EXPUNERE DE MOTIVE

CONTEXTUL PROPUNERII

Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit conține dispoziții vizând în mod direct coordonarea dispozițiilor naționale privind accesul la activitatea instituțiilor de credit și cadrul de supraveghere a acestora (cum ar fi dispoziții de reglementare a autorizării activității, exercitarea libertății de stabilire, competențele autorităților de supraveghere din statele de origine și statele gazdă în această privință, precum și analiza prudențială a instituțiilor de credit). Totuși, directiva menționată, Directiva 2006/49/CE și în special anexele acestora stabilesc de asemenea reguli prudențiale. Pentru a apropia și mai mult dispozițiile legislative rezultate din transpunerea Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE în legislația internă și pentru a asigura aplicarea directă a acelorași reguli prudențiale pentru instituții, aspect esențial pentru funcționarea pieței interne, aceste reguli prudențiale fac obiectul unei propuneri de regulament [inserat de OP], împreună cu care prezenta propunere formează un pachet.

Prezenta propunere conține următoarele elemente noi: dispoziții privind sancțiunile, guvernanța corporativă eficientă și dispoziții de prevenire a încrederii excesive acordate ratingurilor de credit externe. Prin urmare, prezenta expunere de motive va viza exclusiv aceste elemente noi. Celelalte elemente ale prezentei directive reiau legislația existentă sau sunt adaptări la propunerea de regulament. În scopul clarității, prezenta propunere unifică de asemenea dispozițiile privind instituțiile de credit și societățile de investiții, acestea din urmă făcând obiectul Directivei 2006/49/CE. Precizări suplimentare pe acest subiect se găsesc la capitolul 5 de mai jos. Modificările legate de acordul „Basel III” sunt cuprinse în propunerea de regulament, cu excepția dispozițiilor privind rezervele de capital, care fac parte din prezenta propunere de directivă. Prin urmare, în expunerea de motive sunt cuprinse doar obiectivele și aspectele juridice legate de rezervele de capital. Contextul general al acordului Basel III, inclusiv rezultatele evaluării impactului, sunt explicate în detaliu în propunerea de regulament.

Motivele și obiectivele propunerii

Sancțiuni

Implementarea unor regimuri de sancțiuni eficiente, proporționale și cu efect de descurajare este esențială pentru a asigura conformitatea cu normele bancare europene, a proteja utilizatorii serviciilor bancare și a asigura securitatea, stabilitatea și integritatea piețelor bancare.

Analiza regimurilor naționale de sancțiuni în domeniile reglementate de prezenta directivă și de regulament a identificat divergențe și deficiențe în ceea ce privește cadrul legal al competențelor de sancționare și al competențelor de investigare de care dispun autoritățile naționale.

Sancțiunile divergente și prea slabe riscă să fie insuficiente pentru a preveni în mod eficient încălcarea prezentei directive și a regulamentului, astfel încât să se asigure o supraveghere eficientă și crearea unor condiții de concurență echitabile. Prin urmare, Comisia propune consolidarea și apropierea cadrelor juridice ale statelor membre cu privire la sancțiuni și măsuri administrative prin prevederea unor sancțiuni administrative cu un efect de descurajare suficient, aplicabile principalelor încălcări ale prezentei directive și ale regulamentului, personalizarea corespunzătoare a sancțiunilor administrative, publicarea sancțiunilor și mecanismele de încurajare a raportării încălcărilor.

Guvernanță corporativă

Prăbușirea piețelor financiare în toamna anului 2008 și criza creditelor care a urmat pot fi atribuite mai multor factori, adesea interdependenți, atât la nivel macroeconomic cât și la nivel microeconomic, identificați în raportul grupului la nivel înalt privind supravegherea financiară în UE, publicat la 25 februarie 2009, și în special acumulării de riscuri excesive în sistemul financiar. Această acumulare excesivă de riscuri a fost parțial cauzată de deficiențele guvernanței corporative a instituțiilor financiare, și mai ales de deficiențele băncilor. Deși nu toate băncile au fost afectate de deficiențe sistemice legate de mecanismele de guvernanță, Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară (BCBS) a menționat „o serie de greșeli și deficiențe ale guvernanței”.

Nevoia de schimbare în acest domeniu a fost recunoscută pe scară largă. Societăți comerciale, autorități competente și organisme internaționale (OECD, Consiliul pentru Stabilitate Financiară (FSB) și BCBS) și-au revizuit sau sunt în curs de a-și revizui practicile existente și liniile directoare. Consolidarea guvernanței corporative este o prioritate pentru Comisie, în special în contextul reformei piețelor financiare și al programului de prevenire a crizelor.

Încrederea excesivă acordată ratingurilor externe

Vorbim de încredere excesivă acordată ratingurilor de credit externe atunci când instituțiile financiare și investitorii instituționali se bazează în mod exclusiv și mecanic pe ratingurile acordate de agențiile de rating de credit, neglijând propriile obligații în materie de diligență și de administrare internă a riscurilor. Încrederea excesivă acordată ratingurilor de credit poate conduce la un comportament gregar al actorilor financiari, de exemplu, vânzarea simultană a titlurilor de creanță după ce un titlu a fost retrogradat într-o categorie inferioară categoriei „investiții”, ceea ce poate afecta stabilitatea financiară, în special atunci când cele câteva agenții de rating mari se înșeală toate în evaluările lor.

Prociclicitatea împrumuturilor

Efectele prociclicității sunt efecte care urmează sensul ciclului economic și îl amplifică. Una dintre caracteristicile cerințelor de capital actuale, bazate pe risc, este că variază pe durata ciclului economic. Atât timp cât instituțiile de credit le îndeplinesc, nu există nicio limită reglementară privind riscurile pe care și le pot asuma și nici privind efectul de levier.

Context general

Sancțiuni

În comunicarea „Consolidarea regimurilor de sancțiuni din sectorul financiar” din 2010[1], Comisia prevedea măsuri legislative UE de stabilire a unor standarde comune minime privind anumite aspecte cheie ale regimurilor de sancțiuni, care urmau să fie adaptate în funcție de particularitățile diferitelor sectoare.

În primul rând, sancțiunile aplicabile pentru principalele încălcări ale Directivei privind cerințele de capital ( Capital Requirements Directive - CRD), cum ar fi cerințele de autorizare, obligațiile prudențiale și obligațiile de raportare, variază de la un stat membru la altul și nu par să garanteze întotdeauna că sancțiunile sunt eficiente, proporționale și au efect de descurajare.

În al doilea rând, există anumite divergențe în ceea ce privește nivelul de aplicare a sancțiunilor în diferite state membre, inclusiv cele cu sectoare bancare de dimensiuni similare; în plus, în anumite state membre, timp de mai mult de un an nu a fost aplicată nicio sancțiune, ceea ce ar putea indica un nivel redus de aplicare a normelor UE.

Guvernanță corporativă

În comunicarea sa din 4 martie 2009[2], Comisia Europeană a anunțat că (i) va examina regulile și practicile de guvernanță corporativă din cadrul instituțiilor financiare în contextul crizei financiare, și (ii) după caz, va face recomandări sau va propune măsuri de reglementare pentru a remedia orice deficiențe ale sistemului de guvernanță corporativă în acest sector important al economiei.

În iunie 2010, Comisia a publicat o carte verde cu privire la guvernanța corporativă din instituțiile financiare și la politicile de remunerare[3], precum și un document de lucru însoțitor[4], în care au fost analizate deficiențele mecanismelor de guvernanță corporativă din sectorul serviciilor financiare și modalitățile de acțiune propuse.

Această consultare publică a confirmat existența unui consens larg cu privire la această analiză, precum și sprijinul statelor membre și al diverselor autorități publice vizate. Parlamentul European a recunoscut, de asemenea, importanța consolidării practicilor și standardelor de guvernanță corporativă din instituțiile financiare în raportul său privind remunerarea directorilor societăților cotate și politicile de remunerare din sectorul serviciilor financiare[5]. Comitetul Economic și Social, în avizul său privind cartea verde - Guvernanța corporativă din instituțiile financiare și politicile de remunerare[6] salută publicarea cărții verzi a Comisiei și se pronunță în favoarea măsurilor propuse.

Încrederea excesivă acordată ratingurilor externe

La nivel internațional, FSB a emis recent principii care reduc importanța acordată ratingurilor externe de către autorități și instituții financiare[7]. Principiile prevăd eliminarea sau înlocuirea referințelor la astfel de ratinguri din legislație, în cazul în care există standarde alternative adecvate de măsurare a bonității, și obligarea băncilor să realizeze propriile evaluări de credit. Dispozițiile propuse sunt în concordanță cu principiile FSB.

Rezerve de capital:

Rezervele de conservare a capitalului și în special rezervele anticiclice sunt menite să atenueze riscul de prociclicitate și riscul asociat folosirii excesive a efectului de levier menționat la punctul 1.1.4 de mai sus.

Dispoziții comunitare existente în acest domeniu

Directiva 2006/48/CE privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit cere instituțiilor de credit să dispună de mecanisme de guvernanță solide. Cu toate acestea, directiva nu indica în mod detaliat cum trebuie să arate mecanismele de guvernanță.

Pentru a reduce importanța acordată ratingurilor externe, în Directiva 2006/48/CE s-a introdus obligația băncilor de a efectua propriile verificări prealabile (due diligence) în ceea ce privește activele suport ale expunerilor din securitizări.

Coerența cu alte politici

În contextul reformei arhitecturii europene de supraveghere, al ameliorării cerințelor de capital și al administrării și rezolvării crizelor, propunerea de reformare a guvernanței corporative a instituțiilor de credit face parte integrantă din reforma globală a sectorului serviciilor financiare. Reforma guvernanței corporative trebuie, de asemenea, privită în contextul recentei comunicări a Comisiei privind consolidarea regimurilor de sancțiuni în sectorul serviciilor financiare.

Comisia a lansat o inițiativă orizontală menită să încurajeze sectorul să crească reprezentarea femeilor în consilii; după un an, va evalua dacă inițiativele de autoreglementare au avut efectele dorite, iar dacă efectele nu au fost cele așteptate, va avea în vedere măsuri legislative. Dat fiind că evaluarea impactului arată că această problemă este relevantă pentru sectorul bancar, abordarea adoptată în această etapă este compatibilă cu o abordare de jos în sus. Totuși, dacă evaluarea generală care urmează să aibă loc într-un an indică necesitatea de a legifera, atunci abordarea adoptată în acest sector va trebui adaptată.

REZULTATELE CONSULTăRII PăRțILOR INTERESATE șI ALE EVALUăRII IMPACTULUI

Consultarea părților interesate

Sancțiuni

Comisia a închis la 19 februarie 2011 o consultare publică privind măsurile preconizate în vederea consolidării și apropierii regimurilor de sancțiuni din sectorul financiar[8], inclusiv privind aspectele relevante din sectorul bancar, astfel cum au fost identificate pe baza unui studiu realizat de Comitetul european al supraveghetorilor bancari cu privire la regimurile naționale de sancțiuni din acest sector[9] .

Comisia a primit observații de la o varietate de respondenți, inclusiv un număr semnificativ de părți interesate din sectorul bancar (autorități de supraveghere, bănci centrale, bănci și asociații de bancheri), care au făcut comentarii cu privire la necesitatea unei acțiuni UE în acest domeniu, nivelul de armonizare adecvat, măsurile specifice propuse și avantajele și dezavantajele potențiale.

Măsurile avute în vedere pentru apropierea și consolidarea regimurilor de sancțiuni au fost de asemenea discutate cu statele membre în cadrul reuniunii Comitetului pentru servicii financiare care a avut loc la 17 ianuarie 2011.

Guvernanță corporativă

Inițiativa și evaluarea impactului sunt rezultatul unui dialog amplu și continuu și al consultării cu principalele părți interesate, inclusiv organismele de reglementare a piețelor valorilor mobiliare, participanții pe piața financiară (emitenți, intermediari și investitori), și cu consumatorii.

Chestionare cu privire la practicile de guvernanță corporativă au fost transmise unui număr de zece mari bănci și societăți de asigurare stabilite în UE și reprezentative pentru diversitatea sectorului. Chestionarele au fost urmate de 30 de interviuri cu membri ai consiliilor, secretari ai companiilor, directori financiari, directori responsabili cu administrarea riscurilor, controlori interni.

Supraveghetorii bancari europeni au primit de asemenea un chestionar cu privire la opiniile și rolul lor în ceea ce privește guvernanța corporativă a instituțiilor financiare. Mai mulți investitori instituționali europeni majori și asociații ale acționarilor au fost de asemenea chestionate cu privire la practicile și așteptările lor privind guvernanța corporativă a instituțiilor financiare. O reuniune ulterioară cu aproximativ 30 de investitori a avut loc la 2 februarie 2010.

În fine, publicarea cărții verzi a dat semnalul unei consultări publice, care s-a desfășurat între 2 iunie 2010 și 1 septembrie 2010, cu privire la posibile modalități de a remedia deficiențele legate de guvernanța corporativă a instituțiilor financiare. Răspunsurile și analiza acestora pot fi consultate pe site-ul web al Comisiei[10].

Încrederea excesivă acordată ratingurilor externe

Comisia a realizat o consultare publică cu privire la probleme legate de ratingurile externe, inclusiv încrederea excesivă acordată acestora. Consultarea s-a încheiat la 7 ianuarie 2011, dată până la care s-au primit 93 de răspunsuri. Au fost propuse mai multe opțiuni, mergând de la stimularea utilizării de modele interne până la obligarea societăților să realizeze propria administrare a riscurilor, fără a se baza în mod exclusiv sau mecanic pe ratinguri externe. Răspunsurile și analiza acestora pot fi consultate pe site-ul web al Comisiei[11].

Rezerve de capital

Rezervele de capital fac parte din acordul încheiat în 2010 în cadrul BCBS și au făcut obiectul unor consultări aprofundate, atât în cadrul Basel, cât și în cursul consultărilor specifice ale Comisiei.

Obținerea și utilizarea expertizei

Sancțiuni

Studiul efectuat de Comitetul european al supraveghetorilor bancari în 2008[12] a furnizat informații cu privire la sancțiunile administrative prevăzute în legislațiile naționale și utilizarea efectivă a sancțiunilor de către autoritățile de supraveghere bancară. În 2011, Comisia a adunat informații suplimentare privind sancțiunile prevăzute în legislațiile naționale pentru principalele încălcări ale CRD.

Măsurile propuse se bazează pe aceste informații și pe răspunsurile primite în cadrul consultării publice.

Guvernanță corporativă

În cadrul procesului de consultare și de elaborare a cărții verzi, serviciile Comisiei au organizat de asemenea o conferință publică, la 12 octombrie 2009, la care au participat un număr de părți interesate. Discuțiile s-au concentrat pe rolul și pe competențele consiliului de administrație, pe probleme de guvernanță legate de controlul intern și de administrarea riscurilor, pe rolul acționarilor, al supraveghetorilor și al auditorilor legali.

Cartea verde se bazează, de asemenea, pe analize și pe studii ale unor organizații publice sau private, în curs sau deja finalizate, atât la nivel internațional, cât și la nivel național și european. În activitatea sa, personalul Comisiei a beneficiat de consultanță din partea Forumului european pentru guvernanța corporativă (ECGF) și a grupului consultativ ad-hoc cu privire la guvernanța corporativă compus din câțiva membri ai ECGF și alți specialiști de renume în domeniul guvernanței corporative.

Încrederea excesivă acordată ratingurilor externe

Comisia participă în mod activ la activitățile Consiliului pentru stabilitate financiară menționat mai sus. În plus, aceasta este membru al BCBS, care de asemenea, în cadrul grupurilor sale de lucru privind lichiditatea, ratingurile și securitizarea, urmărește reducerea încrederii excesive acordate ratingurilor.

Rezerve de capital

Subgrupurile Grupului de lucru pentru Directiva privind cerințele de capital, ai cărui membri sunt numiți de Comitetul bancar european, s-au concentrat de asemenea asupra aspectelor tehnice ale rezervelor de capital.

Evaluarea impactului

Sancțiuni

Comunicarea privind „Consolidarea regimurilor de sancțiuni din sectorul financiar” a fost însoțită de o evaluare a impactului în care se analizau principalele opțiuni strategice de apropiere și consolidare a regimurilor de sancțiuni pentru încălcarea normelor din domeniul serviciilor financiare, inclusiv din sectorul bancar. O a doua evaluare a impactului însoțește propunerea prezentă, examinând mai în detaliu problemele specifice legate de cerințele de capital.

Obiectivul principal al măsurilor propuse este de a asigura o mai bună conformitate cu normele bancare europene prin creșterea eficienței și a efectului de descurajare al regimurilor naționale de sancțiuni. Pentru aceasta, este necesar să se îndeplinească următoarele obiective operaționale:

- consolidarea și apropierea cadrelor juridice în materie de sancțiuni prin:

- sancțiuni administrative adecvate pentru principalele încălcări ale CRD

- personalizare adecvată a sancțiunilor administrative

- publicarea sancțiunilor

- consolidarea și apropierea mecanismelor de facilitare a depistării încălcărilor prin:

- mecanisme eficiente de încurajare a raportării conduitelor neprofesionale

Guvernanță corporativă

Obiectivul central al prezentei inițiative este să asigure creșterea eficienței guvernanței riscurilor în instituțiile de credit și societățile de investiții europene. Măsurile avute în vedere sunt menite să contribuie la evitarea asumării de riscuri excesive de către instituțiile de credit individuale și, în cele din urmă, la evitarea acumulării de riscuri excesive în sistemul financiar. Pentru atingerea acestui obiectiv, prezenta inițiativă se concentrează asupra următoarelor obiective operaționale:

- creșterea eficienței supravegherii riscurilor de către consilii;

- îmbunătățirea statutului funcției de administrare a riscurilor și

- asigurarea unei monitorizări eficiente de către supraveghetorii guvernanței riscurilor.

Pentru atingerea acestor obiective, Comisia a ales să amelioreze cadrul juridic existent.

Cerințele privind componența consiliului și selectarea membrilor consiliului vor asigura comportamente și competențe mai adecvate și vor crește timpul dedicat, precum și simțul de răspundere. Existența unor consilii bine informate și competente și a unei funcții puternice de administrare a riscurilor va crește capacitatea instituțiilor de credit de a identifica și administra riscurile apărute, reducând astfel asumarea de riscuri excesive. Cerințele privind publicarea de informații vor contribui la creșterea transparenței, conducând la o piață mai informată și la îmbunătățirea disciplinei pieței.

Diversificarea componenței consiliilor ar oferi posibilitatea de a deveni membri ai consiliilor unor persoane care până acum erau excluse. Consiliile ar dispune astfel de o listă mai mare de candidați corespunzători și și-ar îmbunătăți expertiza. Prin urmare, orice posibil efect negativ al propunerii asupra listei de candidați corespunzători nu trebuie să fie semnificativ.

Adoptarea unor cerințe mai stricte la nivel european ar putea avea un efect negativ asupra competitivității instituțiilor de credit europene la nivel internațional. Cu toate acestea, eventuala scădere a competitivității din cauza cerințelor mai stricte ar trebui să fie atenuată de un impact pozitiv asupra investitorilor, deponenților și a altor părți interesate. Îmbunătățirea guvernanței riscurilor ar contribui la reziliența sectorului bancar.

Propunerea nu ar implica suportarea unor costuri importante de către instituțiile de credit și nici nu ar avea un impact semnificativ asupra activităților de creditare.

Încrederea excesivă acordată ratingurilor externe

O parte generală privind încrederea excesivă, vizând propunerile de față, va fi inclusă în viitoarea evaluare a impactului cu privire la noile inițiative privind agențiile de rating de credit (prevăzută pentru începutul lunii iulie 2011)

Rezerve de capital

Deoarece rezervele de capital fac parte din acordul de la Basel, evaluarea impactului este realizată împreună cu toate celelalte măsuri și detaliată în regulamentul care însoțește prezenta directivă.

IMPLICAțII BUGETARE

Propunerea nu are implicații asupra bugetului UE.

ELEMENTE JURIDICE ALE PROPUNERII

Temei juridic

Temeiul juridic pentru prezenta propunere este articolul 53 alineatul (1) din TFUE. Directivele 2006/48/CE și 2006/49/CE, care ar fi înlocuite de prezenta directivă și de regulamentul propus [inserat de OP], constituie un instrument esențial pentru realizarea pieței interne din punctul de vedere al libertății de stabilire și al libertății de a presta servicii financiare în domeniul instituțiilor de credit și al societăților de investiții. Prezenta propunere înlocuiește Directivele 2006/48/CE și 2006/49/CE cu privire la coordonarea dispozițiilor naționale care reglementează autorizarea activității, achiziția de participații calificate, exercitarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii, competențele autorităților de supraveghere din statele membre de origine și gazdă în acest domeniu, precum și a dispozițiilor care reglementează capitalul inițial și analiza prudențială a instituțiilor de credit și a societăților de investiții. Obiectivul principal al prezentei propuneri este de a coordona dispozițiile naționale privind accesul la activitatea instituțiilor de credit și a societăților de investiții, modalitățile de guvernanță și cadrul lor de supraveghere. Prin urmare, prezenta propunere se bazează pe articolul 53 alineatul (1) din TFUE.

Prezenta propunere este complementară propunerii de regulament [inserat de OP], stabilind pentru instituțiile de credit și societățile de investiții cerințe prudențiale uniforme și aplicabile direct, deoarece cerințele sunt strâns legate de funcționarea piețelor financiare pentru un anumit număr de active deținute de instituțiile de credit și societățile de investiții, și este bazată pe articolul 114 din TFEU.

Subsidiaritate

În conformitate cu principiile subsidiarității și proporționalității prevăzute la articolul 5 din TFUE, obiectivele acțiunii propuse nu pot fi atinse într-o măsură suficientă de statele membre, așadar pot fi realizate mai bine la nivelul UE. Prevederile acesteia nu depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor urmărite. Numai o acțiune la nivelul UE poate garanta că instituțiile de credit și societățile de investiții care își desfășoară activitatea în mai multe state membre sunt supuse acelorași cerințe și poate astfel asigura condiții de concurență echitabile, reducerea complexității în materie de reglementare, evitarea costurilor nejustificate de asigurare a conformității pentru activitățile transfrontaliere și promovarea unei mai bune integrări pe piața UE, precum și eliminarea necesității arbitrajului de reglementare. Acțiunea la nivelul UE asigură totodată un nivel ridicat de stabilitate financiară în interiorul Uniunii.

Respectarea articolelor 290 și 291 din TFEU

Pe 23 septembrie 2009, Comisia a adoptat propuneri de reglementări pentru înființarea autorităților europene de supraveghere: ABE, AEAPO și AEVMP[13]. Comisia dorește să reamintească aici declarațiile pe care le-a făcut în legătură cu articolele 290 și 291 din TFEU la adoptarea acestor regulamente: „În ceea ce privește procesul de adoptare a standardelor de reglementare, Comisia subliniază caracterul unic al sectorului serviciilor financiare, rezultând din structura Lamfalussy și recunoscut în mod explicit în declarația nr. 39 anexată la TFUE. Cu toate acestea, Comisia are îndoieli majore în ceea ce privește conformitatea restricțiilor asupra rolului său în adoptarea actelor delegate și a măsurilor de punere în aplicare cu articolele 290 și 291 din TFUE.”

EXPLICAțIE DETALIATă

Interacțiunea și coerența dintre elementele pachetului

Prezenta directivă și propunerea de regulament [inserat de OP] formează un pachet. Acest pachet înlocuiește Directivele 2006/48/CE și 2006/49/CE. Aceasta înseamnă că atât directiva, cât și regulamentul abordează fiecare atât instituțiile de credit, cât și societățile de investiții. În prezent, acestea din urmă sunt doar „anexate” la Directiva 2006/48/CE prin Directiva 2006/49/CE. O mare parte din aceasta conține doar trimiteri la Directiva 2006/48/CE. Unirea dispozițiilor aplicabile celor două tipuri de organizații ar crește claritatea respectivelor dispoziții. Totodată, anexele voluminoase ale celor două directive ar fi integrate în partea dispozitivă, simplificând astfel și mai mult aplicarea acestora.

Propunerea de reglementare regrupează regulile prudențiale aplicabile direct băncilor și societăților de investiții. În propunerea de directivă rămân dispozițiile privind autorizarea instituțiilor de credit și exercitarea libertății de stabilire și libera circulație a serviciilor. Societățile de investiții nu sunt vizate, deoarece drepturile și obligațiile corespunzătoare sunt reglementate de Directiva 2004/39/CE („MiFiD”). Principiile generale de supraveghere a instituțiilor de credit și a societăților de investiții, care se adresează statelor membre și autorităților competente ale acestora, ar rămâne, de asemenea, în directivă. Aceste principii vizează în special schimbul de informații, repartizarea sarcinilor între autoritățile de supraveghere din țara de origine și cele din țara gazdă și exercitarea competențelor de sancționare nou introduse. Directiva ar conține în continuare dispozițiile care reglementează analiza prudențială a instituțiilor de credit și a societăților de investiții de către autoritățile competente din statele membre. Aceste dispoziții completează cerințele prudențiale generale prevăzute în regulament pentru instituțiile de credit și societățile de investiții prin măsuri individuale care sunt stabilite de autoritățile competente în urma analizei prudențiale continue a fiecărei instituții de credit și societăți de investiții în parte. Gama măsurilor de supraveghere va fi prevăzută în directivă, deoarece autoritățile competente trebuie să aibă posibilitatea de a-și exercita puterea de apreciere în ceea ce privește măsurile care trebuie aplicate. Este vorba în special de procesele interne din cadrul unei instituții de credit sau a unei societăți de investiții, vizând în mod deosebit administrarea riscurilor și obligațiile în materie de guvernanță corporativă nou introduse.

Sancțiuni

Statele membre trebuie să prevadă că se pot aplica sancțiuni și măsuri administrative adecvate în cazul încălcării legislației bancare. În acest scop, directiva le va cere să respecte următoarele reguli minime.

În primul rând, trebuie să se aplice sancțiuni și măsuri administrative persoanelor fizice și juridice responsabile de încălcări, printre care se numără instituțiile de credit, societățile de investiții și persoanele fizice, după cum este cazul.

În al doilea rând, în cazul încălcării dispozițiilor esențiale ale prezentei directive și ale regulamentului, autoritățile competente trebuie să dispună de un set minim de sancțiuni și măsuri administrative. Acesta include retragerea autorizației, somația de încetare a activității , avertizarea publică, demitere conducerii, sancțiuni administrative pecuniare.

În al treilea rând, nivelul maxim al sancțiunilor administrative pecuniare prevăzute în legislația națională trebuie să depășească beneficiile rezultate din încălcare, în cazul în care acestea pot fi stabilite și, în orice caz, nu trebuie să fie mai mic decât nivelul prevăzut de directivă (10% din totalul cifrei de afaceri anuale, pentru o persoană juridică, și 5 milioane de euro sau 10% din venitul anual, pentru o persoană fizică).

În al patrulea rând, criteriile luate în considerare de autoritățile competente pentru stabilirea tipului și nivelului sancțiunii aplicate trebuie să includă cel puțin criteriile prevăzute în directivă (ex. beneficiile rezultate din încălcare sau pierderile cauzate unor părți terțe, comportamentul cooperant al persoanei responsabile etc.).

În al cincilea rând, sancțiunile și măsurile aplicate trebuie să fie publicate, așa cum se prevede în prezenta directivă.

În fine, trebuie create mecanisme adecvate pentru încurajarea raportării încălcărilor în cadrul instituțiilor de credit și a societăților de investiții.

Prezenta directivă nu vizează sancțiunile penale.

Guvernanță corporativă

Organul de conducere al unei instituții de credit sau al unei societăți de investiții în ansamblu trebuie să dedice în orice moment suficient timp și să dispună de cunoștințele, competențele și experiența necesare pentru a putea înțelege activitatea instituției de credit și principalele expuneri la riscuri. Toți membrii organului de conducere trebuie să aibă o reputație suficient de bună și să posede calități individuale și o independență de spirit care să le permită să supravegheze și să conteste în mod constructiv deciziile conducerii. Pentru a evita conformismul grupului și a facilita contestarea critică, componența consiliilor de administrație ale instituțiilor de credit trebuie să fie suficient de diversificată în ceea ce privește vârsta, sexul, originea geografică, educația și experiența profesională, pentru a reuni opinii și tipuri de experiență variate. Echilibrul între bărbați și femei este deosebit de important pentru a asigura o reprezentare adecvată a realității demografice.

Pentru un control și o supraveghere eficientă a riscurilor, organul de conducere trebuie să răspundă de strategia globală de risc a instituției de credit sau a societății de investiții și de caracterul adecvat al sistemelor de administrare a riscurilor, ținând cont de profilul de risc al instituției de credit. Dată fiind importanța unei administrări sănătoase a riscurilor în cadrul instituțiilor de credit, organul de conducere în funcția sa de supraveghere trebuie să înființeze un comitet de risc separat care să se ocupe în mod specific de problemele legate de risc și să pregătească deciziile organului de conducere privind problemele legate de risc. Comitetul de risc trebuie să asiste organul de conducere în rolul său de supraveghere a riscurilor, însă organul de conducere rămâne în ultimă instanță răspunzător pentru strategia de risc.

Pentru a oferi conducerii superioare și organului de conducere o imagine completă asupra riscurilor, instituțiile de credit și societățile de investiții trebuie să dispună de o funcție independentă de administrare a riscurilor, al cărui deținător să fie în măsură să își formeze o imagine clară și globală a întregii game de riscuri la care este expusă o instituție de credit. Funcția de administrare a riscurilor trebuie să se bucure de un statut și o autoritate suficiente pentru a influența deciziile strategice de administrare a riscurilor și să aibă acces direct la organul de conducere.

Încrederea excesivă acordată ratingurilor externe

Instituțiile de credit și societățile de investiții trebuie să dispună de criterii și procese decizionale riguroase pentru acordarea creditelor. Această obligație se aplică indiferent dacă instituțiile acordă împrumuturi clienților sau își asumă expuneri din securitizări. În acest proces, ratingurile de credit externe pot fi utilizate printre alți factori, însă nu pot prevala. În special, metodologiile interne nu trebuie să se bazeze exclusiv sau în mod mecanic pe ratinguri externe.

În scopul specific al calculării cerințelor de capital bancar reglementar, evaluările agențiilor de rating pot servi, în anumite cazuri, la diferențierea cerințelor de capital în funcție de riscuri, însă nu la stabilirea cuantumului minim necesar al capitalului însuși. CRD, în ansamblul său, are ca scop să stimuleze băncile să utilizeze ratingurile interne în locul celor externe, chiar și în scopul calculării cerințelor de capital reglementar.

Dispoziția propusă ar obliga instituțiile de credit și societățile de investiții cu o expunere semnificativă la riscul de credit sau un număr important de contrapartide să elaboreze și să utilizeze modele interne în loc să adopte abordarea standardizată care se bazează pe ratinguri externe.

În plus, se propune ca ABE să publice anual informații privind măsurile adoptate de instituții și de autoritățile de supraveghere pentru a reduce importanța acordată ratingurilor externe și rapoarte privind gradul de convergență la care au ajuns autoritățile de supraveghere în acest domeniu.

Rezerve de capital

Pe baza acordului Basel III, această propunere introduce două rezerve de capital, pe lângă cerințele existente: o rezervă de conservare a capitalului și o rezervă de capital anticiclică.

Rezerva de conservare a capitalului reprezintă 2,5 % din activele ponderate la risc, se aplică în permanență și este constituită din capital de calitate superioară.

Rolul său este să permită instituțiilor să absoarbă pierderile în perioadele de criză, care pot dura mai mulți ani. Instituțiile ar urma să acumuleze capitalul respectiv în perioadele economice favorabile. Instituțiile de credit ale căror rezerve scad sub nivelul necesar vor avea restricții privind distribuirile discreționare de dividende până când ating nivelul necesar.

Rezerva de capital anticiclică are rolul de a susține obiectivul macroprudențial general de a proteja sectorul bancar și economia reală împotriva riscurilor sistemice generate de o creștere excesivă a creditului total și, în general, împotriva oricăror alte variabile structurale și a expunerii sectorului bancar la orice alți factori de risc legați de riscuri pentru stabilitatea financiară. Aceasta va completa, cu până la 2,5 % suplimentari, rezerva de capital constituită deja prin rezerva de conservare.

Rezerva de capital anticiclică este stabilită de autoritățile naționale pentru împrumuturile acordate persoanelor fizice și juridice în statul membru respectiv. Aceasta poate varia între 0 % și 2,5 % din activele ponderate la risc și trebuie de asemenea să fie constituită din capital de calitate superioară. În cazuri justificate, autoritățile pot chiar stabili un nivel al rezervei mai mare de 2,5 %. Această rezervă de capital anticiclică trebuie menținută în perioadele de creștere excesivă a creditului și eliminată în perioadele de scădere a creditului. CERS poate emite recomandări pentru stabilirea și monitorizarea rezervelor de către autoritățile naționale, inclusiv pentru cazurile în care nivelul rezervei depășește 2,5 %. Atât timp cât rezerva de capital anticiclică este stabilită la sub 2,5 %, statele membre trebuie să recunoască reciproc și să aplice cerința de capital băncilor din statul membru respectiv. Dacă nivelul rezervei este stabilit la peste 2,5 %, autoritățile pot alege să accepte decizia autorităților omologe și să aplice acest nivel superior sau să mențină un nivel de 2,5 % pentru instituțiile autorizate în statul lor membru.

Instituțiile de credit și societățile de investiții al căror capital scade sub nivelul stabilit al rezervelor sunt supuse restricțiilor privind distribuirea profiturilor, plățile legate de instrumentele suplimentare de rangul 1 și acordarea de remunerații variabile și beneficii discreționare de tipul pensiilor. În plus, aceste instituții trebuie să transmită autorităților de supraveghere planuri de conservare a capitalului care să garanteze refacerea rapidă a rezervelor lor.

2011/0203 (COD)

Propunere de

DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI

cu privire la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a societăților de investiții și de modificare a Directivei 2002/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind supravegherea suplimentară a instituțiilor de credit, a întreprinderilor de asigurare și a societăților de investiții care aparțin unui conglomerat financiar

(Text cu relevanță pentru SEE)

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 53 alineatul (1),

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

având în vedere avizul Băncii Centrale Europene[14],

având în vedere avizul Autorității Europene pentru Protecția Datelor[15],

acționând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,

întrucât:

1. Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 [16] privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit și Directiva 2006/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 [17] privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investiții și al instituțiilor de credit („instituțiile”) au fost modificate semnificativ în mai multe rânduri . Multe dintre dispozițiile Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE sunt aplicabile atât instituțiilor de credit, cât și societăților de investiții. Din motive de claritate și pentru a asigura o aplicare consecventă a acestor dispoziții, ar fi de dorit să se unifice aceste prevederi pentru a crea un act legislativ nou care să se aplice atât instituțiilor de credit, cât și societăților de investiții. Pentru o accesibilitate mai bună, dispozițiile anexelor la aceste directive trebuie integrate în partea dispozitivă a noului act legislativ.

2. Noul act legislativ se compune din două instrumente juridice. Prezenta directivă conține dispozițiile care reglementează autorizarea activității, achiziția de participații calificate, exercitarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii, competențele autorităților de supraveghere din statele membre de origine și gazdă în acest domeniu, precum și dispozițiile care reglementează capitalul inițial și analiza prudențială a instituțiilor de credit și a societăților de investiții. Obiectivul principal al prezentei directive este de a coordona dispozițiile naționale privind accesul la activitatea instituțiilor de credit și a societăților de investiții, modalitățile de guvernanță și cadrul lor de supraveghere. Pe lângă aceste dispoziții, Directivele 2006/48/CE și 2006/49/CE conțineau de asemenea cerințe prudențiale pentru instituțiile de credit și societățile de investiții. Aceste cerințe trebuie să figureze într-un regulament de stabilire, pentru instituțiile de credit și societățile de investiții, a unor cerințe prudențiale uniforme și aplicabile direct, deoarece cerințele sunt strâns legate de funcționarea piețelor financiare pentru un anumit număr de active deținute de instituțiile de credit și societățile de investiții. Prin urmare, prezenta directivă trebuie citită împreună cu regulamentul respectiv. Cele două instrumente juridice formează cadrul juridic care reglementează activitățile bancare și instituie regulile prudențiale aplicabile instituțiilor de credit și societăților de investiții.

3. Cerințele prudențiale generale prevăzute în Regulamentul [inserat de OP] sunt completate de măsuri individuale care urmează să fie stabilite de către autoritățile competente în urma unui proces continuu de analiză prudențială a fiecărei instituții de credit și societăți de investiții în parte. Gama măsurilor de supraveghere trebuie prevăzută în prezenta directivă și autoritățile competente trebuie să aibă posibilitatea de a-și exercita puterea de apreciere în ceea ce privește măsurile care trebuie aplicate. Cu privire la măsurile individuale privind lichiditățile, autoritățile competente trebuie să țină seama de principiile enunțate în liniile directoare privind lichiditatea, publicate de Comitetul supraveghetorilor bancari europeni [18] .

4. Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare[19] permite societăților de investiții autorizate de autoritățile competente ale statului membru de origine și supravegheate de aceleași autorități să înființeze sucursale și să ofere servicii în mod liber în alte state membre. Prin urmare, directiva menționată prevede coordonarea normelor care reglementează autorizarea și exercitarea activității societăților de investiții. Cu toate acestea, directiva menționată nu stabilește sumele capitalului inițial al acestor societăți sau un cadru comun pentru monitorizarea riscurilor la care sunt expuse acestea, aspecte care trebuie prevăzute în prezenta directivă.

5. Prezenta directivă constituie instrumentul esențial pentru instituirea pieței interne, atât din punctul de vedere al libertății de stabilire, cât și al libertății de a presta servicii financiare, în domeniul de activitate al instituțiilor de credit.

6. Funcționarea armonioasă a pieței interne necesită nu numai norme juridice, dar și o cooperare strânsă și regulată și o convergență semnificativ mărită a practicilor de reglementare și de supraveghere dintre autoritățile competente ale statelor membre.

7. Regulamentul (UE) nr. 1093/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 de instituire a Autorității europene de supraveghere (Autoritatea bancară europeană) [20] a înființat ABE . Prezenta directivă trebuie să ia în considerare rolul și funcția ABE prevăzute în regulamentul menționat și procedurile care trebuie urmate atunci când i se conferă sarcini.

8. În vederea protejării economiilor și a creării de condiții concurențiale egale pentru aceste instituții de credit, măsurile de coordonare a supravegherii instituțiilor de credit trebuie aplicate tuturor instituțiilor de acest tip. Cu toate acestea, trebuie să se aibă în vedere diferențele obiective dintre statutele și obiectivele lor prevăzute de legislația internă respectivă.

9. Domeniul de aplicare al măsurilor trebuie să fie cât mai larg posibil, acoperind toate instituțiile a căror activitate constă în preluarea de fonduri rambursabile de la populație, sub formă de depozite sau în alte forme, cum ar fi emiterea permanentă de obligațiuni și de alte titluri asemănătoare și acordarea de credite pe cont propriu. Trebuie prevăzute și anumite excepții pentru acele instituții de credit cărora nu li se aplică dispozițiile prezentei directive. Dispozițiile prezentei directive nu aduc atingere punerii în aplicare a legislației interne ce prevede o autorizare specială suplimentară, în temeiul căreia instituțiile de credit pot desfășura activități specifice sau anumite tipuri de operațiuni.

10. Trebuie realizată o armonizare care să fie necesară și suficientă pentru a asigura recunoașterea reciprocă a autorizațiilor și a sistemelor de supraveghere prudențială, făcând astfel posibilă acordarea unei licențe unice recunoscute în întreaga Uniune și aplicarea principiului supravegherii prudențiale în statul membru de origine.

11. În conformitate cu principiile recunoașterii reciproce și supravegherii în statul membru de origine, autoritățile competente din statele membre nu trebuie să acorde sau trebuie să retragă o autorizație în cazul în care o serie de elemente, cum ar fi conținutul programelor de activități, localizarea geografică a activităților sau activitățile propriu-zise desfășurate indică în mod clar că o anumită instituție de credit a optat pentru sistemul juridic al unui anumit stat membru cu scopul de a se sustrage de la standardele mai stricte aplicabile într-un alt stat membru pe teritoriul căruia instituția respectivă desfășoară sau intenționează să desfășoare majoritatea activităților sale. În cazul în care nu există o astfel de indicație clară, dar majoritatea activelor totale deținute de entitățile dintr-un grup bancar se găsesc într-un alt stat membru ale cărui autorități competente sunt responsabile cu exercitarea supravegherii pe bază consolidată, responsabilitatea supravegherii pe bază consolidată se poate schimba numai cu acordul autorităților competente respective.

12. Autoritățile competente nu trebuie să acorde sau să mențină autorizația unei instituții de credit în cazul în care aceasta are legături strânse cu alte persoane fizice sau juridice, de natură să împiedice exercitarea eficientă a funcțiilor de supraveghere. Instituțiile de credit care sunt deja autorizate trebuie să respecte, la rândul lor, cerințele autorităților competente în ceea ce privește legăturile strânse menționate.

13. Trimiterea la exercitarea eficientă de către autoritățile competente a funcțiilor de supraveghere are în vedere supravegherea pe bază consolidată care trebuie exercitată asupra unei instituții de credit sau societăți de investiții, în cazurile specificate de legislația Uniunii. În asemenea cazuri, autoritățile cărora li se solicită autorizația trebuie să poată identifica autoritățile care sunt competente să exercite funcția de supraveghere pe bază consolidată asupra instituției de credit sau societății de investiții respective.

14. Instituțiile de credit autorizate în statul membru de origine trebuie să poată desfășura, pe întreg teritoriul Uniunii, oricare dintre activitățile menționate în anexa I la prezenta directivă, prin deschiderea de sucursale sau prin prestarea de servicii.

15. Principiul recunoașterii reciproce trebuie extins și asupra activităților menționate în anexa I la prezenta directivă, în situația în care acestea sunt desfășurate de instituții financiare care sunt filiale ale unor instituții de credit, cu condiția ca filialele respective să fie incluse în supravegherea pe bază consolidată a întreprinderilor-mamă și să îndeplinească anumite criterii stricte.

16. Statul membru gazdă trebuie să aibă posibilitatea ca, în ceea ce privește libertatea de stabilire și libertatea de a presta servicii, să ceară respectarea dispozițiilor speciale de drept intern instituțiilor care nu sunt autorizate ca instituții de credit în statul membru de origine și în ceea ce privește activitățile care nu sunt cuprinse în anexa I la prezenta directivă, cu condiția ca, pe de o parte, asemenea dispoziții să nu fie deja incluse în Regulamentul [inserat de OP], să fie compatibile cu dreptul Uniunii și să apere interesul general și ca, pe de altă parte, aceste instituții sau activități să nu fie supuse unor norme echivalente prevăzute de legislația sau regulamentele statului membru de origine.

17. Pe lângă Regulamentul [inserat de OP] care stabilește norme prudențiale aplicabile direct instituțiilor de credit și societăților de investiții, statele membre trebuie să se asigure că nu există niciun obstacol pentru desfășurarea unor activități care beneficiază de recunoaștere reciprocă în aceleași condiții ca și în statul membru de origine, atât timp cât aceste activități nu intră în conflict cu dispozițiile legale care apără interesul general în statul membru gazdă.

18. Trebuie ca normele privind activitatea sucursalelor instituțiilor de credit cu sediul central în afara Uniunii să fie similare în toate statele membre. În momentul de față, este important să se prevadă ca aceste norme să nu fie mai favorabile decât cele referitoare la sucursalele unei instituții de credit dintr-un alt stat membru. Uniunea trebuie să poată încheia acorduri cu țări terțe, care să prevadă aplicarea unor norme care să acorde unor asemenea sucursale un tratament similar pe întreg teritoriul Comunității. Sucursalele instituțiilor de credit autorizate în țări terțe nu beneficiază de libertatea de a presta servicii sau libertatea de stabilire în alte state membre decât cele în care sunt stabilite.

19. Trebuie să se încheie acorduri între Uniune și țările terțe, în vederea permiterii exercitării concrete a supravegherii pe bază consolidată asupra unei zone geografice cât mai extinse.

20. Responsabilitatea de a supraveghea soliditatea financiară a unei instituții de credit, în special solvabilitatea acesteia, revine autorităților competente din statul membru de origine. Supravegherea riscului de piață trebuie să facă obiectul unei strânse cooperări între autoritățile competente din statul membru gazdă și din cel de origine.

21. Autoritățile din statele membre gazdă trebuie să obțină informații referitoare la activitățile desfășurate pe teritoriile lor. Autoritățile din statul membru de origine trebuie să ia măsuri de supraveghere, cu excepția cazului în care autoritățile din statul membru gazdă sunt nevoite să ia măsuri preventive de urgență.

22. Funcționarea armonioasă a pieței bancare interne necesită nu numai reglementări juridice, ci și o cooperare strânsă și regulată și o convergență sporită semnificativ a practicilor de reglementare și de supraveghere ale autorităților competente din statele membre. În acest scop, abordarea problemelor referitoare la fiecare instituție de credit în parte și schimbul de informații trebuie să aibă loc prin ABE. Procedura de informare reciprocă nu înlocuiește în niciun caz cooperarea bilaterală. Autoritățile competente din statele membre gazdă trebuie să aibă în orice moment posibilitatea, într-o situație de urgență, fie din proprie inițiativă, fie din inițiativa autorităților competente din statul membru de origine, să verifice dacă activitățile desfășurate de o anumită instituție de credit cu sediul pe teritoriul lor respectă dispozițiile legale în domeniu și principiile unei bune organizări administrative și contabile, precum și ale unui control intern adecvat.

23. Trebuie să se permită schimburile de informații între autoritățile competente și autoritățile sau organismele care, prin funcțiile pe care le îndeplinesc, contribuie la consolidarea stabilității sistemului financiar. Pentru a păstra confidențialitatea informațiilor care fac obiectul unor astfel de schimburi, lista destinatarilor acestor informații trebuie să fie cât mai restrânsă.

24. Anumite fapte, cum ar fi frauda sau delictele de inițiat, pot afecta stabilitatea, inclusiv integritatea sistemului financiar. Este necesar să se specifice condițiile în care sunt autorizate aceste schimburi de informații.

25. În cazul în care se prevede că informațiile pot fi divulgate numai cu acordul expres al autorităților competente, aceste autorități pot condiționa acordul lor de respectarea unor condiții stricte.

26. Trebuie autorizate, de asemenea, schimburile de informații între autoritățile competente și băncile centrale și alte organisme cu atribuții similare, în funcția lor de autorități monetare, și, după caz, alte autorități publice responsabile cu supravegherea sistemelor de plată și a serviciilor administrației centrale.

27. În scopul consolidării sistemului de supraveghere prudențială a instituțiilor și pentru protejarea clienților instituțiilor de credit, trebuie prevăzută obligația auditorilor de a anunța prompt autoritățile competente ori de câte ori constată, în cursul îndeplinirii sarcinilor sale, anumite fapte de natură să afecteze în mod semnificativ situația financiară sau structura administrativă și contabilă a unei anumite instituții. Din aceleași motive, statele membre trebuie să prevadă ca o asemenea responsabilitate să se aplice în toate cazurile în care se descoperă astfel de fapte de către un auditor, în cursul îndeplinirii sarcinilor sale într-o întreprindere care are legături strânse cu o instituție de credit. Obligația auditorilor de a comunica, atunci când este cazul, autorităților competente anumite fapte și decizii referitoare la o anumită instituție, pe care le constată în cursul îndeplinirii sarcinilor lor în cadrul unei instituții nefinanciare, nu modifică în sine natura îndatoririlor profesionale ale auditorilor în cadrul întreprinderii respective și nici modul în care aceștia trebuie să își îndeplinească sarcinile în întreprinderea respectivă.

28. Pentru a se asigura respectarea obligațiilor care decurg din prezenta directivă și din Regulamentul [inserat de OP] de către instituții, de către cei care controlează în mod efectiv activitatea acestora și de către membrii organului de control al instituțiilor și pentru a garanta un tratament similar în întreaga Uniune, statele membre trebuie să fie obligate să prevadă sancțiuni și măsuri administrative eficiente, proporționale și cu efect de descurajare. Prin urmare, sancțiunile și măsurile administrative instituite de statele membre trebuie să respecte anumite cerințe esențiale cu privire la destinatari, criteriile care trebuie luate în considerare la aplicarea unei sancțiuni sau măsuri, publicarea sancțiunilor sau măsurilor, principalele competențe de sancționare și nivelurile sancțiunilor administrative pecuniare.

29. În special, autoritățile competente trebuie să aibă competența de a aplica sancțiuni pecuniare suficient de mari pentru a contrabalansa beneficiile preconizate și pentru a avea un efect de descurajare, inclusiv pentru instituțiile mai mari și managerii acestora.

30. Pentru a asigura o aplicare consecventă a sancțiunilor în întreaga Uniune, statele membre trebuie să se asigure că, atunci când stabilesc tipul sancțiunilor sau măsurilor administrative și nivelul sancțiunilor administrative pecuniare, autoritățile competente iau în considerare toate circumstanțele relevante.

31. Pentru ca sancțiunile să aibă un efect de descurajare asupra publicului în sens larg, acestea trebuie în mod normal publicate, cu excepția anumitor situații bine definite.

32. Pentru a depista eventualele încălcări, autoritățile competente trebuie să aibă competențele de investigare necesare și trebuie să stabilească mecanisme eficiente de încurajare a raportării încălcărilor efective sau potențiale. Aceste mecanisme nu trebuie să aducă atingere garanțiilor adecvate ale persoanelor acuzate.

33. Prezenta directivă trebuie să acopere atât sancțiunile, cât și măsurile administrative pentru a include toate acțiunile aplicate după comiterea unei încălcări și care sunt destinate să împiedice alte încălcări, indiferent dacă acestea sunt considerate sancțiuni sau măsuri conform dreptului intern.

34. Prezenta directivă nu aduce atingere niciunei dispoziții din dreptul statelor membre referitoare la sancțiunile penale.

35. Statele membre trebuie să se asigure că instituțiile de credit și societățile de investiții au un capital intern care, în funcție de riscurile la care sunt sau pot fi expuse, este adecvat ca distribuție, calitate și cantitate. De asemenea, statele membre trebuie să se asigure că instituțiile de credit și societățile de investiții aplică strategii și procese de evaluare și menținere a caracterului adecvat al capitalului lor intern.

36. Autorităților competente trebuie să li se încredințeze responsabilitatea de a se asigura că instituțiile de credit au o bună organizare și fonduri proprii adecvate, ținând seama de riscurile la care aceste instituții sunt sau pot fi expuse. În acest context, autoritățile competente din statele membre pot de asemenea să ia în considerare riscurile la care sunt expuse diversele părți ale bilanțului instituțiilor pentru a stabili nivelul adecvat al fondurilor proprii .

37. Pentru a evita ca instituțiile de credit prezente în mai multe state membre să fie supuse unor exigențe disproporționate ca urmare a responsabilităților care continuă să le revină autorităților competente din diverse state membre în ceea ce privește autorizarea și supravegherea, este esențial să se îmbunătățească semnificativ cooperarea dintre autoritățile competente. În acest context, rolul autorității responsabile cu supravegherea consolidată trebuie să devină mai puternic. ABE trebuie să susțină și să îmbunătățească cooperarea.

38. Pentru a asigura o disciplină de piață în întreaga Uniune, trebuie ca autoritățile competente să publice informații privind desfășurarea activității instituțiilor de credit și a societăților de investiții. Informațiile trebuie să fie suficiente pentru a permite o comparare a abordărilor adoptate de diferitele autorități competente din statele membre și să completeze cerințele conținute de regulamentul privind divulgarea informațiilor tehnice de către instituții.

39. Supravegherea instituțiilor pe bază consolidată urmărește protejarea intereselor deponenților și a investitorilor instituțiilor, precum și asigurarea stabilității sistemului financiar. Pentru a fi cât mai eficientă, supravegherea pe bază consolidată trebuie, prin urmare, să se aplice tuturor grupurilor bancare, inclusiv celor ale căror întreprinderi-mamă nu sunt instituții de credit sau societățile de investiții. Statele membre trebuie să asigure autorităților competente instrumentele juridice necesare pentru a putea exercita acest tip de supraveghere.

40. În cazul grupurilor cu activități diversificate ale căror întreprinderi-mamă controlează cel puțin o filială, autoritățile competente trebuie să poată evalua situația financiară a unei instituții de credit sau a unei societăți de investiții din cadrul unui asemenea grup. Autoritățile competente trebuie să dețină cel puțin mijloacele de obținere, din partea tuturor întreprinderilor din cadrul unui grup, a informațiilor necesare pentru îndeplinirea funcțiilor pe care le dețin. În cazul grupurilor de întreprinderi care desfășoară o gamă întreagă de activități financiare, trebuie să se pună bazele unei cooperări între autoritățile responsabile cu supravegherea diferitelor sectoare financiare.

41. Statele membre trebuie să poată refuza sau retrage autorizația de funcționare bancară în cazul anumitor structuri de grup considerate a fi necorespunzătoare pentru desfășurarea activităților bancare, deoarece asemenea structuri nu pot fi supravegheate în mod eficient. În această situație, autoritățile competente trebuie să aibă competențele necesare pentru a asigura administrarea sănătoasă și prudențială a instituțiilor de credit.

42. Mandatele autorităților competente trebuie să ia în considerare, în mod corespunzător, dimensiunea Uniunii. Prin urmare, autoritățile competente trebuie să ia în calcul în mod corespunzător efectul deciziilor lor asupra stabilității sistemului financiar din toate celelalte state membre implicate. Sub rezerva legislației naționale, principiul respectiv trebuie să servească promovării stabilității financiare în Uniune și nu să constrângă juridic autoritățile competente să obțină un anumit rezultat.

43. Anumite deficiențe din guvernanța corporativă a unui număr de instituții de credit au contribuit la asumarea de riscuri excesive și imprudente în sectorul bancar, ceea ce a condus la eșecul instituțiilor individuale și la probleme sistemice atât la nivelul statelor membre, cât și la nivel global. Dispozițiile foarte generale privind guvernanța instituțiilor de credit și caracterul neobligatoriu al unei părți importante a cadrului de guvernanță corporativă, care se bazează în esență pe coduri de conduită voluntare, nu au încurajat punerea în aplicare eficientă a unor practici solide de guvernanță corporativă de către instituțiile de credit. Absența unor mecanisme de control eficiente în cadrul instituțiilor a avut ca rezultat lipsa unei supravegheri eficiente a procesului decizional de administrare, ceea ce a încurajat strategiile de administrare axate pe obiective pe termen scurt și extrem de riscante. Rolul neclar al autorităților competente în supravegherea sistemelor de guvernanță corporativă ale instituțiilor nu a permis o supraveghere suficientă a eficienței proceselor de guvernanță internă.

44. Pentru a contracara posibilele efecte negative pe care mecanismele de guvernanță corporativă concepute necorespunzător le pot avea asupra unei administrări sănătoase a riscurilor, statele membre trebuie să introducă principii și standarde care să asigure o supraveghere eficientă de către organul de conducere, să promoveze o cultură solidă a riscurilor la toate nivelurile instituțiilor de credit și ale societăților de investiții și să permită autorităților competente să monitorizeze gradul de adecvare al mecanismelor de guvernanță internă. Aceste principii și standarde trebuie aplicate ținând seama de natura, amploarea și complexitatea activităților instituțiilor.

45. Pentru a monitoriza în mod eficient măsurile și deciziile de administrare, organul de conducere al unei instituții trebuie să dedice timp suficient exercitării funcțiilor sale și să fie capabil să înțeleagă activitatea instituției, principalele sale expuneri la risc și implicațiile activității și a strategiei de risc. Un membru al organului de conducere care cumulează prea multe funcții de conducere nu ar dispune de timpul necesar îndeplinirii acestui rol de supraveghere. Prin urmare, este necesar să se limiteze numărul de mandate pe care un membru al organului de conducere al unei instituții le poate deține simultan la diverse entități.

46. Lipsa monitorizării de către consilii a deciziilor de administrare se datorează în parte fenomenului de conformism al grupului. Acest fenomen este cauzat, printre altele, de o lipsă a diversității în componența consiliilor. Pentru a încuraja opiniile independente și contestarea critică, componența organelor de conducere ale instituțiilor trebuie să fie suficient de diversificată în ceea ce privește vârsta, sexul, originea geografică, educația și experiența profesională, pentru a reuni opinii și tipuri de experiență variate. Echilibrul între bărbați și femei este deosebit de important pentru a asigura o reprezentare adecvată a populației. Consiliile cu o componență mai diversă ar trebui să poată monitoriza mai eficient conducerea și, prin urmare, să contribuie la îmbunătățirea supravegherii riscurilor și a rezilienței instituțiilor. Prin urmare, diversitatea trebuie să fie unul dintre criteriile stabilirii componenței consiliilor.

47. Politicile de remunerare care încurajează asumarea de riscuri excesive pot submina administrarea sănătoasă și eficientă a riscurilor în cadrul instituțiilor de credit și al societăților de investiții. G-20 s-a angajat să implementeze principiile și standardele de punere în aplicare ale Consiliului pentru Stabilitate Financiară (FSB) pentru practici sănătoase de remunerare (principiile și standardele FSB), care abordează problema posibilelor efecte negative pe care mecanismele de guvernanță corporativă concepute necorespunzător le pot avea asupra unei administrări sănătoase a riscurilor și asupra controlului asumării riscurilor de către persoanele fizice. Scopul prezentei directive este de a pune în aplicare, la nivel european, principiile și standardele internaționale, prin introducerea unei obligații exprese pentru instituțiile de credit și societățile de investiții de a stabili și menține, pentru categoriile de personal ale căror activități profesionale au un impact important asupra profilului de risc al instituțiilor de credit și al societăților de investiții, politici și practici de remunerare compatibile cu o administrare eficientă a riscurilor.

48. Pentru ca instituțiile de credit și societățile de investiții să aplice politici de remunerare sănătoase, trebuie să se specifice principii clare privind guvernanța și structura politicilor de remunerare. În special, politicile de remunerare trebuie să corespundă apetitului pentru risc, valorilor și intereselor pe termen lung ale instituției de credit sau ale societății de investiții. În acest scop, evaluarea componentelor remunerării care depind de performanțe trebuie să se bazeze pe rezultatele pe termen lung și să ia în considerare riscurile actuale și viitoare asociate acestor performanțe. Pentru ca concepția politicilor de remunerare să facă parte integrantă din administrarea riscurilor instituției de credit, organul de conducere, în funcția sa de supraveghere, trebuie să adopte și să revizuiască periodic politicile de remunerare în vigoare. Dispozițiile privind remunerarea țin seama în mod proporțional de diferențele dintre diferitele tipuri de instituții de credit și societăți de investiții, din punctul de vedere al dimensiunii, organizării interne, precum și al naturii, amplorii și complexității activităților lor; ar fi astfel disproporționat să se impună anumitor tipuri de societăți de investiții respectarea tuturor acestor principii.

49. Deoarece politicile de remunerare și sistemele de stimulente concepute necorespunzător pot spori până la un nivel inacceptabil riscurile la care sunt expuse instituțiile de credit și societățile de investiții, trebuie luate măsuri prompte de remediere și, dacă este necesar, măsuri corective adecvate. Prin urmare, trebuie ca autoritățile competente să aibă competența de a impune entităților relevante măsuri calitative sau cantitative destinate să soluționeze problemele identificate în ceea ce privește politicile de remunerare în cadrul supravegherii prudențiale.

50. Dispozițiile privind remunerarea nu trebuie să aducă atingere exercitării depline a drepturilor fundamentale garantate de articolul 153 alineatul (5) din TFUE, principiilor generale ale dreptului național al contractelor și legislației muncii, legislației privind drepturile acționarilor și implicării și responsabilității generale a organelor de conducere ale instituției în cauză, și nici, acolo unde este cazul, drepturilor partenerilor sociali de a încheia și aplica acorduri colective, în conformitate cu legislația și uzanțele naționale.

51. Calcularea cerințelor de capital pentru riscul de credit și riscul de piață trebuie să se bazeze pe ratinguri externe doar în măsura în care este necesar. În cazul în care riscul de credit este semnificativ, instituțiile trebuie, în general, să încerce să implementeze abordări bazate pe ratinguri interne sau modele interne. Cu toate acestea, se pot adopta abordări standardizate care se bazează pe ratinguri externe atunci când riscul de credit este mai puțin semnificativ, ceea ce se întâmplă în general în cazul instituțiilor mai puțin sofisticate, al categoriilor de expuneri puțin importante sau în situațiile în care adoptarea unor abordări interne ar fi excesiv de împovărătoare.

52. În ceea ce privește supravegherea lichidităților, responsabilitatea revine statelor membre de origine, de îndată ce se aplică criterii detaliate pentru cerința privind lichiditățile. Prin urmare, este necesar să se realizeze coordonarea supravegherii în acest domeniu pentru a introduce supravegherea de către statul membru de origine la momentul respectiv. Pentru a asigura o supraveghere eficientă, autoritățile din țara de origine și din țara gazdă trebuie să coopereze mai strâns în domeniul lichidităților.

53. Dacă, în cadrul unui grup, activele lichide ale unei instituții sunt suficiente, într-o situație de criză, pentru a acoperi nevoile de lichidități ale unui alt membru al grupului respectiv, autoritățile competente trebuie să excepteze o instituție de la cerințele privind lichiditatea și să aplice respectivele cerințe pe bază consolidată.

54. Măsurile luate în conformitate cu Directiva 2001/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 aprilie 2001 privind reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit[21] nu trebuie să intre în conflict cu măsurile luate în baza prezentei directive. Măsurile de supraveghere nu trebuie să conducă la discriminare între creditorii din state membre diferite.

55. Ținând cont de criza financiară și de mecanismele prociclice care au contribuit la declanșarea acesteia și la agravarea efectelor sale, FSB, BCBS și G20 au emis recomandări pentru atenuarea efectelor prociclice ale reglementărilor financiare. În decembrie 2010, BCBS a publicat noi standarde internaționale de reglementare privind adecvarea capitalului bancar, inclusiv norme care impun constituirea unor rezerve de conservare a capitalului și rezerve de capital anticiclice.

56. Prin urmare, este oportun să se ceară instituțiilor de credit și societăților de investiții să dețină, pe lângă cerințele de fonduri proprii, o rezervă de conservare a capitalului și o rezervă de capital anticiclică, care să le permită instituțiilor de credit și societăților de investiții să acumuleze, în perioadele de creștere economică, o bază de capital suficientă pentru a absorbi pierderile din perioadele de criză. Rezerva de capital anticiclică va fi constituită în perioadele de creștere globală a creditului asociată cu creșterea riscului sistemic și eliminată în perioadele de criză.

57. Pentru ca rezervele anticiclice să reflecte corect riscul de creștere excesivă a creditului la care este expus sectorul bancar, instituțiile de credit și societățile de investiții trebuie să calculeze rezervele specifice instituției ca o medie ponderată a nivelurilor rezervelor anticiclice care se aplică în țările în care aceste instituții sunt expuse unui risc de credit. Prin urmare, fiecare stat membru trebuie să desemneze o autoritate responsabilă cu stabilirea trimestrială a nivelului rezervei de capital anticiclice pentru expunerile de pe teritoriul său. Acest nivel al rezervei trebuie să țină seama de creșterea nivelurilor creditului și de modificarea indicatorului credite/PIB din statul membru respectiv, precum și de orice alte variabile relevante pentru riscurile la adresa stabilității financiare.

58. Pentru a promova o coerență internațională în ceea ce privește stabilirea nivelurilor rezervelor de capital anticiclice, BCBS a elaborat o metodologie pe baza indicatorului credite/PIB. Acesta trebuie să fie un punct de pornire comun pentru deciziile autorităților naționale relevante cu privire la nivelurile rezervelor, însă nu trebuie să dea naștere unei stabiliri automate a rezervelor sau unei obligații pentru autoritatea desemnată. În special, autoritățile desemnate ar putea de asemenea să ia în considerare variabile structurale și expunerea sectorului bancar la orice alți factori de risc legați de riscuri la adresa stabilității financiare.

59. În vederea asigurării unei aplicări coerente și a unei supravegheri macroprudențiale în întreaga Uniune, este oportun ca Comitetului european pentru risc sistemic (CERS) să elaboreze principii adaptate economiei Uniunii și să fie responsabil cu monitorizarea aplicării acestora. Prezenta directivă nu trebuie să împiedice CERS să ia măsurile pe care le consideră necesare în temeiul Regulamentului (UE) nr. 1092/2010 al Parlamentului European și al Consiliului din 24 noiembrie 2010 privind supravegherea macroprudențială la nivelul Uniunii Europene a sistemului financiar și de înființare a unui Comitet european pentru risc sistemic.[22]

60. Este oportun să se realizeze o coordonare a deciziilor statelor membre cu privire la nivelurile rezervelor anticiclice. În acest sens CERS, la solicitarea autorităților naționale, ar putea facilita discuțiile între acestea cu privire la nivelurile propuse pentru rezerve. Pentru a asigura coerența selectării factorilor pe care se bazează autoritățile desemnate pentru luarea deciziilor și pentru ca stabilirea nivelurilor rezervelor anticiclice să respecte principiile fundamentale ale pieței interne, autoritățile desemnate trebuie de asemenea să aibă obligația de a notifica CERS și ABE ori de câte ori iau în considerare alte variabile decât abaterea indicatorului credite/PIB de la tendința sa pe termen lung și de la orientările relevante ale CERS și, drept urmare, stabilesc un nivel al rezervelor mai mare decât dacă variabilele respective nu ar fi fost luate în considerare. Scopul notificării este de a permite CERS și ABE să evalueze natura variabilelor în cauză și respectarea principiilor pieței interne la stabilirea nivelului rezervei.

61. În cazul în care o instituție de credit sau o societate de investiții nu îndeplinește pe deplin cerințele privind rezerva de conservare a capitalului și orice rezervă anticiclică suplimentară, trebuie să se aplice măsuri menite să asigure refacerea în timp util a nivelurilor fondurilor proprii. În vederea conservării capitalului, este oportun să se impună restricții proporționale privind distribuirile discreționare de profituri, inclusiv plăți de dividende și plăți de remunerații variabile. Pentru ca aceste instituții sau societăți să aibă o strategie credibilă de refacere a nivelurilor fondurilor proprii, acestea trebuie să aibă obligația de a elabora și a conveni cu autoritățile competente un plan de conservare a capitalului care să stabilească modul în care vor fi aplicate restricțiile privind distribuirile, precum și alte măsuri pe care instituția sau societatea intenționează să le ia pentru a asigura pe deplin respectarea cerințelor de rezerve.

62. Standardele tehnice în materie de servicii financiare trebuie să asigure o armonizare coerentă și o protecție adecvată a deponenților, investitorilor și consumatorilor din întreaga Uniune. Este eficient și oportun să se încredințeze ABE, ca organism cu înaltă specializare, sarcina de a elabora proiecte de standarde tehnice de reglementare și de punere în aplicare care nu implică alegeri strategice și de a le înainta Comisiei.

63. Comisia trebuie, în temeiul articolului 290 din TFUE și în conformitate cu articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010, să adopte prin acte delegate proiectele de standarde tehnice de reglementare elaborate de ABE în domeniul autorizării și al achizițiilor de participații semnificative la instituții de credit, al schimburilor de informații între autoritățile competente, al exercitării libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii, al cooperării în materie de supraveghere, al guvernanței, al politicilor de remunerare și al mecanismelor de control intern ale instituțiilor de credit și ale societăților de investiții, al supravegherii holdingurilor financiare mixte și al analizei prudențiale.

64. În temeiul articolului 291 din TFUE și în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul nr. 1093/2010, trebuie să se confere Comisiei competența de a adopta, prin acte de punere în aplicare, standarde tehnice de punere în aplicare în domeniul autorizării și al achizițiilor de participații semnificative la instituții de credit, al schimburilor de informații între autoritățile competente, al cooperării în materie de supraveghere, al cerințelor prudențiale specifice și al divulgării de informații de către autoritățile de supraveghere. Trebuie să se confere ABE sarcina de a elabora proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare și de a le înainta Comisiei.

65. Pentru a asigura condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentei directive, trebuie să se confere Comisiei competențe de punere în aplicare. Aceste competențe trebuie să fie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie[23].

66. Pentru a preciza cerințele prevăzute în prezenta directivă, trebuie să se delege Comisiei competența de a adopta acte legislative, în conformitate cu articolul 290 din TFUE, în ceea ce privește clarificarea definițiilor și a terminologiei folosite în prezenta directivă, extinderea listei activităților care fac obiectul recunoașterii reciproce din anexă, îmbunătățirea schimbului de informații privind sucursalele instituțiilor de credit și modificarea dispozițiilor care privesc măsurile, procesele și mecanisme lor interne. Este deosebit de important ca, în timpul lucrărilor pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți.

67. Atunci când pregătește și elaborează acte delegate, Comisia trebuie să asigure transmiterea simultană, la timp și adecvată a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu.

68. Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II)[24] este relevantă în cazul în care se achiziționează participații calificate la o instituție de credit;

69. Trimiterile din actele cu putere de lege și actele administrative naționale în vigoare la directivele abrogate prin prezenta directivă se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă.

70. Directiva 2007/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 noiembrie 2007 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 97/7/CE, 2002/65/CE, 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 97/5/CE [25] , Directiva 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind anumite organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) [26] , Directiva 2009/110/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 privind accesul la activitate, desfășurarea și supravegherea prudențială a activității instituțiilor emitente de monedă electronică, de modificare a Directivelor 2005/60/CE și 2006/48/CE și de abrogare a Directivei 2000/46/CE [27] , Directiva 2002/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2002 privind supravegherea suplimentară a instituțiilor de credit, a întreprinderilor de asigurare și a societăților de investiții care aparțin unui conglomerat financiar [28] și Directiva [AIFMD] a Parlamentului European și a Consiliului privind administratorii fondurilor de investiții alternative și de modificare a Directivelor 2003/41/CE și 2009/65/CE se referă la dispozițiile Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE care reglementează cerințele de fonduri proprii și sunt acum prevăzute în Regulamentul [inserat de OP]. Drept urmare, trimiterile din respectivele directive la Directivele 2006/48/CE și 2006/49/CE se interpretează ca trimiteri la dispozițiile care reglementează cerințele de fonduri proprii din respectivul regulament.

71. Pentru a permite elaborarea de standarde tehnice care să garanteze că instituțiile care aparțin unui conglomerat financiar aplică metode de calcul adecvate pentru stabilirea capitalului necesar pe bază consolidată, Directiva 2002/87/CE trebuie modificată în consecință.

72. Pentru ca piața bancară internă să opereze cu o eficiență sporită, iar cetățenii Uniunii să dispună de niveluri adecvate de transparență, este necesar ca autoritățile competente să facă public modul în care se aplică prezenta directivă, astfel încât să se poată face comparații adecvate.

73. În ceea ce privește supravegherea lichidităților, trebuie să se prevadă o perioadă de tranziție care să permită statelor membre să pregătească intrarea în vigoare a regimului de reglementare care include criterii detaliate pentru cerința privind lichiditățile.

74. Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor[29] și Regulamentul (UE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date[30] trebuie să se aplice pe deplin prelucrării datelor cu caracter personal în sensul prezentei directive.

75. Deoarece obiectivele prezentei directive, și anume introducerea unor norme privind accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a societăților de investiții, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre și, date fiind amploarea și efectele acțiunii propuse, pot fi, prin urmare, realizate mai bine la nivelul Uniunii Europene (denumită în continuare Uniunea), Uniunea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum se prevede la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, enunțat la articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestor obiective.

76. Obligația de a transpune prezenta directivă în legislația internă trebuie să fie limitată la acele dispoziții care reprezintă o modificare substanțială față de directivele anterioare.

77. Directiva 2006/48/CE privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit și Directiva 2006/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 trebuie, prin urmare, să fie abrogate.

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

CUPRINS

Titlul I Obiect, domeniu de aplicare și definiții 30

Titlul II Autorități competente 33

Titlul III Cerințe privind accesul la activitatea instituțiilor de credit 35

Capitolul 1 Cerințe generale privind accesul la activitatea instituțiilor de credit 35

Capitolul 2 Participații calificate deținute la o instituție de credit 41

Titlul IV Capitalul inițial al societăților de investiții 46

Titlul V Dispoziții privind libertatea de stabilire și libertatea de a presta servicii 49

Capitolul 1 Principii generale 49

Capitolul 2 Dreptul de stabilire al instituțiilor de credit 50

Capitolul 3 Exercitarea libertății de a presta servicii 53

Capitolul 4 Atribuțiile autorităților competente din statul membru gazdă 54

Titlul VI Relații cu țări terțe 57

Titlul VII Supraveghere prudențială 59

Capitolul 1 Principii de supraveghere prudențială 59

Secțiunea I Competențele statului membru de origine și ale statului membru gazdă 59

Secțiunea II Schimbul de informații și secretul profesional 64

Secțiunea III Obligațiile persoanelor responsabile cu controlul legal al conturilor anuale și consolidate 69

Secțiunea IV Competențele de supraveghere, competența de sancționare și dreptul de recurs 70

Capitolul 2 Procese de control 76

Secțiunea I Procesul de evaluare a adecvării capitalului intern 76

Secțiunea II Dispozițiile, procesele și mecanismele instituțiilor 77

Subsecțiunea 1 Principii generale 77

Subsecțiunea 2 Criterii tehnice privind organizarea și tratarea riscurilor 78

Subsecțiunea 3 Guvernanța 84

Secțiunea III Procesul de analiză prudențială și evaluare 91

Secțiunea IV Măsuri de supraveghere 97

Secțiunea V Nivelul de aplicare 99

Capitolul 3 Supraveghere pe bază consolidată 101

Secțiunea I Principii pentru efectuarea supravegherii pe bază consolidată 101

Secțiunea II Holdingurile financiare și holdingurile financiare mixte 110

Capitolul 4 Rezerve de capital 115

Secțiunea I Conservarea capitalului și rezervele de capital anticiclice 115

Secțiunea II Stabilirea și calcularea rezervelor de capital anticiclice 116

Secțiunea III Măsuri de conservare a capitalului 123

Titlul VIII Informațiile care trebuie făcute publice de către autoritățile competente 128

Titlul IX Acte delegate și de punere în aplicare 131

Titlul X Modificări ale Directivei 2002/87/CE 133

Titlul XI Dispoziții tranzitorii și finale 134

Capitolul 1 Dispoziții tranzitorii privind supravegherea instituțiilor de credit care își exercită dreptul de stabilire și libertatea de a presta servicii 134

Capitolul 2 Dispoziții tranzitorii privind rezervele de capital 139

Capitolul 3 Dispoziții finale 140

Anexa I Lista activităților care fac obiectul recunoașterii reciproce 142

Anexa II Tabel de corespondență 144

Titlu l I Obiect, domeniu de aplicare și definiții

Articolul 1 Obiect

Prezenta directivă stabilește norme conform cărora statele membre trebuie să obțină rezultate comune în următoarele domenii:

(a) accesul la activitatea instituțiilor de credit și a societăților de investiții (denumite în continuare instituții);

(b) competențe și instrumente pentru supravegherea prudențială a instituțiilor de către autoritățile competente;

(c) supravegherea prudențială a instituțiilor de către autoritățile competente în ceea ce privește riscurile care nu fac obiectul normelor uniforme stabilite în Regulamentul [inserat de OP].

(d) cerințe de publicare pentru autoritățile competente în domeniul reglementării și supravegherii prudențiale a instituțiilor.

Articolul 2Domeniu de aplicare

78. Articolul 34 și titlul VII, capitolul 3 se aplică holdingurilor financiare, holdingurilor financiare mixte și holdingurilor cu activitate mixtă care își au sediul central în Uniune.

79. Instituțiile cărora, în temeiul alineatului (3) din prezentul articol, nu li se aplică prezenta directivă, cu excepția băncilor centrale, sunt tratate ca instituții financiare în sensul articolului 34 și al titlului VII, capitolul 3.

80. Prezenta directivă nu se aplică următoarelor:

(1) accesul la activitatea societăților de investiții, în măsura în care este reglementată de Directiva 2004/39/CE;

(2) bănci centrale;

(3) oficii poștale care efectuează operațiuni de virament;

(4) în Belgia, „Institut de Réescompte et de Garantie/Herdiscontering- en Waarborginstituut”;

(5) în Danemarca, „Dansk Eksportfinansieringsfond”, „Danmarks Skibskredit A/S” și „KommuneKredit”;

(6) în Germania, „Kreditanstalt für Wiederaufbau”, organismele care, în sensul „Wohnungsgemeinnützigkeitsgesetz”, sunt recunoscute ca organe ale politicii naționale în domeniul locuințelor și care nu sunt angajate în principal în tranzacții bancare, precum și organisme care, în sensul legii respective, sunt recunoscute ca organisme de interes public în domeniul locuințelor;

(7) în Grecia, „Ταμείο Παρακαταυηκών και Δανείων” (Tamio Parakatathikon kai Danion);

(8) în Spania, „Instituto de Crédito Oficial”;

(9) în Franța, „Caisse des dépôts et consignations”;

(10) în Irlanda, „credit unions” și „friendly societies”;

(11) în Italia, „Cassa depositi e prestiti”;

(12) în Letonia, „krājaizdevu sabiedrības”, întreprinderi care sunt recunoscute în conformitate cu „krājaizdevu sabiedrību likums” ca întreprinderi cooperative prestatoare de servicii financiare numai către membrii lor;

(13) în Lituania, „kredito unijos” altele decât „Centrinė kredito unija”;

(14) în Ungaria, „Magyar Fejlesztési Bank Rt.” și „Magyar Export-Import Bank Rt.”;

(15) în Țările de Jos, „Nederlandse Investeringsbank voor Ontwikkelingslanden NV”, „NV Noordelijke Ontwikkelingsmaatschappij”, „NV Industriebank Limburgs Instituut voor ontwikkeling en Financiering”, precum și „Overijsselse Ontwikkelingsmaatschappij NV”;

(16) în Austria, întreprinderile recunoscute ca asociații de interes public în domeniul locuințelor și „Österreichische Kontrollbank AG”;

(17) în Polonia, „Spółdzielcze Kasy Oszczędnościowo” – „Kredytowe” și „Bank Gospodarstwa Krajowego”;

(18) în Portugalia, „Caixas Económicas” existente la 1 ianuarie 1986, cu excepția celor constituite ca societăți anonime, precum și „Caixa Económica Montepio Geral”;

(19) în Finlanda, „Teollisen yhteistyön rahasto Oy/Fonden för industriellt samarbete AB” și „Finvera Oyj/Finnvera Abp”;

(20) în Suedia, „Svenska Skeppshypotekskassan”;

(21) în Regatul Unit, „National Savings Bank”, „Commonwealth Development Finance Company Ltd”, „Agricultural Mortgage Corporation Ltd”, „Scottish Agricultural Securities Corporation Ltd”, „Crown Agents for overseas governments and administrations”, „credit unions” și „municipal banks”;

(22) în Slovenia, “SID-Slovenska izvozna in razvojna banka, d.d. Ljubljana”.

Articolul 3Interdicția impusă întreprinderilor, altele decât instituțiile de credit, de a desfășura activitatea de preluare de depozite sau de alte fonduri rambursabile de la populație

81. Statele membre interzic persoanelor sau întreprinderilor care nu sunt instituții de credit să desfășoare activitatea de preluare de depozite sau de alte fonduri rambursabile de la populație.

82. Alineatul (1) nu se aplică la preluarea de depozite sau alte fonduri rambursabile de către un stat membru sau de către autoritățile regionale sau locale ale unui stat membru sau de către organisme publice internaționale în care sunt membri unul sau mai multe state membre sau în cazurile la care se face referire în mod expres în legislația internă sau în legislația UE, cu condiția ca aceste activități să fie supuse unor reglementări și controale menite să protejeze deponenții și investitorii, aplicabile acestor situații.

Articolul 4Definiții

83. Se aplică definițiile menționate la articolul 4 din Regulamentul [inserat de OP].

84. În sensul prezentei directive, se aplică de asemenea următoarele definiții:

85. „întreprindere de servicii auxiliare” înseamnă o întreprindere a cărei activitate principală constă în deținerea sau administrarea de proprietăți, administrarea de servicii de prelucrare a datelor sau orice altă activitate similară care este auxiliară activității principale a uneia sau mai multor instituții de credit;

86. „risc asociat folosirii excesive a efectului de levier” înseamnă riscul rezultat din vulnerabilitatea unei instituții față de un efect de levier sau un efect de levier contingent care poate necesita măsuri neplanificate de corectare a planului său de afaceri, inclusiv vânzarea de active în regim de urgență, ceea ce ar putea duce la pierderi sau la reevaluări ale activelor rămase;

87. „abordări interne” înseamnă abordările menționate la articolele 138 alineatul (1), 216, 220, 301 alineatul (2), 277, 352 și 254 alineatul (3) din Regulamentul [inserat de OP];

Titlul II Autorități competente

Articolul 5 Desemnarea și atribuțiile autorităților competente

88. Statele membre desemnează autorități competente care îndeplinesc funcțiile prevăzute în prezenta directivă. Statele membre informează Comisia și ABE în acest sens, indicând orice separare a funcțiilor.

89. Statele membre se asigură că autoritățile competente monitorizează activitățile instituțiilor pentru a verifica respectarea dispozițiilor prezentei directive și ale Regulamentului [inserat de OP].

90. Acestea se asigură că sunt adoptate măsurile adecvate pentru a permite autorităților competente să obțină informațiile necesare pentru a verifica respectarea acestor obligații de către instituții.

91. Statele membre se asigură că autoritățile competente dispun de cunoștințele de specialitate, resursele, capacitatea operațională și independența necesare pentru îndeplinirea funcțiilor de supraveghere și de investigare prevăzute în prezenta directivă și în Regulamentul [inserat de OP]. Autoritățile competente sunt învestite cu toate atribuțiile de supraveghere și de investigare necesare pentru exercitarea funcțiilor lor.

92. Statele membre cer instituțiilor să comunice autorităților competente din statele membre de origine toate informațiile necesare pentru evaluarea conformității lor cu normele adoptate în temeiul prezentei directive și al Regulamentului [inserat de OP]. De asemenea, statele membre se asigură că mecanismele de control intern și procedurile administrative și contabile ale instituțiilor permit în orice moment verificarea conformității lor cu aceste norme.

93. Statele membre se asigură că instituțiile înregistrează toate tranzacțiile și documentează sistemele și procesele care fac obiectul prezentei directive și al Regulamentului [inserat de OP] într-un mod care să le permită autorităților competente să verifice în orice moment conformitatea cu cerințele prezentei directive și ale Regulamentului [inserat de OP].

Articolul 6Coordonarea cu statele membre

În cazul în care în statele membre există mai multe autorități competente pentru supravegherea prudențială a instituțiilor de credit, a societăților de investiții și a instituțiilor financiare, statele membre iau măsurile necesare pentru a organiza coordonarea între aceste autorități.

Articolul 7Cooperarea cu ABE

În exercitarea atribuțiilor care le revin, autoritățile competente iau în considerare convergența în ceea ce privește instrumentele de supraveghere și practicile de supraveghere în punerea în aplicare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative adoptate în temeiul prezentei directive. În acest scop, statele membre se asigură că:

(a) autoritățile competente participă la activitățile ABE;

(b) autoritățile competente fac toate eforturile necesare pentru a respecta liniile directoare și recomandările emise de ABE în conformitate cu articolul 16 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010;

(c) mandatele naționale conferite autorităților competente nu impietează asupra îndeplinirii atribuțiilor care le revin în calitate de membri ai ABE sau în temeiul prezentei directive și al Regulamentului [inserat de OP].

Articolul 8Dimensiunea europeană a supravegherii

În exercitarea atribuțiilor generale care le revin, autoritățile competente dintr-un stat membru iau în calcul în mod corespunzător efectul potențial al deciziilor lor asupra stabilității sistemului financiar din toatele celelalte state membre în cauză, în special în situații de urgență, pe baza informațiilor disponibile la momentul respectiv.

Titlul IIICerințe privind accesul la activitatea instituțiilor de credit

Capitolul 1 Cerințe generale privind accesul la activitatea instituțiilor de credit

Articolul 9Autorizarea

94. Statele membre cer instituțiilor de credit să obțină o autorizație înainte de începerea propriu-zisă a activităților lor. Fără a aduce atingere articolelor 10-14, statele membre stabilesc condițiile pentru eliberarea acestei autorizații și le notifică Autorității bancare europene (ABE).

95. EBA elaborează proiecte de standarde tehnice de reglementare cu privire la următoarele:

(a) informațiile care trebuie furnizate autorităților competente în cererea de autorizare a instituțiilor de credit, inclusiv programul operațiunilor prevăzut la articolul 10;

(b) condițiile de respectare a cerinței prevăzute la articolul 13;

(c) cerințele aplicabile acționarilor și asociaților care dețin o participație calificată;

(d) obstacolele care ar putea împiedica exercitarea efectivă a funcțiilor de supraveghere de către autoritatea competentă, astfel cum se prevede la articolul 14.

Se deleagă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf literele (a) - (d), în conformitate cu procedura prevăzută la articolele 10-14 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.

96. ABE elaborează proiecte de standarde tehnice de punere în aplicare privind formulare, modele și proceduri standard pentru transmiterea acestor informații.

Se conferă Comisiei competența de a adopta standardele tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf, în conformitate cu articolul 15 din Regulamentul (UE) nr. 1093/2010.

97. ABE înaintează Comisiei proiectele de standarde tehnice menționate la alineatele (2) și (3) până la data de 31 decembrie 2015.

Articolul 10Programul de activități și structura organizatorică

Statele membre cer ca cererile pentru autorizare să fie însoțite de un program de operațiuni care să descrie tipurile de activități prevăzute și organizarea structurală a instituției de credit respective.

Articolul 11Cerințe economice

Statele membre nu cer ca cererea pentru autorizare să fie examinată în contextul nevoilor economice ale pieței.

Articolul 12Capitalul inițial

98. Fără a aduce atingere altor condiții generale prevăzute de legislația internă, autoritățile competente nu acordă autorizația în cazul în care instituțiile de credit nu dețin fonduri proprii separate sau în cazurile în care capitalul inițial este mai mic de 5 milioane EUR.

99. Capital inițial include capitalul și rezervele menționate la articolul 24 literele (a)-(e) din Regulamentul [inserat de OP].

100. Statele membre pot decide ca instituțiile de credit care nu îndeplinesc cerințele referitoare la fondurile proprii separate și care funcționau deja la 15 decembrie 1979 să își poată continua activitatea. Statele membre pot excepta respectivele instituții de credit de la îndeplinirea cerințelor prevăzute la articolul 13 alineatul (1) primul paragraf.

101. Sub rezerva următoarelor condiții, statele membre pot acorda autorizația anumitor categorii de instituții de credit al căror capital inițial este inferior celui menționat la alineatul (1):

(a) capitalul inițial nu poate fi mai mic de 1 milion EUR,

(b) statele membre în cauză notifică Comisia și ABE în legătură cu motivele pentru care au recurs la opțiunea respectivă.

Articolul 13 Conducerea efectivă a activității și sediul central

102. Autoritățile competente acordă autorizația instituțiilor de credit numai în momentul în care există cel puțin două persoane care conduc în mod efectiv activitatea instituției de credit respective.

Autoritățile respective nu acordă autorizația în cazul în care persoanele respective nu au o bună reputație sau nu au suficiente cunoștințe, competențe și experiență pentru a avea astfel de responsabilități.

103. Fiecare stat membru solicită următoarele:

(a) orice instituție de credit care este persoană juridică și care, în conformitate cu legislația internă, are un sediu social, are sediul central în același stat membru în care se află sediul social;

(b) orice altă instituție de credit are sediul central în statul membru care i-a acordat autorizația și în care își desfășoară efectiv activitatea.

Articolul 14Acționari și membri

104. Autoritățile competente nu acordă autorizația pentru începerea activității instituțiilor de credit înainte de a primi informații cu privire la identitatea acționarilor sau a membrilor, direcți sau indirecți, persoane fizice sau juridice, care dețin participații calificate, precum și cu privire la valoarea participațiilor acestora.

Pentru a se stabili dacă au fost respectate criteriile privind participația calificată, se ține seama de drepturile de vot menționate la articolele 9 și 10 din Directiva 2004/109/CE[31], precum și de condițiile de cumulare stabilite la articolul 12 alineatele (4) și (5) din directiva respectivă.

Statele membre nu iau în considerare drepturile de vot sau acțiunile pe care le pot deține societățile de investiții sau instituțiile de credit ca urmare a subscrierii de instrumente financiare și/sau a plasării de instrumente financiare în baza unui angajament ferm, prevăzute în anexa I secțiunea A punctul 6 la Directiva 2004/39/CE, cu condiția ca drepturile respective să nu fie exercitate sau utilizate în vreun alt mod pentru a interveni în administrarea activității emitentului și să fie cedate în termen de un an de la data achiziției.

105. Autoritățile competente nu acordă autorizația în cazul în care, având în vedere necesitatea de a asigura administrarea sănătoasă și prudentă a unei instituții de credit, consideră că acționarii sau asociații nu corespund cerințelor.

106. În cazul în care există legături strânse între instituțiile de credit și orice alte persoane fizice sau juridice, autoritățile competente acordă autorizația numai în cazul în care legăturile respective nu împiedică exercitarea efectivă a funcțiilor lor de supraveghere.

Autoritățile competente nu acordă autorizația în cazul în care actele cu putere de lege sau actele administrative ale unei țări terțe, care reglementează activitatea uneia sau mai multor persoane fizice sau juridice cu care instituția de credit respectivă are legături strânse, sau dificultățile survenite în punerea în aplicare a respectivelor acte împiedică exercitarea efectivă a funcțiilor de supraveghere ale autorităților respective.

Autoritățile competente solicită instituțiilor de credit să le ofere informațiile necesare pentru a monitoriza în mod continuu respectarea condițiilor menționate de prezentul alineat.

Articolul 15Refuzul acordării autorizației

În cazul în care o autoritate competentă decide să nu acorde autorizația, aceasta îl informează pe solicitant în legătură cu decizia luată și motivele care au stat la baza acesteia în termen de șase luni de la primirea cererii respective sau, în cazul în care cererea este incompletă, în termen de șase luni de la trimiterea de către solicitant a informațiilor necesare pentru luarea deciziei.

În orice caz, termenul în care se ia o decizie nu va depăși 12 luni de la prim