RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 18/15

Notificări prevăzute la articolul 37 din Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European şi al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen)

Posibilitatea unui stat membru de a prevedea în legislaţia sa internă obligaţia de a deţine şi de a purta permise şi alte documente în temeiul articolului 21 litera (c)

(2008/C 18/03)

BELGIA

Obligaţia în cauză este stipulată în secţiunea 38 a Decretului regal din 8 octombrie 1981 privind accesul pe teritoriu, şederea, stabilirea şi deportarea neresortisanţilor:

„Orice neresortisant cu vârsta de peste 15 ani trebuie să deţină în orice moment un permis de şedere sau de stabilire sau alt document de şedere şi să îl prezinte la cererea unui reprezentant oficial al autorităţii competente.”

BULGARIA

Obligaţia de a se afla în posesia anumitor documente sau de a le purta cu sine este reglementată de Legea privind documentele de identitate bulgare şi de Legea privind intrarea, şederea şi plecarea din Republica Bulgaria a resortisanţilor UE şi a membrilor familiilor acestora:

1. Legea privind documentele de identitate bulgare

Articolul 6: „Cetăţenii trebuie să prezinte dovada identităţii acestora în momentul în care li se cere acest lucru din partea oficialilor autorizaţi prin lege.”

Articolul 29 alineatul (1): „Orice resortisant bulgar care trăieşte în Bulgaria trebuie să depună o cerere pentru o carte de identitate în termen de 30 de zile de la împlinirea vârstei de 14 ani”.

Articolul 55 alineatul (1): „Oricărui resortisant străin care a împlinit vârsta de 14 ani şi căruia i s-a acordat dreptul de a locui în Republica Bulgaria pentru o perioadă de trei luni sau mai mult i se va emite un document de identitate bulgar pentru rezidenţi străini”.

Articolul 57 alineatul (1): „Documentele de identitate bulgare pentru resortisanţii străini sunt valabile pe teritoriul Republicii Bulgaria împreună cu documentul de călătorie internaţional al resortisantului străin”.

Articolul 57 alineatul (2): „Apatrizii şi resortisanţii străini care depun o cerere sau cărora li s-a acordat protecţie în temeiul legii privind azilul şi refugiaţii îşi pot dovedi identitatea numai printr-un document de identitate bulgar”.

Articolul 58: „Resortisanţii străini care locuiesc pe teritoriul Republicii Bulgaria pentru o perioadă de trei luni sau mai puţin trebuie să îşi dovedească identitatea prin documentul de călătorie internaţional cu care au intrat în ţară, excepţie făcând resortisanţii străini care deţin un certificat de refugiat temporar”.

2. Legea privind intrarea, şederea şi plecarea din Republica Bulgaria a resortisanţilor UE şi a membrilor familiilor acestora

Articolul 4 alineatul (1): „Resortisanţii Uniunii Europene intră pe teritoriul Republicii Bulgaria şi-l părăsesc cu cartea de identitate sau paşaportul”.

REPUBLICA CEHĂ

Obligaţia străinilor de a prezenta un document de călătorie (o dovadă a identităţii) la cererea unui poliţist este stipulată la § 103 litera (d) din Legea nr. 326/1999 Coll. privind şederea străinilor pe teritoriul Republicii Cehe. Conform legii, străinul este obligat să prezinte un document de călătorie la cererea unui poliţist.

DANEMARCA

Conform secţiunii 39 alineatul (1) din Legea privind străinii, pentru intrare, şedere şi plecare din ţară, un străin trebuie să se afle în posesia unui paşaport sau a unui document de călătorie, iar conform secţiunii 39 alineatul (3) punctul 1, paşaportul sau documentul de călătorie trebuie să fie prezentat, la cerere, autorităţilor publice pe perioada şederii acestuia în ţară.

Conform secţiunii 39 alineatul (4) punctul 1, resortisanţii dintr-o ţară nordică sunt scutiţi de la aceste obligaţii, iar conform punctului 2 din aceeaşi secţiune, Ministrul Integrării poate scuti şi alţi străini de la obligaţia de a purta paşaportul sau un alt document de călătorie [a se vedea secţiunea 5 alineatul (2) din Ordinul privind străinii]. Dispoziţiile adoptate conform secţiunii 5 alineatul (2) din Ordinul privind străinii se publică o dată pe an în Monitorul Oficial Danez (Statstidende). Avizul Ministerului pentru refugiaţi, imigrare şi integrare din 15 ianuarie 2007 privind cerinţele pentru paşaport şi viză este anexat prezentei.

GERMANIA

Secţiunea 3 alineatul (1), secţiunea articolul 13 alineatul (1) a doua teză, secţiunile 48 şi 82 din Aufenthaltsgesetz (Legea privind şederea cetăţenilor străini):

Secţiunea 3 – Obligaţia de a deţine un paşaport

(1) Cetăţenii străini pot intra şi staţiona pe teritoriul federal cu condiţia de a fi în posesia unui paşaport sau a unui document care ţine loc de paşaport, recunoscut şi valabil, în afara cazului în care, în urma unei dispoziţii legale, sunt exceptaţi de la această obligaţie.

(2) Ministerul federal de interne (Bundesministerium des Innern) sau un organism desemnat de acesta poate autoriza, înainte ca cetăţeanul străin să intre pe teritoriul federal şi pentru cazuri speciale şi bine întemeiate, exceptarea de la obligaţia de a deţine paşaport pentru trecerea frontierei sau pentru şederea acestuia pe o perioadă de până la şase luni.

Secţiunea 13 – Trecerea frontierei

(1) Intrarea pe teritoriul federal şi ieşirea de pe teritoriul federal sunt permise numai prin punctele de trecere autorizate şi în timpul programului de funcţionare stabilit, în afara cazului în care există excepţii prevăzute de alte dispoziţii legale sau acorduri internaţionale. Cetăţenii străini au obligaţia de a avea asupra lor, la intrarea şi la ieşirea din ţară, un paşaport sau un document care ţine loc de paşaport, recunoscut şi valabil, în conformitate cu secţiunea 3 alineatul (1) şi de a se supune controlului traficului transfrontalier efectuat de poliţie.

(2) La un punct autorizat de trecere a frontierei se consideră că un cetăţean străin a intrat pe teritoriul federal după ce a trecut frontiera şi a trecut prin punctul de trecere a frontierei. În cazul în care poliţia de frontieră însărcinată cu controlul traficului transfrontalier permite unui cetăţean străin trecerea temporară a frontierei înainte să se adopte o hotărâre privind refuzul intrării (secţiunea 15 din prezenta lege, secţiunile 18 şi 18a din Legea privind procedura de acordare a azilului) sau în timpul pregătirii, stabilirii sau punerii în aplicare a acestei măsuri, în conformitate cu prima teză nu se consideră o pătrundere pe teritoriul respectiv, atâta timp cât autorităţile mai sus menţionate pot supraveghea şederea cetăţeanului străin. De altfel, se consideră că un cetăţean străin a intrat pe teritoriul federal în momentul în care a trecut frontiera.

Secţiunea 48 – Obligaţii privind documentele de identitate

(1) La cererea autorităţilor însărcinate cu punerea în aplicare a prezentei legi, un cetăţean străin are obligaţia să prezinte, să înmâneze sau să predea temporar paşaportul, documentul care ţine loc de paşaport sau cartea de identitate şi permisul de şedere sau un document privind suspendarea expulzării, în măsura în care acest lucru este necesar pentru punerea în aplicare sau stabilirea măsurilor, în conformitate cu prezenta lege.

(2) În cazul în care un cetăţean străin nu deţine un paşaport şi, în mod justificat, nici nu poate obţine un paşaport acesta poate face dovada identităţii sale dacă prezintă permisul de şedere sau un document care să ateste autorizarea şederii sale şi în care să figureze datele personale şi o fotografie a cetăţeanului străin, iar actul să fie considerat un înlocuitor al actului de identitate.

(3) În cazul în care cetăţeanul străin nu deţine un paşaport sau un document valabil care ţine loc de paşaport, acesta are obligaţia să coopereze la eforturile de procurare a documentelor de identitate; de asemenea, are obligaţia să prezinte, să înmâneze sau să predea, la cererea autorităţilor însărcinate cu punerea în aplicare a prezentei legi, toate actele sau alte documente pe care le deţine şi pe baza cărora se pot stabili identitatea şi naţionalitatea acestuia, precum şi posibilitatea returnării sale în alt stat. În cazul în care cetăţeanul străin nu îşi respectă obligaţiile care îi revin în sensul primei teze şi dacă există indicii clare că acesta se află în posesia unor astfel de acte, cetăţeanul străin şi obiectele aflate asupra sa pot fi percheziţionate. Cetăţeanul străin trebuie să se supună acestei măsuri.

Secţiunea 82 – Cooperarea cetăţeanului străin

(1) Cetăţeanul străin trebuie să-şi apere interesele imediat şi să facă uz de toate elementele care îi sunt favorabile, în afară de cazul în care acestea sunt evidente sau cunoscute, menţionând situaţii care pot fi dovedite, prezentând imediat dovezile necesare privind situaţia personală, celelalte certificate şi autorizaţii necesare, precum şi alte dovezi necesare pe care le poate furniza.

În acest scop, autorităţile pentru străini pot stabili un termen rezonabil. Este posibil ca, după expirarea acestui termen, elementele prezentate şi dovezile furnizate să nu fie luate în considerare.

(2) Subsecţiunea (1) se aplică mutatis mutandis la procedura de reclamaţie.

(3) Cetăţeanul străin trebuie informat în legătură cu obligaţiile care îi revin în conformitate cu subsecţiunea (1), cât şi în legătură cu drepturile şi obligaţiile sale fundamentale în temeiul prezentei legi, în special obligaţiile care îi revin în conformitate cu secţiunea 44a, secţiunile 48, 49 şi 81, precum şi în legătură cu posibilitatea de a depune o cerere în conformitate cu secţiunea 11 alineatul (1) a treia teză. În cazul stabilirii unui termen, cetăţeanul străin este informat cu privire la consecinţele nerespectării termenului.

(4) Dacă este necesar pentru adoptarea şi executarea măsurilor prevăzute de prezenta lege şi de alte dispoziţii privind drepturile cetăţenilor, se poate dispune ca un cetăţean străin să se prezinte personal la autorităţile competente şi la reprezentanţii statului a cărui cetăţenie se presupune că o are şi, de asemenea, să se supună unui control medical pentru a se stabili dacă acesta este apt pentru călătorie. În cazul în care străinul nu respectă dispoziţiile din prima teză, se poate demara executarea silită a măsurilor respective. Secţiunea 40 alineatele (1) şi (2), precum şi secţiunea 41 şi secţiunea 42 alineatul (1) prima şi a treia teză din legea privind poliţia federală (Bundespolizeigesetz) se aplică mutatis mutandis.

ESTONIA

Prezentarea documentului de identitate, validitatea şi verificarea documentelor sunt stipulate în legea privind documentele de identitate [publicată în Riigi Teataja (Monitorul Oficial) I 1999, 25, 365; 2006, 29, 221), articolele 5 – 8 şi 17 – 181].

Prezentarea documentului de identitate la trecerea frontierei de stat este stipulată în legea privind frontierele de stat [publicată în Riigi Teataja (Monitorul Oficial) I 1994, 54, 902; 2006, 26, 191), articolul 111 – 112].

Notificarea şi verificarea în ceea ce priveşte străinii sunt stipulate în legea privind străinii [publicată în Riigi Teataja (Monitorul Oficial) I 1993, 44, 637; 2007, 9, 44), articolele 15 – 151.

GRECIA

Obligaţia străinilor care sunt resortisanţi ai ţărilor terţe de a deţine sau de a purta acte şi documente este menţionată la articolele 6 şi 8 din Legea 3386/2005 care reglementează intrarea şi şederea străinilor în Grecia. În special, articolul 6 alineatele (1) şi (2) prevede că resortisanţii ţărilor terţe care intră în Grecia trebuie să deţină un paşaport şi o viză, în cazul în care acest lucru este cerut de convenţiile internaţionale în vigoare, dreptul comunitar şi dispoziţiile naţionale. De asemenea, articolul 8 alineatul (2) din Legea 3386/2005 interzice intrarea în Grecia a resortisanţilor ţărilor terţe dacă aceştia nu deţin un paşaport sau un alt document de călătorie care le garantează revenirea în ţara de origine sau în ţara de tranzit, precum şi documentele necesare care justifică scopul călătoriei acestora.

SPANIA

Sistemul juridic spaniol stipulează o obligaţie atât pentru resortisanţii spanioli, cât şi pentru cei străini de a deţine şi de a prezenta documentele care le atestă identitatea. Aceste două norme sunt menţionate în următoarele texte legislative:

(a) pentru resortisanţii spanioli:

Articolul 2 din Decretul regal 1553/2005 din 23 decembrie 2005 de reglementare a emiterii documentului de identitate naţional şi a licenţelor privind semnătura electronică a acestuia prevede următoarele:

1. „Resortisanţii spanioli în vârstă de 14 ani sau mai mult sunt obligaţi să obţină documentul de identitate naţional”.

2. „Toate persoanele obligate să obţină documentul de identitate naţional sunt obligate, de asemenea, să îl prezinte la cererea autorităţii sau a agenţilor acesteia”.

Articolul 9 din Legea organică 1/1992 din 21 februarie 1992 privind protecţia siguranţei cetăţenilor protejează dreptul tuturor resortisanţilor spanioli de a li se emite un document de identitate naţional de la vârsta de paisprezece ani şi prevede obligaţia de a obţine acest document.

Articolul 20 din aceeaşi lege organică autorizează agenţii forţelor de securitate şi ai organismelor de securitate să solicite persoanelor să se legitimeze pe stradă cu scopul de a preveni şi investiga activităţile ilegale. În cazul unei opoziţii sau al unui refuz, se aplică dispoziţiile Codului penal şi ale Codului de procedură penală.

(b) pentru resortisanţii străini:

Articolul 4 alineatul (1) din Legea organică 14/2003 din 20 noiembrie 2003 de modificare a Legii organice 4/2000 din 11 ianuarie 2000 privind drepturile şi libertăţile resortisanţilor străini în Spania şi integrarea socială a acestora, modificată de Legea organică 8/2000 din 22 decembrie 2000, stipulează obligaţia resortisanţilor străini de pe teritoriul Spaniei de a deţine documentele care atestă identitatea şi situaţia juridică a acestora în Spania.

„Resortisanţii străini de pe teritoriul spaniol au dreptul şi obligaţia de a păstra documentele care le atestă identitatea emise de către autorităţile competente ale ţării de origine sau ale ţării din care au ajuns în Spania, precum şi documentele care atestă situaţia acestora în Spania.”

Articolul 100 alineatul (2) din Decretul regal 2393/2004 din 30 decembrie 2004 de adoptare a Reglementărilor de punere în aplicare a Legii organice 4/2000 din 11 ianuarie 2000 privind drepturile şi libertăţile resortisanţilor străini în Spania şi integrarea socială a acestora precizează:

„Resortisanţii străini sunt obligaţi să prezinte documentele care le atestă identitatea şi situaţia juridică la cererea autorităţilor sau a agenţilor acestora”.

Articolul 11 din Legea organică 1/1992 din 21 februarie 1992 privind protecţia siguranţei cetăţenilor precizează că resortisanţii străini prezenţi pe teritoriul spaniol sunt obligaţi să deţină documente care le atestă identitatea şi situaţia juridică în Spania.

FRANŢA

Legislaţia franceză prevede această obligaţie la articolele L.611-1 din Codul privind intrarea şi şederea străinilor şi dreptul de azil (Code de l'entrée et du séjour des étrangers et du droit d'asile, CESEDA), care stipulează că, pe lângă o verificare a identităţii sau în urma acestei verificări, persoanele de naţionalitate străină trebuie să fie în măsură să prezinte actele sau documentele care le permit să călătorească sau să rămână pe teritoriul francez la cererea oficialilor din partea poliţiei judiciare şi sub supravegherea acesteia, a agenţilor sau a agenţilor delegaţi din partea poliţiei judiciare.

ITALIA

Legislaţia naţională prevede la articolul 3 din „Testo Unico Leggi di Pubblica Sicurezza” din 18 iunie 1931 nr. 773 (T.U.L.P.S.) posibilitatea de a deţine un document de identitate. Articolul menţionat mai sus precizează: „în conformitate cu modelul stabilit de Ministerul Afacerilor Interne, primarul emite o carte de identitate persoanelor cu vârsta de peste 15 ani care au domiciliul în municipalitate, atunci când acestea depun o cerere.”

În ceea ce priveşte obligaţia de a purta un document de identitate, articolul 4 din T.U.L.P.S. menţionat mai sus prevede că autoritatea de poliţie, în cadrul jurisdicţiei acesteia, poate cere unei persoane periculoase sau unui suspect să deţină o carte de identitate şi să o prezinte ori de câte ori o solicită ofiţerii de poliţie.

Prin examinarea acestor articole, deducem faptul că obligaţia de a purta documentul menţionat mai sus se referă numai la o persoană periculoasă sau un suspect; celelalte (care nu sunt persoane periculoase şi suspecţi) au numai obligaţia, prevăzută la articolul 651 din Codul penal, de a oferi informaţii unui ofiţer public referitoare la identitatea personală, condiţia şi calităţile personale ale acestora la cererea ofiţerului.

În ceea ce priveşte un străin care locuieşte legal în ţară, acesta are dreptul de a fi înscris la oficiul registrelor municipalităţii în care locuieşte şi dreptul de a deţine o carte de identitate care nu este valabilă pentru expatriere.

CIPRU

Regulamentul (CE) nr. 562/2006 prevede că suprimarea controlului de frontieră la frontierele interne nu afectează posibilitatea unui stat membru de a prevedea prin lege o obligaţie de a deţine sau de a purta permise şi alte documente.

Republica Cipru menţine această dispoziţie în legislaţia naţională a acesteia. În temeiul Legii din 2006 privind înregistrarea rezidenţilor [L.13(I)/2006], orice membru al poliţiei aflat în serviciul funcţiunii, orice membru al unei autorităţi de înregistrare sau orice altă persoană care este autorizată în scris de către directorul Departamentului pentru migraţie şi registru civil poate cere oricărei persoane să prezinte cartea de identitate personală. Dacă persoana nu o prezintă într-o perioadă de timp specificată, aceasta se face vinovată de o infracţiune şi este pasibilă de închisoare pe o perioadă de cel mult un an sau de o amendă de cel mult o mie de lire sau atât de închisoare, cât şi de amendă. De asemenea, conform Legii poliţiei [L.73(I)/2004], secţiunea 28, orice membru al poliţiei poate opri, deţine şi percheziţiona orice persoană i) pe care o surprinde săvârşind vreo faptă, ii) pe care o suspectează de o faptă sau de posesia vreunui lucru sau iii) pe care o surprinde în posesia vreunui lucru pentru care este necesar un permis conform dispoziţiilor unei legi în vigoare şi poate cere acestei persoane să prezinte un astfel de permis.

LETONIA

Regulamentul Cabinetului de Miniştri al Republicii Letonia nr. 499 din 4 noiembrie 2002„Regulamentul zonei de frontieră şi al regimului de frontieră al Republicii Letonia” stipulează că toate persoanele începând de la vârsta de 15 ani trebuie să deţină documente de identificare personale dacă se află în zona de frontieră (care are o întindere de până la 2 km începând cu linia frontierei de stat) de-a lungul frontierei terestre a Republicii Letonia. În alte cazuri, legislaţia Republicii Letonia nu cere persoanelor să deţină în permanenţă documente de identificare.

LITUANIA

Conform legislaţiei lituaniene, nu există nicio obligaţie pentru cetăţenii lituanieni şi ai UE de a purta acte şi documente personale.

Conform articolului 17 alineatul (5) din Legea privind frontiera de stat şi protecţia acesteia, toţi cetăţenii aflaţi în zona de frontieră trebuie să poarte documente de identitate.

Toţi cetăţenii lituanieni cu vârsta de peste 16 ani trebuie să obţină şi să deţină o carte de identitate naţională sau un paşaport. Conform legii privind statutul juridic al străinilor, toţi resortisanţii UE trebuie să aibă documente de identitate, iar resortisanţii ţărilor terţe sunt obligaţi să aibă şi să poarte documente de identitate.

LUXEMBURG

Resortisanţii străini sunt obligaţi să poarte în orice moment permisele de şedere.

UNGARIA

Articolul 61 alineatul (3) din Legea XXXIX din 2001 privind intrarea şi şederea străinilor stipulează că toţi străinii – la cererea autorităţilor – trebuie să fie în măsură să prezinte documentele de călătorie, permisul de şedere sau documentaţia necesară identificării acestora ca străini.

MALTA

Este relevant de notat că Legea privind imigraţia (capitolul 217) prevede în prezent obligaţia de a prezenta un paşaport sau alte documente relevante la punctul de intrare. Cu toate acestea, nu există dispoziţii juridice care să specifice faptul că aceste documente trebuie să fie purtate în orice moment.

Totuşi, în practică, autorităţile naţionale pot cere resortisanţilor ţărilor terţe să prezinte documentele relevante necesare. Prin urmare, aceştia ar trebui să deţină aceste documente în orice moment în timpul şederii lor în Malta.

ŢĂRILE DE JOS

În Ţările de Jos, persoanele începând de la vârsta de 14 ani sunt obligate conform Legii privind obligaţia de identificare [Wet op de identificatieplicht] să prezinte dovada identităţii pentru inspecţie la prima solicitare (obligaţia de identificare). Acelaşi lucru se aplică în cazul resortisanţilor străini.

Articolul 4.21 din Decretul privind străinii [Vreemdelingenbesluit, sau „V”] prevede documentele care pot fi folosite pentru ca persoanele să se identifice în Ţările de Jos conform secţiunii 50.1 din Legea privind străinii. Prezentul articol operează o distincţie între următoarele grupuri:

— resortisanţii străini care locuiesc legal în temeiul unui permis de şedere pentru o perioadă specificată sau nespecificată;

— resortisanţii străini care locuiesc legal în calitate de cetăţeni comunitari;

— persoanele care au depus o cerere de acordare a unui permis de şedere pentru solicitanţi de azil pentru o perioadă specificată;

— resortisanţii străini, alţii decât cei amintiţi mai sus.

În termeni specifici, sunt cuprinse următoarele categorii:

a. resortisanţii străini care locuiesc legal în baza unui permis de şedere temporară sau permanentă [secţiunea 8 literele (a) – (d) din Legea privind străinii] au primit ca document de identificare un document de şedere separat, în conformitate cu anexele 7a – 7d ale Regulamentului privind străinii;

b. pentru cetăţenii UE/SEE şi ai Elveţiei care locuiesc legal după cum este specificat în secţiunea 8.e din Legea privind străinii, un paşaport naţional valabil sau o carte de identitate valabilă. Pentru resortisanţii străini care locuiesc legal după cum este definit în secţiunea 8.e din Legea privind străinii, în calitate de membri ai familiei unui cetăţean al UE/SEE sau al Elveţiei, dar care au naţionalitate diferită: — un paşaport naţional valabil cu viza de intrare necesară, în cazul în care au trecut mai puţin de trei luni de la intrarea în ţară; — un paşaport naţional valabil cu ştampila de intrare, în cazul în care nu se cere o viză şi au trecut mai puţin de trei luni de la intrarea în ţară; — un paşaport naţional valabil cu o declaraţie emisă de către autorităţile competente care atestă că a fost depusă o cerere pentru o carte de şedere, în cazul în care au trecut mai puţin de şase luni de la emiterea declaraţiei; — o carte de şedere în conformitate cu anexa 7e a Regulamentului privind străinii.

c. resortisanţii străini care au depus o cerere pentru un permis de şedere pentru solicitanţi de azil pentru o perioadă specificată vor primi un document de identitate în conformitate cu anexa 7f a Regulamentului privind străinii, la centrul de primire;

d. resortisanţii străini care locuiesc legal în temeiul secţiunii 8j din Legea privind străinii, deoarece există obstacolele în timpul schimbării domiciliului astfel cum este definit în secţiunea 64 din Legea privind străinii, şi persoanele care locuiesc legal ca urmare a unui moratoriu privind plecările, vor obţine, ca dovadă a identităţii, documentul de şedere în conformitate cu anexa 7f2 a Regulamentului privind străinii (documentul W2), în măsura în care nu se află încă în posesia unui document valabil pentru trecerea frontierelor:

e. victimele (presupuse) ale traficului uman care locuiesc legal astfel cum este definit în secţiunea 8.k din Vw vor primi un document de şedere în conformitate cu anexa 7f2 a Regulamentului privind străinii (documentul W2), în măsura în care nu se află încă în posesia unui document valabil pentru trecerea frontierelor;

f. resortisanţii străini minori neînsoţiţi care aşteaptă o decizie privind cererea pentru prelungirea validităţii sau modificarea permisului de şedere emis anterior care face obiectul acestor restricţii, vor primi un document de şedere în conformitate cu anexa 7f2 a Regulamentului privind străinii (documentul W2), în măsura în care nu se află încă în posesia unui document valabil pentru trecerea frontierelor;

g. alţi resortisanţi străini.

Pentru alţi resortisanţi străini, documentul de identitate corespunzător este un document valabil pentru trecerea frontierelor, în conformitate cu Vb, pentru accesul în Ţările de Jos, sau un document valabil pentru trecerea frontierelor care include o viză valabilă. Documentele pentru trecerea frontierei necesare obţinerii accesului în Ţările de Jos sunt stipulate la articolul 2.3 din Vb. Prezenta dispoziţie se aplică nu doar în cazul resortisanţilor străini cărora li se permite şederea pe perioada liberă, ci şi în cazul resortisanţilor străini care locuiesc ilegal în Ţările de Jos. Numai în circumstanţe excepţionale poate fi emis un document W2, luând în considerare în special faptul că partea implicată a fost deja scutită de la cerinţa de a deţine un paşaport.

Dispoziţia specială de la articolul 2.4 din Vb se aplică în cazul călătorilor aflaţi în tranzit. În ceea ce îi priveşte pe resortisanţii străini aflaţi în posesia unui document de identitate şi proveniţi dintr-un alt stat membru Schengen, aceştia pot circula pe teritoriul Schengen fără viză pentru maximum trei luni. În acest caz, ei trebuie să se afle în posesia unui document de călătorie valabil.

Secţiunea 50, Legea privind străinii

1. Oficialii care răspund pentru controlul de frontieră şi oficialii desemnaţi pentru supravegherea resortisanţilor străini sunt autorizaţi să reţină persoane pentru a stabili identitatea, naţionalitatea şi statutul acestora în ceea ce priveşte dreptul de şedere, fie pentru ca pe baza faptelor şi circumstanţelor care, analizate în mod obiectiv, să ofere un indiciu rezonabil cu privire la şederea ilegală, fie să combată şederea ilegală ca urmare a trecerii frontierei. Orice persoană care declară naţionalitatea olandeză dar nu poate dovedi acest lucru poate face obiectul măsurilor coercitive specificate la alineatele (2) şi (5). Documentele pe care trebuie să le deţină un resortisant străin pentru stabilirea identităţii, naţionalităţii şi a statutului acestuia în temeiul legii privind şederea vor fi precizate în decretul Consiliului.

2. Dacă identitatea persoanei reţinute nu poate fi stabilită imediat, aceasta poate fi condusă într-o locaţie destinată pentru interviu. Persoana în cauză va rămâne acolo nu mai mult de şase ore, cu condiţia ca acest lucru să nu aibă loc între miezul nopţii şi ora 9 dimineaţa.

3. Dacă identitatea persoanei reţinute nu poate fi stabilită imediat şi dacă se constată că această persoană nu are dreptul la şedere legală sau dacă nu se constată imediat că are domiciliu legal, aceasta poate fi dusă într-o locaţie destinată pentru interviu. Persoana în cauză va rămâne acolo nu mai mult de şase ore, cu condiţia ca acest lucru să nu aibă loc între miezul nopţii şi ora 9 dimineaţa.

4. Dacă în continuare există motive de îndoială conform cărora persoana reţinută nu beneficiază de şedere legală, limita de timp specificată la alineatele (2) şi (3) poate fi prelungită în scopul investigaţiei cu maximum 48 de ore de către Comandantul Jandarmeriei Regale Olandeze sau de comisarul de poliţie care are autoritate asupra locului în care se află persoana.

5. Oficialii specificaţi la alineatul (1) sunt autorizaţi să percheziţioneze corporal persoana reţinută, precum şi bagajele acesteia.

6. Reguli mai detaliate cu privire la aplicarea alineatelor anterioare din prezenta secţiune vor fi furnizate de decretul Consiliului.

Articolul 4.21, Decretul din 2000 privind străinii

1. Documentele prevăzute în secţiunea 50.1, propoziţia finală din lege, sunt:

a) pentru resortisanţii străini care locuiesc legal, astfel cum este definit în secţiunea 8.a – 8.d din lege: un document emis de autorităţile competente care atestă acest lucru, al cărui model este stabilit de regulamentul ministerial;

b) pentru resortisanţii străini care locuiesc legal astfel cum este definit în secţiunea 8.e din lege: un paşaport naţional valabil sau o carte de identitate valabilă, dacă aceştia sunt resortisanţi ai unui stat astfel cum este definit în secţiunea 8.7.1 sau dacă nu au această naţionalitate: 1o. un paşaport naţional valabil cu viza de intrare necesară, în cazul în care au trecut mai puţin de trei luni de la intrarea în ţară; 2o. un paşaport naţional valabil cu ştampila de intrare în cazul în care nu se cere o viză de intrare şi au trecut mai puţin de trei luni de la intrarea în ţară; 3o. un paşaport naţional valabil cu o declaraţie emisă de către autorităţile competente astfel cum este specificat în secţiunea 8.13 alineatul (4), în cazul în care au trecut mai puţin de şase luni de la emiterea declaraţiei; 4o. un document de şedere emis de către autorităţile competente astfel cum este definit în secţiunea 8.13 alineatul (5) sau în secţiunea 8.20 alineatul (1);

c) pentru resortisanţii străini care au depus o cerere de acordare a unui permis de şedere pentru solicitanţi de azil astfel cum prevede în secţiunea 28 din lege: un document emis de autorităţile competente care atestă acest lucru, al cărui model este stabilit de regulamentul ministerial;

d) pentru resortisanţii străini alţii decât cei specificaţi la litera (c) care beneficiază de şedere legală astfel cum este definit în secţiunea 8 la literele (f), (g), (h), (j) sau (k) din lege şi nu se aflau în posesia unui document valabil conform legii pentru trecerea frontierelor: un document emis de autorităţile competente, al cărui model este stabilit de regulamentul ministerial, împreună cu o fişă suplimentară astfel cum este definită în secţiunea 4.29 alineatul (3), pe care s-a notat statutul în temeiul dreptului de şedere;

e) pentru alţi resortisanţi străini, un document valabil de trecere a frontierei necesar pentru intrarea în Ţările de Jos conform legii sau, altfel, un document de trecere a frontierei în care s-a înregistrat viza necesară sau în care s-a menţionat o notă cu privire la statutul în temeiul dreptului de şedere.

2. Niciun alt document decât cele specificate la alineatul (1) litera (a) sau (b) nu va fi emis copiilor cu vârsta sub 12 ani, decât în cazul în care ministrul consideră că aceştia au un interes justificat pentru a li se acorda un astfel de document.

3. Documentul menţionat la alineatul (1) literele (a) – (d) va conţine o notificare care indică dacă resortisantului străin i se permite să lucreze şi, de asemenea, dacă este necesar un permis de muncă în acest scop, în temeiul Legii muncii pentru străini [Wet arbeid vreemdelingen].

4. Dacă şederea în Ţările de Jos a resortisantului străin specificată la alineatul (1) litera (a) sau (b) face obiectul unei restricţii menţionate în secţiunea 3.4 alineatul (4), va fi introdusă o notificare pe documentul care va preciza că „utilizarea resurselor publice poate avea consecinţe asupra drepturilor de şedere” [„beroep op de publieke middelen kan gevolgen hebben voor verblijfsrecht”].

AUSTRIA

§ 2 din Legea federală privind sistemul paşapoartelor pentru cetăţenii austrieci (Legea paşapoartelor din 1992), Monitorul Oficial Federal Austriac (BGBl.) 1992/839 în versiunea din BGBl. I 2006/44

Intrarea în ţară şi părăsirea acesteia

(1) În absenţa unei prevederi contrare în acordurile internaţionale sau în practica internaţională, cetăţenii austrieci (cetăţenii) necesită un document de călătorie valabil (paşaport sau înlocuitor al paşaportului) pentru a intra sau a ieşi de pe teritoriul Republicii Federale. În ciuda responsabilităţii acestuia în conformitate cu § 24 alineatul (1), unui cetăţean care nu se află în posesia unui document de călătorie valabil, dar care este în măsură să îşi demonstreze cetăţenia şi identitatea nu trebuie să i se refuze intrarea.

(2) În cazul şi în măsura în care Guvernul Federal este autorizat să încheie acorduri interguvernamentale în temeiul articolului 66 alineatul (2) din Constituţia Federală Austriacă (B-VG), pentru a facilita călătoriile în străinătate, acesta este abilitat să încheie acorduri internaţionale care să permită cetăţenilor să călătorească în alte state şi să intre pe teritoriul Republicii Federale pe baza documentelor, altele decât cele menţionate la alineatul (1). Cu condiţia ca acestea să faciliteze călătoria în zonele de frontieră ale statelor învecinate ale Republicii Austria, acordurile de această natură pot include specificaţii în scopul aplicării acestor facilităţi numai în cazul cetăţenilor care au domiciliul sau locuinţa în zonele de frontieră ale Republicii.

Acorduri în sensul § 2 alineatul (2) PassG:

— Acordul dintre Republica Austria şi Republica Federală Socialistă a Iugoslaviei privind traficul local de frontieră (acum Republica Slovenia), Monitorul Oficial Federal Austriac Nr. 379/1968 în versiunea Monitorului Oficial Federal Austriac Nr. 143/1996 – a se vedea articolele 3, 4 şi 7 (în curs de revizuire).

— Acordul dintre Republica Austria şi Confederaţia Elveţiană de reglementare a trecerilor frontierei de către pasagerii în traficul local de frontieră, Monitorul Oficial Federal Austriac Nr. 164/1974 – a se vedea articolele 2 – 4 şi 7 – 9.

§ 15 din Legea federală austriacă privind activitatea poliţiei pentru străini, emiterea documentelor pentru străini şi emiterea documentelor de intrare (Legea din 2005 privind poliţia pentru străini – FPG), Monitorul Oficial Federal Austriac nr. 100/2005

Condiţia pentru intrarea legală pe teritoriul Republicii Federale

(1) În absenţa unei dispoziţii contrare în dreptul federal sau în acordurile internaţionale sau a unei practici internaţionale contrare, străinii necesită un document de călătorie valabil pentru intrarea legală pe teritoriul Republicii Federale (obligaţia de a deţine paşaport).

Alte documente de călătorie în sensul § 15 alineatul (1) din FPG:

— Paşapoartele străinului (§ § 88 – 93, FPG)

— Documentele de călătorie în temeiul Convenţiei (§ 94, FPG)

— Cărţile de identitate cu fotografie pentru persoanele care beneficiază de privilegii şi imunităţi (§ 95, FPG)

— Documentul de călătorie de urgenţă pentru cetăţenii unui stat membru al Uniunii Europene (§ 96, FPG)

— Documentul de călătorie pentru repatrierea cetăţenilor statelor terţe (§ 97, FPG)

§ 16 din Legea din 2005 privind poliţia pentru străini (FPG), Monitorul Oficial Federal Austriac nr. 100/2005

Condiţiile generale privind obligaţia de a deţine un paşaport

(1) Dacă interesul public, în special în ceea ce priveşte poliţia privind paşapoartele şi străinii şi politica externă, cere acest lucru, Ministrul Federal pentru Afacerile Interne este abilitat, după consultarea cu Ministrul Federal pentru Afacerile Externe, să emită un Regulament de stabilire a acelor tipuri de documente de călătorie emise de către state, altele decât părţile la tratat, care nu corespund cerinţelor privind obligaţia de a deţine un paşaport.

(2) Străinii înregistraţi în documente de călătorie comune pot intra sau părăsi ţara numai dacă sunt însoţiţi de către deţinătorul documentului de călătorie în care sunt înregistraţi. Acest lucru nu se aplică în cazul măsurilor luate în urma deportării sau a transportului peste frontieră în conformitate cu capitolele 5 – 10.

(3) Străinii cărora li s-a emis un paşaport colectiv satisfac obligaţia de a deţine un paşaport, dar aceştia pot să intre şi să părăsească ţara numai dacă sunt împreună. Fiecare membru al grupului care călătoreşte necesită un document emis de autorităţi care să îi ateste identitatea. Acest lucru nu se aplică în cazul măsurilor luate în urma deportării sau a transportului peste frontieră în conformitate cu capitolele 5 – 10.

§ 17 din Legea din 2005 privind poliţia pentru străini (FPG), Monitorul Oficial Federal Austriac nr. 100/2005

Restricţionarea obligativităţii paşaportului

(1) În cazul şi în măsura în care Guvernul Federal este autorizat să încheie acorduri interguvernamentale în temeiul articolului 66 alineatul (2) din Constituţia Federală Austriacă (B-VG), acesta este abilitat, respectând principiul reciprocităţii, să stabilească faptul că străinii care fac obiectul obligativităţii paşaportului au dreptul de a intra în ţară, de a locui temporar pe teritoriul Republicii Federale şi de a părăsi ţara pe baza documentelor de călătorie, altele decât cele menţionate la § 15 alineatul (1) şi § 16 alineatul (3). Aceşti străini îndeplinesc obligaţia de a deţine un paşaport.

(2) Acordurile în temeiul alineatului (1), prevăzute în scopul facilitării călătoriei în zonele de frontieră ale Republicii Austria, pot specifica faptul că străinii care au intrat în ţară pe baza unui document de călătorie de acest gen au permisiunea de a rămâne în zonele de frontieră ale Republicii Austria. În aceste cazuri, acordul internaţional poate să specifice, de asemenea, faptul că documentul necesar pentru intrarea în ţară, pentru şederea temporară şi părăsirea ţării trebuie să fie contrasemnat de către o autoritate a guvernului austriac.

(3) Dacă interesul public cere acest lucru, Ministrul Federal pentru Afacerile Interne este autorizat, după consultarea cu Ministrul Federal pentru Afacerile Externe, să emită un Regulament care să specifice faptul că anumiţi străini care fac obiectul obligativităţii paşaportului au permisiunea de a intra pe teritoriul Republicii Federale Austria, de a locui temporar acolo şi de a părăsi ţara pe baza altor documente. Aceşti străini satisfac obligaţia de a deţine un paşaport.

(4) Cetăţenii SEE şi cetăţenii elveţieni pot îndeplini de asemenea obligaţia de a deţine un paşaport printr-o carte de identitate şi pot să intre în ţară, să locuiască temporar pe teritoriul Republicii Federale şi să părăsească ţara pe baza unui document de călătorie de acest gen.

Acorduri în sensul § 17 alineatul (1), FPG

Acordul dintre membrii Organizaţiei Tratatului Atlanticului de Nord privind statutul forţelor acestora (Acordul NATO privind statutul forţelor), Monitorul Oficial Austriac III nr. 135/1998 în versiunea Monitorului Oficial Austriac III nr. 96/1999 coroborat cu Acordul dintre statele părţi la Organizaţia Tratatului Atlanticului de Nord şi alte state care participă la parteneriatul pentru pace privind statutul forţelor acestora (Acordul NATO privind parteneriatul pentru pace – PfP) Monitorul Oficial Austriac III nr. 136/1998 în versiunea publicată în Monitorul Oficial Austriac III nr. 178/1998 – a se vedea articolul III (1) din Acordul NATO privind statutul forţelor

Acorduri în sensul § 17 alineatul (2), FPG: [a se vedea acordurile în sensul § 2 alineatul (2) din legea privind paşaportul austriac (PassG)]

§ 18 din Legea din 2005 privind poliţia pentru străini (FPG), BGBl. I nr. 100/2005

Excepţii de la obligaţia de a deţine un paşaport

(1) Străinii nu fac obiectul unei obligativităţi a paşaportului în cazul

1. emiterii unei declaraţii de acceptare (§ 19);

2. emiterii unui drept de şedere temporară conform legii austriece de reglementare a dreptului de stabilire şi de şedere temporară, în cazul în care un străin nu deţine documente de călătorie sau

3. unui transport (§ 48).

(2) Străinilor recunoscuţi ca având drept de azil sau de protecţie suplimentară în Austria şi care nu deţin niciun document de călătorie valabil, dar sunt în măsură să furnizeze elemente de dovadă (prima facie) a identităţii acestora – indiferent de responsabilitatea acestora în temeiul § § 120 şi 121 – nu trebuie să li se refuze intrarea în ţară.

§ 19 FPG – declaraţia de acceptare

(1) La cererea unei autorităţi competente a altui stat, va fi întocmită o declaraţie de acceptare pentru orice străin care face obiectul transferului forţat de pe teritoriul statului respectiv pe teritoriul Republicii Federale Austria şi pe care Republica Austria trebuie să îl accepte în temeiul unui acord internaţional [alineatul (4)], al unei convenţii a Comunităţii Europene sau al practicii internaţionale.

(2) Declaraţia de acceptare trebuie să fie specificată ca atare în mod expres; aceasta trebuie să cuprindă identitatea şi naţionalitatea străinului.

(3) În absenţa unei prevederi contrare într-un acord internaţional sau într-o convenţie a Comunităţii Europene, perioada de valabilitate a declaraţiei de acceptare trebuie să fie fixată la o durată care să corespundă cu durata cerută pentru întoarcerea străinului; pentru intrarea în ţară trebuie să fie specificat un punct de trecere a frontierei sau o locaţie dată aflată într-un stat parte la tratat.

(4) În cazul şi în măsura în care Guvernul Republicii Federale este autorizat să încheie acorduri interguvernamentale în temeiul articolului 66 alineatul (2) din Constituţia Federală Austriacă (B-VG), acesta este abilitat, respectând principiul reciprocităţii, să stabilească faptul că persoanele care au intrat ilegal pe teritoriul unui alt stat şi care nu mai îndeplinesc condiţiile de intrare în această ţară sau de şedere temporară pe teritoriul acesteia să aibă permisiunea de a reintra în Republica Federală (convenţia privind reacceptarea).

§ 23 din Legea din 2005 privind poliţia pentru străini (FPG), Monitorul Oficial Federal Austriac nr. 100/2005

Certificatul medical

(1) Pentru a preveni punerea în pericol a sănătăţii publice, Ministrul Federal Austriac pentru Sănătate şi Femei este abilitat să emită un regulament de stabilire a anumitor situaţii în care există un risc crescut de infectare cu:

1. o boală cu declarare obligatorie, uşor transmisibilă prin contact social normal (boală gravă) în sensul Legii austriece privind bolile contagioase [Epidimiegesetz] 1950, Monitorul Oficial Federal Austriac nr. 186/1950,

2. orice altă boală infecţioasă gravă fără declarare obligatorie, sau

3. tuberculoză cu declarare obligatorie în sensul § 3 litera (a) din Legea austriacă privind tuberculoza, Monitorul Oficial Federal Austriac nr. 127/1968,

şi, ca urmare a acestora, există riscul ca un număr mare de oameni să fie expuşi unui pericol grav şi prelungit.

(2) Străinii care au locuit temporar în statul respectiv menţionat într-un regulament conform alineatului (1) timp de şase luni care precedă imediat intrarea acestora pe teritoriul Republicii Federale au dreptul de a li se emite o viză cu condiţia să furnizeze un certificat medical care să ateste că nu suferă de nicio boală enumerată în regulament la alineatul (1).

(3) Regulamentul trebuie să identifice boala care îndeplineşte condiţiile de la alineatul (1), conţinutul şi perioada de valabilitate a certificatului medical.

POLONIA

Polonia nu a introdus nici un regulament specific cu privire la obligaţia de a deţine sau de a purta acte şi documente de identitate.

PORTUGALIA

Articolul 2 alineatul (1) din Legea nr. 5/95 din 21 februarie 1995 (Legea privind obligaţia de a purta documente de identitate) stipulează că „Cetăţenii cu vârsta de peste 16 ani trebuie să poarte documente de identitate ori de câte ori se află într-un loc public, un loc la care publicul are acces sau un loc aflat sub supravegherea poliţiei.”

Articolul 2 alineatul (2) din aceeaşi lege stipulează că „În sensul alineatului (1), sunt considerate documente de identitate următoarele:

(a) o carte de identitate sau un paşaport, pentru cetăţenii portughezi;

(b) un permis de şedere, o carte de identitate sau un paşaport, pentru resortisanţii statelor membre ale Comunităţii Europene;

(c) un permis de şedere, o carte de identitate pentru străini sau un paşaport, pentru resortisanţii statelor nemembre ale UE”.

SLOVENIA

Străinii trebuie să facă dovada identităţii lor prin intermediul unui document de călătorie străin, o carte de identitate personală sau alt document adecvat prevăzut în ţara de origine a străinului şi care dovedeşte identitatea acestuia, un document de călătorie pentru străini, o carte de identitate personală pentru străini, o carte de identitate pentru trecerea frontierei sau un alt document oficial emis de către autoritatea de stat, care cuprinde o fotografie pe baza căreia este posibilă stabilirea identităţii străinului. La cererea unui ofiţer de poliţie, străinii trebuie să facă dovada identităţii acestora prin intermediul documentelor menţionate mai sus şi, de asemenea, trebuie să prezinte un permis care să ateste faptul că au intrat şi locuiesc legal în Republica Slovenia [articolul 75 Ztuj-1-UPB3, Ur. l. RS (Monitorul Oficial Sloven) nr. 107/2006).

Străinii sunt pasibili de o amendă de 20 000 SIT (83,46 EUR) în cazul în care, la cererea unui ofiţer de poliţie, aceştia nu prezintă un document care să facă dovada faptului că au drept legal de intrare şi şedere în ţară sau nu fac dovada identităţii acestora la cererea unui ofiţer de poliţie [articolul 97 alineatele (3) şi (4) Ztuj].

SLOVACIA

În cazul eliminării controlului de frontieră la frontierele interne, statele membre, în conformitate cu articolul 21 literele (c) şi (d) din Codul frontierelor Schengen, pot prevedea prin lege o obligaţie de a deţine şi purta permise şi documente şi o obligaţie pentru resortisanţii ţărilor terţe de a îşi semnala prezenţa pe teritoriul oricărui stat membru în temeiul articolului 22 din Convenţia Schengen. Ca urmare a eliminării controlului de frontieră, obligaţia resortisanţilor ţărilor terţe (analogă obligaţiei resortisanţilor slovaci) de a deţine un document de călătorie valabil (inclusiv, dacă este necesar, o viză, o carte de identitate sau un permis de şedere pe perioada şederii pe teritoriul Republicii Slovace) va fi probabil menţinută. Va fi menţinută, de asemenea, obligaţia de înregistrare a străinilor în sensul secţiunii 49 alineatul (2) din Legea nr. 48/2002 Coll.

FINLANDA

Legea privind străinii (301/2004) Secţiunea 13 – Paşapoarte

Pentru intrarea şi şederea în Finlanda, străinii trebuie să deţină un paşaport emis de către autorităţile ţării de origine sau ţării de şedere a acestora, care trebuie prezentat la cererea autorităţilor de control de frontieră sau a poliţiei.

Obligaţia de a purta acte şi documente în timpul vizitei în ţară nu este stipulată în legislaţia naţională.

SUEDIA

Dispoziţiile naţionale cu privire la articolul 21 litera (c) sunt prevăzute în capitolul 9 articolul 9 din Legea privind străinii

Articolul 9

Un străin care locuieşte în Suedia este obligat, la cererea ofiţerului de poliţie, să prezinte un paşaport sau un alt document care atestă faptul că are dreptul de a locui în Suedia. Străinul este obligat, de asemenea, în urma unei citaţii din partea Oficiului naţional al migraţiei sau a autorităţilor de poliţie, să se prezinte în faţa oficiului sau a autorităţilor de poliţie şi să ofere informaţii referitoare la prezenţa acestuia în Suedia. Dacă străinul nu se conformează, acesta poate fi reţinut de autorităţile de poliţie. În cazul în care, luând în considerare circumstanţe personale ale unui străin sau alte motive, se poate presupune că străinul s-ar sustrage citaţiei, acesta poate fi reţinut fără o citaţie prealabilă.

Paza de coastă este obligată să coopereze în ceea ce priveşte activităţile de verificare ale poliţiei, în principal prin controalele pe care le efectuează asupra şi în legătură cu traficul maritim. Dacă un control este efectuat de către paza de coastă, un paşaport sau un alt document trebuie prezentat oficialului pazei de coastă.

Controalele efectuate conform primului şi celui de-al doilea paragraf pot fi realizate numai în cazul în care există motive rezonabile pentru a presupune că străinul nu are niciun drept de a locui în Suedia şi dacă există alte motive speciale pentru un control.

ROMÂNIA

Articolul 104 din Legea privind regimul străinilor în România nr. 194/2002 prevede că:

(1) Permisul de şedere dovedeşte identitatea străinului şi atestă existenţa dreptului de şedere în România, precum şi durata şi scopul pentru care i-a fost acordat acest drept.

(2) Titularul permisului de şedere are obligaţia de a avea în permanenţă asupra sa documentul, de a nu-l înstrăina şi de a-l prezenta organelor autorităţilor competente ori de câte ori i se solicită aceasta.

ISLANDA

Conform legislaţiei naţionale, cetăţenii islandezi nu sunt obligaţi prin lege să poarte acte şi documente de identificare. Cu toate acestea, conform articolului 15 alineatul (5) din Legea poliţiei, poliţia poate cere unei persoane (de naţionalitate islandeză sau străină) să îşi declare numele, numărul de identitate personal şi adresa şi să facă dovada acestora prin prezentarea unui document de identitate.

Conform Legii privind străinii nr. 96/2002 articolul 5 alineatul (1), un străin care ajunge în Islanda, în cazul în care nu este prevăzută altă dispoziţie în regulamentul emis de către Ministrul Justiţiei, trebuie să se afle în posesia unui paşaport sau a altui document de identitate recunoscut drept document de călătorie. Conform articolului 53 din aceeaşi lege, orice străin trebuie să prezinte la cererea poliţiei documentele de identitate ale acestuia şi să furnizeze informaţii, dacă este necesar, pentru ca identitatea şi şederea legală a acestuia în Islanda să poată fi determinată.

Ministrul Justiţiei poate decide ca străinii, alţii decât resortisanţii danezi, finlandezi, norvegieni şi suedezi, să poarte paşapoarte şi alte documente de identitate personale în orice moment în timpul şederii în Islanda. Ministrul poate scuti alţi străini de la această obligaţie.

Astfel cum este menţionat mai sus, autorităţile islandeze au suficiente posibilităţi de a obliga un străin să poarte acte şi documente, atât la sosirea în Islanda, cât şi în timpul şederii acestuia în ţară. Eliminarea controlului frontalier la frontierele interne nu afectează punerea în aplicare a dispoziţiilor menţionate mai sus.

NORVEGIA

Legea privind imigraţia (Legea nr. 64 din 24 iunie 1988 privind intrarea resortisanţilor străini în Regatul Norvegiei şi prezenţa acestora în regat) secţiunea 44 alineatul (1) se concentrează asupra acestei chestiuni. Dispoziţiile în cauză menţionează:

La cererea poliţiei, orice resortisant străin trebuie să prezinte dovada identităţii şi, dacă este necesar, să ofere informaţii pentru stabilirea identităţii şi a prezenţei legale a acestuia în regat.

În consecinţă, conform prezentei dispoziţii, există o obligaţie pentru resortisanţii străini de a deţine şi purta documente de identificare. Nu există nicio obligaţie echivalentă pentru resortisanţii norvegieni.