Participanții de pe piața bunurilor culturale, colecționarii și instituțiile de patrimoniu cultural sunt în măsură să contribuie la prevenirea și depistarea infracțiunilor legate de bunurile culturale, întrucât aceste părți sunt deosebit de expuse riscului de a întâlni bunuri culturale traficate sau de a deveni victime ale infracționalității contra patrimoniului. Este esențial ca aceste părți interesate să cunoască legislația aplicabilă și să fie la curent cu alte instrumente fără caracter legislativ care vizează prevenirea și depistarea unor astfel de infracțiuni. Comisia poartă un dialog periodic cu instituțiile de patrimoniu cultural, în special prin intermediul grupului de experți în domeniul patrimoniului cultural. Comisia a cooperat de asemenea cu UNESCO pentru a aprofunda înțelegerea de către piața bunurilor de artă și instituțiile de patrimoniu cultural a normelor privind obligațiile de diligență și a celor de etică. UNESCO lucrează în prezent la o revizuire a Codului internațional pentru comercianții de bunuri culturale, pentru a aborda provocările care au apărut de la adoptarea acestuia în 1999, precum și pentru a consolida și clarifica principiile etice care ar trebui să reglementeze piața obiectelor de artă.

Având în vedere că traficul de bunuri culturale este, de obicei, o infracțiune transfrontalieră, legislația comercială a UE joacă un rol important în prevenirea și depistarea unor astfel de cazuri. Exportul de bunuri culturale de pe teritoriul vamal al Uniunii face obiectul unei cerințe privind licența de export, pentru a se asigura că exporturile sunt supuse unor controale uniforme la frontierele externe ale UE. Importul bunurilor culturale intră sub incidența Regulamentului (UE) 2019/880. Acesta interzice importul de bunuri culturale exportate ilegal dintr-o țară terță și supune importul anumitor bunuri culturale în Uniune unor cerințe privind licențele de import sau declarațiile importatorilor. Totodată, regulamentul introduce un sistem electronic centralizat pentru stocarea și schimbul de informații între statele membre și pentru îndeplinirea formalităților de import de către operatori. Acest sistem va deveni operațional până în iunie 2025. El este informatizat și va asigura interconectarea între autoritățile vamale și culturale competente și bazele de date existente. În plus, sistemul sus-menționat are capacitatea de a reduce cazurile de falsificare a documentelor și elimină necesitatea de a verifica autenticitatea licențelor pe suport de hârtie. De asemenea, Comisia are în vedere o viitoare extindere a acestui sistem pentru a include licențele de export în temeiul Regulamentului (CE) nr. 116/2009. Legislația referitoare la importul și exportul bunurilor culturale este completată de Directiva 2014/60/UE privind restituirea bunurilor culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru.

Pentru a simplifica și mai mult punerea în aplicare a legislației UE referitoare la import și export, Comisia realizează schimburi periodice cu autoritățile vamale și culturale ale statelor membre prin intermediul Grupului de experți privind aspectele vamale legate de bunurile culturale, al Comitetului privind bunurile culturale instituit prin Regulamentul (CE) nr. 116/2009 și prin Regulamentul (UE) 2019/880 și al Grupului de proiect privind digitalizarea bunurilor culturale.

Cu toate acestea, monitorizarea și controlul comerțului cu bunuri culturale pot varia foarte mult în cadrul pieței unice. Acest lucru le lasă infractorilor breșe importante pentru a-și ascunde urmele și a masca originea unui obiect. Potrivit Convenției UNESCO din 1970 și astfel cum au sugerat părțile interesate din domeniul aplicării legii care au fost consultate, măsurile de îmbunătățire a trasabilității transferului de proprietate asupra bunurilor culturale în cadrul pieței unice ar putea contribui în mod semnificativ la depistarea cazurilor de trafic și ar putea descuraja infractorii să se infiltreze pe piața bunurilor culturale. În plus, stabilirea provenienței bunurilor culturale care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2014/60/UE ar îmbunătăți funcționarea mecanismului de restituire prevăzut chiar de directivă. Multe state membre au implementat deja registre de vânzări pentru anumite categorii de bunuri culturale. Punerea în aplicare a unor măsuri similare în întreaga UE ar contribui la stimularea prevenirii și depistării cazurilor de criminalitate transfrontalieră, precum și la crearea unei imagini cuprinzătoare a traficului ilicit de bunuri culturale pe piața unică. Totodată, eficacitatea registrelor existente de vânzări ar putea fi îmbunătățită, de exemplu prin asigurarea stocării digitate a informațiilor și prin interconectarea registrelor.

De asemenea, pot fi luate măsuri pentru a reduce vulnerabilitatea colecțiilor publice și private de bunuri culturale în față de infracțiunile contra patrimoniului. Europol raportează că, în UE, multe cazuri de trafic se referă la bunuri culturale furate din lăcașuri de cult, instituții de patrimoniu cultural, muzee, precum și din case și colecții private. Colecțiile publice și private trebuie să își sporească gradul de conștientizare cu privire la propriile vulnerabilități în fața infracțiunilor contra patrimoniului, să își instruiască personalul în legătură cu aplicarea măsurilor de protecție și să investească în instrumente de protecție.

În mod similar, proprietarii sau administratorii de colecții publice și private pot lua măsuri voluntare pentru a se proteja mai bine împotriva infracțiunilor contra patrimoniului. O acțiune-cheie este menținerea la zi a inventarelor și a bazelor de date privind bunurile culturale colectate. Aceste inventare facilitează identificarea și căutarea obiectelor furate. Chiar și în cazul colecțiilor private, există instrumente disponibile recomandate de autoritățile de aplicare a legii, cum ar fi standardul Object ID al Consiliului Internațional al Muzeelor (ICOM). Raportarea cazurilor de infracțiuni contra patrimoniului către autoritățile de aplicare a legii este un alt mijloc de depistare și prevenire a infracțiunilor. Acest lucru contribuie la asigurarea faptului că bunurile culturale furate apar în bazele de date naționale privind obiectele de artă furate și în baza de date a Interpol privind lucrările de artă furate. Înregistrarea bunurilor culturale furate le sporește vizibilitatea și reduce posibilitatea traficanților de a găsi canale de vânzare în economia legală.

UE dispune deja de o legislație specifică pentru a combate traficul online de bunuri culturale. Actul legislativ privind serviciile digitale sporește responsabilitățile furnizorilor de servicii intermediare, inclusiv ale platformelor online care conectează consumatorii cu furnizorii de bunuri și servicii. Actul legislativ privind serviciile digitale reglementează, totodată, raportarea conținutului ilegal, de exemplu în ceea ce privește vânzările suspecte, introduce posibilitatea ca autoritățile publice să trimită ordine de eliminare transfrontaliere furnizorilor de servicii intermediare stabiliți în alte state membre și sporește obligațiile privind trasabilitatea pentru comercianți. De asemenea, Comisia sprijină digitalizarea și conservarea digitală a patrimoniului cultural prin intermediul spațiului european comun al datelor pentru patrimoniul cultural și al viitorului cloud colaborativ european destinat patrimoniul cultural.

O componentă esențială a luptei împotriva traficului de bunuri culturale este depistarea fluxurilor financiare ilicite. În plus, prevalența spălării banilor sau a finanțării terorismului cu bunuri culturale dobândite în mod legal necesită o atenție deosebită. Preocupările legate de posibilitatea ca infractorii să se folosească în mod abuziv de sectorul artelor și al antichităților pentru a spăla produsele infracțiunilor au generat apeluri la extinderea cadrului de reglementare al UE privind combaterea spălării banilor și a finanțării terorismului. Directiva privind combaterea spălării banilor se aplică în prezent participanților de pe piața bunurilor de artă și a antichităților (cum ar fi galeriile și casele de licitații) care comercializează sau acționează ca intermediari în comerțul cu lucrări de artă, precum și porturilor libere pentru tranzacțiile care depășesc un anumit prag. Participanții de pe piața bunurilor de artă au obligația de a include evaluări ale riscurilor și abordări „bazate pe riscuri” ale prevenirii și depistării spălării banilor și a finanțării terorismului, măsuri de atenuare și de gestionare a riscurilor, măsuri eficace de precauție privind clientela și identificarea clienților și a beneficiarilor reali ai acestora, precum și de a raporta tranzacțiile și activitățile suspecte către unitățile naționale de informații financiare. În plus, propunerea de instituire a unui nou Regulament privind combaterea spălării banilor stabilește o limită la nivelul UE de 10 000 EUR pentru plățile în numerar. Acest lucru poate reduce atractivitatea pieței bunurilor culturale în ceea ce privește spălarea banilor.

Autoritățile publice au nevoie de un nivel suficient de înțelegere a riscurilor și vulnerabilităților în materie de spălare a banilor și de finanțare a terorismului din sectorul bunurilor culturale, astfel încât să poată acționa în consecință atunci când este necesar. În acest scop, evaluările naționale ale riscurilor efectuate de statele membre în temeiul legislației privind combaterea spălării banilor oferă un cadru adecvat. Statele membre pot, de asemenea, să emită orientări pentru entitățile relevante din sectorul privat cu privire la modalitatea de identificare a tranzacțiilor relevante și de respectare a obligațiilor de prevenire a spălării banilor și a finanțării terorismului.

În cele din urmă, Comisia sprijină proiectul Grupului de Acțiune Financiară Internațională privind spălarea banilor și finanțarea terorismului în domeniul artei, antichităților și altor obiecte culturale. Printre obiectivele sale se numără sprijinirea țărilor, a autorităților competente și a sectorului privat pentru a înțelege modul în care infractorii și teroriștii pot abuza de comerțul cu astfel de obiecte și pentru a elabora cele mai bune practici și recomandări în vederea atenuării acestor riscuri. În plus, Comisia evaluează în permanență riscurile de spălare a banilor și de finanțare a terorismului care afectează piața unică atunci când sunt legate de activități transfrontaliere. În contextul evaluării supranaționale a riscurilor, Comisia evaluează și monitorizează riscurile specifice ale pieței bunurilor de artă și antichităților și ale altor sectoare conexe, cum ar fi porturile libere și instalațiile de depozitare a bunurilor de artă.

Acțiuni-cheie Comisia: ·va lansa, în strânsă cooperare cu UNESCO, un dialog cu piața obiectelor de artă referitor la aspectele legate de protecția bunurilor culturale și comerțul cu acestea pe piața unică, inclusiv un eveniment la nivel înalt în 2023; ·va sprijini schimbul de informații între profesioniștii din domeniul patrimoniului cultural și autoritățile relevante prin intermediul unei serii de ateliere și activități de învățare reciprocă; ·va analiza extinderea sistemului electronic de reglementare a importului de bunuri culturale în vederea gestionării exportului de bunuri culturale, prin intermediul unui studiu de fezabilitate; ·în scopul de a ajuta statele membre să creeze registre de vânzări pentru a îmbunătăți trasabilitatea bunurilor culturale în cadrul pieței unice (inclusiv pentru vânzările online), Comisia va lansa un studiu pe baza căruia va emite orientări pentru statele membre în 2024; ·va coopera cu ICOM pentru a promova Codul deontologic pentru muzee al ICOM, a îmbunătăți capacitățile și a oferi cursuri de formare personalului din muzee și instituții de patrimoniu cultural din mai multe state membre, în vederea unei mai bune înregistrări și protejări a colecțiilor acestora. Statele membre sunt încurajate: ·să consolideze cooperarea eficace și schimbul de informații între autoritățile vamale și cu Comisia prin intermediul Sistemului de informații al vămilor, pentru a combate frauda legată de bunurile culturale; ·să ia măsuri pentru a se asigura că colecțiile publice și private își înregistrează în mod corespunzător bunurile în bazele de date și raportează autorităților de aplicare a legii cazurile de infracțiuni contra patrimoniului, cu ajutorul unor standardele și instrumente convenite la nivel internațional (cum ar fi standardul Object ID sau baza de date a Interpol privind lucrările de artă furate); ·să identifice, să evalueze și să înțeleagă riscurile traficului de bunuri culturale, ale spălării banilor și ale finanțării terorismului în cadrul evaluării naționale a riscurilor, realizată în temeiul legislației privind combaterea spălării banilor, precum și să adopte măsuri adecvate în vederea atenuării acestor riscuri; ·să crească gradul de conștientizare și să emită orientări pentru sectorul privat cu privire la cea mai bună modalitate prin care acesta să-și poată îndeplini obligațiile de prevenire a spălării banilor și a finanțării terorismului, în cooperare cu autoritățile competente; ·să îmbunătățească cooperarea dintre entitățile obligate de pe piața bunurilor de artă și antichităților, sectorul financiar și unitățile de informații financiare prin schimbul de cunoștințe și formare cu privire la riscurile și tipurile de activități ilegale legate de bunurile culturale, ținând seama, totodată, de posibilitățile de cooperare între entitățile publice și cele private; ·să promoveze Codul deontologic internațional pentru comercianții de bunuri culturale, elaborat de UNESCO, și Codul deontologic pentru muzee al ICOM.

3.2. Consolidarea capacităților autorităților de aplicare a legii și ale sistemului judiciar

Din cauza naturii complexe a traficului de bunuri culturale, autoritățile de aplicare a legii și sistemul judiciar se confruntă cu provocări specifice. Sunt necesare măsuri suplimentare pentru a spori capacitatea acestora de a gestiona în mod eficace cazurile de trafic de bunuri culturale, în conformitate cu sarcinile și responsabilitățile conexe ale autorităților în temeiul legislației UE și al legislației naționale.

În prezent, imaginea conturată pe baza informațiilor disponibile nu reflectă în mod adecvat prevalența traficului de bunuri culturale. Unul dintre motivele lipsei de date cu privire la traficul de bunuri culturale este lipsa unei înregistrări adecvate a cazurilor de trafic. Un impediment major în calea conturării unei imagini cuprinzătoare la nivelul UE pe baza informațiilor disponibile este lipsa, pe de o parte, a unei metodologii uniforme de colectare a datelor și, pe de altă parte, a unei clasificări uniforme a infracțiunilor asupra bunurilor culturale. Pentru a facilita o clasificare uniformă, catalogul cuprinzător al infracțiunilor contra patrimoniului cultural prevăzut în Convenția Consiliului Europei privind infracțiunile asupra bunurilor culturale („Convenția de la Nicosia”) conține orientări privind categoriile de infracțiuni pe care autoritățile statelor membre le pot utiliza.

Autoritățile publice trebuie să înțeleagă în mod corespunzător modul de operare al infractorilor și să facă schimb de informații între ele pentru a putea maximiza utilizarea resurselor de care dispun. O astfel de înțelegere ar trebui să includă în special diferențele regionale dintre traficanți, de exemplu referitoare la structura organizatorică, bunurile culturale expuse riscului, rutele de trafic sau metodele de spălare a banilor și de falsificare a originii și provenienței bunurilor. Aceste cunoștințe pot facilita căutări mai bine orientate și o utilizare eficace a resurselor disponibile. Acțiunile operaționale ale Platformei multidisciplinare europene împotriva amenințărilor infracționale (EMPACT) pot contribui, de asemenea, la o mai bună înțelegere a practicilor traficanților și a anvergurii traficului de bunuri culturale.

Autoritățile publice trebuie, de asemenea, să fie conștiente de cerințele de cooperare în cadrul agenției și între agenții, precum și de opțiunile de cooperare într-un caz dat. Pentru a sprijini autoritățile publice în eforturile lor de consolidare a capacităților, UNESCO a publicat setul de instrumente „Combaterea traficului ilicit de bunuri culturale: un set de instrumente pentru autoritățile judiciare și de aplicare a legii din Europa”, elaborat în cadrul cooperării UE-UNESCO. Comisia sprijină UNESCO în traducerea setului său de instrumente în limbile țărilor relevante. În al doilea rând, Biroul ONU pentru Droguri și Criminalitate (UNODC) a elaborat un instrument de asistență practică, pentru a sprijini punerea în aplicare a orientărilor internaționale.

Autoritățile publice au nevoie de expertiză și instrumente specifice pentru a depista și investiga cazurile de trafic. În conformitate cu recomandările Interpol, aceasta presupune înregistrarea adecvată a obiectelor furate la nivel național și internațional, precum și autorități competente care dispun de capacitățile necesare, în special prin crearea unor unități specializate pe plan național dedicate exclusiv anchetelor care vizează traficul de bunuri culturale, astfel cum se prevede în Convenția UNESCO din 1970. Rezervele specializate de procurori s-au dovedit a fi, de asemenea, eficace în aprofundarea domeniului de aplicare al anchetelor. Un alt factor important este accesul în timp util la expertiza istoricilor de artă, a arheologilor sau a altor experți în bunuri culturale, pentru a identifica bunurile culturale confiscate, a le determina autenticitatea sau a cuantifica eventualele daune produse în siturile care au fost sau riscă să fie jefuite.

Tehnologia este esențială pentru sprijinirea autorităților de aplicare a legii și pentru protejarea bunurilor culturale împotriva traficului. Aceasta include software pentru înregistrarea obiectelor furate și depistarea bunurilor culturale ilegale de pe piață, tehnologii de supraveghere aeriană pentru protejarea siturilor expuse riscurilor sau instrumente de investigație online, inclusiv cele bazate pe inteligența artificială. În special, autoritățile de aplicare a legii au nevoie de instrumente de depistare specifice pentru a face față în mod eficace volumului de obiecte care trebuie verificate în cadrul anchetelor online, de exemplu pentru scanarea sistematică a internetului în căutarea imaginilor și a altor date referitoare la bunurile culturale scoase la vânzare în mod ilegal.

Autoritățile ar putea, de asemenea, să ia în considerare extinderea domeniului de aplicare al anchetelor dincolo de recuperarea bunurilor traficate, pentru a cuprinde rețelele infracționale și fluxurile financiare ilicite din spatele cazurilor individuale de trafic. Această abordare a domeniului de aplicare al anchetelor este conformă cu recomandările internaționale (de exemplu, Interpol), cu Strategia UE privind criminalitatea organizată pentru perioada 2021-2025 și cu obiectivele strategice orizontale comune ale EMPACT. La nivelul UE și la nivel internațional, anchetele pot fi sprijinite de Europol, de agenția UE pentru gestionarea frontierelor – Frontex și de Agenția Uniunii Europene pentru Cooperare în Materie de Justiție Penală (Eurojust), în conformitate cu mandatele lor, sau prin implicarea unor parteneri precum Interpol, Biroul Națiunilor Unite pentru Droguri și Criminalitate (UNODC) sau Organizația Mondială a Vămilor. În plus, cooperarea poate fi instituită în contextul altor instrumente relevante de aplicare a legii și de cooperare judiciară. Parchetul European (EPPO) ar putea ancheta și urmări penal infracțiunile specifice legate de traficul de bunuri culturale care intră în sfera sa de competență. Comisia se angajează să se asigure că EPPO își poate exercita în mod eficace atribuțiile conferite prin Regulamentul (UE) 2017/1939, inclusiv prin consolidarea cooperării sale cu țările din afara UE.