[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 10.11.2010

COM(2010) 651 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

referitor la punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 734/2008 al Consiliului privind protecția ecosistemelor marine vulnerabile din marea liberă împotriva efectelor nocive ale uneltelor de pescuit de fund

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

referitor la punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 734/2008 al Consiliului privind protecția ecosistemelor marine vulnerabile din marea liberă împotriva efectelor nocive ale uneltelor de pescuit de fund

În temeiul dispozițiilor articolului 13 din Regulamentul (CE) nr. 734/2008 al Consiliului, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind punerea în aplicare a regulamentului respectiv până la 30 iunie 2010 care poate fi însoțit, după caz, de propuneri de modificare a regulamentului.

1. Context

2. Caracteristici ale ecosistemelor marine vulnerabile

Se cunoaște faptul că unele elemente componente ale fundului mării precum munții submarini, recifele și izvoarele hidrotermale reprezintă focare ale biodiversității care atrag un număr mare de pești. Astfel de ecosisteme sunt extrem de vulnerabile din diferite motive, cum ar fi ritmul redus de creștere la mari adâncimi și vulnerabilitatea unor organisme precum coralii și bureții, care asigură baza structurală a habitatelor. În pofida progreselor înregistrate de cercetările științifice privind astfel de organisme și ecosisteme în ultimii ani, inclusiv prin proiecte susținute de UE precum Hermes, Hermione și Coralfish, sunt necesare în continuare informații suplimentare referitoare la biologia și localizarea acestora sau la activitățile de pescuit conexe. Ecosistemele vulnerabile sunt amenințate de cauze naturale cum ar fi schimbările climatice și acidificarea oceanelor, precum și de multiple activități antropogene, între care se numără pescuitul de fund în apele profunde, exploatarea minieră de adâncime, bioprospecțiile și turismul submarin în apele profunde. Chiar dacă astfel de activități generează venituri financiare, ele contribuie la distrugerea habitatelor în cauză și, prin urmare, la pierderea continuă a biodiversității marine.

3. Acțiuni la nivel internațional și la nivelul UE

Impactul practicilor de pescuit distructive, inclusiv traularea fundului mării, asupra ecosistemelor marine vulnerabile (EMV) din marea liberă a reprezentat de multă vreme un domeniu de interes pentru comunitatea internațională. Dezbateri referitoare la acest domeniu au avut loc în cadrul Adunării generale a Organizației Națiunilor Unite (ONU) încă din 2004. Procesul a culminat în 2006 prin adoptarea Rezoluției 61/105 a Adunării generale a ONU, la care Comunitatea Europeană a contribuit în mod major.

La rândul său, UE a adoptat Regulamentul (CE) nr. 734/2008 al Consiliului privind protecția ecosistemelor marine vulnerabile din marea liberă împotriva efectelor nocive ale uneltelor de pescuit de fund. Regulamentul a transpus măsurile prevăzute de Rezoluția 61/105 a Adunării generale a ONU în dreptul Uniunii Europene, el fiind chiar mai strict în anumite privințe. UE a fost prima dintre organizațiile regionale și statele în cauză care a adoptat astfel de norme, care se adresează navelor aflate sub pavilionul statelor sale membre și se referă la zonele din marea liberă pentru care nu au fost instituite organizații regionale de gestionare a pescuitului sau pentru care nu au fost aplicate măsuri temporare pe durata negocierilor pentru instituirea acestor organizații. Regulamentul a fost considerat necesar deoarece în UE există un număr apreciabil de traulere de fund care sunt active în zone în care nu există organizații regionale de gestionare a pescuitului, în special în Atlanticul de Sud-Vest.

Propunerea de regulament al Consiliului a fost însoțită de o evaluare de impact, care propunea trei opțiuni: netranspunerea Rezoluției 61/105 a Adunării generale a ONU, interzicerea unilaterală a activităților de pescuit de fund în apele profunde ale navelor din UE, sau aplicarea rezoluției prin intermediul unui regulament al Consiliului. A fost preferată ultima opțiune, întrucât aceasta permitea continuarea activităților de pescuit de adâncime, în cazul în care nu dăunau mediului, asigurând în același timp protecția ecosistemelor marine vulnerabile și, prin urmare, respectarea angajamentelor adoptate de UE în cadrul ONU.

În acest timp, pe plan internațional, Uniunea Europeană a încurajat adoptarea de măsuri similare în contextul organizațiilor regionale de gestionare a pescuitului relevante, în ciuda opoziției unora dintre părțile contractante. Din acest motiv, UE nu s-a bucurat întotdeauna de succes în ceea ce privește adoptarea tuturor măsurilor propuse, inclusiv a celor referitoare la închiderea anumitor zone și stabilirea unor niveluri limită.

4. Principalele caracteristici ale Rezoluției 61/105 a Adunării generale a ONU

Punctele 80 – 91 din Rezoluția 61/105 a Adunării generale a ONU prevăd că:

a) Statele și organizațiile regionale de gestionare a pescuitului trebuie să gestioneze în mod durabil stocurile de pești de adâncime și să protejeze ecosistemele marine vulnerabile împotriva practicilor de pescuit distructive, în conformitate cu principiul precauției și cu abordările ecosistemice.

b) În zone aflate în afara jurisdicției naționale în care nu există organizații sau acorduri regionale de gestionare a pescuitului cu competențe de reglementare a pescuitului de adâncime sau în care nu au fost aplicate măsuri intermediare, organizațiile regionale de gestionare a pescuitului și statele de pavilion au obligația de a evalua, până la 31 decembrie 2008, impactul tuturor tipurilor de pescuit de adâncime din marea liberă și fie să asigure prevenirea efectelor negative semnificative asupra ecosistemelor marine vulnerabile, fie să interzică activitățile de pescuit cu astfel de efecte.

c) În zone aflate în afara jurisdicției naționale în care nu există organizații sau acorduri regionale de gestionare a pescuitului cu competențe de reglementare a pescuitului de adâncime sau în care nu au fost aplicate măsuri intermediare, organizațiile regionale de gestionare a pescuitului și statele de pavilion au obligația să interzică pescuitul de fund în zonele din marea liberă în care se știe că există sau că pot apărea ecosisteme marine vulnerabile, până când au capacitatea de a adopta măsuri de conservare și gestionare prin care să fie prevenite efectele negative asupra ecosistemelor marine vulnerabile.

5. Evoluții recente

i) Orientările Organizației Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură (FAO)

„Orientările internaționale pentru gestionarea pescuitului de adâncime în marea liberă” ale FAO au fost elaborate la solicitarea Comitetului pentru pescuit al FAO cu scopul de a oferi asistență statelor și organizațiilor sau acordurilor regionale de gestionare a pescuitului în procesul de punere în aplicare a Rezoluției 61/105 a Adunării generale a ONU privind protecția ecosistemelor marine vulnerabile și gestionarea pe termen lung a pescuitului de adâncime în marea liberă. Acestea au fost adoptate în septembrie 2008.

Orientările pe bază voluntară în cauză oferă îndrumări privind întregul spectru de măsuri necesare pentru o gestionare adecvată a pescuitului de adâncime și acoperă următoarele aspecte: cadrul de reglementare corespunzător; colectarea, raportarea și evaluarea datelor; identificarea ecosistemelor marine vulnerabile și evaluarea efectelor negative semnificative; aplicarea și respectarea măsurilor necesare pentru conservarea speciilor vizate și a celor nevizate, precum și a habitatelor afectate.

ii) Rezoluția 64/72 a Adunării generale a ONU din 2009 privind pescuitul durabil

În cadrul sesiunii Adunării Generale a ONU din 2009 a avut loc o examinare a punerii în aplicare a măsurilor adoptate de state și de organizațiile sau acordurile regionale de gestionare a pescuitului ca răspuns la cerințele punctelor 83 – 90 din Rezoluția 61/105 a Adunării generale a ONU, în conformitate cu punctul 91 din rezoluția respectivă.

Textul final al rezoluției din 2009 reflectă preocupările exprimate de UE și de unele părți potrivit cărora punerea în aplicare a măsurilor prevăzute de Rezoluția 61/105 a Adunării generale a ONU privind protecția ecosistemelor marine vulnerabile a fost insuficientă, în special în ceea ce privește evaluările prealabile pentru autorizarea activităților de pescuit de fund și protecția stocurilor de pești de adâncime.

Noua Rezoluție 64/72 a Adunării generale a ONU a invitat organizațiile și acordurile regionale de gestionare a pescuitului, statele participante la negocierile de instituire a organizațiilor și acordurilor regionale de gestionare a pescuitului și statele de pavilion să adopte și să pună în aplicare urgent măsuri cu privire la:

a) evaluarea prealabilă a activităților de pescuit de fund pentru autorizarea acestor activități,

b) stabilirea de proceduri în cazul identificării de ecosisteme marine vulnerabile având la bază cele mai bune recomandări științifice existente,

c) adoptarea de măsuri de conservare și gestionare a stocurilor de adâncime, în vederea asigurării sustenabilității pe termen lung a acestora.

În plus, rezoluția a stabilit desfășurarea în 2011 a unei noi examinări a punerii în aplicare a măsurilor.

Pe lângă aceasta, rezoluția a invitat statele să pună în aplicare orientările privind pescuitul de adâncime ale FAO și să asigure consecvența cu orientările a măsurilor incluse în rezoluție.

6. Rapoartele statelor membre

În conformitate cu dispozițiile articolului 12 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 734/2008 statele membre comunică Comisiei, pentru fiecare semestru al anului calendaristic, în termen de trei luni de la încheierea semestrului respectiv, un raport privind:

a) capturile;

b) respectarea obligațiilor de către navele de pescuit;

c) măsurile luate pentru remedierea și sancționarea cazurilor de nerespectare și de încălcare gravă a obligațiilor;

d) punerea în aplicare a dispozițiilor privind zonele închise.

De asemenea, se prevede obligația statelor membre de a prezenta toate evaluările de impact prealabile efectuate pentru eliberarea permiselor de pescuit speciale prevăzute la articolul 4 alineatul (2).

Mai puțin de jumătate din statele membre au răspuns în termenul limită stabilit (10 pentru perioada ianuarie – iunie 2009 și 11 pentru perioada iulie – decembrie 2009). În cele din urmă, informațiile solicitate au fost furnizate după intervenții repetate ale Comisiei. Conform informațiilor primite, numai navele dintr-un singur stat membru se încadrau în domeniul de aplicare a regulamentului.

7. Evaluarea punerii în aplicare a măsurilor prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 734/2008 al Consiliului

8. Informații primite

Evaluarea punerii în aplicare a măsurilor se bazează pe informațiile furnizate de către autoritățile din statele membre în cauză, în conformitate cu articolul 13 din regulament.

a) Navele au trebuit să îndeplinească cerințele Regulamentului (CE) nr. 734/2008 al Consiliului și să dețină un permis de pescuit special, conform dispozițiilor regulamentului, pentru întreaga durată a activităților.

b) Permisul special de pescuit a avut o valabilitate limitată și a specificat zonele în care se puteau desfășura activități de pescuit de fund, speciile pentru care era autorizată captura, uneltele de pescuit și adâncimile la care acestea puteau fi utilizate.

c) Statul membru în cauză a limitat aria în care navele proprii puteau pescui pe fund la două zone specifice din Atlanticul de Sud-Vest unde astfel de activități se desfășuraseră timp de cel puțin doi ani.

d) Ca urmare a faptului că amprenta activităților de pescuit era limitată la zone în care activitățile de pescuit de adâncime se desfășuraseră timp de cel puțin doi ani, statul membru în cauză nu a efectuat nicio evaluare de impact specifică, considerând puțin probabil ca zonele să conțină ecosisteme bentonice vulnerabile care riscau a fi distruse de către traulele de fund.

e) Nu au fost înregistrate cazuri de nerespectare a planurilor de pescuit.

f) Navele de pescuit nu au fost autorizate să desfășoare activități de pescuit de fund în zone neevaluate.

g) Nu au fost înregistrate activități de pescuit în zonele închise.

h) Indicatorii utilizați pentru a semnala descoperirea neprevăzută a unor ecosisteme marine vulnerabile au fost cei stipulați de Comisia pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est (NEAFC), și anume 100 kg de corali vii și 1000 kg de bureți vii la fiecare traulare.

i) Nu a fost înregistrată descoperirea neprevăzută a unor ecosisteme marine vulnerabile, nefiind necesară aplicarea de măsuri de remediere.

j) Nu au fost detectate abateri grave, prin urmare nu au fost impuse sancțiuni.

k) Toate navele au fost incluse într-un program obligatoriu de observare.

9. Discuție

Articolul 4 alineatul (1) din regulament prevede că, atunci când solicită un permis special de pescuit, operatorii din sectorul pescuitului trebuie să prezinte planuri de pescuit detaliate, care să specifice zona prevăzută pentru desfășurarea activităților. Această cerință a fost introdusă în regulament pentru a se asigura punerea în aplicare a principiului evaluărilor de impact prealabile, în vederea analizării ex-ante a efectelor potențiale ale activităților de pescuit, în conformitate cu Rezoluția 61/105 a Adunării generale a ONU. Cerința nu a fost aplicată de către statul membru în cauză.

În schimb, statul membru respectiv a utilizat un sistem prin care accesul navelor de pescuit autorizate a fost limitat la zonele de pescuit stabilite de către autoritățile competente, restrângându-și astfel amprenta activităților de pescuit de fund din Atlanticul de Sud-Vest la zonele pescuite anterior. Aceasta s-a bazat pe presupunerea potrivit căreia era improbabil ca zonele respective să conțină ecosisteme bentonice vulnerabile, care pot fi distruse de traulele de fund, ceea ce a condus la realizarea unei evaluări de impact foarte limitate. Cu toate acestea, nu s-a făcut nicio distincție între zonele în care activitățile de pescuit de adâncime se desfășurau de o perioadă îndelungată și zonele în care acestea avuseseră loc doar pentru o scurtă perioadă de timp. O astfel de distincție este prevăzută de articolul 4 alineatul (4) din regulament, precum și la punctul 48 din Orientările FAO, întrucât zonele în care pescuitul de fund a fost mai limitat pot conține în continuare ecosisteme marine vulnerabile care, dacă sunt protejate, chiar și în condițiile în care au fost afectate, își pot reveni sau se pot regenera. Se impunea o aplicare mai riguroasă a principiului precauției. Comisia își va continua consultările cu statul membru în cauză în vederea remedierii situației și asigurării respectării de către navele acestuia a obligației de a prezenta un plan de pescuit atunci când solicită permisul de pescuit, în scopul realizării unei evaluări ex-ante corecte a impactului activităților de pescuit.

Statul membru în cauză a desfășurat o procedură complexă de cartografiere a apelor internaționale din Atlanticul de Sud-Vest cu adâncimi sub 1 500 m, în scopul localizării ecosistemelor marine vulnerabile din zonele respective, în conformitate cu rezoluțiile Adunării generale a ONU. Cu toate acestea, rezultatele procedurii de cartografiere nu erau încă disponibile în iunie 2010. Comisia dorește să încurajeze diseminarea unor astfel de studii, care vor aduce un maximum de beneficii, în condițiile în care vor determina adoptarea unor măsuri de mai bună gestionare în vederea protejării ecosistemelor marine vulnerabile.

În concluzie, Comisia consideră că este necesară o aplicare mai riguroasă și mai precisă a Regulamentului (CE) nr. 734/2008, care să garanteze o punere în aplicare integrală a măsurilor prevăzute de Rezoluțiile 61/105 și 64/72 ale Adunării generale a ONU de către navele de pescuit aflate sub pavilionul statelor membre care se încadrează în domeniul de aplicare a regulamentului.

10. Evoluții viitoare

Având în vedere evoluțiile ulterioare adoptării regulamentului, în special Orientările FAO din 2008 privind gestionarea pescuitului de adâncime în marea liberă și Rezoluția 64/72 din 2009 a Adunării generale a ONU privind pescuitul durabil, la care se adaugă recomandările Consiliului Internațional pentru Explorarea Apelor Maritime (ICES) privind gestionarea acestui tip de pescuit, se impune luarea în considerare a modificării regulamentului după cum se descrie în continuare.

11. Domeniul de aplicare

Domeniul actual de aplicare a regulamentului nu cuprinde zonele aflate sub responsabilitatea unei organizații regionale de gestionare a pescuitului sau în care s-au stabilit măsuri intermediare de către participanții la negocierile privind o nouă organizație regională de gestionare a pescuitului.

Unele organizații regionale de gestionare a pescuitului au fost criticate ca urmare a neaplicării unor măsuri corespunzătoare de protecție a ecosistemelor marine vulnerabile, ignorând avizele științifice și principiul prudențial. În unele cazuri, unele măsuri (de exemplu, reducerea nivelurilor limită pentru speciile indicator) solicitate de către Uniunea Europeană au fost respinse de către alți membri ai organizației.

În consecință, domeniul de aplicare a regulamentului ar trebui extins pentru a permite adoptarea de măsuri unilaterale aplicabile navelor de pescuit din UE care pescuiesc în zonele reglementate de organizații regionale de gestionare a pescuitului, inclusiv adoptarea unor măsuri mai restrictive decât cele ale organizațiilor regionale de gestionare a pescuitului, în cazurile în care UE consideră că măsurile din urmă nu aplică integral măsurile prevăzute de rezoluțiile ONU. O astfel de inițiativă va permite UE să îndeplinească mai bine angajamentele asumate în contextul Rezoluțiilor 61/105 și 64/72 ale Adunării generale a ONU. Deși acest fapt ar putea conduce la o discriminare între navele din UE și navele țărilor terțe care operează în aceeași zonă, el poate asigura stabilirea unor condiții de concurență echitabile între navele de pescuit din UE care pescuiesc pe fund în diferite zone. În plus, în cazul în care UE consideră că o organizație regională de gestionare a pescuitului trebuie să adopte anumite măsuri și decide să propună măsuri care sunt respinse de celelalte părți, o adoptare unilaterală a măsurilor va demonstra că UE acționează în mod consecvent cu propriile recomandări. În plus, aceasta va permite UE să continue să reprezinte un exemplu, așa cum a fost atunci când a adoptat regulament în cauză.

12. Limitarea capacității sau a efortului

Pentru a se evita transferarea capacității sau a efortului de la alte activități de pescuit către activitățile de pescuit de fund (care se încadrează în domeniul de aplicare a regulamentului), este necesară includerea unei dispoziții prin care capacitatea și efortul de pescuit de fund să fie limitate la nivelul mediu stabilit pentru o anumită perioadă pentru diferitele zone.

13. Evaluări de impact

Realizarea evaluărilor de impact înainte de autorizarea activităților de pescuit de fund a reprezentat unul dintre subiectele principale în timpul negocierilor privind revizuirea măsurilor cuprinse în Rezoluția 61/105 a Adunării generale a ONU, fiind considerată la acel moment un principiu inovator radical privind gestionarea activităților de pescuit. Cu toate acestea, pe baza informațiilor publicate înaintea negocierilor privind Rezoluția Adunării generale a ONU din 2009, s-a constatat că fuseseră efectuate foarte puține evaluări de acest fel, iar calitatea acestora nu era satisfăcătoare.

Orientările FAO conțin criterii clare privind utilizarea evaluărilor de impact, în special la punctele 17-20, 42, 47 și 48. Punctul 119 din Rezoluția 64/72 a Adunării generale a ONU solicită statelor de pavilion și organizațiilor regionale de gestionare a pescuitului ca evaluările de impact efectuate anterior autorizării activităților de pescuit de fund să fie consecvente cu orientările respective. S-ar putea face trimiteri specifice în regulament la punctele menționate mai sus din orientări, în timp ce includerea integrală în regulament a textului punctului 47 din orientări (reprodus mai jos) poate contribui la îmbunătățirea calității evaluărilor de impact realizate de către statele membre.

47. Statele de pavilion și organizațiile sau acordurile regionale de gestionare a pescuitului trebuie să realizeze evaluări prin care să stabilească dacă activitățile de pescuit de adâncime pot produce efecte negative semnificative într-o anumită zonă. O astfel de evaluare de impact trebuie să vizeze, între altele:

i. tipul (tipurile) de pescuit realizat(e) sau planificat(e), inclusiv tipurile de nave și unelte, zonele de pescuit, speciile țintă și cele care ar putea fi capturate accidental, nivelurile efortului de pescuit și durata pescuitului (planul de captură);

ii. cele mai bune informații științifice și tehnice disponibile privind starea curentă a resurselor piscicole și informații de bază privind ecosistemele, habitatele și comunitățile din zona de pescuit care vor fi utilizate ca referință pentru evaluarea viitoarelor schimbări;

iii. identificarea, descrierea și cartografierea ecosistemelor marine vulnerabile cunoscute sau care pot apărea în zona de pescuit;

iv. datele și metodele utilizate pentru a identifica, descrie și evalua impactul activității, identificarea deficiențelor de informații și o evaluare a aspectelor incerte din informațiile prezentate în evaluare;

v. identificarea, descrierea și evaluarea frecvenței, amplorii și duratei eventualelor impacturi, inclusiv impacturile cumulative ale activităților incluse în evaluarea privind ecosistemele marine vulnerabile și resursele piscicole cu productivitate redusă din zona de pescuit;

vi. evaluarea riscurilor asociate eventualelor impacturi ale operațiunilor de pescuit, pentru a se determina care dintre acestea pot avea urmări negative semnificative, în special în ceea ce privește ecosistemele marine vulnerabile și resursele piscicole cu productivitate redusă; și

vii. măsurile de atenuare și de gestionare propuse pentru a preveni urmările negative semnificative asupra ecosistemelor marine vulnerabile și a asigura conservarea pe termen lung și utilizarea sustenabilă a resurselor piscicole cu productivitate redusă, precum și măsurile necesare pentru monitorizarea efectelor operațiunilor de pescuit.

Regulamentul în vigoare privind colectarea datelor (Regulamentul 199/2008[1]), precum și decizia însoțitoare a Comisiei (2008/949/CE)[2] privind instituirea unui cadru comunitar pentru colectarea, gestionarea și utilizarea datelor din sectorul pescuitului și sprijinirea consultanței științifice cu privire la politica comună în domeniul pescuitului stipulează obligațiile de colectare a datelor referitoare la indicatorii efectelor sectorului pescuitului asupra ecosistemului marin. Prin urmare, aceste date trebuie să reprezinte o componentă importantă a evaluărilor de impact.

14. Descoperirea neprevăzută a unor ecosisteme marine vulnerabile

Regulamentul actual nu conține o definiție a descoperirii a unor ecosisteme marine vulnerabile. Aceasta a permis statului membru în cauză să utilizeze niveluri limită foarte ridicate ale speciilor indicator de ecosisteme marine vulnerabile (100 kg de corali vii și 1000 kg de bureți vii per traulare). Acestea sunt similare nivelurilor limită utilizate anterior de către unele organizații regionale de gestionare a pescuitului pentru identificarea ecosistemelor marine vulnerabile, în special de Comisia pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est (NEAFC) și de Organizația pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Vest (NAFO), și care au fost criticate de către ICES fiind considerate prea ridicate.

Reținerea unei specii într-o plasă depinde de dimensiunea și fragilitatea sa; prin urmare, speciile de mici dimensiuni sau cele care se fragmentează în bucăți mici prezintă o probabilitate mai scăzută de a fi reținute decât o specie mai rezistentă și de dimensiuni mai mari. Eficiența de reținere a plaselor de pescuit de adâncime cu privire la corali și bureți este încă necunoscută. Utilizând orientările actuale și o eficiență ipotetică a reținerii de 10%, cel puțin 1000 kg de corali (sau 10 000 kg de bureți) ar trebui să fie afectate pentru a fi îndeplinite criteriile unei descoperiri.

În recomandările transmise către NEAFC în 2009, ICES a afirmat că este improbabil ca un singur nivel limită pentru toate speciile să fie suficient ca indicator al prezenței unui ecosistem marin vulnerabil, întrucât aceasta implică presupunerea că toate speciile care indică prezența de ecosisteme marine vulnerabile sunt la fel de susceptibile să fie capturate într-o plasă de pescuit. Cu toate acestea, ICES a afirmat de asemenea că nivelurile actuale ar putea fi prea mari în ceea ce privește speciile fragile și rare de corali sau de bureți, ceea ce impune adoptarea unor niveluri mai modeste.

Astfel, în timp ce adoptarea unei definiții a descoperirii unui ecosistem marin vulnerabil, având la bază cele mai bune recomandări științifice actuale, ar îmbunătăți eficiența regulamentului în ceea ce privește protecția unor astfel de ecosisteme, nivelurile trebuie să fie actualizate în mod regulat, în funcție de cele mai recente recomandări științifice. În plus, pentru o mai mare precizie, este necesară utilizarea a mai mult de doi taxoni ca indicatori pentru ecosistemele marine vulnerabile reprezentând habitate structurale.

În plus, după atingerea nivelurilor limită ale speciilor indicator pentru ecosistemele marine vulnerabile și transmiterea către autorități a rapoartelor prevăzute la articolul 7 alineatul (3), locația trebuie să fie închisă imediat (și cel puțin temporar), în vederea evaluării zonei. Dacă închiderea nu are loc imediat, următoarele treceri ale plaselor traulelor pot conduce la distrugerea ecosistemului marin vulnerabil.

15. Regula deplasării

Articolul 7 din regulament prevede că, în cazul în care o navă descoperă un ecosistem marin vulnerabil, aceasta trebuie să se deplaseze la o distanță minimă de cinci mile marine de situl descoperirii. În zonele NEAFC și NAFO, distanța necesară este de doar două mile nautice, aceasta fiind considerată mai adecvată pentru zonele respective.

Ca urmare a lipsei de informații cheie (suprafața ocupată de corali și bureți și lungimea de tractare a traulelor), ICES nu a putut evalua gradul de adecvare științifică a acestor dispoziții pentru zona NEAFC. Cu toate acestea, luând în considerare un timp mediu de tractare de 4 ore și o viteză medie de traulare de 3,5 noduri, plasa traulului va acoperi o distanță de peste nouă mile nautice. Aceasta face imposibilă stabilirea locației în care a avut loc descoperirea ecosistemului marin vulnerabil, care ar fi putut surveni oriunde de-a lungul zonei prin care a trecut plasa, precum și stabilirea punctului începând de la care se aplică distanța de deplasare de cinci mile marine.

Conform ICES, o alternativă acceptabilă poate fi stabilirea tuturor zonelor în care au avut deja loc activități de pescuit (sau au avut loc în perioada pentru care sunt disponibile date). Astfel, se poate presupune că toate celelalte zone conțin în continuare ecosisteme marine vulnerabile, prin urmare interzicerea sau limitarea pescuitului în zonele respective ar contribui la protecția ecosistemelor. Regula deplasării s-ar limita la zonele în care au avut loc deja activități de pescuit, în special zonele în care pescuitul a fost mai puțin intens, deși utilizarea regulii trebuie să fie însoțită de niveluri limită mai reduse pentru descoperirea unor ecosisteme marine vulnerabile și de distanțe de deplasare mai mari. O mai bună aplicare a regulii va necesita colectarea de informații, inclusiv referitoare la lungimile de tractare, necesare pentru stabilirea distanțelor adecvate de deplasare.

16. Prezența observatorilor

Articolul 11 din Regulamentul (CE) nr. 734/2008 prevede o prezență a observatorilor de 100% pentru toate navele, fiind prevăzută o revizuire până la 30 iulie 2009. Revizuirea a fost amânată în vederea consultării datelor referitoare la observatori furnizate de statele membre în cadrul informărilor prevăzute de regulament.

În perioada 5-7 noiembrie 2007, la Roma, Italia a avut loc un atelier referitor la datele și cunoștințele privind pescuitul de adâncime în marea liberă, în cadrul căruia a fost discutată starea de fapt a cunoștințelor cu privire la astfel de activități de pescuit. Recomandările atelierului au prevăzut, între altele, că activitățile de pescuit în cauză necesită prezența observatorilor în procent de 100%. În plus, punctul 55 din Orientările FAO prevede că sunt necesare observări mai detaliate ale activităților de pescuit desfășurate în afara zonelor reglementate de organizațiile sau acordurile regionale de gestionare a pescuitului. În plus, conform măsurilor intermediare ale Organizației regionale pentru gestionarea pescuitului în sudul Pacificului (SPRFMO), activitățile de pescuit de adâncime trebuie să fie monitorizate în proporție de 100% de către observatori calificați. Monitorizarea a fost considerată necesară pentru punerea corectă în aplicare a regulilor de deplasare care necesită o declanșare, întrucât permite observarea în timp real a capturii la fiecare traulare. Măsura este în curs de aplicare în Noua Zeelandă.

Având în vedere cele de mai sus și luând în considerare faptul că nu au fost încă efectuate evaluări de impact prealabile conforme cu criteriile prevăzute la punctul 47 din Orientările FAO, observarea în proporție de 100% a pescuitului de fund în apele profunde care se încadrează în domeniul de aplicare a regulamentului trebuie să continue în perioada următoare. Această cerință poate fi revizuită la un interval de trei ani.

17. Concluzii

În ultimii ani, UE s-a aflat în avangarda eforturilor de asigurare a protecției globale a ecosistemelor marine vulnerabile și a activităților de pescuit de adâncime asociate acestora. Adoptarea Regulamentului (CE) nr. 734/2008 de transpunere a măsurilor conținute în Rezoluția 61/105 a Adunării generale a ONU din 2006 a urmărit asigurarea unei protecții corespunzătoare a ecosistemelor marine vulnerabile împotriva activităților de traulare de adâncime. Având în vedere noile recomandări cuprinse în Rezoluția 64/72 a Adunării generale a ONU din 2009 și revizuirea acesteia programată pentru noiembrie 2011, „Orientările internaționale ale FAO privind gestionarea pescuitului de adâncime în marea liberă” și noile recomandări științifice disponibile, Comisia consideră că regulamentul trebuie să fie modificat și intenționează să efectueze modificarea, dacă este posibil, până la începutul anului 2012, astfel încât să îl adapteze la aceste evoluții și să permită adoptarea de măsuri consolidate de protecție a ecosistemelor în cauză pe baza celor mai recente recomandări științifice.

[1] Regulamentul (CE) nr. 199/2008 al Consiliului din 25 februarie 2008 privind instituirea unui cadru comunitar pentru colectarea, gestionarea și utilizarea datelor din sectorul pescuitului și sprijinirea consultanței științifice cu privire la politica comună în domeniul pescuitului.

[2] 2008/949/CE: Decizia Comisiei din 6 noiembrie 2008 de adoptare a unui program comunitar multianual în temeiul Regulamentului (CE) nr. 199/2008 al Consiliului privind instituirea unui cadru comunitar pentru colectarea, gestionarea și utilizarea datelor din sectorul pescuitului și sprijinirea consultanței științifice cu privire la politica comună în domeniul pescuitului.