RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU privind clauza de exceptare (articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor) /* COM/2012/0476 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU privind clauza de exceptare (articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor) Rezumat În acest raport, Comisia prezintă cea de a treia evaluare (din 2011) privind condițiile clauzei de exceptare. Comisia reamintește principiile care stau la baza metodei și interpretarea juridică a clauzei de exceptare pe baza hotărârii Curții de Justiție în cauza C-40/10. Apoi, Comisia evaluează situația economică și socială a Uniunii de la 1 iulie 2011 până la mijlocul lunii mai 2012, când au fost publicate previziunile economice europene din primăvara anului 2012. În hotărârea pronunțată la 24 noiembrie 2010 în cauza C-40/10, Curtea de Justiție a subliniat că, prin clauza de exceptare, se poate ține seama de consecințele unei deteriorări grave și neașteptate a situației economice și sociale în cazul în care, în cadrul „metodei normale”, remunerațiile funcționarilor publici nu ar fi ajustate destul de repede. Curtea a clarificat faptul că procedura prevăzută la articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor reprezintă singurul mijloc prin care se poate ține seama de o criză economică atunci când se ajustează remunerațiile și, prin urmare, prin care criteriile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din anexa respectivă nu sunt aplicate. Metoda măsoară cu rigurozitate, pe baza principiului paralelismului, situația economică și socială respectivă în cadrul Uniunii, așa cum se reflectă aceasta în deciziile statelor membre cu privire la salariile funcționarilor publici naționali. Legiuitorul a ales cu grijă criteriile de care trebuie să se țină seama pentru ajustarea remunerațiilor și pensiilor; aceste criterii se pot aplica atât în timpul unei perioade de avânt economic, cât și de încetinire a creșterii economice. Clauza de exceptare nu este o clauză care ține seama de ciclurile economice: prin urmare, trebuie utilizată numai în cazul unor evoluții extreme în UE și doar dacă metoda nu le poate măsura. Aceasta nu trebuie să fie folosită ori de câte ori UE se află în fază de depresiune economică. Comisia a utilizat 15 indicatori pentru a evalua dacă este necesară utilizarea clauzei de exceptare în 2012. Ultimele previziuni ale DG ECFIN arată că economia UE este probabil să stagneze în 2012 (creștere a PIB-ului de 0,1 %) și se va înregistra o accelerare a creșterii economice în 2013 (creștere a PIB-ului de 1,3 %). Se preconizează că salariile la nivelul economiei totale vor crește cu 2,1% în 2012 și în 2013. Se preconizează că funcționarii publici și personalul UE vor pierde din puterea de cumpărare în 2012. Până la sfârșitul lunii mai, niciunul dintre statele membre nu a prevăzut o reducere a salariilor în a doua jumătate a anului 2012. Comisia a analizat, de asemenea, cererea Consiliului de a examina numărul de state membre cu o procedură aplicabilă deficitelor excesive în curs și a evaluat legătura dintre acest indicator și deficitul public și datoria publică. Raportul concluzionează că nu a avut loc o deteriorare gravă și neașteptată a situației economice și sociale în cadrul Uniunii care nu a putut fi reflectată în aplicarea normală a metodei, în perioada de referință 1 iulie 2011 - mijlocul lunii mai 2012, și că nu se justifică să se prezinte o propunere în temeiul articolului 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor. Comisia reamintește faptul că, pentru a răspunde la contextul economic general dificil, aceasta a prezentat deja un proiect de propunere Parlamentului European și Consiliului care va duce la economii semnificative în următorii ani și la economii și mai mari pe termen lung. Propunerea include o nouă metodă, revizuită, precum și modificări la mecanismul clauzei de exceptare. 1. Introducere În martie 2012, Consiliul a transmis următoarea cerere Comisiei[1]: „CONSILIUL REAMINTEȘTE că interpretarea clauzei de exceptare de la articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor, în ceea ce privește ajustarea remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor și ale celorlalți agenți începând cu 1 iulie 2011, face în prezent obiectul unei acțiuni în fața Curții de Justiție a Uniunii Europene. IA ACT de faptul că situația economică și socială din UE creează în continuare îngrijorare. SOLICITĂ prin urmare Comisiei, în conformitate cu articolul 241 din TFUE, să monitorizeze îndeaproape evoluția situației economice și sociale și să prezinte, în temeiul articolului 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor, un raport care să evalueze dacă, având în vedere datele obiective furnizate de Comisie, există o deteriorare gravă și bruscă a situației economice și sociale în UE și să prezinte, după caz, propunerile adecvate, dar în orice caz în timp util pentru ca Parlamentul European și Consiliul să le poată examina și adopta până la sfârșitul anului 2012. SOLICITĂ Comisiei să ia în calcul, printre altele, pe lângă datele utilizate în raportul său din 2011, numărul de state membre cu o procedură aplicabilă deficitelor excesive în curs.” În temeiul articolului 241 din TFUE, Consiliul, hotărând cu majoritate simplă, poate solicita Comisiei să efectueze toate studiile pe care acesta le consideră oportune pentru realizarea obiectivelor comune și să îi prezinte orice propuneri corespunzătoare. În cazul în care Comisia nu prezintă nicio propunere, aceasta comunică motivele Consiliului. Prezentul raport răspunde solicitării Consiliului și este în conformitate cu articolul 241 din TFUE. În plus, în 2011 Comisia s-a angajat să examineze din nou aplicarea clauzei de exceptare în 2012. Aceasta este a treia evaluare a condițiilor prevăzute de clauza de exceptare. Cele două evaluări anterioare au fost prezentate la 13 iulie 2011 [COM (2011) 440] și la 13 decembrie 2011 [COM (2011) 829]. Prezenta evaluare acoperă perioada cuprinsă între data efectivă a ultimei ajustări anuale a remunerațiilor și pensiilor (1 iulie 2011) și momentul în care au fost puse la dispoziție cele mai recente date pentru prezentul raport (mijlocul lunii mai 2012). În plus, oferă o prezentare generală a situației economice și sociale în 2012 și în 2013, bazată pe previziuni. În cererea sa, Consiliul a cerut în mod expres Comisiei să ia în considerare numărul de state membre cu o procedură aplicabilă deficitelor excesive în curs. Comisia dă curs acestei cereri exprese în lumina evaluării sale generale a finanțelor publice. 2. Temei juridic În conformitate cu articolul 65 din Statutul funcționarilor, „ … Consiliul examinează anual nivelul remunerațiilor funcționarilor și ale altor agenți ai Uniunii. Această examinare are loc în luna septembrie, pe baza unui raport comun prezentat de Comisie, întocmit pe baza situației existente la data de 1 iulie și în fiecare țară a Uniunii, a unui indice comun stabilit de Oficiul Statistic al Uniunii Europene, de comun acord cu serviciile naționale de statistică din statele membre. În cursul acestei examinări, Consiliul analizează dacă este oportun, în cadrul politicii economice și sociale a Uniunii, să se efectueze o ajustare a remunerațiilor. Se iau în considerare, în special, eventuala majorare a salariilor publice și necesitățile de recrutare.” În temeiul articolul 65a din Statutul funcționarilor, normele de punere în aplicare a articolelor 64 și 65 sunt prevăzute în anexa XI. Articolul 3 alineatele (1) și (2) din anexa XI la Statutul funcționarilor prevede: 1. „În conformitate cu articolul 65 alineatul (3) din statut, Consiliul hotărăște, înainte de încheierea fiecărui an, cu privire la ajustarea remunerațiilor și pensiilor propusă de Comisie și bazată pe elementele prevăzute la secțiunea 1 din prezenta anexă, cu efect de la 1 iulie. 2. Valoarea ajustării este egală cu produsul multiplicării indicatorului specific cu indicele internațional Bruxelles. Se stabilește valoarea netă a ajustării, într-un procent egal pentru toți funcționarii.” Articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor (clauza de exceptare) stipulează: „În caz de deteriorare gravă și neașteptată a situației economice și sociale în Uniune, evaluată în lumina datelor obiective furnizate în acest sens de către Comisie, aceasta din urmă prezintă propuneri adecvate Parlamentului European și Consiliului, care hotărăsc în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 336 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.” Relația dintre articolul 3 din anexa XI și clauza de exceptare a fost analizată de Curtea de Justiție în hotărârea pronunțată în cauza C-40/10 Comisia/Consiliul. Curtea a subliniat că clauza de exceptare „ … permite ca, într-o situație extraordinară, să se înlăture, în mod punctual, metoda prevăzută la articolul 3 din anexa XI la statut, fără însă a o modifica sau a o abroga pentru anii următorii” (punctul 74, s-a adăugat sublinierea). În plus, Curtea a explicat că „ … după cum a considerat Comisia în raportul său din 27 iunie 1994 privind aplicabilitatea clauzei de exceptare [SEC(94) 1027 final, punctul II.3, p. 5 și 6], această clauză permite să se țină cont de consecințele unei deteriorări a situației economice și sociale atât grave, cât și neașteptate, atunci când, în aplicarea „metodei normale”, remunerațiile funcționarilor nu ar fi ajustate cu o rapiditate suficientă” (punctul 75, s-a adăugat sublinierea). Curtea de Justiție a arătat clar că: „… procedura prevăzută la articolul 10 constituie unica posibilitate de a ține cont de o criză economică în cadrul ajustării remunerațiilor și de a înlătura, în consecință, criteriile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din anexa menționată ” (punctul 77, s-a adăugat sublinierea). „Această concluzie nu poate fi infirmată de faptul că aplicarea articolului 10 din anexa XI la statut depinde de o propunere a Comisiei. Rezultă, printre altele, din articolul 17 al doilea paragraf TUE, că această împrejurare este conformă cu echilibrul instituțional prevăzut de tratate care acordă, în principiu, numai Comisiei dreptul de a propune adoptarea unui act legislativ” (punctul 78). 3. Obiectivele și principiile de bază ale metodei Comisia consideră oportun să recapituleze obiectivele și principiile care stau la baza metodei de ajustare a salariilor și pensiilor. Trebuie menționat că domeniul de aplicare și aplicarea clauzei de exceptare face în prezent obiectul controlului jurisdicțional în cauza C-66/12 pendinte în fața Curții de Justiție. Dispozițiile actualei metode de ajustare a remunerațiilor și a pensiilor se aplică de la 1 iulie 2004 până la 31 decembrie 2012 și sunt prevăzute la articolele 64, 65 și 65a din Statutul funcționarilor și în anexa XI la acesta. Principalele obiective ale metodei sunt: – ajustare salarială automată, pentru a se evita ca activitatea tuturor instituțiilor și agențiilor Uniunii să fie perturbată în fiecare an de negocieri și de posibile greve; – reguli transparente, eficiente și relativ simple pentru determinarea ajustărilor salariale pentru funcționarii și pentru ceilalți agenți din toate instituțiile UE bazate pe deciziile politice luate de statele membre pentru funcționarii publici naționali. Pentru a se asigura faptul că metoda funcționează corespunzător, au fost stabilite următoarele principii: – egalitatea puterii de cumpărare a funcționarilor UE din diferitele locuri de repartizare; – paralelismul cu funcționarii publici naționali în ceea ce privește evoluția puterii de cumpărare. Două aspecte ale metodei ar trebui să fie analizate mai îndeaproape: – principiul paralelismului; – decalajul de timp. 3.1. Principiul paralelismului În conformitate cu articolul 1 alineatul (4) din anexa XI, indicatorul specific (global) este calculat pentru a reflecta variația medie a remunerației nete a funcționarilor publici naționali din administrația centrală, în termeni reali, adică după luarea în considerare a inflației în țara în care lucrează. După aceea, astfel cum se prevede la articolul 3 alineatul (2) din anexa XI, inflația prețurilor de consum în Bruxelles, care este locul de referință în care își desfășoară activitatea majoritatea funcționarilor UE, este măsurată prin indicele internațional Bruxelles (IIB). În final, IIB se înmulțește cu indicatorul specific global pentru a se calcula ajustarea anuală nominală a salariilor de bază ale funcționarilor UE, care poate fi pozitivă sau negativă. Prin urmare, variația puterii de cumpărare a funcționarilor UE este pe deplin stabilită prin indicatorul specific global, care asigură echivalența cu evoluția puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali. Acesta este principiul paralelismului. 3.2. Decalajul de timp inerent metodei În conformitate cu articolul 1 alineatele (2) și (4) din anexa XI la Statutul funcționarilor, indicele internațional Bruxelles trebuie să țină cont de evoluțiile prețurilor de consum între luna iunie a anului precedent și luna iunie a anului curent, iar Eurostat trebuie să calculeze indicatori specifici care reflectă variația remunerațiilor reale ale funcționarilor publici din administrația centrală, pentru țările din eșantion, între data de 1 iulie a anului precedent și data de 1 iulie a anului curent. În temeiul articolului 3 alineatul (1) din anexa XI la Statutul funcționarilor, Consiliul, hotărând la propunerea Comisiei, trebuie să ia o decizie înainte de sfârșitul fiecărui an, în vederea adaptării remunerațiilor și a pensiilor, cu efect de la 1 iulie. Prin urmare, ajustarea anuală se aplică cu o întârziere maximă de un an. Există, apoi, un termen suplimentar de până la șase luni până la adoptarea regulamentului de ajustare salarială, ce trebuie să aibă loc înainte de 31 decembrie, care se aplică retroactiv. Legiuitorul a considerat că metoda ar putea funcționa cu acest decalaj de timp și că funcționarii UE și ceilalți agenți ar putea suporta impactul inflației anuale. De aceea, articolul 65 prevede un singur termen pe an pentru ajustarea remunerațiilor. Există, cu toate acestea, posibilitatea de a realiza o ajustare intermediară a remunerațiilor, prevăzută la articolele 4 - 8 din anexa XI la Statutul funcționarilor, în cazul în care se înregistrează o evoluție semnificativă a costului vieții între iunie și decembrie. 4. Clauza de exceptare Legiuitorul a adoptat o clauză de exceptare ca parte integrantă a metodei. Această clauză stabilește o serie de premise care trebuie îndeplinite înainte de luarea oricărei măsuri: – deteriorarea trebuie să fie și gravă și neașteptată, trebuie să afecteze situația economică și socială la nivelul Uniunii și trebuie să fie evaluată în funcție de datele obiective furnizate de Comisie; – deteriorarea trebuie să fie de așa natură încât metoda nu ar fi în măsură să țină seama în mod corespunzător de aceasta, având în vedere natura sa excepțională în ceea ce privește momentul de timp și amploarea. Clauza de exceptare prevede că, în cazul în care există motive obiective pentru a fi activată, Comisia este obligată să înainteze propuneri adecvate cu privire la care Parlamentul European și Consiliul trebuie să decidă în conformitate cu articolul 336 din TFUE. Conform celor statuate de Curtea Europeană de Justiție în cauza C-40/10, clauza de exceptare permite ca, într-o situație extraordinară, să se înlăture, în mod punctual, metoda prevăzută la articolul 3 din anexa XI la statut, fără însă a o modifica sau a o abroga pentru anii următorii. În plus, potrivit modului în care a fost formulat, articolul 10 din anexa XI la statut urmărește să permită instituțiilor să reacționeze în fața unor evenimente neașteptate care necesită atât o reacție punctuală, cât și modificarea completă a metodei „normale” de ajustare a remunerațiilor. 4.1. Condiții pentru activarea clauzei de exceptare Formularea clauzei de exceptare ar trebui să fie examinată cu atenție, având în vedere faptul că, pentru a activa clauza, trebuie să fie îndeplinite toate condițiile prevăzute la articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor. „Deteriorare” este un termen utilizat pentru a descrie o înrăutățire a situației economice și sociale. Faptul că a survenit sau nu o deteriorare „gravă” a situației economice și sociale ar trebui să fie stabilit avându-se în vedere atât amploarea, cât și durata efectelor economice și sociale identificate. Faptul că a avut sau nu loc o deteriorare „neașteptată” a situației economice și sociale trebuie să fie analizat avându-se în vedere viteza și predictibilitatea impacturilor economic și social. În acest context, este deosebit de important să se facă distincția între fluctuațiile normale ale ciclului economic și cele provocate de evenimente externe. Legiuitorul a împuternicit Comisia să stabilească datele obiective care să fie utilizate în evaluarea Comisiei privind îndeplinirea sau nu a condițiilor pentru aplicarea clauzei de exceptare. Comisia consideră că această evaluare ar trebui să se bazeze pe mai mulți indicatori obiectivi, care să se refere atât la domeniul social, cât și economic. Acești indicatori ar trebui să respecte următorul set de principii relevante și general acceptate[2]. – un indicator ar trebui să surprindă esența problemei și să aibă o interpretare normativă și clară acceptată; – un indicator ar trebui să fie solid și validat din punct de vedere statistic; – un indicator ar trebui să fie oportun și să poată fi revizuit; – indicatorii ar trebui să se concentreze asupra UE în ansamblul său, și nu asupra statelor membre individuale; – indicatorii ar trebui să fie reciproc coerenți; – setul de indicatori ar trebui să fie cât mai transparent și accesibil posibil pentru cetățenii UE; – ar trebui să se recurgă la seturile existente de indicatori ori de câte ori este posibil. În conformitate cu aceste principii, sunt adecvați următorii 15 indicatori: – activitate economică: creșterea PIB-ului, cererea internă, stocurile, exporturile nete, consumul privat, consumul din sectorul public, valoarea totală a investițiilor și inflația (IAPC) în cadrul Uniunii; – finanțele publice: soldul public general și datoria publică în cadrul Uniunii; piața forței de muncă: rata totală a ocupării forței de muncă, rata șomajului și remunerarea lucrătorilor salariați în cadrul Uniunii; – indicatori de percepție: indicatorul percepției generale asupra economiei și estimările privind ocuparea forței de muncă în cadrul Uniunii. Pentru a evalua dacă criteriile stabilite în clauza de exceptare sunt îndeplinite în prezent, analiza situației economice și sociale ar trebui să fie efectuată pentru perioada iulie 2011 - mijlocul lunii mai 2012 (sub rezerva disponibilității datelor sau a previziunilor relevante), întrucât ajustarea anuală pe 2011 a acoperit deja perioada până la 1 iulie 2011. Acest lucru este conform cu definiția deteriorării „neașteptate”, menționată la articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor. Cu toate acestea, este prezentată o perioadă mai îndelungată, pentru a se oferi o imagine de ansamblu atunci când este cazul. 4.2. Menținerea principiului paralelismului Metoda măsoară cu rigurozitate, pe baza principiului paralelismului, situația economică și socială din cadrul Uniunii, așa cum este reflectată aceasta în deciziile statelor membre cu privire la salariile funcționarilor publici naționali. Legiuitorul a ales cu grijă criteriile de care trebuie să se țină seama pentru ajustarea remunerațiilor și pensiilor; aceste criterii se pot aplica atât în timpul unei perioade de avânt economic, cât și de încetinire a creșterii economice. Metoda de ajustare a remunerațiilor și pensiilor este în vigoare de aproape patruzeci de ani. În această perioadă îndelungată, economia UE a cunoscut perioade de creștere economică rapidă, dar și perioade de încetinire a creșterii economice. Principiul paralelismului cu funcționarii publici naționali în ceea ce privește variațiile puterii de cumpărare, care a fost consacrat în Statutul funcționarilor din 1962, trebuie menținut și într-o perioadă de încetinire a creșterii economice în Uniunea Europeană. Acest lucru este în deplină conformitate cu articolul 65, care prevede că trebuie să se țină seama în mod special de orice majorări ale salariilor din serviciile publice, în cursul examinării anuale. Cu toate acestea, în cazul în care există o deteriorare gravă și neașteptată de care metoda nu ar putea să țină seama în mod corespunzător, având în vedere natura sa excepțională, în ceea ce privește momentul sau amploarea, ar trebui să fie folosită clauza de exceptare. O interpretare diferită ar conduce la rezultate incoerente: în ciuda capacității metodei de a ține seama în mod corespunzător de evoluțiile economice și sociale din cadrul UE prin efectul lor asupra salariilor funcționarilor publici naționali, legiuitorul ar trebui să adopte măsuri excepționale în ceea ce privește ajustarea anuală a remunerațiilor și pensiilor funcționarilor UE. O astfel de interpretare nu s-ar încadra în politica economică și socială a Uniunii Europene, în conformitate cu articolul 65 din Statutul funcționarilor. Același lucru este valabil și pentru decalajul de timp inerent metodei. Perioada de referință, prin definiție, determină o întârziere maximă de un an a ajustării salariilor (deși, în practică, este probabil ca întârzierea să fie mai mică). Chiar dacă legiuitorul a considerat că metoda ar trebui să funcționeze cu acest decalaj de timp, clauza de exceptare face posibilă, în mod clar, reducerea acestuia, dacă statele membre ar lua măsuri extreme pentru a ajusta salariile funcționarilor publici naționali, care ar trebui să se aplice funcționarilor UE fără a se mai aștepta exercițiul anual următor de ajustare. Prin urmare, propunerile corespunzătoare, în cazul în care este necesar, ar trebui să fie de așa natură încât să reflecte evoluțiile excepționale de care metoda nu a ținut seama în mod adecvat. Aceste propuneri nu ar trebui să depășească dispozițiile normelor de punere în aplicare stabilite în anexa XI la Statutul funcționarilor: nu există nici un motiv obiectiv pentru a se aplica alte criterii decât schimbarea puterii de cumpărare în administrațiile publice ale statelor membre, deoarece acest lucru ar submina efectele metodei și ar impune măsuri suplimentare asupra personalului UE care nu au fost aplicate personalului din statele membre. În cele din urmă, clauza de exceptare nu este o clauză legată de fazele ciclului economic. Astfel cum s-a explicat anterior, legiuitorul a ales cu atenție criteriile economice și sociale de care trebuie să se țină seama la ajustarea salariilor și a pensiilor; aceste criterii pot fi aplicate într-o perioadă de creștere economică, precum și într-o perioadă de încetinire a creșterii economice. Metoda poate fi aplicată în egală măsură atunci când salariile din statele membre sunt majorate sau diminuate, iar creșterea sau pierderea puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali se va reflecta direct în salariile și pensiile funcționarilor publici ai UE. Prin urmare, clauza de exceptare trebuie să fie folosită în cazul unor evoluții extreme în UE și doar dacă metoda nu poate să le măsoare. Aceasta nu trebuie să fie folosită ori de câte ori UE se află în fază de depresiune a ciclului economic. 5. situația economică și socialǎ în UE 5.1. Perioada precedentă 5.1.1. Ajustarea anuală din 2011 În perioada iulie 2010 – iulie 2011, cinci din cele opt state membre utilizate în eșantion au adoptat majorări ale salariilor nominale (a se vedea tabelul 1). În medie, acest lucru reprezintă o creștere de 1,1% a salariilor nominale. Din cauza inflației (2,9%), acest fapt a dus la o scădere a puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali (-1,8%). Această scădere a puterii de cumpărare a trebuit să se aplice în mod automat remunerațiilor funcționarilor publici ai UE și, având în vedere nivelul ridicat al ratei inflației în Bruxelles, măsurată prin indicele internațional Bruxelles (3,6%), a rezultat o creștere nominală de 1,7% a salariilor personalului UE (a se vedea tabelul 2). Cu toate acestea, Consiliul a decis să nu adopte propunerea Comisiei privind ajustarea anuală pe 2011, încălcând astfel principiul paralelismului consacrat în Statutul funcționarilor. Acest lucru a dus la o deteriorare suplimentară a puterii de cumpărare a funcționarilor europeni (-3,6%) în comparație cu cea a funcționarilor naționali (-1,8%). 5.1.2. Abaterea de la principiul general al paralelismului Pentru a aplica principiul paralelismului prevăzut în metoda de ajustare a remunerațiilor funcționarilor UE, se monitorizează variația salariilor funcționarilor publici naționali și se aplică variația medie a puterii lor de cumpărare pentru a determina evoluțiile puterii de cumpărare a salariilor funcționarilor UE. Cu toate acestea, pentru a ajusta salariile în serviciul public al UE pe parcursul anului următor este luată în considerare ajustarea anuală calculată prin referire la o anumită perioadă de 12 luni. Prin urmare, puterea de cumpărare a funcționarilor UE urmează puterea medie de cumpărare a funcționarilor publici naționali din statele membre care constituie eșantionul reprezentativ, cu un decalaj de timp sistematic, inerent metodei. Cu toate acestea, așa cum s-a evidențiat deja de către Comisie în 2008[3], principiul paralelismului este invalidat parțial, în detrimentul potențial al funcționarilor UE, din două motive. Deși salariile lor sunt afectate de variația contribuțiilor sociale naționale prin indicatorul specific, contribuțiile sociale plătite de funcționarii UE sunt ajustate periodic în mod independent. Prelevarea specială, care reprezintă o reținere suplimentară din remunerația funcționarilor UE, introduce un alt element de dublă contabilizare. Pentru a face o comparație adecvată între puterea de cumpărare a funcționarilor publici naționali și cea a funcționarilor UE, ar trebui să fie luate în considerare aceste elemente (a se vedea tabelele 3 și 4). În consecință, puterea cumulativă de cumpărare[4] a funcționarilor publici naționali a scăzut cu 3,6% în perioada de 8 ani cuprinsă între 2003 și 2011, în timp ce cea a funcționarilor UE a scăzut cu 4,2% în cei 7 ani corespunzători perioadei cuprinse între 2004 și 2011, iar decizia Consiliului din decembrie 2011 de refuzare a aplicării metoda a avut drept rezultat o reducere mai bruscă a puterii de cumpărare a funcționarilor publici europeni, și anume de 7,6% în total, între 2004 și în 2012 (a se vedea figura 1). Principiul paralelismului ar trebui să fie menținut de la un ciclu economic la altul. Acest lucru decurge din ipoteza potrivit căreia statele membre ar adopta măsuri adecvate în ceea ce privește funcționarii lor publici naționali, ceea ce ar avea un impact direct asupra salariilor funcționarilor UE. În pofida acestui principiu, remunerațiile funcționarilor UE au înregistrat o evoluție diferită față de cea a remunerațiilor funcționarilor publici naționali începând din 2004, în detrimentul funcției publice a UE. 5.2. Evaluarea situației sociale și economice a UE în perioada de referință 5.2.1. Către o creștere economică lentă Pentru UE în ansamblul său, recesiunea a luat sfârșit în toamna anului 2009 și a pregătit terenul pentru redresare în 2010. Per total, PIB-ul a crescut cu 2,0 % în UE, în întregul an 2010. În 2011, cifrele anuale pentru UE indicau o creștere vizibilă, în special datorită unui bun început în primul trimestru. În ansamblu, PIB-ul a crescut cu 1,5% în UE, în întregul an 2011. Redresarea a cunoscut o scurtă perioadă de încetinire în ultimul trimestru al anului 2011, înregistrând valori ușor negative. Estimarea sintetică a Eurostat pentru primul trimestru al anului 2012 indică o stabilizare a PIB-ului (în comparație cu trimestrul precedent, rata PIB-ului în UE va fi de 0%) și previziunile DG ECFIN[5] indică o tendință de creștere lentă în UE până la sfârșitul anului. În estimarea sintetică a Eurostat publicată la 15 mai 2012 s-a anunțat că PIB-ul a crescut ușor în 2012 în UE (înregistrând o creștere de 0,1%) în comparație cu primul trimestru al anului 2011. Pe baza premisei că zona euro va face față cu succes provocărilor legate de criză, se preconizează o restabilire a încrederii în cursul anului 2012. În contextul estompării șocurilor tranzitorii și redobândirii încrederii, DG ECFIN prevede o revenire la o creștere economică modestă pentru 2013, și anume de 1,3% în UE. În 2011, exporturile nete au fost motorul principal al creșterii economice, stocurile și cererea internă contribuind doar modest la creșterea ratei PIB-ului. În 2012, se preconizează că cererea internă și stocurile vor deveni negative, dar efectul acestora va fi compensat de exporturile nete, ceea ce va duce la o creștere economică marginală pentru 2012. Pentru 2013, se preconizează că cererea internă va crește și va contribui, împreună cu exporturile nete, la o redresare mai semnificativă a activității economice (a se vedea figura 2). Valoarea cumulată a PIB-ului a crescut de la recesiunea din 2009. În 2011 a atins 2,6 % (anul 2006 este baza) și se prevede că va rămâne foarte aproape de această valoare în 2012. În 2013, aceasta ar trebui să mai crească, ajungând la 4%, datorită unei creșteri economice mai semnificative în anul respectiv. Indicatorul percepției generale asupra economiei (ESI)[6] s-a stabilizat în primul trimestru al anului 2012, dar a rămas sub media pe termen lung. Indicatorul percepției generale asupra economiei a rămas stabil în aprilie în UE, fiind de 93,2. În zona euro a scăzut la 92,8, compensând astfel creșterile înregistrate în primul trimestru al anului 2012. Declinul înregistrat în zona euro a fost cauzat, în principal, de scăderea încrederii în sectoarele industriei și serviciilor. Încrederea s-a îmbunătățit numai în sectorul comerțului cu amănuntul. Valoarea mai bună a ESI înregistrată în UE reflectă o îmbunătățire semnificativă în Regatul Unit[7]. Îmbunătățirea vizibilă a indicatorului privind încrederea consumatorilor în mai 2012 ar trebui să afecteze în mod pozitiv Indicatorul percepției generale asupra economiei în viitorul apropiat. 5.2.2. Finanțele publice încep să se ajusteze Evoluțiile finanțelor publice în zona euro și în UE continuă să fie caracterizate de strategia fiscală de ieșire din criză aplicată după recesiunea din 2008-2009 . În conformitate cu concluziile Consiliului emise inițial în 2009 și reiterate ulterior în 2011 și la începutul anului 2012, obiectivul-cheie al strategiei fiscale de ieșire din criză este acela ca finanțele publice să intre din nou pe o traiectorie sustenabilă în contextul normelor fiscale ale UE. Eforturile de consolidare bugetară, începute în 2010, au fost intensificate în 2011 și au dus la o îmbunătățire semnificativă a condițiilor finanțelor publice, atât în zona euro, cât și în UE. Ciclul economic, care favoriza acest lucru în prima jumătate a anului 2011, a contribuit, la rândul său, în mod pozitiv la această îmbunătățire. Se estimează că deficitul public general total în zona euro va scădea la 3,2% din PIB în 2012, fiind cu aproximativ 1 punct procentual din PIB mai scăzut decât în 2011. Luând în considerare numai bugetele adoptate și alte măsuri specificate suficient de către statele membre până la data-limită, se prevede că deficitul bugetar global va scădea și mai mult, la 2,9% din PIB, în 2013. Se preconizează că va exista o situație similară în UE, unde se așteaptă ca deficitul total să ajungă la 3,6% și 3,3% din PIB în 2012 și, respectiv, 2013. Se estimează că ponderea datoriei publice în PIB va continua să crească în perioada analizată în previziuni, atât în zona euro, cât și în UE, însă într-un ritm mai redus comparativ cu perioada 2008-2010. În pofida reducerii deficitelor actuale, se preconizează că creșterea plăților dobânzilor, la care se adaugă o creștere ușor mai mică a PIB-ului nominal, vor duce la o creștere foarte moderată a ratelor datoriei. Per ansamblu, se preconizează că în zona euro datoria publică brută va atinge 92,5% din PIB în 2013, în timp ce în UE va depăși ușor 87% din PIB (a se vedea figura 6). Rubrică: Numărul de state membre cu o procedură aplicabilă deficitelor excesive în curs (EDP) Consiliul i-a solicitat Comisiei ca, pe lângă datele utilizate în raportul din 2011, să ia în considerare numărul de state membre cu o procedură aplicabilă deficitelor excesive în curs (EDP). Acest indicator rezultă din soldul bugetului general, care este evaluat mai sus. În opinia Comisiei, soldul bugetului general redă mai bine esența problemei. Numărul de state membre cu o procedură aplicabilă deficitelor excesive în curs nu indică amploarea deficitului, ci doar numărul de statele membre în care deficitul depășește pragul de 3%. Trebuie remarcat faptul că motivele pentru care un stat membru face obiectul unei proceduri aplicabile deficitelor excesive sunt diferite din punct de vedere structural pentru fiecare stat membru. Tratatul de la Maastricht din 1992, care a prevăzut crearea monedei euro, a organizat modul în care supravegherea fiscală multilaterală se desfășoară în Uniune. Această supraveghere, consolidată recent prin „pachetul de șase propuneri legislative” și prin Tratatul privind stabilitatea, coordonarea și guvernanța (TSCG), se bazează pe EDP. Pentru a asigura buna funcționare a UEM, articolul 126 din TFUE prevede că statele membre evită deficitele publice excesive, această noțiune fiind definită în Protocolul privind EDP prin valori de referință pentru deficitul public general anual (3%) și pentru datoria brută (60%) în raport cu PIB-ul la sfârșitul anului, precizând o serie de condiții de aplicare. La sfârșitul lunii mai 2012, procedura de deficit excesiv era în curs în 23 de state membre, și anume în BE, BG, CZ, DK, DE, IE, EL, ES, FR, IT, CY, LV, LT, HU, MT, NL, AT, PL, PT, RO, SI, SK și UK. Pentru șapte dintre acestea termenul de corectare a deficitului este în 2012, pentru zece dintre ele este în 2013, pentru ES - în 2013, pentru EL - în 2014, în timp ce pentru Irlanda și Regatul Unit este în 2015. Numai trei state membre nu și-au corectat deficitul până la termenul din 2011 (BG, HU și MT). Întrucât există diverse motive structurale pentru lansarea EDP în cazul unor state membre diferite, simpla indicare a numărului acestora nu aduce nicio valoare adăugată sau nicio valoare adăugată considerabilă celorlalți indicatori utilizați în prezentul raport, în special celor referitori la finanțele publice. Obiectivul EDP este de a îmbunătăți finanțele publice ale statelor membre prin recomandări individuale; prin urmare, se poate considera că EDP îmbunătățește finanțele publice. Logica ce stă la baza actualului cadru de guvernanță economică consolidat este că nu se poate crea un mediu economic sănătos decât prin finanțe publice solide. Rolul său este de a analiza finanțele publice prin criterii prevăzute de legislație. Acest lucru este și mai important în etapa finală a EPD, în cazul în care statul membru se conformează recomandărilor înainte de termenul pentru efectuarea corecțiilor. Prin urmare, numărul de state membre cu o procedură aplicabilă deficitelor excesive în curs se schimbă periodic ca urmare a unor acțiuni de reducere a deficitului public general anual sub 3% în raport cu PIB. Numărul de state membre în care este în curs această procedură se poate modifica de la un an la altul. Numărul mai mare al acestora în 2009 a fost cauzat de creșterea cheltuielilor publice ca urmare a intervențiilor guvernelor pe piețele financiare. Cu excepția a șapte state membre (BG, CZ, EE, MT, PL, RO și SK), toate celelalte au raportat diverse intervenții întreprinse de stat în contextul crizei financiare declanșate în 2007. Prin urmare, indicatorul „numărul de state membre cu o procedură aplicabilă deficitelor excesive în curs” nu este concludent. În acest context, sunt mai relevanți indicatorii care se bazează pe nivelul și pe variația deficitului public și ale datoriei publice brute în statele membre. Per total, s-a efectuat o ajustare a finanțelor publice. Rata deficitului public s-a îmbunătățit semnificativ din 2008 și se estimează că va scădea la 3,3% în 2013, în timp ce rata datoriei va crește foarte moderat, la 87% din PIB în 2013. 5.2.3. Se preconizează o reducere treptată a inflației În 2011, prețurile de consum au fost influențate în principal de creșterea la nivel mondial a prețurilor la mărfuri și, în unele state membre, de majorarea taxelor și impozitelor indirecte și a prețurilor administrate. Inflația IAPC a depășit temporar nivelul de 3% în 2011, dar a început să scadă având în vedere deteriorarea mediului economic. Relaxarea prețurilor la mărfuri spre sfârșitul acestui an, indicată de contractele futures pe mărfuri, și activitatea economică relativ slabă ar trebui să ducă la o reducere și mai accentuată a inflației prețurilor de consum. Scăderea mai rapidă a ratei inflației este împiedicată de măsurile fiscale adoptate în mai multe state membre, în special de creșterea taxelor și impozitelor indirecte și a prețurilor administrate. Nu se preconizează ca revenirea la o creștere economică modestă la sfârșitul anului 2012 și în 2013 să contribuie la presiuni asupra prețurilor, în special având în vedere faptul că se așteaptă ca diferențele de producție să se diminueze într-un ritm foarte lent în UE și în zona euro. Relaxarea prețurilor la mărfuri spre sfârșitul acestui an, în conformitate cu previziunile în baza contractelor futures, și activitatea economică relativ slabă ar trebui să ducă la reducerea inflației prețurilor de consum. În plus, se prevede că inflația globală va scădea, ca urmare a diminuării inflației prețurilor la energie, reflectând efectele de bază ale creșterii prețului la petrol la începutul anului 2011. Nu se preconizează ca revenirea la o creștere economică modestă la sfârșitul anului 2012 și în 2013 să adauge o presiune inflaționistă substanțială, în special având în vedere faptul că diferențele de producție se diminuează într-un ritm foarte lent în UE și în zona euro. Inflația globală IAPC se așteaptă să rămână în jur de 2% în 2013 (1,9% în UE, 1,8% în zona euro), fiind astfel în concordanță cu estimările privind inflația. În 2013, în ciuda unor denaturări cauzate de creșterea taxelor și impozitelor indirecte și a prețurilor administrate, inflația de bază va evolua în paralel (a se vedea figura 7). 5.2.4. Se preconizează o stabilizare a situației pieței forței de muncă Evoluțiile actuale de pe piața forței de muncă reflectă atât consecințele recesiunii din 2008 și 2009, cât și stagnarea din perioada 2011-2012. Îmbunătățirile de la începutul perioadei de redresare 2009-2011 au fost limitate. Întrucât întreprinderile și-au adaptat factorul de producție reprezentat de forța de muncă mai degrabă prin reducerea numărului de ore lucrate de fiecare angajat decât prin reduceri de personal, în faza de expansiune a avut loc în primul rând o normalizare în ceea ce privește programul de lucru, neînregistrându-se nicio creștere a ocupării forței de muncă sau înregistrându-se doar o creștere marginală. Rata ocupării forței de muncă a scăzut în a doua jumătate a anului 2011, iar cea a șomajului a crescut la 10,3% în 2012, estimându-se că va rămâne la acest nivel în 2013 (a se vedea figura 8). Prin urmare, în studiile Comisiei, estimările privind ocuparea forței de muncă în UE în sectorul industriei și al serviciilor au scăzut spre sfârșitul anului 2011, rămânând la niveluri scăzute în primul trimestru al anului 2012. Estimările privind ocuparea forței de muncă în UE în sectorul manufacturier au rămas peste media pe termen lung și estimările privind ocuparea forței de muncă în sectorul serviciilor au rămas puțin sub media pe termen lung (a se vedea figura 9). În plus, redresarea preconizată a activității economice ar trebui să contribuie la stabilizarea situației pieței forței de muncă. Totuși, din cauza obișnuitului decalaj de timp cu care se înregistrează o modificare a situației ocupării forței de muncă ca urmare a schimbărilor intervenite în activitatea economică, va fi nevoie de timp pentru a se constata îmbunătățiri pe piața forței de muncă. Situația se va îmbunătăți și ca urmare a eforturilor de reformă, care au fost întreprinse în mai multe zone din UE. Acestea ar trebui să devină efective după același decalaj de timp constatat deja în țările care au întreprins astfel de măsuri cu ceva timp în urmă. Per ansamblu, se preconizează că, în 2013, ocuparea forței de muncă va crește moderat în UE și se va stabiliza în zona euro. Ca urmare, se anticipează că tendința de creștere a ratelor șomajului va fi inversată în UE și în zona euro. Trebuie reamintit faptul că nu este prima dată când rata șomajului crește în Uniunea Europeană și ajunge la un nivel comparabil. În 2000 – 2004, rata șomajului a crescut de la 8,5% la 9,1%, înainte de a scădea la 7,1% în 2008. 5.2.5. Remunerarea din sectorul public față de economia totală Comisia consideră că este importantă realizarea unei comparații a situației lucrătorilor din sectorul public cu cea a celor din economia totală a UE. În acest scop, este adecvat să se utilizeze remunerarea lucrătorilor, care măsoară costurile totale cu forța de muncă pentru toți lucrătorii, definită ca salarii brute care includ plata orelor suplimentare și primele, împreună cu indemnizațiile în natură primite și contribuțiile[8] sociale ale angajatorului, atât în sectorul public (sectorul administrației publice[9]), cât și în economia totală. Ar trebui remarcat faptul că datele privind economia totală le includ pe cele corespunzătoare sectorului public. Ponderea sectorului public în economia totală este de ordinul a 22 %. Remunerarea în sectorul privat este foarte strâns corelată cu ciclurile economice: remunerarea lucrătorilor în economia totală a crescut cu 5,2% în 2007 și cu 4,4% în 2008, dar a scăzut la - 0,3% în 2009, în plină criză financiară, când PIB-ul a scăzut cu 4,3%. Remunerarea în sectorul public este posibil să nu urmeze neapărat ciclurile economice. De exemplu, în 2009, remunerarea lucrătorilor din administrația publică a crescut cu 3,4%. Se preconizează o mărire salarială anuală în cazul remunerării lucrătorilor din sectorul public de la 0,4% în 2011 la 0,8% în 2012 și o majorare ulterioară de până la 1,3% în 2013. Remunerarea în economia totală a crescut cu 2,6% în 2011 și se estimează că va crește într-un ritm mai rapid (1,9% în 2012 și 2,3% în 2013) decât cea din sectorul public (a se vedea figura 10). În timpul recesiunii din 2009, creșterile salariale în economia totală au fost minime iar ajustările salariale în sectorul public au rămas moderate. Totuși, această situație s-a schimbat de îndată ce a luat sfârșit recesiunea, ceea ce a dus la creșteri salariale mai importante în economia totală, ajustările salariale în sectorul public rămânând reduse, ca urmare a eforturilor guvernelor de a ajusta deficitele bugetare. Din 2004 până în 2011, remunerările în UE au crescut în termeni nominali cu 28,4% în sectorul public și cu 27,9% în economia totală. În conformitate cu previziunile economice europene din primăvara anului 2012, este probabil să crească la 31,1% în sectorul public până în 2013 (anul de referință fiind 2004) comparativ cu 33,3% în economia totală (a se vedea figura 11). Salariul nominal pe lucrător este de așteptat să crească cu o rată anuală de aproximativ 2,1% în 2012 și în 2013. Acest lucru va duce la o reducere a salariilor reale în 2012, din cauza unei rate a inflației mai ridicate (2,6%), însă va determina o creștere a salariilor reale în 2013, când inflația va scădea la 1,9%. Se preconizează că situația va fi mai puțin bună pentru lucrătorii din sectorul public, rata creșterii remunerării fiind mai mică. Scăderea puterii de cumpărare în sectorul public ar urma să fie de 1,8% în 2012 și este conformă cu prognoza privind acest indicator specific, publicată de Eurostat pe baza informațiilor furnizate de Grupul de lucru „articolul 65” în martie 2012, conform căruia se preconizează că puterea de cumpărare a funcționarilor din administrațiile centrale va scădea cu 1,6%. Acest lucru indică în mod clar faptul că viitoarea ajustare salarială în instituțiile UE este strâns corelată cu creșterile salariale din sectorul public și este pe deplin conformă cu situația economică și socială din Uniune, în ciuda creșterilor salariale mai mari din economia totală. 5.2.6. Evoluția puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali din administrațiile publice centrale (previziuni suplimentare) Un exercițiu previzional suplimentar efectuat de Eurostat la sfârșitul lunii mai a indicat faptul că scăderea puterii de cumpărare în sectorul public va fi mai mică decât se anticipase anterior, și anume de 1%[10], în cele opt state membre de referință și de 1,4% în UE-27. Acest lucru se datorează unei creșteri semnificative a salariilor în Germania acordate de guvernul federal lucrătorilor din sectorul public, care se va aplica și funcționarilor publici federali. Scăderea puterii de cumpărare menționate mai sus se va aplica personalului UE prin metodă. Nu există evenimente care ar trebui reflectate în ajustarea salarială și pe care metoda nu a fost în măsură să le ia în considerare. Prin urmare, nu există motive obiective pentru a aplica o pierdere a puterii de cumpărare a funcționarilor publici europeni mai mare decât cea aplicată de statele membre funcționarilor lor publici. În plus, trebuie reamintit faptul că, în urma dublei contabilizări și a refuzului Consiliului de a ajusta remunerațiile în 2011, pierderea puterii de cumpărare în instituțiile UE cu începere din 2004 a fost mai mult decât dublă (7,6%) în comparație cu cea din serviciile publice naționale (3,6%). Statelor membre li s-a solicitat, de asemenea, să preconizeze care vor fi modificările salariale de la 1 iulie 2012 până la sfârșitul anului, însă unora dintre ele le-a fost greu să furnizeze Eurostat cifre fiabile, astfel că Eurostat nu a fost în măsură să realizeze o previziune precisă. Cu toate acestea, ar trebui să se sublinieze faptul că niciunul dintre statele membre nu preconizează o reducere salarială în a doua jumătate a anului 2012 și cel puțin nouă state membre au în vedere majorări ale salariilor funcționarilor publici. Prin urmare, clauza de exceptare nu ar trebui aplicată. Acest lucru este pe deplin conform cu raționamentul Curții de Justiție în cauza C-40/10, în care Curtea a subliniat că „prin clauza de exceptare, se poate ține seama de consecințele unei deteriorări grave și neașteptate a situației economice și sociale în cazul în care, în cadrul „metodei normale”, remunerațiile funcționarilor publici nu ar fi ajustate destul de repede”. Având în vedere faptul că statele membre nu prevăd nicio reducere a salariilor în a doua jumătate a anului 2012, dar preconizează creșteri salariale, nu există niciun motiv de abatere de la „metoda normală”, luând în considerare ajustarea salarială efectuată de statele membre în afara perioadei de referință. Per ansamblu, chiar dacă datorită consolidării finanțelor publice se preconizează creșteri salariale modice în sectorul public, situația va fi diferită în economia totală. Ajustările salariale sub rata inflației vor continua să erodeze salariile funcționarilor publici naționali și a funcționarilor UE în 2012 și, în cazul în care noua metodă este adoptată, urmând să intre în vigoare în 2013, orice nouă scădere a puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali s-ar aplica personalului UE. 6. Concluzie Din considerațiile și analiza anterioare rezultă că în perioada de referință cuprinsă între 1 iulie 2011 și jumătatea lunii mai 2012 nu sunt îndeplinite criteriile juridice prevăzute de articolul 10 din anexa XI. În 2012, se preconizează o stagnare a economiei UE, aceasta urmând să înregistreze ulterior o creștere moderată. Se anticipează o creștere a salariilor din economia totală de 2,1% în 2012 și în 2013, însă creșterile salariale din sectorul public vor fi mai reduse, corespunzând ratelor mai mici ale remunerării salariaților. Nu a fost identificat niciun eveniment care nu a fost sau nu a putut fi luat în considerare la aplicarea normală a metodei. În 2012, salariile reale ale personalului UE ar urma să scadă, în conformitate cu scăderea puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali. După perioada de referință, cel puțin nouă state membre estimează o creștere salarială și niciun stat membru nu preconizează o reducere a salariilor. Prin urmare, nu există niciun motiv de abatere de la „metoda normală”, luând în considerare ajustarea salarială în statele membre în afara perioadei de referință. În consecință, Comisia consideră că nu este necesar să prezinte o propunere în temeiul articolului 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor. Comisia reamintește din nou faptul că, având în vedere contextul economic general dificil, a prezentat un proiect de propunere Parlamentului European și Consiliului care ar duce la economii semnificative în următorii ani și chiar la economii mai mari pe termen lung. Propunerea include o nouă metodă, revizuită, precum și modificări ale mecanismului clauzei de exceptare. [1] Documentul 7421/12 al Consiliului din 12 martie 2012. [2] Majoritatea acestora sunt principii convenite pentru metoda deschisă de coordonare (MDC) privind incluziunea și protecția socială. MDC este folosită de către statele membre pentru a sprijini procesele de stabilire, punere în aplicare și evaluare a politicilor lor sociale și pentru a dezvolta cooperarea lor reciprocă. Un instrument de guvernanță bazat pe obiective și indicatori comuni, metoda completează instrumentele legislative și financiare ale politicii sociale. Este parte a procesului de punere în aplicare a procesului de coordonare a politicilor sociale, în special în contextul Strategiei de la Lisabona (în prezent, în baza Strategiei Europa 2020). [3] Raport al Comisiei către Parlamentul European și Consiliu privind anexa XI la Statutul funcționarilor, COM (2008) 443 final, 10.7.2008. [4] Aceasta se calculează prin cumularea variației anuale a puterii de cumpărare din perioada 2004 - 2011. [5] Previziunile economice europene din primăvara anului 2012. [6] Sondajele privind întreprinderile și consumatorii furnizează analize și estimări lunare cu privire la diverse aspecte ale activității economice din diferite sectoare ale economiei: industrie, servicii, construcții și comerț cu amănuntul, precum și cu privire la consumatori. Pentru fiecare dintre cele cinci sectoare analizate, se stabilesc „indicatori de încredere”, meniți să reflecte percepțiile și așteptările generale la nivelul fiecărui sector într-un indice unidimensional. Pentru a putea urmări activitatea economică în general, începând cu 1985 se calculează un indicator mai extins al percepției generale asupra economiei, ca sumă ponderată a acestor cinci indicatori. [7] Sursă: Rezultatele Business and consumer survey (Sondajul privind activitățile economice și consumatorii ), mai 2012, DG ECFIN. [8] Drept consecință, acestea reflectă modificările înregistrate în ceea ce privește rata de ocupare a forței de muncă și politica socială, precum și nivelul salariilor. [9] În prezenta secțiune, „sector public” înseamnă administrația publică. Sectorul administrației publice cuprinde toate unitățile instituționale care sunt alți producători non-piață, a căror producție este destinată consumului individual și colectiv și care sunt finanțate, în principal, din contribuțiile obligatorii vărsate de unitățile aparținând altor sectoare și/sau de toate unitățile instituționale a căror activitate principală constă în redistribuirea veniturilor și a avuției naționale. Unitățile instituționale cuprind organisme ale administrației publice, precum și unele instituții non-profit și fonduri de pensii autonome. Sectorul administrației publice este împărțit în patru subsectoare: administrația centrală, administrațiile statelor federale, administrațiile locale și fondurile de asigurări sociale. [10] Regatul Unit nu a transmis date revizuite.