[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |

Bruxelles, 27.10.2009

COM(2009)428 final/2

CORRIGENDUMAnnule et remplace le document COM(2009) 428 final du 18.8.2009Concerne les versions FR, BG, EL, ET, FI, IT, LT, LV, PT, RO et SLPoint 2, 6ème paragraphe

RAPORTUL COMISIEI CĂTRE CONSILIU ȘI PARLAMENTUL EUROPEAN

referitor la aplicarea Regulamentului (CE) nr. 1798/2003 al Consiliului privind cooperarea administrativă în domeniul taxei pe valoarea adăugată

{SEC(2009) 1121}

RAPORTUL COMISIEI CĂTRE CONSILIU ȘI PARLAMENTUL EUROPEAN

referitor la aplicarea Regulamentului (CE) nr. 1798/2003 al Consiliului privind cooperarea administrativă în domeniul taxei pe valoarea adăugată

1. Introducere

În temeiul articolului 45 din Regulamentul nr. 1798/2003 al Consiliului privind cooperarea administrativă în domeniul taxei pe valoarea adăugată, Comisia prezintă o dată la trei ani un raport Parlamentului European și Consiliului referitor la aplicarea respectivului regulament. În trecut au existat cinci rapoarte care descriu funcționarea cooperării administrative în domeniul taxei pe valoarea adăugată, însă prezentul raport este primul întocmit de la adoptarea, la 1 ianuarie 2004, a Regulamentului nr. 1798/2003 al Consiliului.

Regulamentul respectiv era menit să aducă îmbunătățiri considerabile cadrului legal pentru cooperare administrativă și să constituie un instrument important în combaterea fraudei TVA. În speță, regulamentul a introdus îmbunătățiri care constau în:

- Norme obligatorii mai clare de reglementare a cooperării între statele membre.

- Mai multe contacte directe între servicii în vederea eficientizării și accelerării cooperării.

- Mai multe schimburi automate și spontane de informații între statele membre în scopul combaterii mai eficiente a fraudei.

Prezentul raport examinează modul în care funcționează cooperarea administrativă în cadrul juridic actual și se concentrează în special asupra aplicării noilor dispoziții pentru a determina dacă schimbările introduse au fost eficiente.

Totuși, prezentul raport nu poate fi disociat de contextul mai larg al strategiei coordonate care vizează îmbunătățirea luptei împotriva fraudei TVA, definite în recenta comunicare a Comisiei[1].

Respectiva comunicare anunță o serie de măsuri care vor influența considerabil modul în care va funcționa pe viitor cooperarea administrativă în domeniul TVA între autoritățile fiscale.

2. Surse de informare utilizate pentru evaluarea aplicării Regulamentului 1798/2003

Comisia a adunat numeroase informații în urma discuțiilor legate de cooperarea administrativă și de combaterea fraudei fiscale purtate în cursul numeroaselor reuniuni ale grupului de experți pentru strategia de combatere a fraudei fiscale (ATFS) și ale Comitetului permanent pentru cooperare administrativă (SCAC), însă dat fiind că punerea în practică a diferitelor instrumente de cooperare administrativă este de competența autorităților fiscale naționale, prezenta evaluare putea fi efectuată doar pe baza unei contribuții substanțiale din partea statelor membre.

Prin urmare, Comisia a fost de părere că cea mai bună metodă de a colecta informațiile necesare în vederea unei evaluări cuprinzătoare a cooperării administrative în temeiul noului regulament consta într-un chestionar trimis statelor membre. Documentul de lucru al serviciilor Comisiei SEC(2009)1121 din 18.8.2009 oferă o analiză detaliată a răspunsurilor date de statele membre[2].

Statelor membre li s-a oferit posibilitatea de a dezvolta unele răspunsuri date în chestionar și de a-și prezenta părerile cu privire la funcționarea cooperării administrative în materie de TVA și în special cu privire la posibilitățile pe care le aveau în vedere pentru îmbunătățirea acesteia în continuare. Doar două state membre și-au exprimat interesul de a participa la o discuție deschisă cu Comisia pe această temă.

Statisticile anuale trimise de statele membre în temeiul articolului 35 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1798/2003 constituie o sursă interesantă de informații. Informațiile referitoare la statisticile pentru 2006 și 2007 au fost luate în considerare ca punct de sprijin pentru o serie de concluzii.

În plus, Curtea de Conturi Europeană a analizat modul de funcționare a cooperării administrative în 2006, pe baza mai ales a unor vizite în șapte state membre. Raportul special al Curții de Conturi a subliniat că „în ciuda noilor mecanisme introduse în 2004, cooperarea administrativă în domeniul TVA dintre statele membre nu este încă suficient de intensă pentru a face față evaziunii și fraudei intracomunitare în materie de TVA”[3]. Acest raport a constituit o sursă de informații prețioasă pentru Comisie.

Autoritățile germane contestă competența Curții de Conturi de a efectua audituri în acest domeniu și mai ales de a verifica dacă Germania a înființat structurile administrative și organizatorice necesare în vederea cooperării administrative. Această chestiune face obiectul unei proceduri pentru încălcarea dreptului comunitar pentru care cererea care urmează să fie adresată Curții de Justiție este în curs de examinare.

3. Constatări principale

3.1. Funcționarea practică

3.1.1. Schimbul de informații la cerere

Unul dintre factorii cheie ai unui bun sistem de schimb de informații îl reprezintă existența unui sistem procedural și de management solid și eficient în statele membre. Prezentul raport a constatat că acolo unde acest sistem lipsește, problemele vor apărea sub diverse forme: răspunsuri întârziate la cererea de informații, utilizarea greșită a formularelor standard, calitatea slabă a cererii și a răspunsului, dificultăți întâmpinate în încercarea de a identifica serviciul de legătură competent, dificultăți apărute în momentul colectării de date importante și probleme tehnice legate de Rețeaua comună de comunicații CCN[4].

Mai ales într-un sistem descentralizat, statele membre solicitante întâmpină dificultăți în identificarea serviciilor de legătură (și a persoanelor de contact) cărora trebuie să le adreseze cererea. Pe de altă parte, statele membre care implementează un sistem descentralizat precizează că acesta duce la o mai bună utilizare a resurselor.

O îngrijorare majoră o constituie promptitudinea răspunsului și statisticile arată că numărul de răspunsuri date cu întârziere a atins un nivel inacceptabil. În plus, deși regulamentul prevede că statele membre trebuie să se informeze reciproc în cazul nerespectării termenelor limită, statisticile arată că acest lucru nu se întâmplă aproape niciodată în practică. Întârzierile în răspunsurile la cererile de informații și în informarea statului membru solicitant cu privire la incapacitatea de a respecta termenele se datorează unei serii de factori interni: faptul că schimbul de informații nu este considerat a fi o prioritate, lipsa resurselor umane și unele probleme lingvistice. Formularele tip conferă mai multă structură și claritate și contribuie la o abordare mai armonizată și coerentă a cooperării administrative. În general, se pare că deși majoritatea statelor membre ar dori ca utilizarea formularelor tip să devină obligatorie, există unele îngrijorări privind riscul ca acest fapt să diminueze eficiența cooperării în anumite cazuri. Statele membre sunt nemulțumite, de asemenea, din cauza faptului că formatul XML nu a fost încă aplicat în toate statele membre până în 2008, deși s-a convenit în mod unanim asupra utilizării sale în 2007.

Comisia este convinsă că accesul automat la bazele de date din alte state membre ar reduce considerabil numărul de cereri de informații „standard”. Prin urmare, accesul automat ar facilita și accelera cooperarea administrativă și ar elibera, de asemenea, timp și resurse pentru anchetele mai aprofundate care sunt necesare pentru a răspunde la cereri mai complexe.

În plus, calitatea răspunsului nu îndeplinește întotdeauna standardul corespunzător. Prin urmare, răspunsurile pot fi prompte, însă fără nicio valoare pentru partea solicitantă. Statele membre însele au precizat că este necesar să se amelioreze calitatea informațiilor schimbate, prin urmare, Comisia a analizat acest aspect într-un grup de proiect specific instituit în cadrul programului Fiscalis 2013[5].

Numeroase probleme trebuie soluționate la nivel de management în statele membre, cum ar fi prioritatea care trebuie acordată, în cadrul administrațiilor fiscale, furnizării de asistență altor state membre. Pentru a îmbunătăți situația actuală, managementul ar trebui să sensibilizeze funcționarii de la nivel local pentru ca aceștia să acorde prioritate acestor cereri în planificarea lor, birourile locale ar trebui să fie încurajate să ia direct legătura cu punctele de contact din celelalte state membre atunci când este necesar să se clarifice unele cereri, ar trebui să fie alocat suficient personal în domeniul cooperării administrative, iar formatul XML ar trebui să fie implementat.

3.1.2. Schimbul de informații fără cerere prealabilă

Articolul 3 din Regulamentul 1925/2004 definește categoriile pentru care statele membre pot indica dacă vor face schimb automat de informații fără o cerere prealabilă. Doar câteva state membre participă la toate categoriile pentru schimbul de informații. Mai mult, unele state membre precizează că participă la schimbul de informații pentru unele categorii, însă statisticile arată că în practică situația este diferită (de exemplu, pentru vânzările la distanță s-au efectuat doar cinci schimburi de informații în 2007). Statele membre consideră că unele categorii sunt mai importante decât altele. Totuși, unele state membre nu participă deoarece nu dispun de o colectare sistematică și de o stocare centralizată a datelor necesare. Motivele pentru care nu dispun de acestea sunt numeroase (lipsa de resurse umane, efortul disproporționat, organizarea administrativă internă și dificultatea de a obține informații). Este regretabil faptul că unele state membre continuă să nu poată face schimb de informații pentru anumite categorii, deși acesta era obiectivul în momentul adoptării regulamentului[6].

Prin urmare, ar putea fi avută în vedere o revizuire a articolului 3 din Regulamentul (CE) nr. 1925/2004 în vederea actualizării listei actuale și/sau a introducerii unei noi liste care să cuprindă tipurile de tranzacții cu o componentă transfrontalieră pentru care participarea la schimbul de informații ar fi obligatorie pentru toate statele membre.

În cursul discuțiilor din cadrul reuniunilor ATFS, un mare număr de state membre au fost favorabile ideii de a întocmi o astfel de listă specifică. Categoriile care sunt considerate a fi neimportante pentru statele membre ar trebui eliminate. Totuși, după cum reiese din cele precizate anterior, se pare că există o contradicție între opiniile exprimate în cadrul ATFS și aplicarea în practică a schimbului automat de informații.

În ceea ce privește schimbul spontan de informații, statele membre ar trebui să sensibilizeze auditorii lor cu privire la importanța informațiilor schimbate spontan în scopul colectării impozitelor în alte state membre. Unele state membre consideră că Eurocanet[7] este o inițiativă bună în vederea schimbului spontan de informații, deoarece creează legături directe între funcționarii specializați într-un anumit domeniu și permite ca informațiile să fie schimbate rapid. În acest fel se poate atrage atenția personalului local asupra importanței anumitor informații care pot fi schimbate spontan, aceștia putând fi incitați să utilizeze activ acest instrument. În acest sens, Comisia consideră că înființarea EUROFISC , bazat pe liniile directoare aprobate de Consiliu în octombrie 2008, ar oferi un cadru solid pentru favorizarea schimbului rapid de informații.

Dat fiind că majoritatea statelor membre consideră că informațiile primite sunt pertinente și prezintă o utilitate practică, Comisia este de părere că acestea ar trebui să implementeze proceduri eficiente de colectare a datelor care fac obiectul schimbului automat. În plus, managementul ar trebui să amelioreze procesul de instruire a auditorilor financiari astfel încât aceștia să devină conștienți de importanța pe care schimbul spontan de informații o poate avea în ceea ce privește impozitarea în alte state membre.

3.1.3. Mecanismul de furnizare a unui feedback

Majoritatea statelor membre nu dispun de un sistem de feedback și nu pot, prin urmare, să precizeze dacă informațiile transmise au fost efectiv utilizate. Un astfel de mecanism, precum și îmbunătățirea calității informațiilor schimbate ar fi utile managerilor în efortul acestora de a îndepărta neajunsurile procedurale și de a motiva auditorii financiari pentru ca aceștia să utilizeze mai mult acest instrument.

Statele membre au identificat lipsa de feedback drept un punct slab, iar Comisia a examinat eventualitatea elaborării unui sistem de feedback corespunzător în cadrul grupului de proiect din programul Fiscalis 2013.

3.1.4. Îmbunătățirea funcționalității sistemului de schimb de informații privind TVA (VIES)

Nevalabilitatea numerelor de TVA și întârzierile survenite în corectarea datelor sunt citate adesea drept probleme identificate în legătură cu calitatea informațiilor din baza de date, punând astfel în pericol fiabilitatea bazei de date propriu-zise.

Lucrările tehnice progresează în direcția modernizării sistemului VIES, cum ar fi verificarea încrucișată a numelui și adresei contribuabilului cu numărul de identificare TVA în vederea confirmării acestor date. În plus, Comisia va prezenta o propunere cu privire la standardele minime pentru înregistrarea/ radierea numerelor de identificare TVA, cu scopul îmbunătățirii exactității și caracterului complet al datelor din sistemul VIES.

3.1.5. Prezența funcționarilor în birourile administrative și participarea la anchetele administrative într-un alt stat membru

Statisticile prezentate anual arată că utilizarea instrumentului menționat la articolul 11 este limitată, deși acesta este considerat a fi un dispozitiv util în regiunile de frontieră. Motivele cele mai importante și recurente ale acestei utilizări limitate sunt: problemele lingvistice, lipsa unei baze juridice naționale care să permită participarea la anchetele naționale și condițiile naționale specifice de aplicare a acestui instrument. Însă condițiile naționale nu trebuie să împiedice utilizarea acestui instrument.

Este nevoie ca funcționarii să fie sensibilizați cu privire la acesta și să fie încurajați să îl folosească. În plus, procesul de dezvoltare a competențelor lingvistice trebuie întreprins la nivel național.

3.1.6. Controale simultane – controale multilaterale

Statele membre recunosc valoarea adăugată a instrumentului menționat la articolul 12 din Regulamentul (CE) nr. 1798/2003. Pe lângă aceasta, au fost făcute eforturi pentru promovarea și facilitarea utilizării acestuia, în special prin instituirea unei platforme de controale multilaterale și prin actualizarea ghidului controalelor multilaterale. Aceste eforturi par să-și atingă obiectivul, dat fiind că numărul de controale multilaterale inițiate este în creștere. Există însă loc de mai bine. O serie de obstacole încetinesc procedura: lipsa timpului și a resurselor, a cunoștințelor lingvistice, lipsa experienței, a contactului direct la un nivel inferior, precum și lipsa delegării dinspre autoritatea competentă înspre auditorul financiar responsabil. Cu toate acestea, funcționalitatea necesară pentru comunicare între autoritățile fiscale locale există deja în cadrul rețelei comune de comunicații CCN-mail, faza II bis, însă se pare că nu este implementată în toate statele membre. Schimbul de informații ar trebui să se realizeze întotdeauna cât se poate de direct între auditorii financiari implicați.

Statele membre consideră că procedurile lor interne sunt suficient de flexibile pentru a putea permite o reacție promptă în cazuri de fraudă (de tip carusel). Cu toate acestea, la nivelul UE, comunicarea între platforma de luptă antifraudă și coordonarea controalelor multilaterale ar putea fi, se pare, îmbunătățită.

3.1.7. Sistem special pentru persoanele fără sediu stabil, plătitoare de impozite, care furnizează servicii electronice persoanelor neimpozabile [capitolul VI din Regulamentul (CE) nr. 1798/2003]

Nu au fost întâmpinate probleme majore în administrarea sistemului special, deoarece numărul contribuabililor fără sediu stabil și sumele impozitelor plătite nu sunt foarte ridicate. Totuși, este vorba despre impozite care nu ar fi colectate în absența sistemului special. În plus, ca urmare a introducerii sistemului special, o serie de furnizori s-au stabilit în UE în vederea tranzacțiilor B2C (întreprinderi către consumatori) și plătesc TVA în statul membru de identificare.

În ceea ce privește domeniul comerțului electronic, statele membre consideră că este dificil să se auditeze contribuabilii fără sediu stabil. Este însă esențial să se realizeze astfel de auditări, acestea constituind singurul instrument care permite statelor membre să verifice dacă dispozițiile sistemului special sunt aplicate corect de către întreprinderi. Statele membre care au realizat auditări reușite sunt încurajate să își prezinte experiențele și practicile acumulate în ceea ce privește contribuabilii fără sediu stabil (de exemplu, informații cu privire la gestionarea riscurilor preconizate, la identificarea erorilor legate de respectarea legislației și de venituri, la fezabilitatea auditării întreprinderilor din afara UE sau aflate la mare distanță). Schimbul de experiență și practici s-ar putea realiza prin intermediul platformei de controale multilaterale sau de antifraudă.

3.1.8. Dispozitive naționale de evaluare

Articolul 35 din regulament prevede că statele membre examinează și evaluează modul de funcționare a instrumentelor de cooperare administrativă. În practică, se pare că majoritatea statelor membre nu întreprind în mod sistematic procesul de evaluare internă, ci își bazează mai degrabă autoevaluarea exclusiv pe statisticile anuale pe care trebuie să le pună la dispoziția Comisiei în acest scop.

3.1.9. Biroul central de legătură

Biroul central de legătură este, în majoritatea statelor membre, punctul de contact pentru cererile de informații. Toate statele membre declară că dispun de un sistem de monitorizare în vederea supravegherii modului în care sunt tratate cererile. Biroul central de legătură stabilește termenele interne de furnizare a răspunsurilor, însă se pare că acestea nu sunt respectate, deoarece biroul local responsabil nu este stimulat să răspundă la timp și nici să ofere explicații atunci când nu poate face acest lucru. Într-un sistem descentralizat cu birouri de legătură, este necesar să se înființeze un sistem eficient de monitorizare, nu doar în vederea respectării termenelor, ci și pentru garantarea standardelor de calitate a schimbului de informații. În plus, se pare că unele state membre trimit o singură cerere tuturor departamentelor de legătură, cererea fiind astfel contabilizată de mai multe ori. Aceasta este o posibilă explicație pentru diferențele care apar în statistici între cererile primite și cele trimise.

Utilizarea mai multor limbi încetinește procedura. Ar putea fi mai practic dacă statele membre ar conveni asupra unei limbi de lucru în care ar dori să comunice în cadrul birourilor centrale de legătură. Comisia este însă de părere că absența unui acord în această privință nu trebuie să împiedice buna cooperare și s-ar putea avea în vedere utilizarea limbii engleze drept soluție secundară în caz că nu se ajunge la un acord. Cunoștințele lingvistice insuficiente reprezintă o problemă care apare în administrație mai ales la nivel local. Contactele directe (telefonul sau rețeaua comună de comunicații CCN) în cazul în care se solicită clarificări ar putea evita recursul greoi la traducere. În cazul controalelor multilaterale ar putea fi utilă intervenția interpreților. În cadrul programelor Fiscalis 2007 și Fiscalis 2013 a fost de altfel instituit un instrument de sprijin lingvistic.

3.2. Cadrul juridic

Statele membre consideră că regulamentul a îmbunătățit cooperarea administrativă. În general, cadrul juridic oferă autorităților fiscale o bază solidă pentru schimbul de informații și pentru colaborare prin utilizarea diferitelor instrumente disponibile în vederea obținerii de informații prețioase pentru combaterea fraudei.

Totuși, statele membre au întâlnit cazuri în care o serie de norme erau neclare sau în care acestea nu erau corect aplicate. Prin urmare, cadrul juridic ar trebui actualizat în domeniile enumerate în cele ce urmează.

3.2.1. Prezența în birourile administrative, participarea la anchetele administrative și controalele simultane (articolele 11, 12 și 13)

Statele membre au precizat că ar fi utilă o interpretare la nivel european a aplicării articolului 11 și că în acest caz nu ar mai fi necesare alte acorduri internaționale sau acte legislative interne (care limitează utilizarea instrumentului).

Într-adevăr, au fost menționate unele dificultăți care se datorează diferitelor interpretări ale respectivului articol.

Totuși, după o analiză atentă, serviciile Comisiei sunt de părere că articolele sus-menționate necesită foarte puține modificări, dat fiind că soluția constă mai degrabă în aplicarea respectivelor dispoziții într-un spirit de deschidere.

3.2.2. Schimbul de informații fără cerere prealabilă (articolele 17-21)

Articolul 17 din regulament prevede că statele membre fac schimb de informații fără cerere prealabilă. El precizează că fiecare stat membru trebuie să transmită informații oricărui alt stat membru interesat în trei cazuri, ceea ce reprezintă o obligație foarte generală.

Articolele 3 și 4 din Regulamentul (CE) nr. 1925/2004 al Comisiei definesc (sub)categoriile pentru care statele membre vor face schimb automat sau schimb automat structurat de informații.

Articolul 18 reduce însă obligația statelor membre prevăzută la articolul 17, dat fiind că le dă acestora posibilitatea de a stabili dacă vor lua parte la schimbul unei anumite categorii de informații fără cerere prealabilă.

Răspunsurile la chestionar au revelat faptul că statele membre înțeleg și aplică interacțiunea dintre articolele 17 și 18 în moduri diferite. Acest fapt duce la inconsecvențe în schimbul de informații dintre statele membre. Definirea categoriilor nu și-a atins pe deplin obiectivul. În plus, definiția noțiunilor de schimb „automat” și „automat structurat” creează confuzie.

Prin urmare, Comisia va propune modificarea interacțiunii dintre articolele 17 și 18 din regulament. În plus, după cum se precizează anterior, lista actuală din Regulamentul (CE) nr. 1925/2004 al Comisiei ar putea fi actualizată sau ar putea fi introdusă o nouă listă cu tipurile de tranzacții pentru care schimbul de informații ar fi obligatoriu pentru toate statele membre (cel puțin în ceea ce privește unele categorii).

3.2.3. Relațiile cu țările terțe (articolul 36)

Experiența legată de schimbul de informații provenind din țări terțe este redusă. Statele membre consideră că informațiile provenind din țări terțe ar putea fi foarte utile pentru facilitarea stabilirii impozitelor sau a detectării fraudelor, însă trebuie aplicate reguli stricte (principiul confidențialității). Nu toate statele membre au încheiat acorduri fiscale care să cuprindă și chestiunile legate de TVA, astfel încât nu toate pot să transmită informații provenind din țări terțe.

Majoritatea statelor membre ar fi de acord ca transmiterea informațiilor provenind din țări terțe către statele membre interesate să devină obligatorie. O soluție posibilă în acest sens ar consta în extinderea domeniului de aplicare al dispoziției din regulament, astfel încât transmiterea informațiilor să nu fie exclusă în mod explicit.

Comisia este în continuare convinsă că pe termen lung cel mai bun demers constă în implementarea, la nivelul UE, a unei strategii coordonate în ceea ce privește cooperarea cu țările terțe în materie de TVA.

4. Concluzie

Comunicarea Comisiei din 31 mai 2006 cu privire la necesitatea de a elabora o strategie coordonată în vederea îmbunătățirii luptei împotriva fraudei fiscale [COM(2006) 254 final din 31.5.2006] a exprimat deja ideea că deși cadrul juridic pentru cooperare administrativă în materie de TVA a fost consolidat, statele membre nu îl utilizează suficient și că nivelul cooperării administrative nu este pe măsura comerțului intracomunitar. Curtea de Conturi Europeană a ajuns în linii mari la aceeași concluzie în Raportul special prezentat în 2007.

Prezentul raport prezintă concluzii similare: noile dispoziții introduse în 2004 prin Regulamentul (CE) nr. 1798/2003 oferă posibilități îmbunătățite, însă intensitatea cooperării administrative între statele membre în vederea combaterii evaziunii și fraudei TVA intracomunitare este încă nesatisfăcătoare.

În ceea ce privește funcționarea practică, intenția de a ameliora aplicarea mecanismului de cooperare administrativă ar trebui să se reflecte în sprijinul la nivel de management și în modul de organizare a administrației fiscale prin intermediul următoarelor acțiuni:

- alocarea unui număr suficient de resurse în favoarea cooperării administrative și a controalelor fiscale;

- formarea funcționarilor din administrațiile fiscale în vederea sensibilizării acestora cu privire la instrumentele disponibile (cereri, prezența în birourile administrative, participarea la anchetele administrative, controale simultane) și la schimbul spontan de informații;

- o abordare proactivă și deschisă a aplicării instrumentelor disponibile și evitarea obstacolelor de la nivel național care ar putea împiedica funcționarea cooperării administrative și submina utilizarea eficientă a instrumentelor;

- furnizarea de instrucțiuni funcționarilor de la nivel local cu privire la modul de ierarhizare a cererilor de informații;

- adaptarea software-ului în vederea utilizării formatului XML pentru transmiterea cererilor;

- implementarea de proceduri eficiente în vederea colectării datelor care fac obiectul schimbului de informații;

- încurajarea contactelor directe între auditorii financiari la nivel local (prin intermediul rețelei CCN-mail, II bis).

Aceste recomandări nu sunt noi, ele existând deja în rapoartele anterioare prezentate acum câțiva ani. Necesitatea de a le repeta este un semnal de alarmă în ceea ce privește nivelul monitorizării lor în trecut.

Importanța politică pe care un stat membru o acordă garantării furnizării unui serviciu de bună calitate autorităților partenere dintr-un alt stat membru constituie un factor cheie pentru îmbunătățiri substanțiale.

Consiliul ECOFIN a purtat în ultimii doi ani mai multe discuții cu privire la combaterea fraudei TVA. Concluziile la care s-a ajuns în urma acestor discuții indică necesitatea unei abordări comune la nivelul UE. S-a pus accentul pe așa-numitele „măsuri convenționale” care vizează consolidarea capacității autorităților fiscale de a combate frauda TVA în contextul sistemului TVA actual.

Consolidarea cooperării administrative este esențială în acest context, iar propunerea de reformare a Regulamentului (CE) nr. 1798/2003 prezentată azi cuprinde modificări substanțiale, cum ar fi accesul automat la bazele de date, și oferă baza legală pentru înființarea EUROFISC. Prezentul raport demonstrează nevoia unor modificări ulterioare ale cadrului legal prevăzute în această propunere.

Totuși, îmbunătățirea funcționării practice este la fel de importantă, iar Comisia se bazează pe angajamentul politic al statelor membre de a face eforturile necesare în vederea atingerii acestui obiectiv.

Statele membre sunt cele care trebuie să se angajeze în acest sens, însă Comisia este pregătită să le ofere asistența necesară. O serie de acțiuni care trebuie întreprinse pot fi coordonate la nivelul UE, iar programul Fiscalis 2013 oferă instrumentele adecvate în vederea sprijinirii elaborării și implementării acestor acțiuni.

[1] Comunicarea Comisiei privind o strategie coordonată de îmbunătățire a luptei împotriva fraudei în domeniul TVA în Uniunea Europeană, COM(2008) 807 final, 1.12.2008.

[2] 25 de state membre au răspuns la chestionarul care însoțea scrisoarea D29096 din 31.3.2008.

[3] Raportul special nr. 8/2007 al Curții de Conturi Europene, JO C 20, 25.1.2008, p. 1.

[4] Mesaje trimise prin intermediul Rețelei comune de comunicații (căsuță poștală securizată în toate statele membre).

[5] Programul Fiscalis 2013 (Decizia nr. 1482/2007/CE din 11 decembrie 2007) este un program comunitar înființat în vederea îmbunătățirii funcționării sistemelor de impozitare pe piața internă prin accentuarea cooperării între administrațiile fiscale din țările participante. Un grup de proiect este un grup înființat și finanțat prin programul Fiscalis 2013, constituit din experți naționali care se întrunesc pentru a propune soluții pentru o anumită problemă în domenii bine definite.

[6] A se vedea răspunsul Comisiei la punctul 51 din Raportul special nr. 8/2007 al Curții de Conturi Europene, JO C 20, 25.1.2008.

[7] Eurocanet este o rețea neoficială pentru schimbul rapid de informații referitoare la cazuri potențiale de fraudă cu firme fantomă.