RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 138/4

Raport final al consilierului-audiator în cazul COMP/C-3/37.792 — Microsoft

(în temeiul articolelor 15 și 16 din Decizia 2001/462/CE, CECO a Comisiei din 23 mai 2001 privind mandatul consilierilor-audiatori în anumite proceduri în domeniul concurenței — JO L 162, 19.6.2001, p. 21)

(2008/C 138/05)

Proiectul de decizie în acest caz dă naștere următoarelor observații:

Procedura prevăzută la articolul 24 alineatul (1) bazată pe decizia finală din 24 martie 2004

La 24 martie 2004, Comisia a adoptat o decizie în cadrul unei proceduri inițiate în temeiul articolului 82 din Tratatul CE (Cazul COMP/C-3/37.792) adresată corporației Microsoft („Microsoft”). În această decizie („decizia finală”), Comisia a stabilit, printre altele, că Microsoft a încălcat dispozițiile articolului 82 din Tratatul CE („articolul 82”) și ale articolului 54 din Acordul privind SEE refuzând, din octombrie 1998 și până la data adoptării deciziei, să dezvăluie anumite „informații privind interoperabilitatea” întreprinderilor care comercializează produse pentru sisteme de operare tip server pentru grupuri de lucru, astfel încât acestea să poată elabora și distribui astfel de produse (1).

La 10 noiembrie 2005, Comisia a adoptat o decizie în temeiul articolului 24 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 [„Decizia în temeiul articolului 24 alineatul (1)”]. Articolul 1 din decizie dispune următoarele: „corporația Microsoft va lua măsuri pentru ca, până la data de 15 decembrie 2005, să îndeplinească integral obligațiile impuse la articolul 5 literele (a) și (c) din decizia finală. În cazul neîndeplinirii obligațiilor, se va impune corporației Microsoft plata unei penalități cu titlu cominatoriu de 2 milioane EUR pe zi, calculată de la data respectivă”.

Decizia în temeiul articolului 24 alineatul (1) a identificat două aspecte ale neîndeplinirii de către Microsoft a obligațiilor impuse la articolul 5 literele (a) și (c) din decizia finală. Această procedură vizează doar acuzația conform căreia Microsoft nu a furnizat o documentație tehnică completă și exactă care să cuprindă informațiile privind interoperabilitatea pe care trebuia să le furnizeze conform deciziei finale.

Măsurile luate de către Microsoft pentru a furniza o documentație tehnică completă și exactă și reacțiile Comisiei

La 14 decembrie 2004, Microsoft a trimis Comisiei documentația tehnică (specificațiile) pe care o pregătise pentru protocoalele relevante („documentația tehnică”). OTR, corpul de experți tehnici externi ai Comisiei, a analizat această documentație tehnică și a înaintat un raport negativ („primul raport OTR”) în ceea ce privește integralitatea, acuratețea și în ce măsură corespunde scopului propus. La 15 iunie 2005, serviciile Comisiei au trimis Microsoft primul raport OTR pentru observații. Microsoft a răspuns la primul raport OTR la data de 8 iulie 2005.

Prin decizia din 28 iulie 2005, Comisia a înființat un mecanism de monitorizare prevăzând numirea unui mandatar însărcinat cu monitorizarea, precum și funcțiile și obligațiile acestuia. Rolul mandatarului este de a asista Comisia în a supraveghea respectarea dispozițiilor deciziei finale (2). La 5 octombrie 2005, Comisia a ales o persoană dintr-o listă de patru experți selecționați propuși de Microsoft pentru funcția de mandatar însărcinat cu monitorizarea.

Ca reacție la problemele ridicate în primul raport OTR cu privire la informațiile din documentația tehnică, la 8 august 2005 Microsoft a furnizat serviciilor Comisiei o versiune actualizată a documentației tehnice.

Această versiune a documentației tehnice a fost, de asemenea, analizată de către OTR, care a elaborat un nou raport privind integralitatea și acuratețea documentației tehnice, menținându-și avizul negativ.

Pentru a-și îndeplini obligațiile conform articolului 5 litera (c) din decizia finală, Microsoft a pus la dispoziția întreprinderilor interesate un acord de evaluare. Până în prezent, patru societăți (Novell, IBM, Oracle și Sun) au semnat acorduri de evaluare de trei zile cu Microsoft. Serviciile Comisiei au solicitat acestor societăți să elaboreze o descriere detaliată a modului în care s-a desfășurat evaluarea la fața locului, să stabilească dacă documentația tehnică analizată în cursul evaluării furnizează specificații complete și exacte pentru protocoalele menționate în decizie și să-și exprime opiniile cu privire la valoarea tehnologiei prezentate în documentația tehnică furnizată.

Ca răspuns la două cereri din partea Comisiei (una din septembrie/octombrie 2005 și cealaltă din martie 2006), Novell, IBM, Oracle și Sun au emis observații critice cu privire la caracterul adecvat și suficient al documentației tehnice furnizate.

La 11 și 23 noiembrie 2005, Microsoft a înaintat o documentație tehnică revizuită („documentația tehnică din noiembrie 2005”). La 30 noiembrie 2005, mandatarul a înaintat un raport preliminar privind documentația tehnică revizuită a Microsoft, care a fost trimis acesteia. La 15 decembrie 2005, mandatarul a înaintat raportul său final privind documentația tehnică din noiembrie 2005.

La 15 decembrie 2005, Microsoft a formulat un răspuns la raportul preliminar al mandatarului și a anunțat că a pregătit la Redmond o nouă documentație tehnică revizuită („documentația tehnică din 15 decembrie 2005”). Această a treia versiune a documentației tehnice, care nu a fost primită de Comisie înainte de 26 decembrie 2005, a fost comentată într-un raport elaborat de către mandatar la 3 martie 2006.

Comunicarea obiecțiilor

La 21 decembrie 2005, Comisia a înaintat Microsoft o comunicare a obiecțiilor, în care își exprima avizul preliminar conform căruia documentația tehnică revizuită înaintată la 11 și 23 noiembrie 2005 este în continuare insuficientă pentru a respecta obligațiile impuse Microsoft la articolul 5 literele (a) și (c) din decizia finală. Comunicarea obiecțiilor s-a referit, de asemenea, la cea de-a treia versiune a documentației tehnice, subliniind că schimbările apărute în versiunea documentației tehnice din 15 decembrie 2005 au fost limitate, în principal, la formatare. Comisia a concluzionat că versiunea documentației tehnice din 15 decembrie 2005 nu a remediat deficiențele identificate în versiunile precedente. Rapoartele mandatarului au fost anexate la comunicarea obiecțiilor.

Microsoft a fost solicitată să răspundă până la 31 ianuarie 2006. La cererea Microsoft, am prelungit termenul până la 15 februarie 2006, în special pentru a permite experților externi ai Microsoft să elaboreze avize justificate privind criticele aduse de către Comisie. Acest termen prelungit a fost respectat.

În cadrul audierii și în răspunsul scris, Microsoft a susținut că respectiva comunicare a obiecțiilor era, în mod fundamental, eronată, deoarece nu a ținut seama suficient de documentația tehnică anunțată de Microsoft la 15 decembrie 2005. Deoarece Microsoft informase Comisia că documentația tehnică va fi disponibilă pentru analiză după data de 15 decembrie, Comisia ar fi trebuit să aștepte sosirea la Bruxelles a unui exemplar din documentația tehnică și nu să emită dinainte comunicarea obiecțiilor.

Nu sunt de acord cu Microsoft cu privire la caracterul eronat al comunicării obiecțiilor. Astfel cum este recunoscut în jurisprudență, o comunicare a obiecțiilor este un document care prezintă constatări preliminare. Până la adoptarea unei decizii, Comisia își poate modifica sau nuanța poziția exprimată în comunicare, cu condiția să dea întreprinderilor interesate posibilitatea de a-și face cunoscute părerile în această privință (3). În scrisoarea de expunere a faptelor trimisă la data de 10 martie 2006 (a se vedea mai jos), Microsoft a fost informată în mod corect în legătură cu analiza de către Comisie a celei de-a treia versiuni a documentației tehnice furnizate de Microsoft și a avut suficient timp la dispoziție pentru a-și exprima opinia. În consecință, în opinia mea, Microsoft nu poate pretinde că i-au fost încălcate drepturile cu privire la emiterea comunicării obiecțiilor.

Alte documente înaintate de Microsoft și „scrisoarea de expunere a faptelor”

La 25 ianuarie 2006, Microsoft a oferit deținătorilor de licențe pentru documentația tehnică acces la codul sursă Windows printr-o licență de referință pentru codul sursă.

La 30 ianuarie 2006, Microsoft a furnizat serviciilor relevante ale Comisiei o a patra versiune a documentației tehnice.

La 10 martie 2006, Comisia a înaintat Microsoft un document („scrisoare de expunere a faptelor”) care explică faptul că versiunea documentației tehnice din 15 decembrie 2005 a fost considerată insuficientă pentru a respecta cerințele deciziei finale. În plus, Microsoft a fost informată că furnizarea codului sursă a fost considerată nerelevantă pentru obligațiile impuse Microsoft prin articolul 5 literele (a) și (c) din decizia finală. Au fost anexate un raport elaborat de către mandatar referitor la cea de-a treia versiune a documentației tehnice și un raport elaborat de către TAEUS referitor la cea de-a patra versiune a documentației tehnice, deși doar prin examinarea specificațiilor unuia dintre protocoale.

Microsoft a avut posibilitatea de a prezenta observații pe marginea scrisorii de expunere a faptelor în termen de două săptămâni.

În scrisoarea din 14 martie 2006, Microsoft a considerat că scrisoarea de expunere a faptelor a adus noi acuzații și, în consecință, aceasta reprezenta o comunicare a obiecțiilor suplimentară, a cărei emitere necesită un termen de răspuns de patru săptămâni. În special, Microsoft a considerat că afirmația din scrisoarea de expunere a faptelor conform căreia cea de-a treia versiune a documentației tehnice nu respectă dispozițiile articolului 5 literele (a) și (c) din decizia Comisiei din 24 martie 2004 a reprezentat o nouă acuzație.

În răspunsul meu din 17 martie 2006, am afirmat că nu împărtășesc opinia Microsoft conform căreia scrisoarea de expunere a faptelor elaborată de Comisie a stabilit obiecții care nu existau în comunicarea obiecțiilor elaborată de către Comisie. În opinia mea, abordarea mai detaliată a versiunii documentației tehnice din 15 decembrie 2005 nu a echivalat cu ridicarea de noi obiecții împotriva Microsoft ci, mai degrabă, a menținut obiecțiile existente în lumina noilor fapte. În consecință, nu am satisfăcut cererile Microsoft. Cu toate acestea, în special pentru a permite Microsoft să se concentreze pe pregătirea audierii în zilele următoare, cu privire atât la comunicarea obiecțiilor, cât și la scrisoarea de expunere a faptelor, nu am cerut Microsoft să răspundă în scris scrisorii de expunere a faptelor înainte de audiere și am acordat Microsoft o prelungire de două săptămâni după audiere, adică până la 14 aprilie 2006, pentru a depune în scris observații pe marginea scrisorii de expunere a faptelor. Acest termen limită a fost respectat.

Alte documente înaintate de Microsoft și cea de-a doua scrisoare de expunere a faptelor elaborată de Comisie

La data de 11 aprilie 2006, Microsoft a înaintat o nouă versiune revizuită a documentației tehnice.

În urma unei întâlniri dintre mandatar și reprezentanți din partea Microsoft și a Comisiei care a avut loc la 7 și 8 aprilie 2006 și a unei scrisori din partea membrului Comisiei responsabil cu concurența către directorul executiv al Microsoft din 13 aprilie 2006, Microsoft a furnizat mandatarului la 22 aprilie 2006 un plan de lucru pentru furnizarea documentației tehnice complete și exacte. Acest plan de lucru prevede ca o documentație tehnică revizuită pentru cea mai mare parte a protocoalelor descrise să fie înaintată până la 30 iunie 2006, iar documentația tehnică pentru protocoalele rămase să fie înaintată până la 18 iulie 2006.

La 15 mai 2006, mandatarul a înaintat două rapoarte: unul care comenta pe marginea rapoartelor primite de la experții tehnici ai Microsoft, anexate la scrisoarea Microsoft din 14 aprilie 2006, și un altul care oferea o evaluare a integralității și acurateței documentației tehnice înaintate de către Microsoft la 11 aprilie 2006.

La 15 mai 2006, TAEUS a înaintat un raport care realiza o evaluare a integralității și a acurateței acestei documentații și care oferea comentarii pe marginea rapoartelor expertului Microsoft. Acest raport a fost înaintat Microsoft la 19 mai 2006, odată cu raportul mandatarului din 15 mai 2006 și cu raportul mandatarului asupra documentației tehnice înaintate de către Microsoft la 11 aprilie 2006. În aceeași scrisoare, Comisia informa Microsoft că obiecțiile ridicate la 21 decembrie 2005 în legătură cu integralitatea și acuratețea documentației tehnice nu fuseseră remediate și, în consecință, rămân valabile. Comisia a invitat Microsoft să prezinte observații pe baza raportului în termen de două săptămâni de la primirea acestuia.

La 23 mai 2006, Microsoft a solicitat prelungirea cu două săptămâni a termenului limită pentru a furniza un răspuns la scrisoarea Comisiei din 19 mai 2006.

La 30 mai 2006, am fost de acord cu prelungirea termenului pentru răspunsul Microsoft la scrisoarea Comisiei din 19 mai 2006 până la 9 iunie 2006.

La 9 iunie 2006, Microsoft a răspuns la scrisoarea din 19 mai 2006. Acest răspuns includea două noi rapoarte ale experților tehnici ai Microsoft.

Acces la dosar

În urma emiterii comunicării obiecțiilor, Microsoft a primit dreptul de acces la dosar la 23 decembrie 2005. În scrisorile din 24 decembrie 2005 și 2 ianuarie 2006, precum și în cadrul unei întâlniri la Biroul consilierului-audiator din 6 ianuarie 2006, Microsoft a solicitat acces suplimentar la dosarul Comisiei. Această cerere de acces la dosar includea, de asemenea, corespondența dintre Comisie, pe de o parte, și OTR și mandatar, de altă parte.

Prin scrisoarea din 13 ianuarie 2006, nu am aprobat cererea Microsoft de acces la corespondența cu OTR și mandatarul însărcinat cu monitorizarea. În urma unei corespondențe detaliate cu Microsoft în această problemă, am considerat această corespondență ca fiind internă. Totuși, am cercetat cu atenție dacă accesul la această corespondență ar fi putut fi necesar pentru înțelegerea adecvată a metodologiei sau a verificării tehnice corespunzătoare a raportului mandatarului sau dacă ar fi putut fi, într-un alt mod, indispensabil în apărarea Microsoft. Însă, deoarece „testul de suficiență” realizat de către mandatarul însărcinat cu monitorizarea nu putea fi exclus, am hotărât să permit accesul la acest document. În plus, pentru a permite Microsoft să verifice selecția documentelor accesibile realizată de către serviciile Comisiei, am dispus ca Microsoft să primească o listă descriptivă a tuturor documentelor la care nu avea încă acces și care erau legate potențial de comunicarea obiecțiilor.

Prin scrisoarea din 17 ianuarie 2006, Microsoft a solicitat acces la toate documentele legate de contactele Comisiei cu cele patru societăți care răspunseseră la testul de piață al Comisiei (Novell, IBM, Oracle și Sun), precum cu orice alte părți terțe cu care a conlucrat Comisia în această privință. Deși documentele depuse de aceste părți terțe fuseseră clasificate ca fiind confidențiale de la început, toți furnizorii de informații au renunțat la dreptul lor la confidențialitate cu privire la documentele trimise de aceștia și aflate pe lista furnizată Microsoft. În consecință, i s-a acordat acesteia accesul la documente. Cum unele întreprinderi renunțaseră la confidențialitate cu condiția explicită ca Microsoft să nu difuzeze aceste informații decât avocaților și personalului direct implicat în această problemă, am informat Microsoft în legătură cu acest lucru. Ulterior, unii furnizori de informații s-au plâns că Microsoft a folosit informațiile în alte scopuri decât apărarea Microsoft în procedurile aflate în curs de desfășurare, în special prin prezentarea informațiilor pe site-ul internet al Microsoft. Corporației Microsoft i s-a dat ocazia să prezinte observații pe marginea acestor plângeri. În final, am permis accesul la un anumit obiect de corespondență dintre OTR și mandatarul independent, pe de o parte, și părți terțe, pe de altă parte.

Prin scrisoarea din 2 martie 2006 care mi-a fost adresată, Microsoft a solicitat acordarea accesului la orice material înaintat direct mandatarului sau OTR de către furnizorii de informații și în principal Sun, IBM, și Oracle. Deși aceste documente nu se aflau în dosarul Comisiei în momentul în care Microsoft a făcut solicitarea, serviciile relevante ale Comisiei au fost de acord să ceară această corespondență de la mandatar (OTR informase Comisia că nu existase o corespondență scrisă cu părți terțe). Cu excepția câtorva documente care au fost considerate confidențiale și nerelevante, Microsoft a primit aceste informații.

Prin scrisoarea din 22 martie 2006, Microsoft a solicitat accesul la răspunsurile primite de către serviciile Comisiei din partea întreprinderilor terțe ca răspuns la solicitările de la articolul 18. Am asigurat acordarea accesului de îndată ce au fost soluționate cererile părților terțe privind confidențialitatea. În aceeași scrisoare, Microsoft a solicitat accesul la corespondența dintre Comisie și noul său expert, TAEUS. Deoarece am considerat această corespondență ca fiind de natură internă, nu am satisfăcut solicitarea Microsoft. Cu toate acestea, am verificat ca obiectele de corespondență să nu fie indispensabile pentru verificarea corectitudinii tehnice a rapoartelor elaborate de către TAEUS sau pentru înțelegerea metodologiei folosite. Microsoft a presupus, de asemenea, că mai există și o altă corespondență între serviciile Comisiei și terțe părți interesate. Am informat Microsoft că nu exista o astfel de corespondență.

Prin scrisoarea din 23 mai 2006, Microsoft a solicitat accesul la mai multe elemente ale corespondenței între Comisie, pe de o parte și mandatarul sau TAEUS, pe de altă parte, și a cerut să i se acorde accesul la o listă actualizată a comunicărilor dintre Comisie și părțile terțe și copii ale versiunilor neconfidențiale ale acestor comunicări.

În răspunsul meu din 2 iunie 2006, mi-am reafirmat poziția conform căreia Microsoft nu are drept de acces la corespondența internă dintre Comisie, pe de o parte, și TAEUS sau mandatarul, pe de altă parte. Cu toate acestea, am verificat cu atenție ca respectiva corespondență să nu conțină chestiuni indispensabile pentru apărarea Microsoft. În plus, am dispus trimiterea către Microsoft a unei liste actualizate a comunicărilor dintre Comisie și părțile terțe și a unui exemplar complet din comunicările neconfidențiale și legate de obiecțiile ridicate împotriva Microsoft în aceste proceduri.

Audierea

Prin documentele depuse la 15 februarie 2006, Microsoft a solicitat o audiere publică. În scrisoarea mea din 23 februarie 2006, am arătat că, în conformitate cu formularea clară a articolului 14 alineatul (6) din Regulamentul (CE) nr. 773/2004, audierile nu pot fi publice. Cum această prevedere nu era numai în interesul Microsoft, ci și al altor participanți la audiere și în interesul procedurii (printre altele, pentru evitarea tensiunilor în dezbatere), am considerat că solicitarea Microsoft nu-mi permitea să mă abat de la o regulă veche care a asigurat desfășurarea audierilor într-o atmosferă constructivă și productivă în ultimii 40 de ani.

Am respins cererea de amânare a Microsoft și, în consecință, audierea a avut loc la 30 și 31 martie 2006.

Pe lângă Microsoft, nouă alte părți interesate au participat la audiere și au făcut prezentări.

Nu au existat constrângeri impuse Microsoft în ceea ce privește sfera documentelor depuse la audiere. În plus, i s-a acordat, în principiu, tot timpul de vorbire solicitat. Având în vedere numărul de părți terțe implicat, unele dintre acestea au fost rugate să-și reducă solicitările inițiale privind timpul de vorbire. S-a menținut un echilibru general între Microsoft și părțile terțe. Microsoft a avut posibilitatea să răspundă la observațiile părților terțe în etapa finală a audierii.

Audierea a avut loc în mod esențial pe baza informațiilor furnizate de către Microsoft la 26 decembrie 2005 (a treia versiune a documentației tehnice). Cu toate acestea, nu am intervenit atunci când s-a abordat problema celei de-a patra versiuni a documentației tehnice înaintată de către Microsoft la 30 ianuarie 2006, deoarece această versiune fusese abordată în raportul TAEUS anexat la scrisoarea de expunere a faptelor emisă de către Comisiei la 10 martie 2006.

Proiectul de decizie finală

În opinia mea, proiectul de decizie finală nu conține elemente de drept care să nu fi fost abordate în comunicarea obiecțiilor și nici fapte care să nu fi fost prezentate fie în comunicarea obiecțiilor, fie în scrisorile de expunere a faptelor.

În lumina celor menționate, consider că dreptul de a fi audiat al Microsoft și al părților terțe a fost respectat în cazul de față.

Bruxelles, 3 iulie 2006. Karen WILLIAMS

(1) Articolul 5 din partea operativă a deciziei finale prevede:

„În cea ce privește abuzul menționat la articolul 2 litera (a):

(a) În termen de 120 de zile de la data notificării prezentei decizii, corporația Microsoft va pune informațiile privind interoperabilitatea la dispoziția oricăror întreprinderi care sunt interesate în a elabora și distribui produse pentru sistemele de operare tip server pentru grupuri de lucru și va permite, în condiții rezonabile și nediscriminatorii, folosirea informațiilor privind interoperabilitatea de către aceste întreprinderi în scopul elaborării și distribuției de produse pentru sistemele de operare tip server pentru grupuri de lucru.

(b) Corporația Microsoft va asigura actualizarea informațiilor furnizate privind interoperabilitatea în mod constant și la timp.

(c) În termen de 120 de zile de la data notificării prezentei decizii, corporația Microsoft va crea un mecanism de evaluare care va oferi întreprinderilor interesate posibilitatea concretă de a se informa cu privire la domeniul de aplicare și condițiile de utilizare ale informațiilor privind interoperabilitatea; în ceea ce privește acest mecanism de evaluare, corporația Microsoft poate impune condiții rezonabile și nediscriminatorii pentru a se asigura că accesul la informațiile privind interoperabilitatea este acordat numai în scopul evaluării.” […].

(2) Cf. articolul 7 din decizie și articolul 3 din decizia privind mandatarul.

(3) Hotărârea Tribunalului de Primă Instanță din 30 septembrie 2003, în cauzele comune T-191/98 și T-212/98 până la T-214/98, Atlantic Container Line, alineatul (115).