RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU

privind clauza de exceptare (articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor)

REZUMAT

Pe parcursul discuțiilor privind ajustarea anuală din 2010 a remunerațiilor și pensiilor personalului UE, Consiliul a declarat că recentele crize financiare și economice au condus la o deteriorare gravă și neașteptată a situației economice și sociale în cadrul UE și a solicitat Comisiei să prezinte propuneri adecvate, în temeiul articolului 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor.

În hotărârea pronunțată la 24 noiembrie 2010 în Cauza C-40/10, Curtea de Justiție a subliniat că, în conformitate cu clauza de exceptare, este posibil să se țină seama de consecințele unei deteriorări grave și neașteptate a situației economice și sociale în cazul în care, în cadrul „metodei normale”, remunerațiile funcționarilor publici nu ar fi ajustate destul de repede. Curtea a clarificat faptul că procedura prevăzută la articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor reprezintă singurul mijloc prin care se poate ține seama de o criză economică atunci când se ajustează remunerațiile și, prin urmare, prin care criteriile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din anexa respectivă nu sunt aplicate.

Metoda măsoară cu rigurozitate, pe baza principiului paralelismului, situația economică și socială respectivă în cadrul Uniunii, așa cum aceasta este reflectată în deciziile statelor membre cu privire la salariile funcționarilor publici naționali. Legiuitorul a ales cu grijă criteriile de care trebuie să se țină seama pentru ajustarea remunerațiilor și pensiilor; aceste criterii se pot aplica atât în timpul unei perioade de avânt economic, cât și în timpul unei perioade de încetinire a creșterii economice.

Clauza de exceptare nu este o clauză care ține seama de ciclurile economice: prin urmare, trebuie să fie folosită în cazul unor evoluții extreme în UE și doar dacă metoda nu poate să le măsoare. Aceasta nu trebuie să fie folosită ori de câte ori UE se află într-o fază descendentă a ciclului economic.

Comisia a utilizat 15 indicatori pentru a evalua dacă este necesară utilizarea clauzei de exceptare în 2011. Conform previziunilor economice europene publicate de DG ECFIN la 13 mai 2011, aceștia indică faptul că redresarea economică în UE continuă.

Raportul concluzionează că nu a avut loc nicio deteriorare gravă și neașteptată a situației economice și sociale în cadrul Uniunii în perioada de referință cuprinsă între 1 iulie 2010 și jumătatea lunii mai 2011 și că nu este necesar să se prezinte o propunere în temeiul articolului 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor.

Cu toate acestea, în data de 29 iunie 2011, Comisia a luat notă de proiectul de propunere a unei metode noi, care include modificări posibile ale mecanismului clauzei de exceptare, pentru ca aplicarea acesteia să devină automată în condiții specifice, în viitor.

INTRODUCERE

Pe parcursul discuțiilor privind ajustarea anuală din 2010 a remunerațiilor și a pensiilor funcționarilor UE și ale celorlalți agenți, Consiliul a făcut următoarea declarație:

Consiliul menționează că recentele crize financiare și economice care au avut loc în UE și care au determinat ajustări fiscale majore și o nesiguranță crescută cu privire la locul de muncă în mai multe state membre provoacă o deteriorare serioasă și bruscă a situației economice și sociale în UE. În acest context, Consiliul solicită Comisiei, în conformitate cu articolul 241 din TFUE să prezinte în timp util Parlamentului European și Consiliului, în temeiul articolului 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor și în conformitate cu datele obiective furnizate de Comisie, propunerile adecvate pentru a fi analizate și adoptate înainte de sfârșitul anului 2011.

În temeiul articolului 241 din TFUE, Consiliul, hotărând cu majoritate simplă, poate solicita Comisiei să efectueze toate studiile pe care acesta le consideră oportune pentru realizarea obiectivelor comune și să îi prezinte orice propuneri corespunzătoare. În cazul în care Comisia nu prezintă nicio propunere, aceasta comunică motivele Consiliului.

Prezentul raport este în conformitate cu cererea Consiliului și cu articolul 241 din TFUE. Acesta acoperă perioada care începe de la data efectivă a ultimei ajustări anuale a remunerațiilor și pensiilor (1 iulie 2010) până la momentul în care au fost puse la dispoziție cele mai recente date pentru prezentul raport (mijlocul lunii mai 2011).

CONTEXT JURIDIC

În conformitate cu articolul 65 din Statutul funcționarilor, „ … Consiliul examinează anual nivelul remunerațiilor funcționarilor și ale altor agenți ai Uniunii . Această examinare are loc în luna septembrie, pe baza unui raport comun prezentat de Comisie, întocmit pe baza situației existente la data de 1 iulie și în fiecare țară a Uniunii, a unui indice comun stabilit de Oficiul Statistic al Uniunii Europene, de comun acord cu serviciile naționale de statistică din statele membre. Indicele reflectă situația la 1 iulie în fiecare din țările Uniunii.

În cursul acestei examinări, Consiliul analizează dacă este oportun, în cadrul politicii economice și sociale a Uniunii, să se efectueze o ajustare a remunerațiilor. Se iau în considerare, în special, eventuala majorare a salariilor publice și necesitățile de recrutare.”

În temeiul articolul 65a din Statutul funcționarilor, normele de punere în aplicare a articolelor 64 și 65 sunt prevăzute în anexa XI.

Articolul 3 alineatele (1) și (2) din anexa XI la Statutul funcționarilor prevede:

1. În conformitate cu articolul 65 alineatul (3) din statut, Consiliul hotărăște, înainte de încheierea fiecărui an, cu privire la ajustarea remunerațiilor și pensiilor propusă de Comisie și bazată pe elementele prevăzute la secțiunea 1 din prezenta anexă, cu efect de la 1 iulie.

2. Valoarea ajustării este egală cu produsul multiplicării indicatorului specific cu indicele internațional Bruxelles. Se stabilește valoarea netă a ajustării, într-un procent egal pentru toți funcționarii.

Articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor (clauza de exceptare) stipulează:

În caz de deteriorare gravă și neașteptată a situației economice și sociale în Uniune, evaluată în lumina datelor obiective furnizate în acest sens de către Comisie, aceasta din urmă prezintă propuneri adecvate Consiliului, care hotărăște conform procedurii prevăzute la articolul 336 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

Relația dintre articolul 3 din anexa XI și clauza de exceptare a fost analizată de Curtea de Justiție în hotărârea pronunțată în cauza C-40/10 Comisia/Consiliul. Curtea a subliniat că clauza de exceptare „ … permite ca, într-o situație extraordinară , să se înlăture, în mod punctual, metoda prevăzută la articolul 3 din anexa XI la statut, fără însă a o modifica sau a o abroga pentru anii următorii ” (punctul 74, s-a adăugat sublinierea).

În plus, Curtea a explicat că „ …, după cum a considerat Comisia în raportul său din 27 iunie 1994 privind aplicabilitatea clauzei de exceptare [SEC(94) 1027 final, punctul II.3, p. 5 și 6], această clauză permite să se țină cont de consecințele unei deteriorări a situației economice și sociale atât grave, cât și neașteptate, atunci când, în aplicarea „metodei normale”, remunerațiile funcționarilor nu ar fi ajustate cu o rapiditate suficientă ” (punctul 75, s-a adăugat sublinierea).

Curtea de Justiție a arătat clar că: „… procedura prevăzută la articolul 10 din aceasta constituie unica posibilitate de a ține cont de o criză economică în cadrul ajustării remunerațiilor și de a înlătura, în consecință, criteriile prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din anexa menționată ” (punctul 77, s-a adăugat sublinierea).

„Această concluzie nu poate fi infirmată de faptul că aplicarea articolului 10 din anexa XI la statut depinde de o propunere a Comisiei. Rezultă, printre altele, din articolul 17 al doilea paragraf TUE, că această împrejurare este conformă cu echilibrul instituțional prevăzut de tratate care acordă, în principiu, numai Comisiei dreptul de a propune adoptarea unui act legislativ ” (punctul 78).

OBIECTIVELE șI PRINCIPIILE DE BAZă ALE METODEI

Comisia consideră oportun să se revadă principiile care stau la baza metodei de ajustare a salariilor și pensiilor, care au fost deja explicate în raportul Comisiei privind anexa XI la Statutul funcționarilor [COM (2008) 443].

Dispozițiile actualei metode de ajustare a remunerațiilor și a pensiilor se aplică de la 1 iulie 2004 până la 31 decembrie 2012 și sunt prevăzute la articolele 64, 65 și 65a din Statutul funcționarilor și în anexa XI la acesta.

Principalele obiective ale metodei sunt:

- ajustare salarială automată, pentru a se evita ca activitatea tuturor instituțiilor și agențiilor Uniunii să fie perturbată în fiecare an de negocieri și de posibile greve;

- reguli transparente, eficiente și relativ simple pentru calcularea ajustărilor salariale pentru funcționari și ceilalți agenți din toate instituțiile UE.

Pentru a se asigura faptul că metoda funcționează corespunzător, au fost stabilite următoarele principii:

- egalitatea puterii de cumpărare a funcționarilor UE din diferitele locuri de repartizare;

- paralelismul cu funcționarii publici naționali în ceea ce privește evoluția puterii de cumpărare.

Două aspecte ale metodei ar trebui să fie analizate mai îndeaproape:

- principiul paralelismului;

- decalajul de timp.

Principiul paralelismului

În conformitate cu articolul 1 alineatul (4) din anexa XI, indicatorul specific (global) este calculat pentru a reflecta variația medie a remunerației nete a funcționarilor publici naționali din administrația centrală, în termeni reali, adică după luarea în considerare a inflației în țara în care lucrează. După aceea, astfel cum se prevede la articolul 3 alineatul (2) din anexa XI, inflația prețurilor de consum în Bruxelles, care este locul de referință în care își au locul de muncă majoritatea funcționarilor UE, este măsurată prin indicele internațional Bruxelles (IIB). În final, IIB se înmulțește cu indicatorul specific global pentru a se calcula ajustarea anuală nominală a salariilor de bază ale funcționarilor UE, care poate fi pozitivă sau negativă.

Prin urmare, variația puterii de cumpărare a funcționarilor UE este pe deplin stabilită prin indicatorul specific global, care asigură echivalența cu evoluția puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali. Acesta este principiul paralelismului.

Decalajul de timp inerent metodei

În conformitate cu articolul 1 alineatele (2) și (4) din anexa XI la Statutul funcționarilor, indicele internațional Bruxelles trebuie să țină cont de evoluțiile prețurilor de consum între luna iunie a anului precedent și luna iunie a anului curent, iar Eurostat trebuie să calculeze indicatori specifici care reflectă variația remunerațiilor reale ale funcționarilor publici din administrația centrală, pentru țările din eșantion, între data de 1 iulie a anului precedent și data de 1 iulie a anului în curs. În temeiul articolului 3 alineatul (1) din anexa XI la Statutul funcționarilor, Consiliul, hotărând la propunerea Comisiei, trebuie să ia o decizie înainte de sfârșitul fiecărui an, în vederea adaptării remunerațiilor și a pensiilor, cu efect de la 1 iulie. Prin urmare, ajustarea anuală se aplică cu o întârziere maximă de un an. Există, după aceea, un termen suplimentar de până la șase luni până la adoptarea regulamentului de ajustare salarială, ce trebuie să aibă loc înainte de 31 decembrie, care se aplică retroactiv.

Legiuitorul a considerat că metoda ar putea funcționa cu acest decalaj de timp și că funcționarii UE și ceilalți agenți ar putea suporta impactul inflației anuale. De aceea, articolul 65 prevede un singur termen pe an pentru ajustarea remunerațiilor. Există, cu toate acestea, posibilitatea de a se realiza o ajustare intermediară a remunerațiilor, prevăzută la articolele 4 - 8 din anexa XI la Statutul funcționarilor, în cazul în care se înregistrează o evoluție semnificativă a costului vieții între iunie și decembrie.

CLAUZA DE EXCEPTARE

Cu toate acestea, legiuitorul a adoptat o clauză de exceptare. Această clauză stabilește o serie de condiții care trebuie îndeplinite înainte de luarea oricărei măsuri:

- deteriorarea trebuie să fie și gravă și neașteptată, aceasta trebuie să afecteze situația economică și socială la nivelul Uniunii și trebuie să fie evaluată în funcție de datele obiective furnizate de Comisie;

- deteriorarea trebuie să fie de așa natură încât metoda nu ar fi în măsură să țină seama în mod corespunzător de aceasta, având în vedere natura sa excepțională în ceea ce privește momentul de timp și amploarea.

Clauza de exceptare stipulează faptul că, în cazul în care nu există motive obiective pentru a fi activată, Comisia este obligată să înainteze propuneri adecvate cu privire la care Parlamentul European și Consiliul trebuie să decidă în conformitate cu articolul 336 din TFUE.

Condiții pentru activarea clauzei de exceptare

Formularea clauzei de exceptare ar trebui să fie examinată cu atenție, având în vedere faptul că, pentru a activa clauza, trebuie să fie îndeplinite toate condițiile prevăzute la articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor.

„ Deteriorare ” este un termen utilizat pentru a descrie o înrăutățire a situației economice și sociale. Faptul că a survenit sau nu o deteriorare „ gravă ” a situației economice și sociale ar trebui să fie stabilit avându-se în vedere atât amploarea, cât și durata impacturilor economic și social identificate. Faptul că are sau nu loc o deteriorare „ neașteptată ” a situației economice și sociale trebuie să fie analizat avându-se în vedere viteza și predictabilitatea impacturilor economic și social. În acest context, este deosebit de important să se facă distincția între fluctuațiile normale ale ciclului economic și cele provocate de evenimente externe.

Îndeplinirea condițiilor precizate mai sus ar trebui să fie evaluată utilizându-se indicatori obiectivi diverși, care acoperă atât domeniul economic, cât și cel social. Acești indicatori ar trebui să respecte următorul set de principii relevante și general acceptate[1].

- Un indicator ar trebui să surprindă esența problemei și să aibă o interpretare normativă și clară acceptată.

- Un indicator ar trebui să fie robust și validat din punct de vedere statistic.

- Un indicator ar trebui să fie oportun și să poată fi revizuit.

- Indicatorii ar trebui să se concentreze asupra UE în ansamblu și nu asupra statelor membre individuale.

- Indicatorii ar trebui să fie reciproc coerenți.

- Setul de indicatori ar trebui să fie cât mai transparent și accesibil posibil pentru cetățenii UE.

- Ar trebui să se recurgă la seturile existente de indicatori ori de câte ori este posibil.

În conformitate cu aceste principii, sunt adecvați următorii 15 indicatori:

- activitatea economică: creșterea PIB, cererea internă, stocurile, exporturile nete, consumul privat, consumul din sectorul public, valoarea totală a investițiilor, și inflația (IAPC) în cadrul Uniunii;

- finanțele publice: soldul public general și datoria publică în cadrul Uniunii;

- piața forței de muncă: rata totală a ocupării forței de muncă, rata șomajului și remunerarea lucrătorilor salariați în cadrul Uniunii;

- indicatori de percepție: indicatorul percepției generale asupra economiei și așteptările privind ocuparea forței de muncă în cadrul Uniunii.

Pentru a evalua dacă criteriile stabilite în clauza de exceptare sunt îndeplinite în prezent, analiza situației economice și sociale ar trebui să fie efectuată pentru perioada iulie 2010 - mijlocul lunii mai 2011 (sub rezerva disponibilității datelor sau a previziunilor relevante), întrucât ajustarea anuală pe 2010 a acoperit deja perioada până la 1 iulie 2010. Acest lucru este conform cu definiția deteriorării „neașteptate”, menționată la articolul 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor. Cu toate acestea, este prezentată o perioadă mai îndelungată, pentru a se oferi o imagine de ansamblu atunci când este cazul.

Menținerea principiului paralelismului

Metoda măsoară cu rigurozitate, pe baza principiului paralelismului, situația economică și socială respectivă în cadrul Uniunii, așa cum aceasta este reflectată în deciziile statelor membre cu privire la salariile funcționarilor publici naționali. Legiuitorul a ales cu grijă criteriile de care trebuie să se țină seama pentru ajustarea remunerațiilor și pensiilor; aceste criterii se pot aplica atât în timpul unei perioade de avânt economic, cât și în timpul unei perioade de încetinire a creșterii economice.

Metoda de ajustare a remunerațiilor și pensiilor este în vigoare de aproape patruzeci de ani. În această perioadă de timp îndelungată, economia UE a cunoscut perioade de creștere economică rapidă, precum și perioade de încetinire a creșterii economice.

Principiul paralelismului cu funcționarii publici naționali în ceea ce privește variațiile puterii de cumpărare, care a fost consacrat în Statutul funcționarilor din 1962, trebuie să fie menținut și într-o perioadă de încetinire a creșterii economice în Uniunea Europeană. Acest lucru este în deplină conformitate cu articolul 65, care prevede că trebuie să se țină seama în mod special de orice majorări ale salariilor din serviciile publice, în cursul examinării anuale.

Cu toate acestea, în cazul în care există o deteriorare gravă și neașteptată de care metoda nu ar putea să țină seama în mod corespunzător, având în vedere natura sa excepțională în ceea ce privește momentul sau amploarea, ar trebui să fie folosită clauza de exceptare.

O interpretare diferită ar conduce la rezultate incoerente: în ciuda capacității metodei de a ține seama în mod corespunzător de evoluțiile economice și sociale în cadrul UE prin efectul lor asupra salariilor funcționarilor publici naționali, legiuitorul ar trebui să adopte măsuri excepționale în ceea ce privește ajustarea anuală a remunerațiilor și pensiilor funcționarilor UE. O astfel de interpretare nu s-ar încadra în politica economică și socială a Uniunii Europene, în conformitate cu articolul 65 din Statutul funcționarilor.

Același lucru este valabil și pentru decalajul de timp inerent metodei. Perioada de referință, prin definiție, determină o întârziere maximă de un an a ajustării salariilor (deși, în practică, este probabil ca întârzierea să fie mai mică). În timp ce legiuitorul a considerat că metoda ar trebui să funcționeze cu acest decalaj de timp, clauza de exceptare face posibilă, în mod clar, reducerea acestuia, dacă statele membre ar lua măsuri extreme pentru a ajusta salariile funcționarilor publici naționali, care ar trebui să se aplice funcționarilor UE fără a se mai aștepta exercițiul anual următor de ajustare.

Prin urmare, propunerile corespunzătoare, în cazul în care este necesar, ar trebui să fie astfel încât să reflecte evoluțiile excepționale de care metoda nu a ținut seama în mod adecvat. Aceste propuneri nu ar trebui să depășească dispozițiile normelor de punere în aplicare stabilite în anexa XI la Statutul funcționarilor: nu există nici un motiv obiectiv pentru a se aplica alte criterii decât schimbarea puterii de cumpărare în administrațiile publice ale statelor membre, deoarece acest lucru ar submina efectele metodei și ar impune măsuri suplimentare privind personalul UE care nu au fost aplicate personalului din statele membre.

În cele din urmă, clauza de exceptare nu este o clauză de ciclu economic. Astfel cum s-a explicat anterior, legiuitorul a ales cu atenție criteriile economice și sociale de care trebuie să se țină seama pentru ajustări ale salariilor și ale pensiilor; aceste criterii pot fi aplicate într-o perioadă de creștere economică, precum și într-o perioadă de încetinire a creșterii economice. Metoda poate fi aplicată deopotrivă și când salariile din statele membre cresc sau scad, iar câștigul sau pierderea în ceea ce privește puterea de cumpărare a funcționarilor publici naționali se va reflecta direct în salariile și pensiile funcționarilor UE. Prin urmare, clauza de exceptare trebuie să fie folosită în cazul unor evoluții extreme în UE și doar dacă metoda nu poate să le măsoare. Aceasta nu trebuie să fie folosită ori de câte ori UE se află într-o fază descendentă a ciclului economic.

SITUAțIA ECONOMICă șI SOCIALă ÎN UE

La fel ca majoritatea episoadelor de criză financiară declanșate de tensiuni financiare, recenta criză a fost precedată de o perioadă relativ îndelungată de creștere rapidă a creditelor, de prime de risc reduse, de o creștere a prețurilor activelor și, mai ales, de apariția unor bule în sectorul imobiliar. Eșecul unor bănci în a-și valorifica fondurile de investiții încă din vara anului 2007 a confirmat suspiciunea că o criză financiară ar putea apărea, din cauza expunerii mari a băncilor la creditele ipotecare cu grad ridicat de risc americane, cu câteva luni înainte de izbucnirea, cu adevărat, a crizei, în 2008.

Autoritățile publice continuau să perceapă criza emergentă ca pe o problemă de lichiditate, iar colapsul sistemic era considerat improbabil, până când evenimentele din septembrie 2008 le-au determinat să reacționeze puternic, pentru a restabili rapid calmul pe piețele financiare.

Între timp, răspunsurile adecvate în materie de politici macroeconomice, au contribuit la limitarea duratei crizei și au pregătit condițiile pentru redresare economică[2].

Pentru a determina dacă perioada de referință aleasă (1 iulie 2010 - mijlocul lunii mai 2011) este cea mai adecvată pentru a se aprecia dacă ar trebui aplicată clauza de exceptare, ar trebui analizate, pe scurt, evoluțiile de dinaintea acestei perioade.

Perioada precedentă

Ajustări anuale în 2009 și în 2010

În perioada iulie 2008 – iulie 2009, indicatorul specific global a arătat o creștere de 2,7 % a puterii de cumpărare a funcționarilor publici din administrația centrală (a se vedea tabelul 1). Această creștere, precum și indicele internațional Bruxelles (IIB) (0,9 %) au însemnat o valoare de ajustare de până la 3,7 % în plus pentru iulie 2009 – iulie 2010, datorită decalajului de timp inerent metodei (a se vedea tabelul 2). Prin paralelism, creșterea puterii de cumpărare a funcționarilor europeni în iulie 2009 – iulie 2010 este egală cu cea a funcționarilor publici naționali în perioada precedentă de un an (2,7 %).

[pic]

În perioada iulie 2009 – iulie 2010, șase din cele opt state membre utilizate în eșantion au adoptat creșteri ale salariilor nominale (a se vedea tabelul 3). În medie, acestea au însemnat mai mult sau mai puțin o înghețare a salariilor nominale (-0,6 %, inclusiv corecția franceză; -0,3 % în realitate[3]). În principal din cauza inflației (1,7 %), acest fapt a dus la o scădere a puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali (-2,2 %). Prin paralelism, aceasta s-a reflectat în mod automat în revizuirea din 2010 când remunerația funcționarilor europeni a fost, de asemenea, înghețată[4] (a se vedea tabelul 4).

[pic]

Statele membre care constituie eșantionul au adoptat ajustări ale salariilor în perioada 2007-2010 care nu pot fi rezonabil considerate ca fiind susceptibile să producă rezultate excesive, dat fiind decalajul de timp inerent metodei: aceste ajustări au condus cel mult la o scădere de 2,2 % a puterii de cumpărare în perioada iulie 2009 – iulie 2010. În același timp, alte state membre, în special cele noi, au aplicat reduceri salariale (a se vedea tabelul 5). În ansamblu, indicatorul specific pentru cele 27 de state membre ar fi de -2,0 %, ceea ce ar fi condus la o valoare de ajustare și mai mare pentru salariile UE. Conform estimărilor Eurostat din martie 2011, este prevăzută o reducere ulterioară de 1,3 % pentru perioada iulie 2010 – iulie 2011.

Dacă reducerea salariilor ar fi fost pusă în aplicare de mai multe state membre, reprezentând o proporție semnificativă din PIB-ul UE și, prin urmare, prin definiție, ar fi fost reflectată în indicatorul specific global, Comisia ar fi prezentat propuneri corespunzătoare pentru a semnala scăderea puterii de cumpărare a funcționarilor UE.

[pic]

Cu toate acestea, efectul decalajului de timp din această perioadă nu a fost considerat excesiv. Amplitudinea efectului decalajului de timp poate fi evaluată prin determinarea diferenței dintre variația puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali și cea a funcționarilor UE, într-un anumit an. Această diferență a fost de -4,0 % în perioada iulie 2008 – iulie 2009, aceasta însemnând că variația puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali a fost cu 4,0 puncte mai mare decât cea a funcționarilor UE. Puterea de cumpărare a funcționarilor publici naționali a crescut, într-adevăr, cu 2,7 % în această perioadă, în timp ce puterea de cumpărare a funcționarilor UE a scăzut cu 1,3 %. În perioada iulie 2009 – iulie 2010, s-a înregistrat o situație aproape inversă, cu o diferență egală cu 4,9 %, întrucât funcționarii UE au beneficiat, prin paralelism, de creșterea puterii de cumpărare care fusese acordată funcționarilor publici naționali în perioada precedentă (a se vedea tabelul 6).

[pic]

Aplicarea metodei în 2009 a condus la o ajustare anuală de 3,7 % pentru funcționarii UE, pe care Consiliul a considerat-o inadecvată la acel moment. Totuși, creșterea aceasta a rezultat din principiul paralelismului (întrucât salariile din serviciile publice naționale crescuse), iar efectul decalajului de timp, deși demn de remarcat, era încă rezonabil și era improbabil ca acesta să împiedice funcționarea adecvată a metodei. Prin urmare, nu a fost necesar să se aplice clauza de exceptare în 2009.

Abatere de la principiul general al paralelismului

Pentru a aplica principiul paralelismului prevăzut în metoda de ajustare a remunerațiilor funcționarilor UE, se monitorizează variația salariilor funcționarilor publici naționali și se aplică variația medie a puterii lor de cumpărare pentru a determina evoluțiile puterii de cumpărare a salariilor funcționarilor UE. Cu toate acestea, este luată în considerare ajustarea anuală calculată prin referire la o anumită perioadă de douăsprezece luni, pentru a se ajusta salariile în serviciul public al UE pe parcursul anului următor. Prin urmare, puterea de cumpărare a funcționarilor UE urmează puterea medie de cumpărare a funcționarilor publici naționali din statele membre care constituie eșantionul reprezentativ, cu un decalaj de timp sistematic, inerent metodei (a se vedea figura 1, tabelul 7 și tabelul 8).

[pic]

[pic]

[pic]

Cu toate acestea, așa cum s-a evidențiat deja de către Comisie în 2008[5], principiul paralelismului este parțial invalidat, în detrimentul potențial al funcționarilor UE, din două motive. Deși salariile lor sunt afectate de variația contribuțiilor sociale naționale prin indicatorul specific, contribuțiile sociale plătite de funcționarii UE sunt ajustate periodic în mod independent. Prelevarea specială, care reprezintă o reținere suplimentară din remunerația funcționarilor UE, introduce un alt element de dublă contabilizare. Pentru a face o comparație adecvată între puterea de cumpărare a funcționarilor publici naționali și cea a funcționarilor UE, ar trebui să fie luate în considerare aceste elemente (a se vedea figura 2, tabelul 9 și tabelul 10).

[pic]

[pic]

[pic]

În consecință, puterea cumulativă de cumpărare[6] a funcționarilor publici naționali a scăzut cu aproximativ 1,8 % între 2004 și 2010, în timp ce cea a funcționarilor UE a scăzut cu 4,3 % în aceeași perioadă.

Principiul paralelismului ar trebui să fie menținut de la un ciclu economic la altul. Aceasta decurge din ipoteza potrivit căreia statele membre ar trebui să adopte măsuri adecvate în ceea ce privește funcționarii lor publici naționali, ceea ce ar avea un impact direct asupra salariilor funcționarilor UE. În pofida acestui principiu, remunerațiile funcționarilor UE au fost semnificativ diferite de remunerațiile funcționarilor publici naționali începând din 2004, în detrimentul funcției publice a UE.

Evaluarea situației sociale și economice a UE în perioada de referință

Redresarea economică a UE este în curs

Recesiunea a luat sfârșit în toamna anului 2009 și a pregătit condițiile unei redresări susținute de o creștere puternică în al doilea trimestru al anului 2010, activitatea economică crescând cu 1 % (de la un trimestru la altul în zona euro), în mare parte datorită unei relansări a exporturilor în sectorul industrial. Întrucât ritmul de creștere a scăzut în al treilea și al patrulea trimestru (0,3 %), redresarea economică a UE a încetinit în a doua jumătate a anului 2010, deoarece economia mondială nu a înregistrat nicio creștere, iar condițiile meteorologice nefavorabile din Europa au avut un impact negativ asupra creșterii investițiilor în trimestrul patru al anului 2010. În ansamblu, pentru întregul an 2010, PIB-ul a crescut cu 1,8 % atât în zona euro, cât și în UE. Previziunile din primăvară ale DG ECFIN confirmă faptul că redresarea economiei UE continuă[7]. Se estimează că, în Europa, creșterea economică va continua urmând o tendință de aproximativ 1,7 % (zona euro) și de 1,8 % (UE), atât în 2011, cât și în 2012 (a se vedea figura 3).

[pic]După ce în martie 2009 a atins cea mai scăzută valoare înregistrată începând din 1990 (66,9), indicatorul percepției generale asupra economiei[8] a depășit, în aprilie 2010, valoarea sa medie din perioada 1990 – 2010 (100 prin definiție). De atunci, acesta a crescut constant până în martie 2011, ajungând la 107,4, dar a scăzut într-o oarecare măsură în aprilie și în mai 2011 (a se vedea figura 4). Această creștere semnificativă înregistrată începând din martie 2009 se datorează, în principal, percepției care prevalează în sectorul industrial[9].

[pic]Redresarea economică în curs a fost determinată de exporturi, care au crescut cu 4,4 % (de la un trimestru la altul) în al doilea trimestru al anului 2010, înainte de a încetini într-o oarecare măsură, înregistrând un nivel de 2,2 % și de 1,8 % în cursul trimestrului al treilea, respectiv al patrulea. Principalii factori care au contribuit la creșterea PIB-ului în a doua jumătate a anului 2010 au fost exporturile nete, evoluțiile în ceea ce privește investițiile nereușind să ia locul exporturilor, ca principal motor al creșterii economice. Stocurile au avut o contribuție negativă la creșterea PIB-ului în prima jumătate a anului 2010, în timp ce, în cursul ultimului trimestru al anului 2010, s-au înregistrat unele semne încurajatoare în ceea ce privește consumul privat (a se vedea figura 5).

Finanțele publice în UE s-au deteriorat vertiginos în ultimii ani. Deficitul bugetar public total a crescut de la sub 1 % din PIB în 2007 până la aproape 7 % din PIB în 2009. Acest lucru a condus la o creștere puternică a raportului datorii - PIB pentru UE. Cu toate acestea, deteriorarea pozițiilor fiscale nu se datorează numai factorilor ciclici, aceasta începând cu mult înainte de scăderea vertiginoasă a activității economice în perioada 2008-2009. În 2010, rezultatele bugetare nu se vor mai deteriora și s-ar putea chiar să se îmbunătățească, ca urmare a unei creșteri economice mai bune decât se estimase și deoarece, încetul cu încetul, efectul măsurilor de stimulare fiscală pentru sprijinirea creșterii economice nu se mai face simțit.

[pic]

Finanțele publice încep să se ajusteze

Răspunsul UE la criză a fost rapid și decisiv. Pe lângă intervenții în vederea stabilizării, restaurării și reformării sectorului bancar, în decembrie 2008 a fost lansat Planul european de redresare economică (PERE). Obiectivul Planului european de redresare economică l-a constituit restabilirea încrederii și sprijinirea cererii printr-o injecție coordonată de putere de cumpărare în economie, împreună cu investiții și măsuri strategice de consolidare a piețelor afacerilor și forței de muncă. Aceste intervenții costisitoare au avut un impact semnificativ asupra finanțelor publice: raportul datorie-PIB al uneia din primele patru economii dintre cele mai mari economii din Europa depășește 75 %, cu mult peste pragul prevăzut în Pactul de stabilitate și de creștere. În general, datoria publică a ajuns la 80,2 % din PIB în cadrul UE și se estimează că își va menține în continuare tendința ascendentă în perioada prognozată (2011 – 2012), atingând 83,3 % din PIB în 2012 (a se vedea figura 6).

[pic]

În acest context, guvernele au inițiat deja măsuri în vederea ajustării fiscale și a reformelor structurale ale finanțelor publice: mai mult de jumătate din statele membre sunt pe punctul de a avea un deficit public mai scăzut în 2010, față de 2009; se prevede ca deficitul public în UE să scadă de la 6,4 % din PIB în 2010 la 4,7 % în 2011 și la 3,8 % în 2012. Persistența unor niveluri ridicate de îndatorare ar putea, într-adevăr, să afecteze redresarea economică, în principal prin trei canale: economii mai mari ale gospodăriilor, finanțarea deficitelor prin fiscalitate care generează distorsiuni și creșterea primelor de risc publice. De asemenea, efectul de credibilitate poate contrabalansa impactul negativ al consolidării, care determină un efect de contracție. Principala preocupare este să se evite noi turbulențe pe piețele datoriilor suverane, așa cum s-a întâmplat la începutul anului 2010.

În ansamblu, redresarea economică în UE pare să se concretizeze, cu măsuri de ajustare a finanțelor publice în curs de desfășurare, inflația rămânând, în mare măsură, sub control[10].

Inflația se menține moderată

În pofida unor rate ridicate de îndatorare, inflația se menține moderată: Se preconizează ca inflația IAPC să ajungă la un procent mediu de 2,1 în 2010 în cadrul UE și să crească la 3,0 % în 2011, înainte de a scădea la 2,0 % în 2012 (a se vedea figura 7).

[pic]

În acest context, nu se preconizează niciun scenariu de spirală inflaționistă în viitorul apropiat. Cu toate acestea, temerile legate de disfuncționalitate în aprovizionarea cu petrol în urma evoluțiilor din Orientul Mijlociu și Africa de Nord exercită presiune asupra prețurilor la produsele de bază.

Ar putea exista efecte secundare ale creșterii prețurilor la produsele de bază asupra inflației dacă cei care stabilesc prețurile și salariații manifestă reticență în ceea ce privește absorbția în totalitate a costurilor. Întrucât cei care stabilesc prețurile transferă o parte din costuri la costurile de producție, iar salariații cer salarii mai mari (pentru compensarea costurilor mai mari ale energiei), o spirală salarii-prețuri ar putea fi posibilă. În acest mod, șocul inițial al prețurilor la produsele de bază s-ar perpetua. Mai mult, acest mecanism ar conduce la o creștere simultană a prognozelor inflației, fapt care ar influența atât strategiile privind prețurile ale societăților, cât și negocierile salariale.

Cu toate acestea, la ora actuală nu se observă niciun semn de efecte secundare în economia europeană, iar Banca Centrală Europeană, care monitorizează situația, este pregătită să aplice o politică monetară mai strictă în intenția de a menține inflația aproape de ținta stabilită. Într-adevăr, la acest moment prognozele privind inflația sunt aproape de ținta stabilită, iar acordurile salariale și stabilirea prețurilor în afara pieței alimentelor și a celei a energiei nu prezintă motive de îngrijorare. În negocierile salariale cele mai recente din UE nu există nicio cerere excesivă în ceea ce privește salariile.

Este posibil ca probabilitatea reapariției efectelor secundare în lunile următoare să nu fie foarte ridicată. Situația cu care se va confrunta economia UE în viitorul apropiat este foarte diferită de cea care exista la momentul șocurilor petroliere din anii ’70, când șocul inițial al prețurilor la energie nu a avut nevoie decât de un an pentru a se propaga la inflația de bază. În prezent, politica monetară este mai credibilă, salariații se confruntă cu o flexibilitate mai mare pe piața forței de muncă, iar vânzătorii de bunuri și servicii se confruntă cu o concurență sporită. Ritmul lent de creștere al economiei europene va contribui, de asemenea, la menținerea inflației sub control.

Situația de pe piața forței de muncă a început să se stabilizeze

Suprimarea locurilor de muncă a încetat în al doilea trimestru al anului 2010. După o valoare maximă de 9,6 %, se estimează că rata șomajului în UE va scădea ușor în 2011, la 9,5 %, și mai semnificativ în 2012, atingând valoarea de 9,1 % (a se vedea figura 8).

[pic]

Mai precis, piața forței de muncă din zona euro s-a dovedit surprinzător de rezistentă pe durata recesiunii în comparație cu experiența anterioară, în special întrucât măsurile de politică luate în timpul crizei au reușit să mențină locurile de muncă ale lucrătorilor în vârstă și ale femeilor. Estimările privind ocuparea forței de muncă au urmat o tendință ascendentă de la începutul anului 2010, în special în sectorul de producție, dar și în domeniul serviciilor, în cazul cărora media pe termen lung (MTL) este pe punctul de a fi depășită (a se vedea figura 9).

[pic]Cu toate acestea, putem observa diferențe considerabile în ceea ce privește abordarea șomajului în diverse țări, datorită situațiilor și structurilor diferite ale piețelor naționale ale muncii. Unele țări au fost afectate în mod deosebit, în nouă state membre înregistrându-se rate ale șomajului de peste 10 %.

Remunerarea din sectorul public față de economia totală

Comisia consideră, de asemenea, că s-ar putea să fie util să se compare situația lucrătorilor salariați din sectorul public cu cea a economiei totale în UE. În acest scop, se poate considera că remunerarea lucrătorilor salariați, care măsoară costul total al muncii pentru toți angajații, definit ca salarii brute care includ plata orelor suplimentare și prime, împreună cu prestațiile în natură primite și contribuțiile sociale ale angajatorului[11], atât în sectorul public (sectorul administrației publice[12]), cât și în economia totală. Ar trebui remarcat faptul că datele privind economia totală le includ pe cele corespunzătoare sectorului public. Ponderea sectorului public în economia totală este de ordinul a 22 %.

Putem observa, în general, că remunerarea în sectorul privat este corelată foarte strâns cu ciclurile economice: remunerarea lucrătorilor salariați în economia totală a crescut cu 5,3 % în 2007 și cu 4,3 % în 2008, dar a scăzut cu 0,2 % în 2009, în plină criză financiară, în timp ce PIB-ul a scăzut cu 4,2 % (a se vedea figura 11).

Cu toate acestea, deși este posibil ca remunerarea în serviciul public să nu urmeze neapărat ciclurile economice, creșterea anuală a remunerării lucrătorilor salariați din sectorul public a scăzut de la 3,7 % la 1,2 % în 2010. Potrivit previziunilor DG ECFIN, se preconizează că această tendință va continua în 2011 (0,6 %) și în 2012 (1,3 %), în timp ce este foarte probabil ca remunerarea în economia totală să crească cu 2,4 % în 2011 și cu 3,2 % în 2012 (a se vedea figura 10).

De asemenea, deși redresarea economică a început în 2010, variațiile cumulative ale remunerării în economia totală înregistrate începând cu 2004 sunt deja pe punctul de a depăși variațiile cumulative ale remunerării în sectorul public în cursul aceleiași perioade (a se vedea figura 11): din 2004 până în 2010, remunerările în UE au crescut în termeni nominali cu 28 % în sectorul public, față de 25 % în sectorul privat, în principal din cauza declinului activității economice. Potrivit previziunilor DG ECFIN, este foarte probabil să crească la 31 % până în 2012 (începând cu 2004) în sectorul public, față de 32 % în sectorul privat.

În ansamblu, impactul crizei în sectorul public a fost întârziat și a avut o amploare mai redusă față de sectorul privat. Cu toate acestea, consecințele crizei vor continua să fie resimțite multă vreme de către funcționarii publici, atât în statele membre, cât și în instituțiile UE, din cauza necesității aplicării unor măsuri de austeritate bugetară semnificative în următorii ani.

[pic]

[pic]

[pic]

CONCLUZIE

Clauza de exceptare nu trebuie să fie aplicată ori de câte ori există un declin al activității economice. Legiuitorul a ales cu atenție criteriile economice și sociale de care trebuie să se țină seama pentru ajustările salariilor și pensiilor; aceste criterii se pot aplica atât în timpul unei perioade de avânt economic, cât și de încetinirea creșterii economice. Metoda poate fi aplicată în egală măsură când salariile din statele membre cresc sau scad, iar câștigul sau pierderea puterii de cumpărare a funcționarilor publici naționali se va reflecta direct în salariile și pensiile funcționarilor publici ai UE. Prin urmare, clauza de exceptare trebuie să fie folosită în cazul unor evoluții extreme în UE și doar dacă metoda nu poate să le măsoare. Aceasta nu trebuie folosită ori de câte ori UE se află într-o fază descendentă a unui ciclu economic.

Din argumentele și analizele prezentate anterior rezultă că, în perioada de referință 1 iulie 2010 - mijlocul lunii mai 2011, nu a existat o deteriorare gravă și neașteptată a situației economice și sociale în cadrul Uniunii. Mai mult, nu s-a identificat niciun eveniment care să nu fi fost sau să nu fi putut fi luat în calcul de metodă. Prin urmare, Comisia consideră că nu este necesar să prezinte o propunere în temeiul articolului 10 din anexa XI la Statutul funcționarilor.

Cu toate acestea, în data de 29 iunie 2011, Comisia a luat notă de proiectul de propunere a unei metode noi, care include modificări posibile ale mecanismului clauzei de exceptare, pentru ca aplicarea acesteia să devină automată în condiții specifice, în viitor.

[1] Cele mai multe dintre acestea sunt principiile convenite pentru metoda deschisă de coordonare (MDC) privind incluziunea și protecția socială. MDC este folosită de către statele membre pentru a sprijini procesele de stabilire, punere în aplicare și evaluare a politicilor lor sociale și pentru a dezvolta cooperarea lor reciprocă. Un instrument de guvernanță bazat pe obiective și indicatori comuni, metoda completează instrumentele legislative și financiare ale politicii sociale. Este parte a procesului de punere în aplicare a procesului de coordonare a politicilor sociale, în special în contextul Strategiei de la Lisabona (în prezent Europa 2020).

[2] Sursa : Criza economică în Europa: cauze, consecințe și răspunsuri , iulie 2009, DG ECFIN.

[3] În ajustarea din 2010 s-a ținut seama de impactul unei erori în cifrele Franței privind ajustarea din 2009, întrucât corectarea ajustării din 2009 nu a fost posibilă din cauza necesității de a se respecta hotărârea în cauza C-40/10.

[4] O ușoară creștere a salariilor de bază de 0,1%, care, după ce s-a luat în considerare creșterea ratei contribuției la sistemul de pensii și a prelevării speciale, au avut drept rezultat o reducere a salariilor nete.

[5] Raport al Comisiei către Parlamentul European și către Consiliu privind anexa XI la Statutul funcționarilor, COM (2008) 443 final, 10.7.2008.

[6] Aceasta se calculează prin combinarea variației puterii de cumpărare de la un an la altul între 2004 – 2010.

[7] În următoarele secțiuni, cifrele corespunzătoare anilor 2011 și 2012 provin din previziunile din primăvara anului 2011 ale DG ECFIN.

[8] Anchetele privind activitățile economice și consumatorii furnizează lunar analize și estimări cu privire la diverse aspecte ale activității economice din diferite sectoare ale economiei: industrie, servicii, construcții și comerț cu amănuntul, precum și cu privire la consumatori. Pentru fiecare dintre cele cinci sectoare analizate, sunt stabiliți „indicatorii privind încrederea” pentru a reflecta percepțiile și așteptările generale la nivelul fiecărui sector într-un index unidimensional. Pentru a putea urmări activitatea economică în general, începând cu 1985, se calculează un indicator mai extins al percepției generale asupra economiei, ca o sumă ponderată a acestor cinci indicatori.

[9] Sursa : Rezultatele anchetei privind activitățile economice și consumatorii , mai 2011, DG ECFIN.

[10] Sursa : Previziunile economice europene – primăvara anului 2011 , DG ECFIN.

[11] Drept consecință, acestea reflectă schimbările ratei de ocupare a forței de muncă și ale politicii în materie de bunăstare, precum și nivelul salariilor.

[12] Sectorul public reprezintă administrația publică în prezenta secțiune. Sectorul administrației publice cuprinde toate unitățile instituționale care sunt producători non-piață și a căror producție este destinată consumului individual și colectiv, și care sunt finanțate, în cea mai mare parte, din contribuțiile obligatorii vărsate de unitățile aparținând altor sectoare și/sau de toate unitățile instituționale a căror activitate principală constă în redistribuirea veniturilor și a avuției naționale. Unitățile instituționale cuprind entități publice și unele instituții non-profit și fondurile de pensii autonome. Sectorul administrației publice este divizat în patru subsectoare: administrația centrală, administrațiile statelor federale, administrațiile locale și administrațiile de securitate socială.