care sunt reglementate, în momentul de față, de Regulamentul (CE) nr. 479/2008 și de regulamentele de punere în aplicare a acestuia.

Legislația comunitară derivată în sectoarele care constituie obiectul activității OIV cuprinde în special:

- Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului din 17 mai 1999 privind organizarea comună a pieței vitivinicole (JO L 179, 14.7.1999),

- Regulamentul (CE) nr. 479/2008 al Consiliului din 29 aprilie 2008 privind organizarea comună a pieței vitivinicole (JO L 148, 6.6.2008),

- Regulamentul (CE) nr. 423/2008 al Comisiei din 8 mai 2008 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului și de stabilire a unui cod comunitar al practicilor și tratamentelor oenologice (versiune codificată, JO L 127, 15.5.2008),

- Regulamentul (CE) nr. 753/2002 al Comisiei din 29 aprilie 2002 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului în ceea ce privește descrierea, denumirea, prezentarea și protejarea anumitor produse vitivinicole (JO L 118, 4.5.2002),

- Regulamentul (CE) nr. 1607/2000 al Comisiei din 24 iulie 2000 de stabilire a anumitor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 1493/1999 privind organizarea comună a pieței vitivinicole, în special a titlului privind vinurile produse în regiuni determinate (JO L 185, 25.7.2000),

- Regulamentul (CEE) nr. 2676/90 al Comisiei din 17 septembrie 1990 de stabilire a metodelor comunitare de analiză în sectorul vinurilor (JO L 272, 3.10.1990),

- Regulamentul (CEE) nr. 1601/91 al Consiliului din 10 iunie 1991 de stabilire a normelor generale privind definirea, descrierea și prezentarea vinurilor aromatizate, a băuturilor aromatizate pe bază de vin și a cocteilurilor aromatizate din produse vitivinicole (JO L 149, 14.6.1991),

- Regulamentul (CE) nr. 122/94 al Comisiei din 25 ianuarie 1994 de stabilire a unor norme de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1601/91 al Consiliului din 10 iunie 1991 de stabilire a normelor generale privind definirea, descrierea și prezentarea vinurilor aromatizate, a băuturilor aromatizate pe bază de vin și a cocteilurilor aromatizate din produse vitivinicole (JO L 21, 26.1.1994),

- Regulamentul (CE) nr. 110/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind definirea, desemnarea, prezentarea, etichetarea și protecția indicațiilor geografice ale băuturilor spirtoase și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 1576/89 al Consiliului (JO L 39, 13.2.2008),

- Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea și prezentarea produselor alimentare, precum și la publicitatea acestora (JO L 109, 6.5.2000),

- Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”) (JO L 299, 16.11.2007), modificat în special prin Regulamentul (CE) nr. 361/2008 al Consiliului din 14 aprilie 2008 (JO L 121, 7.5.2008), care introduce în special norme aplicabile în sectorul fructelor și legumelor ,

- Regulamentul (CE) nr. 2789/1999 al Comisiei din 22 decembrie 1999 de stabilire a standardului de comercializare aplicabil strugurilor de masă (JO L 336, 29.12.1999) ,

- Directiva 2001/112/CE a Consiliului din 20 decembrie 2001 privind sucurile de fructe și anumite produse similare destinate consumului uman (JO L 10, 12.1.2002).

Activitățile OIV care implică o competență exclusivă a statelor membre sunt foarte limitate ca număr și au o importanță relativă în cadrul obiectivelor generale pe care le urmărește OIV.

Situația existentă în interiorul Comunității contrastează astfel cu poziția acesteia în cadrul OIV, în care doar statele membre au, în momentul de față, dreptul de a participa în mod activ la luarea deciziilor.

Ca urmare a acestui fapt, Comunitatea nu are un statut adecvat, care să îi permită în special exercitarea directă a competențelor pe lângă organizație, pozițiile naționale fiind considerate întotdeauna la nivel individual, independent de apartenența la Comunitate a statului membru care le susține.

În plus, legislația comunitară face deja o trimitere directă la rezoluțiile OIV adoptate în ceea ce privește metodele de analiză, recunoscând, în cadrul OCP vitivinicole, „Culegerea de metode internaționale de analiză a vinurilor și a musturilor”, și vizează, treptat și în măsura în care este posibil, coerența cu alte standarde care aparțin OIV, precum „Codul internațional al practicilor oenologice” și „Codexul oenologic internațional”.

De asemenea, aderarea Comunității la OIV se înscrie în cadrul procesului de reformă a organizării comune a piețelor vitivinicole, în cadrul căruia Consiliul a decis consolidarea legăturii existente între actele aparținând OIV și legislația comunitară, bazându-se în special pe recomandările adoptate de OIV pentru stabilirea standardelor comunitare în materie de practici oenologice, și a stabilit că metodele de analiză autorizate sunt cele recomandate și publicate de OIV.

3. ADERAREA COMUNITățII

3.1 Statutul Comunității Europene și participarea Comisiei la OIV

Comunitatea Europeană nu are în prezent niciun statut oficial în cadrul OIV, deși Acordul din 3 aprilie 2001 de înființare a Organizației Internaționale pentru Vie și Vin prevede în mod explicit, la articolul 8, posibilitatea organizațiilor interguvernamentale de a deveni membre cu drepturi depline ale organizației.

În prezent, Comisia este invitată în mod constant, în calitate de reprezentant al Comunității Europene, să asiste la lucrările adunării generale și ale grupurilor de experți, ale subcomisiilor și comisiilor, însă nu poate participa la lucrările comitetului executiv (invitată ad hoc ) și nu plătește nicio contribuție benevolă către OIV.

Ținând seama de elementele prezentate anterior, statutul actual, care permite doar o participare pasivă a reprezentanților Comisiei la lucrările OIV, este în mod clar insuficient și inadecvat.

3.2 Necesitatea aderării Comunității

Dat fiind faptul că domeniile de competență ale OIV sunt acoperite deja în cea mai mare parte de legislația comunitară, este de dorit ca rolul Comisiei în cadrul OIV să fie consolidat și oficializat, pentru a permite acesteia să vegheze la coerența poziției comunitare la nivel internațional și să garanteze o reprezentare adecvată a intereselor comunitare.

Aderarea în calitate de membru cu drepturi depline pare a fi soluția cea mai potrivită. Celelalte opțiuni de care dispune Comunitatea în baza actelor fundamentale ale OIV, în special posibilitatea de a beneficia de statutul de observator special sau de statutul de invitat, nu sunt satisfăcătoare.

Statutul de invitat și de observator special nu permite participarea la lucrările OIV, ci doar „intervenția” și „asistarea” în cadrul unora dintre organismele sale, fără posibilitatea de a formula propuneri sau amendamente. Aceste statute nu permit, așadar, Comunității să se exprime în domeniile care țin de competența sa exclusivă, nici să valorifice deciziile luate la scară comunitară.

În plus, actul constitutiv al OIV impune plata unei contribuții financiare și organizațiilor interguvernamentale care beneficiază de un statut special; această cerință statutară nu poate fi acceptată de Comunitate, dată fiind în special lipsa unei compensații în termeni de drept de vot.

Din aceleași motive amintite anterior, posibilitatea rezervată organizațiilor internaționale de a încheia cu OIV un protocol de cooperare și de colaborare pare, în aceeași măsură, extrem de insuficientă.

3.3 Cererea de aderare

a) Etapele aderării

Acordul din 3 aprilie 2001 prevede explicit posibilitatea „organizațiilor interguvernamentale” de a deveni membre ale OIV.

Aderarea Comunității Europene ar trebui să urmeze următoarele etape:

- Consiliul autorizează Comisia să negocieze condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene la OIV;

- Comisia deschide și poartă negocierile cu OIV pentru definitivarea unui protocol de aderare;

- Comisia adoptă o propunere de decizie a Consiliului privind aderarea Comunității la OIV și o înaintează Consiliului;

- o decizie a Consiliului autorizează Comunitatea Europeană să adere la OIV; instrumentele de semnare și de acceptare vor fi depuse la Ministerul Afacerilor Externe al Republicii Franceze (capitolul IX articolul 15 din Acordul de înființare a Organizației Internaționale pentru Vie și Vin);

- aderarea Comunității are loc conform modalităților prevăzute de dispoziția aplicabilă din acordul de înființare a OIV.

b) Normele de procedură

În temeiul articolului 2 din dispozițiile generale ale regulamentului intern al organizației, se încheie un protocol între OIV și Comunitatea Europeană în vederea stabilirii condițiilor specifice de aderare și a modalităților de exercitare a drepturilor de vot.

Protocolul se încheie după obținerea acordului adunării generale și la propunerea comitetului executiv. Cu toate acestea, protocolul trebuie să fie rezultatul unei negocieri la care Comisia Europeană să participe cu aceleași drepturi ca OIV, și nu un act unilateral al organismelor acestei organizații.

În orice caz, pentru elaborarea propunerii privind protocolul de aderare este necesară o acțiune comună a statelor membre în cadrul comitetului executiv. Punerea de acord a statelor membre este cu atât mai necesară în ceea ce privește anumite aspecte cheie ale negocierilor de aderare, precum modalitățile de participare a Comunității la organismele organizației, participarea acesteia la funcțiile elective, stabilirea valorii contribuției financiare și, în general, toate aspectele practice care vor trebui luate în considerare de către OIV și în cadrul protocolului de aderare, pentru a permite Comunității Europene să își exercite pe deplin puterile, fără a fi limitată de restricții de ordin juridic sau administrativ. Astfel de prerogative ar putea fi exercitate fără a se crea noi drepturi de vot.

3.4 Coordonarea și împărțirea competențelor între Comunitatea Europeană și statele membre

În situația în care aderarea va fi efectivă, Comisia și statele membre vor lua parte împreună la lucrările OIV, în calitate de membri; din acest motiv,Comunitatea Europeană și statele membre trebuie să stabilească, pe baza exemplului a ceea ce s-a realizat în cadrul participării la alte organizații internaționale, proceduri interne de coordonare care să asigure o reprezentare eficientă a intereselor comunitare în cadrul OIV.

Este necesar să fie stabilite în special proceduri specifice privind:

- pregătirea întrunirilor OIV, în special procedurile de coordonare, la Bruxelles și la fața locului, a unor poziții comune și a pozițiilor comunitare, precum și a modalităților de răspuns comun la întrebările organizației;

- alocarea drepturilor de vot și a drepturilor de intervenție în funcție de tipul de competență (exclusivă, națională, comună).

Modalitățile de coordonare trebuie să fie suficient de detaliate pentru a se putea garanta aplicare ușoară a acesteia, însă ele vor trebui, în același timp, să fie suficient de suple pentru a permite ajustările necesare.

Procedurile de coordonare se vor putea concretiza prin încheierea unui acord între Comunitate și Consiliu, care va fi anexat la decizia finală a Consiliului de autorizare a aderării Comunității la OIV.

În paralel cu elaborarea modalităților de coordonare eficiente și în strictă relație cu acestea, Comunitatea Europeană va trebui să elaboreze, în momentul aderării sale la OIV, o declarație de competență cu caracter general; declarația va putea fi anexată la decizia de aderare adoptată de Consiliu, la propunerea Comisiei, și va putea fi inclusă în protocolul de aderare încheiat între Comunitate și OIV. Ulterior, în cadrul participării sale la activitățile OIV și pe baza acestei declarații, o declarație de competență specifică va trebui în mod normal să fie întocmită înaintea oricărei întruniri.

4. MăSURI TRANZITORII

Cu titlu tranzitoriu și pentru îmbunătățirea raporturilor cu OIV în vederea aderării, Comunitatea Europeană trebuie să poată beneficia de un statut mai adecvat decât cel pe care îl deține la ora actuală.

Comunitatea va trebui să își consolideze legăturile instituționale cu OIV prin îmbunătățirea statutului său de invitat, pentru a putea interveni, în temeiul articolului 5 din regulamentul intern al organizației, în toate organismele organizației (cu excepția Comitetului științific și tehnic), solicitând, în special, directorului general (care va trebui apoi să solicite aprobarea comitetului executiv) un statut de invitat care să poată fi prelungit. Din punct de vedere oficial, acest statut nu schimbă cu nimic poziția comunitară în cadrul OIV, care rămâne aceea de invitat, și nu implică, prin urmare, nicio autorizare din partea Consiliului.

În plus, Comunitatea și statele membre trebuie să colaboreze în vederea îmbunătățirii coordonării lor interne și pentru a face posibilă elaborarea sistematică a unei poziții comune în domeniile care țin de competența comunitară. În acest scop, statele membre și Comisia vor trebui să se pună de acord pentru a îmbunătăți și a eficientiza, prin intermediul inițiativelor pe lângă secretariatul OIV, participarea Comunității Europene la lucrările OIV .

5. CONCLUZII

Comunitatea trebuie să devină membră a OIV, întrucât niciun alt statut nu poate fi considerat ca fiind, din punct de vedere politic și juridic, în conformitate cu competențele comunitare în domeniile de activitate ale OIV.

Dată fiind durata procesului de aderare și a negocierilor aferente, este, de asemenea, necesar să se prevadă o soluție tranzitorie în vederea îmbunătățirii și a consolidării procedurilor interne de coordonare a pozițiilor în cadrul OIV și a rolului instituțional al Comunității în cadrul acestei organizații.

Având în vedere cele de mai sus, Comisia recomandă Consiliului să o autorizeze să deschidă și să poarte negocieri cu OIV cu privire la condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene la OIV, în conformitate cu articolul 300 din tratat, să desemneze comitetul competent care să asiste Comisia în această misiune și să adopte directivele de negociere incluse în anexă.

Directivele de negociere incluse în anexă au fost redactate pentru a se permite Comunității să devină membru al OIV. Acest statut trebuie să permită Comunității, în domeniile care țin de competența sa și având aceleași drepturi cu țările membre ale OIV:

1. să își exprime poziția pe parcursul negocierilor sau în cadrul reuniunilor organismelor OIV,

2. pentru domeniile în care deciziile sunt luate prin vot, să aibă un drept de vot ponderat, echivalent cu cel al statelor sale membre reprezentate în organismele respective ale OIV și unite prin legislația comunitară care constituie baza competenței externe,

3. să își exprime acordul, în nume propriu, pentru asumarea drepturilor și a obligațiilor care decurg din instrumentele încheiate în cadrul OIV.

Conform articolului 300 din Tratatul CE, negocierile vor trebui purtate de către Comisie, care se va consulta cu un comitet special, desemnat de Consiliu. Statele membre care aderă în prezent la OIV vor trebui să sprijine pe deplin aderarea Comunității la această organizație.

În momentul încheierii negocierilor și pe baza rezultatelor acestora, Comisia va prezenta Consiliului o propunere de decizie a Consiliului privind aderarea Comunității Europene la OIV.

B. RECOMANDARE

Având în vedere cele de mai sus, Comisia recomandă ca:

- Consiliul să autorizeze Comisia să negocieze cu OIV condițiile și modalitățile de aderare a Comunității Europene la OIV;

- pentru ca negocierile să poată fi purtate, în conformitate cu tratatul, de către Comisie în numele Comunității Europene, Consiliul să desemneze un comitet special care să asiste Comisia în această misiune;

- Consiliul să adopte directivele de negociere din anexa la prezenta recomandare.

ANEXĂ

Directive de negociere

1. Comunitatea trebuie să obțină statutul de membru cu drepturi depline, la egalitate cu țările membre ale OIV.

2. Acest statut trebuie să permită Comisiei să participe la negocieri și la reuniuni având aceleași drepturi cu țările membre ale OIV.

3. Comunitatea nu va plăti o contribuție financiară către bugetul OIV. În situația în care această poziție s-ar dovedi imposibil de susținut sau ar compromite consimțământul actualilor membri ai OIV în ceea ce privește aderarea Comunității, aceasta ar putea accepta, ca soluție de compromis, afectarea unei sume destinate să acopere anumite cheltuieli ocazionate de aderarea sa la OIV. Această sumă nu va putea fi fixată unilateral de către OIV, ci de comun acord cu Comunitatea.

4. În calitate de membru cu drepturi depline, Comunității trebuie să i se permită să adere la toate instrumentele care vor fi negociate în viitor în cadrul OIV în domeniile care țin de competența acesteia.

[1] JO L 148, 6.6.2008, p. 1.