RO    RO  COMISIA COMUNIT ĂŢILOR EUROPENE 
Bruxelles, 19.3.2007 
COM(2007) 120 final 
  
RAPORT AL COMISIEI C ĂTRE CONSILIU ŞI CĂTRE PARLAMENTUL 
EUROPEAN 
privind punerea în aplicare a Directivei  91/676/CEE a Consiliului privind protec ţia 
apelor împotriva polu ării cu nitra ţi proveni ţi din surse agricole, pentru perioada 2000-
2003  
  
{SEC(2007)339}
 
RO 2   RO 1. I NTRODUCERE  
Directiva 91/676/CEE a Consiliului (denumit ă în continuare Directiva privind 
nitraţii) privind protec ţia apelor împotriva polu ării cu nitra ţi proveni ţi din surse 
agricole a fost adoptat ă la data de 12 decembrie 1991. 
În conformitate cu articolul 10 din Directiva privind nitra ţii, statele membre trebuie 
să prezinte Comisiei un raport la fiecare patr u ani, de la notificarea acesteia. Acest 
raport ar trebui s ă conţină informaţii în legătură cu codurile de bun ă practică 
agricolă, zonele desemnate vulnerabile la nitra ţi (ZVN), rezultatele monitoriz ării 
apelor şi un rezumat al aspectelor re levante ale programelor de ac ţiune elaborate 
pentru zonele vulnerabile la nitra ţi. 
Scopul acestui raport este de a informa Parlamentul European şi Consiliul în leg ătură 
cu stadiul punerii în aplicare a Directivei privind nitra ţii, în conformitate cu articolul 
11 aceasta. Raportul are la baz ă informaţiile transmise de statele membre ale UE 15 
în perioada 2004-2006 (al treilea exerci ţiu de raportare 2000-2003) şi este înso ţit de 
hărţi statistice referitoar e la presiunea produs ă de nitraţii proveni ţi din surse agricole, 
la datele privind calitatea apelor şi la zonele vulnerabile la nitra ţi. De aceea, raportul 
se referă în principal la UE 15 dar, pe ntru a oferi o vedere mai larg ă, include şi o 
schiţă a etapelor c ătre punerea în aplicare a dire ctivei în Uniunea European ă extinsă. 
2. E VOLUŢIA PRESIUNILOR DIN AGRICULTUR Ă, DE LA ULTIMA PERIOAD Ă DE 
RAPORTARE  
În agricultur ă, tendinţa spre intensificare mai mare şi productivitate mai ridicat ă din 
ultimii cincizeci de ani a fost înso ţită de o creştere semnificativ ă a folosirii azotului 
anorganic (N), şi a fertilizan ţilor azota ţi. Cu toate acestea, începând de la mijlocul 
anilor 80, s-a înregistra t o reducere progresiv ă a consumului de fertilizan ţi, iar 
această tendinţă a continuat şi în perioada 2000-2003. 
La nivelul UE 15, reducerea înregistrat ă în perioada 2000-2003, comparativ cu 
perioada precedent ă 1996-1999, a fost de 6% pentru azot şi, respectiv, de 15% pentru 
fertilizanţii azotaţi, tendinţele descresc ătoare continuând şi în 2004 şi în 2005. 
De asemenea, în ultimii cincizeci de ani, a crescut num ărul animalelor contribuind, 
prin efluen ţi, la presiunea total ă crescută a azotului. Modific ările survenite în 
politicile agricole, în special în 1984 şi 1992, au contribuit de at unci la stabilizarea 
sau reducerea num ărului de bovine, ovine şi caprine, dar num ărul de porcine şi păsări 
a continuat s ă crească. O compara ţie între perioadele 2000-2003 şi 1996-1999 indic ă 
un declin continuu al num ărului de bovine şi ovine, precum şi al numărului de p ăsări, 
dar o stabilitate a num ărului de porcine, cu un declin total estimat de 5% al presiunii 
azotului din efluen ţi. 
Tendinţa către concentrare a continuat, iar num ărul animalelor din exploata ţiile 
individuale a crescut: peste 50% din cirezile  pentru lapte ale UE sunt crescute în 
exploataţii cu peste 50 vite, în timp ce marea ma joritate a efectivelor  de porci pentru 
reproducere sunt crescute pe propriet ăţi cu peste 100 scroafe. 
 
RO 3   RO Global, „presiunea” azotului asupra terenurilor agricole din UE 15, care provine de la 
crescătorii (în principal de bovine, porcine, p ăsări şi ovine) este estimat ă la 
aproximativ 7,6 milioane de tone împr ăştiate anual pe terenurile agricole. De aceea, 
„presiunea” total ă a azotului împr ăştiat, atunci când se adaug ă cele 8,9 milioane de 
tone de azot provenit de la fertilizan ţi minerali, a fost de aproximativ 16,5 milioane 
de tone în 2003, comparativ cu aproape 18 milioane de tone în 1999 şi 17,4 milioane 
de tone în 1995. 
Estimările regionale ale ratei de împr ăştiere a azotului provenit din efluen ţi (Harta 1) 
reflectă cantităţi ce depăşesc 170 kg/ha pe an în Belgia (Flandra) şi în Olanda, dar şi 
la nivel local, în Italia, Fran ţa (Bretania), Spania şi Portugalia. Rate de împr ăştiere a 
azotului provenit din efluen ţi, la nivel regional, cuprinse între 120 şi 170 kg/ha pot fi 
găsite şi în Danemarca, Regatul Unit (Anglia),  în câteva provi ncii din Irlanda şi în 
Germania de Sud. Toate zonele men ţionate mai sus au şi cele mai înalte rate de 
împrăştiere a fosforului de la complexele zoot ehnice (peste 90 kg fosfat pe hectar pe 
an pentru cele mai intensive zone, Harta 2) şi rate totale de împr ăştiere a azotului şi 
fosforului (efluen ţi plus fertilizan ţi chimici) cu valori ce dep ăşesc respectiv 240 kg 
de azot şi 90 kg de fosfat pe hectar pe an (H ărţile 3 şi 4). 
Un indicator al presiunii azotului provenit din surse agricole este „bilan ţul brut al 
nutrienţilor”, care reprezint ă diferenţa dintre aportul de azot (de la fertilizan ţii 
minerali, efluen ţi, depunerile atmosferice, fi xarea prin culturi leguminoase şi alte 
surse minore) şi eliberările de azot (absorb ţia acestuia de c ătre culturi, p ăşuni şi 
culturi de nutre ţuri) per hectar de tere n agricol folosit. În conformitate cu calculele 
Agenţiei Europene de Mediu, în 2000, bilan ţul brut al azotului la nivelul UE 15 a fost 
de 55 kg/ha, o sc ădere de 16% comparativ cu 1990, va riind de la 37 kg/ha (Italia) la 
226 kg/ha (Olanda). Surplusul de azot fa ţă de bilanţul brut a sc ăzut în toate statele 
membre, cu excep ţia Irlandei şi Spaniei (EEA, 2005 a). 
Surplusurile relativ mici de azot fa ţă de bilan ţul brut al azotului la nivel na ţional 
subestimeaz ă surplusurile din anumite regiuni. O estimare a bilan ţului brut al 
azotului (N), calculat la nivel regional de c ătre baza de date CAPRI1, având ca 
referinţă anul 2001 ( http://www.agp.uni-
bonn.de/agpo/rsrch/dynaspat/dynaspat_e.htm ) reflectă eterogenitatea regiunilor UE, 
surplusul variind de la 0 pân ă la 300 kg N/ha, nivelul maxim fiind atins în zonele cu 
o densitate ridicat ă a complexelor zootehnice, dar şi în regiunile cu culturi intensive 
de fructe şi legume sau cereale şi porumb cu fertilizare dezechilibrat ă (Harta 5). 
Cele mai mari surplusuri na ţionale de azot se g ăsesc în regiunile Olandei şi Belgiei 
(> 150 sau 200 kg N/ha). Cu toate acestea, acelea şi niveluri ale surplusului se g ăsesc 
şi în Bretania (Fran ţa) şi în Vechta Cloppenburg (Saxonia Inferioar ă, Germania). 
Surplusuri de ordinul a 100- 150 kg N/ha pe an se g ăsesc, de asemenea, în state 
membre care au un surplus na ţional relativ sc ăzut, precum Spania (Catalunia), Italia 
(Lombardia), Regatul Unit (Irlanda de Nord, Ţara Galilor şi Anglia de Vest). 
                                                 
1 CAPRI (Impactul Politicii Agricole Regionale Comune) este un model de sector agricol care acoper ă 
atât întreaga UE 27, cât şi Norvegia, la nivel regional (250 regiuni) şi pieţele agricole globale. Acesta 
permite analiza impactului unor elemente diferite ale Politicii Agricole Comune, ale politicilor de mediu 
sau comerciale asupra agriculturii UE, la nivel regional. În domeniul protec ţiei mediului, permite 
estimarea unor indicatori precum emisiile de gaze şi bilanţurile de N, P, K la nivel regional.  
 
RO 4   RO Densităţile mai mari ale complexelor zoote hnice care conduc la extinderea spa ţiilor 
pentru ad ăpostirea animalelor, depozitarea şi împrăştierea efluen ţilor, au avut ca 
rezultat o volatilizare a amoniacului şi o depunere atmosferic ă sporită pe solurile şi în 
apele vecine, în aceste regiuni fiind înregistrate valori de pân ă la 50-60 kg de azot pe 
hectar pe an (Figura 1). 
Agricultura aduce o contribu ţie semnificativ ă de azot pentru mediul acvatic. În 
conformitate cu studiile recente (EEA, 2005b; JRC, 2006), în care se actualizeaz ă 
datele referitoare la contribu ţia diferitelor sectoare la poluarea apei, aceasta este în 
mod tipic responsabil ă pentru 50-80% din presiunea total ă (Harta 6). 
Relevanţa eliminării azotului prov enit din agricultur ă în mediul natural a fost 
confirmat ă de datele raportate de mai multe state membre (Belgia, Germania, 
Danemarca, Finlanda, Fran ţa, Luxemburg, Olanda şi Regatul Unit), în rapoartele 
proprii privind punerea în aplicar e a Directivei privind nitra ţii. Propor ţii mai mari se 
găsesc în statele membre care au înfiin ţat sisteme eficiente de canalizare urban ă şi de 
tratare a apelor industriale uzat e, reducând astfel drastic înc ărcarea de azot din aceste 
surse. 
Contribuţia agriculturii la pierderile de azot şi fosfat în ape este confirmat ă, de 
asemenea, de rapoartele întocmite în te meiul Directivei-cadru privind apa. 
(http://forum.europa.eu.in t/Public/irc/env/wfd/home).  În 2005, mai multe state 
membre au identificat eutrofizarea şi contribu ţiile aferente acestei a din surse agricole 
ca făcând parte din amenin ţările majore pentru atingerea unei calit ăţi bune a apelor.  
3. P RIVIRE DE ANSAMBLU ASUPRA GRADULUI DE EXHAUSTIVITATE AL RAPOARTELOR 
PREZENTATE DE STATELE MEMBRE  
Toate statele membre au prezentat Comisiei Europene un raport oficial în 2004-2005. 
Datele suplimentare care au lipsit în acel  moment, în special cele referitoare la 
calitatea apelor, zonele vulnerabile la nitra ţi şi agricultur ă au fost furnizate în cursul 
anului 2006. 
Majoritatea statelor membre au respectat cadrul liniile directoare privind raportarea 
elaborate de Comisie în  2000, dar, dat fiind nive lul diferit de detaliu şi format al 
datelor, a fost necesar un efort suplimentar pentru a integra datele referitoare la calitatea apei şi pentru a desemna zonele  vulnerabile la nitra ţi la nivelul UE 15. 
Regatul Unit, care nu a rapo rtat în perioada precedent ă, 1996-1999, a oferit 
informaţii privind ambele perioade de raportare. 
Rapoartele prezentate de statele membre se refer ă, în general, la elementele 
enumerate în anexa V la Directiva privind nitra ţii. Nivelul de detaliu şi gradul de 
exhaustivitate al datelor s-a îmbun ătăţit în compara ţie cu perioada de raportare 
precedent ă. Cu toate acestea, exist ă încă decalaje în ceea ce prive şte calitatea apei, în 
special referitor la eutrofizarea apelor dulci şi a celor litorale, prognoza referitoare la 
evoluţia calităţii apei folosind date din agricultur ă, precum utilizarea azotului în 
zonele vulnerabile la nitra ţi şi evaluarea eficien ţei programelor de ac ţiune. 
 
RO 5   RO 4. C ALITATEA APEI , SITUAŢIE ŞI TENDIN ŢE 
Reţeaua de monitorizare 
Reţelele de sta ţii de prelevare trebuie s ă cuprindă apele subterane (chiar dac ă nu sunt 
folosite pentru apa potabil ă), râurile, lacurile şi barajele, apele litorale şi marine, 
astfel cum se solicit ă la articolul 6 din Di rectiva privind nitra ţii. 
Statele membre au înfiin ţat reţele de monitorizare care ofer ă o bună imagine de 
ansamblu asupra situa ţiei şi tendinţelor din sectorul  apei. Extinderea şi calitatea 
acestora s-a îmbun ătăţit după cea de-a doua perioad ă de raportare, atât pentru apele 
subterane, cât şi pentru cele de suprafa ţă. Un num ăr total de aproximativ 20.000 de 
staţii de monitorizare a apelor subterane erau în func ţiune în 2000-2003, comparativ 
cu 16.000 în 1996-1999. Num ărul de sta ţii comune de prelevare între dou ă perioade 
de raportare era de aproximativ 11.100, permi ţând ca rezultatele s ă fie folosite pentru 
a evalua tendin ţele. 
Densitatea prelev ării apelor subterane era, în medie, de 12,5 puncte la 1000 km2 în 
UE 15. Cea mai înalt ă densitate era în Belgia-Valoni a (50 puncte de prelevare la 
1000 km2) şi în Olanda şi Austria (25-30 puncte de prelevare la 1000 km2). 
Densitatea de prelevare relativ sc ăzută din Finlanda şi Suedia (respectiv 0,19 şi 0,33 
puncte de prelevare la 1000 km2) reflectă ponderea ridicat ă a zonelor naturale din 
aceste ţări. Unele state membre (Danemarca, Olanda) au transmis date privind 
monitorizarea apelor subterane pentru diferi te adâncimi. Cu toate acestea, Olanda a 
oferit date globale (14 valori globale referitoare la 358 sta ţii de monitorizare) pentru 
adâncimea de 0-5 metri. Grecia nu a trimis date privind calitate a apelor subterane o 
dată cu raportul s ău, dar a furnizat, mai târziu, date  privind monitorizarea efectuat ă în 
2003. Belgia (Flandra) a redus num ărul de sta ţii de monitorizare a apelor subterane 
de la 392 la 97 în 2003. 
Unele state membre care au abordat programe de ac ţiune la nivel na ţional, precum 
Germania şi Finlanda, au înfiin ţat reţele specifice pentru a evalua situa ţia şi 
tendinţele calităţii apei în zonele în care activit ăţile agricole intensive sunt 
predominante, în plus fa ţă de reţeaua naţională generală pentru monitorizarea apelor 
subterane. 
În perioada 2000-2003 au fost înfiin ţate un num ăr total de 22.000 sta ţii de 
monitorizare a calit ăţii apei de suprafa ţă, comparativ cu 14.000 în 1996-1999; 
evaluarea tendin ţelor a fost permis ă de existen ţa unui num ăr de 12.000 de sta ţii 
obişnuite de prelevare între cele dou ă perioade de raportare. Densitatea de prelevare 
a variat semnificativ (de la un minim de 0,8 sta ţii de monitorizare la 1000 km2 
(Grecia) pân ă la 59 (Belgia-Flandra) şi 33 staţii de monitorizare la 1000 km2 
(Regatul Unit, Anglia). 
Statele membre (cu excep ţia Spaniei, Greciei şi Irlandei) au furnizat detalii asupra 
programelor proprii de mon itorizare în ceea ce prive şte frecven ţa. Frecven ţa 
monitoriz ării variază de la 12 la 24-26 ori pe an pentru apele de suprafa ţă şi de la 1 la 
6 ori pentru apele subterane. 
 
RO 6   RO Statele membre au raportat date geo-referen ţiate, într-un format compatibil cu 
sistemul informa ţional geografic (GIS) al CE2, folosind coduri şi clasific ări 
armonizate, a şa cum au fost elaborate în lin iile directoare pr ivind raportarea 
întocmite de Comisie în 20003. Din acest motiv, a fost posibil s ă se întocmeasc ă hărţi 
statistice referitoare la calitatea apelor în UE cu privire la nitra ţi. 
Informaţiile eutrofizare s-au îmbun ătăţit comparativ cu perioada precedent ă de 
raportare, îns ă nu toate statele membre au prezentat rapoarte în conformitate cu 
criteriile folosite pent ru evaluarea eutrofiz ării şi numai o parte din acestea au furnizat 
rezultate ale evalu ării unor corpuri indivi duale de ape, râuri sau lacuri (Austria s-a 
limitat la lacuri şi Dunăre, Belgia, Danemarca, Grecia, Finlanda, Irlanda, Luxemburg 
şi Portugalia) şi apelor litorale şi marine. Unele state membre au prezentat rapoarte 
privind o parte din urm ătorii parametri de eutrofizare: azotul total, fosforul total, 
ortofosfatul, clorifila. 
Rezultatele studiului privind calitatea apei 
Apele subterane  
În perioada 2000-2003, 17% din sta ţiile de monitorizare al e UE (valorile medii) 
indicau concentra ţii de azot de peste 50 mg NO 3/l, 7% se situau în domeniul 40-50 
mg NO 3/l şi 15% se situau în domeniul 25-40 mg NO 3/l. Aproximativ 61% din 
staţiile pentru apele subterane indicau o concentra ţie sub 25 mg NO 3/l4 (Hărţile 7 şi 
8). 
În statele membre individuale s-au descoperit diferen ţe mari, în func ţie de adâncimea 
staţiilor de monitorizare şi de tipul monitoriz ării. Belgia (Flandra), Olanda (0-5 m5, 
date statistice), Portugalia, Spania şi Luxemburg au raportat cel mai ridicat num ăr de 
locaţii de prelevare unde se dep ăşesc 50 mg NO 3/l (de la 60% la 20% din sta ţiile de 
monitorizare). Germania şi Finlanda au raportat, de asemenea, un procent ridicat de 
locaţii unde se dep ăşeşte concentra ţia de nitra ţi de 50 mg NO 3/l în reţelele proprii de 
monitorizare a loca ţiilor agricole. Pragul de 40 mg NO 3/l a fost dep ăşit în Franţa şi în 
Regatul Unit (Anglia), la peste 20% din punctele de prelevare (Figura 2). 
O compara ţie faţă de datele din perioada precedent ă de raportare indic ă faptul că, la 
nivelul UE 15, sunt predominante tendin ţe de stabilitate sau descresc ătoare (64% din 
staţiile de monitorizare, din care 30% cu tendin ţă descrescătoare). Cu toate acestea, 
36% din sta ţiile de monitorizare indic ă în continuare tendin ţe ascendente (Harta 9 şi 
Figura 3). 
Statele membre care prezint ă tendinţe ascendente la peste 30% din sta ţiile de 
monitorizare au fost Belgia (Valonia), Fran ţa, Spania, Portugalia, Germania, Irlanda, 
Regatul Unit, Olanda (adâncime de 0-5 m) şi Luxemburg. În general, cu toate 
                                                 
2 În contextual prezent ării raportului s ău ulterior, în 2005 şi 2006  
3 CEE, DG Mediu, 2000. Directiva privind nitra ţii (91/676/CEE); Situa ţia şi tendinţele mediului acvatic 
şi a practicilor agricole. Ghid pentru elaborarea raportul statelor membre. 
4 Distribu ţia spaţială a staţiilor de monitorizare a fost mai uniform ă în cea de-a treia perioad ă comparativ 
cu cea de-a doua perioad ă de raportare, cu un echilibru mai bun între zonele poluate şi cele nepoluate. 
5 Reflectând concentra ţia din primul metru de adâncime a apei subterane sau a apei care iese din zona 
rădăcinilor. 
 
RO 7   RO acestea, cu excep ţia Spaniei, Fran ţei, Regatului Unit şi Belgiei, procentul de sta ţii cu 
concentra ţie crescătoare de nitra ţi este contrabalansat de un procent similar, sau chiar 
mai ridicate, de sta ţii cu calitate îmbun ătăţită. Apele subterane de mic ă adâncime din 
Danemarca şi Olanda au indicat o îmbun ătăţire pronun ţată în compara ţie cu cele de 
adâncime. Danemarca, Austria, Suedia au înregistrat tendin ţe stabile sau 
descrescătoare. Tendin ţele nu au putut fi determinate datorit ă modificării reţelei de 
monitorizare/sau lipsei date lor pentru Grecia, Italia şi Belgia (Flandra) (Figura 3). 
Apele de suprafa ţă 
Concentra ţii medii de nitra ţi (mediile anuale ), sub 10 mg NO 3/l, au fost observate la 
53% din sta ţiile de monitorizare şi mai mici sau egale cu 2 mg NO 3/l la 19% din 
staţiile de monitorizare, în  special în zonele muntoase. La 2,5% din sta ţiile de 
monitorizare concentra ţia nitraţilor a dep ăşit 50 mg NO 3/l, în timp ce la 4% din sta ţii 
au fost înregistrate valori cuprinse între 40 şi 50 mg NO 3/l6. Statele membre cu cele 
mai multe puncte de prelevare care înregistrau concentra ţii ale nitra ţilor de peste 50 
mg NO 3/l erau Regatul Unit, Fran ţa şi Olanda (respectiv 4,5%, 2% şi 1,2%). La 11% 
şi 7% din sta ţiile de monitorizare din Regatul Unit şi, respectiv, Fran ţa, au fost 
înregistrate valori ale nitra ţilor de peste 40 mg/l. Valori ridicate, peste 25 şi chiar 40 
mg NO 3/l au fost înregistrate în câmpiile agricole din Danemarca, Olanda, Belgia 
(Flandra) şi nord-vestul Fran ţei. În Luxemburg, Belgia (V alonia), Irlanda (sud-vest), 
anumite zone din Spania (nord- est, sud), Italia (nord-est) şi Austria (nord-est, în 
bazinul de captare Morava-Dyje) o mare parte din valori s-au situat între 10 şi 25 mg 
NO 3/l, indicând fluxuri deja considerabile c ătre lacuri şi mări şi efecte poten ţiale 
importante ale eutrofiz ării (Hărţile 10, 11, 12 şi Figura 4). 
O compara ţie cu studiile din 1996-1999 reflect ă faptul că, în marea majoritate a 
apelor de suprafa ţă, concentra ţia nitraţilor este în sc ădere sau stabil ă (respectiv la 
55% şi 31% din sta ţiile de monitorizare). Aceas ta ar confirma o tendin ţă globală 
descrescătoare observat ă în perioada precedent ă de raportare, dar sunt necesare date 
suplimentare pentru a evalua influen ţa condiţiilor climatice şi a îmbun ătăţirii tratării 
apelor urbane uzate în aceast ă evoluţie. La 14% din sta ţiile de monitorizare 
concentra ţia este în cre ştere (în special în Luxemburg, Fran ţa, Regatul Unit, 
Portugalia şi Belgia). Concentra ţii descresc ătoare sau stabile ale nitra ţilor în apele de 
suprafaţă au fost raportate ca tendin ţe generalizate (la peste 90% din loca ţiile de 
monitorizare) în Danemarca (ap ă dulce), Austria, Irlanda şi Suedia, Germania şi 
Olanda (ap ă dulce). Inciden ţa staţiilor de prelevare cu tendin ţe ascendente este 
ridicată în special în nord-vestul şi sudul Fran ţei, sudul Angliei, estul Spaniei şi 
nordul Portugaliei (Harta 13 şi Figura 5). 
Discuţiile şi evaluarea condi ţiei trofice a apelor sunt mult limitate de diferitele 
metode şi criterii pe care le-au folosit statele membre pentru a evalua eutrofizarea. 
Drept rezultat, nu a fost elaborat ă nicio hart ă a eutrofiz ării apelor de suprafa ţă din 
UE15. O imagine satelitar ă a concentra ţiei clorofilei în m ările UE (Harta 14) 
evidenţiază zona cu cea mai mare dezvolta re a fitoplanctonului. Se estimeaz ă că, prin 
                                                 
6 Trebuie remarcat faptul c ă ar fi necesar ă o distribu ţie mai echilibrat ă a staţiilor de monitorizare pentru a 
reprezenta imaginea global ă a UE15. De exemplu, sta ţiile de monitorizare a apelor de suprafa ţă din UK 
(Anglia), care reprezint ă aproape 30% din num ărul total de sta ţii de monitorizare din UE 15, cu un 
procent relativ înalt de valori în cele trei clase peste 25 mg/l, ar putea devia distribu ţia frecven ţei din 
UE15.  
 
RO 8   RO punerea în aplicare a Directivei-c adru privind apa, se va dep ăşi această dificultate, 
prin armonizarea criteriilor pentru definirea eutrofiz ării, prin evaluarea condi ţiei 
ecologice şi a exerci ţiilor de intercalibrare 
(http://ec.europa.eu/e nvironment/water/water-f ramework/objectives.html ). În plus, 
un document orientativ este în curs de elaborare în aceast ă privinţă 
(http://forum.europa.eu.int/P ublic/irc/env/wfd/library?l=/ framework_directive/themat
ic_documents/13_eutrophication). 
5. D ESEMNAREA ZONELOR VULNERABILE LA NITRA ŢI 
Statele membre au obliga ţia să verifice şi, dacă este necesar, s ă revizuiasc ă zonele 
vulnerabile la nitra ţi cel puţin o dată la patru ani, pe baza rezultatelor monitoriz ării 
apelor, în conformitate cu artico lul 6 din Directiv a privind nitra ţii. Desemnarea 
primelor zone ar fi trebuit s ă fie finalizat ă până în decembrie 1993, cu revizuire la 
fiecare patru ani. 
În perioada 2000-2003 au fost înregistrate  progrese suplimentare la desemnarea 
zonelor vulnerabile la nitra ţi. Şapte din cele cincisprezece state membre au ales 
opţiunea din Directiva privind nitra ţii de a nu identifica zone specifice vulnerabile la 
nitraţi, ci de a stabili şi de a pune în aplicare programe de ac ţiune la nivelul întregului 
teritoriu. În plus fa ţă de Austria, Danemarca, Fi nlanda, Germania, Luxemburg, 
Olanda şi Irlanda au adoptat o abordare la nive lul întregului teritoriu, în martie 2003. 
Alte state au extins, în unele cazuri substan ţial, zonele vulnerabile la nitra ţi încă din 
1999: Regatul Unit (de la 2,4% la 32,8% din teritoriu), Spania (de la 5% la 11%), Italia (de la 2% la 6 %), Suedia (de la 9% la 15%), Be lgia (de la 5,8% la 24%). Nu s-a 
oferit întotdeauna motiva ţia privind extinderea zone lor desemnate. În marea 
majoritate a cazurilor, aceasta s-a bazat pe poluarea cu nitra ţi a apelor subterane (de 
exemplu în statele membre din sudul Europei) şi pe poluarea cu nitra ţi a apelor de 
suprafaţă (criteriile A2 şi A1 din anexa 1 la Directiva privind nitra ţii); la un nivel mai 
restrâns s-a bazat pe eutr ofizare (de exemplu Suedia şi Seine-Normandie din Fran ţa). 
Pe ansamblu, în UE 15, zonele desemnate vulnerabile la nitra
ţi au crescut de la 
35,5% din teritoriu la sfâr şitul anului 1999 la 44% la sfâr şitul anului 2003 (Tabelul 1 
şi Harta 14). Dup ă 2003 au fost desemnate şi alte zone în Italia, Spania, Portugalia, 
Regatul Unit şi Irlanda de Nord (Harta 15). Belgia  a adoptat procedura de extindere a 
zonelor desemnate pentru a includ e 42% din teritoriul Valoniei şi toată Flandra. 
Cu toate acestea, pe baza re vizuirii datelor disponibile  referitoare la presiunea 
azotului şi calitatea apei, în special în ceea ce prive şte eutrofizarea şi apele subterane 
de mică adâncime, exist ă încă unele decalaje de desemnare. Trebuie s ă se depun ă 
eforturi în continuare pent ru a elimina aceste decalaje. 
6. P ROGRAME DE AC ŢIUNE  
Până la sfârşitul anului 2003, toate stat ele membre, cu excep ţia Irlandei, au adoptat, 
chiar dacă o parte din ele cu întârziere, unul sau mai multe programe de ac ţiune la 
nivelul teritoriului lor. În final, şi Irlanda a adoptat propriul s ău program în anul 
2006. 
 
RO 9   RO Statele membre au furnizat informa ţii privind programele de ac ţiune nou constituite 
încă din 1999, precum şi modific ările aduse ca rezultat al  revizuirilor periodice 
cerute prin Directiva privind nitra ţii. 
Directiva privind nitra ţii prevede posibilita tea de a elabora şi de a pune în aplicare 
programe de ac ţiune pentru zone individua le vulnerabile la nitra ţi sau numai pentru 
părţi din aceste zone. Fran ţa, Portugalia, Spania, Italia, Grecia, Regatul Unit şi Belgia 
au ales aceast ă opţiune şi, ca rezultat, aproxima tiv 110 programe de ac ţiune erau în 
vigoare la sfâr şitul anului 2003. 
Deşi se fac progrese în ceea ce prive şte calitatea programelor de ac ţiune, multe indic ă 
în continuare zone de neconformitate. 
Mai multe state membre nu au solicitat respectarea standardului privind împr ăştierea 
efluenţilor azotaţi (din 20.12.2002, 170 kg N/ha). 
O altă măsură cheie, capacitatea minim ă de depozitare a efluen ţilor de la complexe 
zootehnice, nu a fost stabilit ă drept obligatorie în unele programe de ac ţiune; în alte 
cazuri, capacitatea de depozitare solicitat ă este insuficient ă pentru a cuprinde 
perioade în care împr ăştierea efluen ţilor este interzis ă sau imposibil ă datorită 
condiţiilor climatice. Cerin ţele privind capacitatea de depozitare, stabilite în 
programele de ac ţiune, variaz ă de la 2 la 12 luni, cu diferen ţe mari chiar şi în zonele 
învecinate cu condi ţii climatice similare. Studiile (ERM, 2001) sugereaz ă să se 
stabileasc ă variaţii minime de la 4 luni (zonele mediteraneene) la 9-11 luni (zonele 
boreale). 
Fertilizarea echilibrat ă, în scopul limit ării aportului total de azot din fertilizant (atât 
efluenţi, cât şi fertilizan ţi chimici) la cerin ţele de cultivare, având în vedere 
contribuţiile din sol şi alte aporturi, este şi ea insuficient pus ă în practic ă în mai 
multe programe de ac ţiune. Abordarea adoptat ă de statele membre variaz ă de la un 
sistem echilibrat, care asigur ă o metodologie pentru calcule pe baz ă de exploata ţie, la 
definiţia standardelor referitoare la împr ăştierea azotului total pentru fiecare cultur ă 
sau grup de culturi (azot total sau „azot dis ponibil”). Cu toate acestea, în mai multe 
cazuri, prevederile sunt foarte generale şi nu stabilesc cerin ţe obligatorii pentru 
agricultori. 
Alte aspecte critice sunt: 
– întinderea sau aplicabilitatea limitat ă (la fertilizan ţi, culturi sau tipuri de soluri 
specifice) ale m ăsurilor în perioade restrictive pentru împr ăştierea fertilizan ţilor; 
– măsuri insuficiente pentru împr ăştierea fertilizan ţilor în aproprierea corpurilor de 
apă (absenţa unei distan ţe minime pentru împr ăştierea fertilizan ţilor sau l ăţimea 
prea mică a benzilor nefertilizate, de protec ţie); 
– inexistenţa sau insuficien ţa unor restric ţii pentru împr ăştierea fertilizan ţilor pe 
terenuri abrupte, de şi este esen ţial să se previn ă pierderile de azot provenite din 
eroziune, alunec ări şi drenarea subsolului; 
 
RO 10   RO – inexistenţa unor restric ţii pentru împr ăştierea fertilizan ţilor atunci când condi ţiile 
solului nu sunt corespunz ătoare (sol saturat cu ap ă, inundat, acoperit cu z ăpadă şi 
îngheţat). 
Cu toate acestea, pe fondul nevoilor de îmbun ătăţire suplimentar ă, în perioada 2000-
2003, s-au înregistrat progrese prin elaborarea şi punerea în aplicare a unor programe 
de acţiune şi prin îmbun ătăţirea măsurilor din programele existente, în contextul 
revizuirii periodice. Progre se suplimentare se fac şi în continuare datorit ă calităţii 
mai bune a m ăsurilor. În anex ă este prezentat ă o recapitulare a progreselor recente 
înregistrate de m ăsurile din programele de ac ţiune. 
7. D EROGĂRI 
Directiva privind nitra ţii permite posibilitatea de folo si derogarea în ceea ce prive şte 
cantitatea maxim ă de 170 kg azot pe hectar anual, care poate fi împr ăştiat cu efluent 
de la complexele zootehnice, cu condi ţia să se demonstreze c ă se ating totu şi 
obiectivele din directiv ă. Derogările necesit ă o decizie a Comisiei, ca urmare a unui 
aviz favorabil din partea comite tului de reglementare a nitra ţilor, care asist ă Comisia 
la punerea în aplicare. 
Desemnarea corespunz ătoare a zonelor vulnerabile la nitra ţi şi programele de ac ţiune 
conforme integral cu Directiva privind nitra ţii sunt premisele oric ărei derogări, iar 
derogările însele se aplic ă numai în perioada programului de ac ţiune. În anex ă este 
prezentată o listă cu derogările acordate pân ă în decembrie 2006. 
8. P ROGNOZA CALIT ĂŢII APEI  
Aproape toate statele membre, cu excep ţia Italiei, Portugaliei şi Greciei au furnizat 
cel puţin câteva elemente referitoare la metodele de analiz ă (modele de simulare şi 
analiza tendin ţelor) pentru evaluarea tendin ţelor din presiunea agriculturii şi/sau 
evoluţia calităţii apei. 
Cu toate acestea, pu ţine state membre au furnizat date cantitative privind intervalul în 
care se estimeaz ă că se va ob ţine fie o stabilizare a polu ării la nivelul actual, fie o 
refacere a calit ăţii apei (atât pentru azot, cât şi pentru eutrofizare). Dificultatea de a 
trage concluzii depinde de multe incerti tudini privind, de exemplu, climatul şi 
procesul de transportare din soluri. 
O concluzie general ă este că va fi nevoie de mai mul ţi ani înainte ca îmbun ătăţirile 
aduse calit ăţii apei să poată fi observate ca rezultat al punerii în aplicare a m ăsurilor 
din programele de ac ţiune şi modific ării practicilor agricole (inclusiv reducerea 
numărului de animale). În pu ţinele cazuri în care se ofer ă o perioad ă de timp pentru 
restabilirea calit ăţii apei (uneori ca rezultat al simul ării pentru bazine specifice), 
aceasta variaz ă de la un minim de 2-4 ani la peste 30 de ani. 
9. P ROCEDURA PRIVIND ÎNC ĂLCAREA DREPTULUI COMUNITAR  
În prezent, Directiva privind nitra ţii este înc ă incomplet pus ă în aplicare, a şa cum se 
confirmă de mai multe proceduri de înc ălcare a dreptului comunitar (7 din 15 state 
 
RO 11   RO membre, Tabelul2), în principal pentru desemnarea insuficient ă a zonelor vulnerabile 
şi pentru neconformarea la programele de ac ţiune. 
10. P UNEREA ÎN APLICARE A DIRECTIVEI PRIVIND NITRA ŢII ÎN NOILE STATE MEMBRE 
(EU  10) 
Punerea în aplicare a Directivei privind nitra ţii continu ă în noile state membre. În 
conformitate cu angajamentele asumate în negocierile pentru aderare, noile state 
membre şi-au îndeplinit obliga ţiile prin asigurarea transpunerii, înfiin ţând reţele de 
monitorizare a apei şi desemnând zonele vulnerabile la nitra ţi. În prezent, se stabilesc 
programe de ac ţiune în toate statele memb re noi. Comisia analizeaz ă modul de 
desemnare şi programele de ac ţiune, pentru a evalua conf ormitatea lor cu Directiva 
privind nitra ţii. Trei din cele zece noi st ate membre (Malta, Slovenia şi Lituania) au 
adoptat o „abordare la nive lul întregului  teritoriu” şi au decis, în consecin ţă, să nu 
desemneze zone specifice vulnerabile la nitra ţi, ci să pună în aplicare programe de 
acţiune la nivelul întregului teritoriu. Şapte state membre au desemnat un procent din 
teritoriu ca fiind zone vulnerabile la nitra ţi, care variaz ă de la 2,5% (Polonia) la 48% 
(Ungaria). 
11. C ONCLUZII  
Cel de-al treilea raport privind punerea în aplicare a Directivei privind nitra ţii, 
aferent perioadei de raporta re 2000-2003, prezentat de st atele membre ale UE 15, 
reflectă îmbunătăţiri aduse calit ăţii monitoriz ării şi raportării. 
În ceea prive şte calitatea apei subterane, de şi tendinţa generală este stabil ă sau în curs 
de îmbun ătăţire la 64% din loca ţii, s-a observat o intensificare a polu ării la 36% din 
locaţii, iar la 17% din loca ţii s-a înregistrat o concentra ţie a nitraţilor de peste 50 mg 
pe litru. În cazul apelor de suprafa ţă s-au observat concentra ţii stabile sau 
descrescătoare ale nitra ţilor la 86% din loca ţiile de monitorizare, confirmând 
tendinţele observate deja în mai multe state membre, în raportul precedent. Cu toate 
acestea, sunt necesare date suplimentare pentru a evalua influen ţa condiţiilor 
climatice şi îmbunătăţirii tratării apelor uzate urbane  asupra acestei tendin ţe. 
Progrese semnificative au fost înregistra te în ultimii anii, atât în ceea ce prive şte 
desemnarea zonelor vulnerabile la nitra ţi, cât şi programele de ac ţiune. Zonele 
vulnerabile au crescut de la 35,5% din teritoriul UE 15 în 1999, pân ă la 44% în 2003, 
iar după aceea au fost identificate şi alte zone. Cu toate aces tea, pe baza revizuirii 
datelor disponibile priv ind presiunea azotului şi calităţii apei, Comisia consider ă că 
există în continuare decalaje de desemnare ce trebuie eliminate. 
Progresele aduse calit ăţii programelor de ac ţiune au fost semnificative în ultimii ani 
şi ar trebui s ă contribuie la îmbun ătăţirea calităţii apei în perioadele urm ătoare de 
raportare. 
Analiza global ă a Comisiei este aceea c ă, în prezent se înregistreaz ă progrese 
semnificative cu privire la punerea în  aplicare a Directiv ei privind nitra ţii, dar sunt 
necesare eforturi suplimentare pentru îmbun ătăţirea desemn ării şi calităţii 
programelor de ac ţiune, pentru a atinge obiectivele di rectivei cu privire la calitatea 
 
RO 12   RO apei. Comisia se bazeaz ă pe intensificarea cooper ării cu statele membre în aceast ă 
privinţă.