[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |

Bruxelles, 15.10.2009

COM(2009)538 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU, PARLAMENTUL EUROPEAN, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR

Către integrarea supravegherii maritime:Un mediu comun în vederea schimbului de informa ții pentru domeniul maritim al UE

{SEC(2009) 1341}

Către integrarea supravegherii maritime:

UN MEDIU COMUN ÎN VEDEREA SCHIMBULUI DE INFORMA țII PENTRU DOMENIUL MARITIM AL UE

INTRODUCERE

În Comunicarea sa privind o politică maritimă integrată pentru Uniunea Europeană, Comisia Europeană s-a angajat să ia „ măsuri pentru o mai bună interoperabilitate a sistemului de supraveghere, care să reunească sistemele existente de monitorizare și reperare utilizate pentru siguranța și securitatea maritimă, pentru protecția mediului marin, controlul activităților de pescuit, controlul frontierelor externe și alte activități de aplicare a legii ”[1].

Consiliul Afaceri Generale din 8 decembrie 2008 a încurajat Comisia să lucreze pentru realizarea interoperabilității dintre sistemele naționale și comunitare, în vederea sporirii rentabilității operațiunilor de supraveghere maritimă. Această abordare, care vizează integrarea într-o măsură mai mare a supravegherii maritime, a fost confirmată în foaia de parcurs pentru înființarea unui sistem european de supraveghere a frontierelor (EUROSUR) care prevede crearea treptată a unui mediu comun în vederea schimbului de informații pentru domeniul maritim al UE[2], precum și în recenta actualizare a sistemului comunitar de monitorizare și informare privind traficul navelor maritime[3].

Scopul supravegherii maritime integrate este de a se obține cunoașterea situației activităților pe mare care influențează siguranța și securitatea maritimă, controlul frontierelor, mediul marin, controlul pescuitului, interesele comerciale și economice ale Uniunii Europene, precum și aplicarea legislației generale și apărarea, astfel încât să se faciliteze un proces adecvat de luare a deciziilor.

Cunoașterea situației maritime înseamnă înțelegerea efectivă a activităților legate de domeniul maritim care ar putea influența securitatea, siguranța, economia sau mediul din Uniunea Europeană și din statele sale membre. Pe baza unor nevoi și drepturi clar definite ale utilizatorilor, aceasta constituie un sprijin pentru autoritățile responsabile cu activitățile de monitorizare și supraveghere în prevenirea și gestionarea în mod cuprinzător a tuturor situațiilor, evenimentelor și acțiunilor legate de domeniul maritim al UE.

Domeniul maritim al UE cuprinde apele teritoriale ale statelor membre ale UE, zonele economice exclusive și platformele continentale definite în Convenția Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării (1982), precum și ansamblul activităților legate de sectorul maritim care se desfășoară în acestea, pe fundul mării, sub suprafața apei, la suprafață sau deasupra mării, așa cum este cazul instalațiilor, al navelor cargo, al navelor de mici dimensiuni și al navelor sub pavilionul UE, deținute, gestionate sau legate într-un fel sau altul de aceasta. În plus față de cele menționate anterior, domeniul maritim al UE cuprinde și toate zonele de căutare și salvare și toate zonele de operațiuni care au fost desemnate pentru o operațiune maritimă a UE sub autoritate civilă sau militară[4].

Există o nevoie clară de schimb de informații privind supravegherea maritimă. Diverse autorități sectoriale care se ocupă de monitorizarea și supravegherea acțiunilor pe mare adună date și informații operaționale în scopul de a obține, pentru uz propriu, cea mai bună reprezentare posibilă a situației maritime. În acest moment, din punctul de vedere al multor comunități de utilizatori, această reprezentare nu include informații complementare adunate de alți utilizatori sectoriali, din cauza absenței unui schimb reciproc. Punerea la punct a mijloacelor necesare care să permită un astfel de schimb de date și informații ar îmbunătăți reprezentările pe care le au diverșii utilizatori despre situația maritimă. Aceste reprezentări îmbunătățite vor spori eficiența autorităților statelor membre și vor ameliora rentabilitatea.

Obiectivul prezentei comunicări este stabilirea unor principii directoare pentru crearea unui mediu comun în vederea schimbului de informații pentru domeniul maritim al UE și lansarea unui proces de instituire a acestuia . Pentru atingerea acestui obiectiv este necesară asigurarea unei coordonări și coerențe sporite între Comisia Europeană, statele membre și acei interlocutori care pot fi indicați în acest scop de comunitatea europeană a apărării.

PROVOCăRI

Crearea unui mediu comun în vederea schimbului de informații pentru domeniul maritim al UE trebuie să răspundă în acest moment la următoarele provocări:

Diverse comunități de utilizatori și de operatori: atât la nivel național, cât și la nivelul UE, autoritățile naționale responsabile cu apărarea, controlul frontierelor, vămile, poluarea marină, controlul pescuitului, siguranța și securitatea maritimă, gestionarea traficului navelor, răspunsul în cazul accidentelor și catastrofelor, acțiunile de căutare și salvare, precum și cu aplicarea legii colectează informații pentru uz propriu.

Deși există mijloacele tehnologice necesare pentru a face schimb de astfel informații într-un mod semnificativ, cea mai mare parte a informațiilor de care este nevoie pentru a dobândi această cunoaștere a situației maritime continuă să fie colectate prin intermediul a numeroase sisteme sectoriale la nivel național, comunitar și internațional.

În unele cazuri, autoritățile implicate nu sunt la curent cu faptul că informații similare sunt colectate de alte autorități și sisteme, în timp ce, în alte cazuri, autoritățile sunt la curent cu acest fapt, dar nu pot schimba între ele aceste informații deoarece standardele privind schimbul de informații, acordurile și politicile privind procesele de schimb de informații există în acest moment numai în anumite comunități de utilizatori.

Diverse cadre juridice: diferitele activități de supraveghere maritimă intră în domeniul de aplicare al fiecăruia dintre cei trei piloni ai UE. Sistemele de supraveghere au fost concepute pe baza legislației internaționale, comunitare și a celei specifice sectorului. Independent de cadrul comunitar în vigoare, nimic nu trebuie să împiedice statele membre să își integreze activitățile de supraveghere maritimă.

Amenințări de natură transfrontalieră: amenințările cărora statele membre trebuie să le facă față în domeniul maritim al UE necesită adesea o abordare transnațională și câteodată chiar transsectorială, în special în ceea ce privește marea liberă.

Dispoziții juridice specifice: legislația UE și cea internațională încadrează activitățile de supraveghere maritimă cu privire la marea liberă și la prelucrarea datelor cu caracter personal, a celor confidențiale sau clasificate.

DOMENIUL DE APLICARE

Având în vedere provocările identificate anterior, procesul de definire și de implementare aferente instituirii unui mediu comun în vederea schimbului de informații pot fi realizate cu succes numai prin consultarea și coordonarea deplină cu toate comunitățile de utilizatori și operatori relevante și prin respectarea în totalitate a principiului subsidiarității. Țările terțe vecine trebuie să participe, de fiecare dată când se consideră că este cazul.

Diferitele componente ale mediului comun în vederea schimbului de informații se interpretează după cum urmează:

- „Comun” : deoarece informațiile vor face obiectul schimburilor între diferitele comunități de utilizatori, datele care stau la baza acestor informații trebuie colectate o singură dată.

- „Informațiile” trebuie să permită utilizatorului cunoașterea situației conform propriilor criterii. Având ca sursă comunități de utilizatori disparate, informațiile trebuie să fie identificabile, accesibile, inteligibile și utilizabile. Trebuie asigurată prelucrarea acestor informații în condiții adecvate de garantare a securității.

- „Schimb” înseamnă că fiecare comunitate primește și, în același timp, furnizează informații pe baza standardelor și procedurilor convenite în prealabil.

- „Mediu” se referă la sistemele sectoriale interconectate de informații care permit utilizatorilor să își construiască reprezentări specifice ale situației conform propriilor criterii, ceea ce le permite să identifice tendințe, anomalii și amenințări.

Instituirea unui mediu comun în vederea schimbului de informații ar trebui să asigure:

Interoperabilitatea: trebuie identificate modalități și mijloace de realizare a schimbului de informații între sistemele sectoriale, atât cele operaționale[5], cât și cele create în prezent de Uniunea Europeană și de statele sale membre, sprijinite de agențiile UE precum EMSA, ACCP, Frontex și AEA[6]. Aceasta necesită punerea la punct și instituirea standardelor, interconexiunilor, proceselor altele decât cele tehnice și a procedurilor existente și viitoare, în așa fel încât să se permită schimbul de informații și protecția informațiilor care fac obiectul schimburilor pe baza drepturilor de acces convenite. Aceasta va conduce și la ameliorarea interoperabilității între sistemele sectoriale din cadrul unui stat membru.

Ameliorarea cunoașterii situației: informațiile obținute în cadrul acestui mediu ar trebui să amelioreze în mod semnificativ cunoașterea situației în interiorul UE și în statele membre.

Eficiența: în plus, acest mediu ar trebui să contribuie și la unificarea eforturilor entităților implicate în sectorul maritim, prin evitarea dublei colectări de informații, reducând, astfel, în mod considerabil, costurile financiare ale tuturor actorilor implicați. În timp, ar putea fi avută în vedere o abordare multifuncțională cu privire la utilizarea instrumentelor și a resurselor de supraveghere ale diferitelor comunități de utilizatori.

Subsidiaritatea: marea majoritate a activităților de monitorizare și de supraveghere pe mare se desfășoară sub responsabilitatea statelor membre. În conformitate cu principiul subsidiarității, statele membre sunt responsabile pentru coordonarea colectării și verificării informațiilor provenite de la toate agențiile, administrațiile și operatorii lor naționali, de preferință prin intermediul unui mecanism național unic de coordonare. Acolo unde este cazul, statele membre vor gestiona și drepturile de acces ale părților terțe, vor stabili nivelurile de securitate aferente informațiilor și datelor și vor aproba și controla mecanismele de diseminare selectivă și de securitate a datelor.

PRINCIPII DIRECTOARE PENTRU CREAREA UNUI MEDIU COMUN ÎN VEDEREA SCHIMBULUI DE INFORMAțII PENTRU DOMENIUL MARITIM AL UE

Principiul 1: o abordare care să interconecteze toate comunitățile de utilizatori

Mediul comun în vederea schimbului de informații ar trebui să permită autorităților statelor membre să utilizeze mai eficient informațiile privind supravegherea maritimă. Trebuie să se elaboreze norme și standarde comune la nivel comunitar pentru a optimiza schimbul de informații între diferitele comunități de utilizatori. Fiecăreia dintre aceste comunități trebuie să i se acorde posibilitatea de a furniza și/sau de a primi informații la nivel național de la sisteme și mecanisme de securitate internaționale[7], regionale[8], comunitare[9], militare[10] și interne[11] pe baza principiului „nevoii de a cunoaște”, în conformitate cu condițiile de utilizare și cu drepturile de acces definite ale utilizatorilor, pentru a-și putea reprezenta situația conform propriilor criterii.

Aspecte care trebuie luate în considerare

1. Un mediu flexibil în vederea schimbului de informații: mediul comun în vederea schimbului de informații trebuie să fie suficient de sigur, dar trebuie, de asemenea, să fie suficient de flexibil pentru a se adapta noilor situații și nevoi ale consumatorilor. Această situație evidențiază necesitatea de a permite fiecărei comunități de utilizatori participante la mediul comun în vederea schimbului de informații să aibă acces la cât mai multe informații cu putință, în vederea construirii unei reprezentări individuale a situației, care să răspundă cerințelor sale operaționale. O astfel de necesitate a fost identificată, de exemplu, în operațiunile comune ale Frontex de prevenire a activităților ilegale de la frontierele externe din sudul UE.

2. Furnizarea unor informații cuprinzătoare pentru îmbunătățirea procesului de luare a deciziilor: o mai bună capacitate de luare a deciziilor poate fi obținută numai dacă toate comunitățile își aduc contribuția. De exemplu, schimbul de informații trebuie să fie bidirecțional între autoritățile civile și forțele de apărare, respectând în același timp normele privind securitatea informațiilor.

Recomandări

3. Eliminarea duplicării datelor: datele de monitorizare a traficului trebuie diseminate numai o dată prin sistemul Safe-Sea-Net[12]. Aceste date ar putea fi apoi puse la dispoziția tuturor utilizatorilor recunoscuți, inclusiv a comunității apărării, în conformitate cu cadrul juridic existent la nivelul UE sau cu modificările aduse acestuia, după caz.

4. Interoperabilitatea la nivelul tuturor comunităților de utilizatori din UE: sprijinul acordat de forțele militare ale UE acțiunilor civile legate de siguranța și securitatea maritimă, inclusiv intervențiile în caz de catastrofe, necesită o ameliorare a interoperabilității și a conectivității tuturor actorilor relevanți la nivel național.

5. Coordonarea națională: ameliorarea guvernanței aspectelor legate de supravegherea maritimă trebuie obținută în primul rând la nivel național. În acest scop, se recomandă ca autoritățile identificate deja ca nuclee informaționale sectoriale să servească drept interfață în cadrul mediului comun în vederea schimbului de informații.

6. Cooperarea internațională și regională: pe durata construirii interfețelor dintre diferitele sisteme de supraveghere maritimă din UE, este necesar să se acorde atenția cuvenită potențialului pe care îl are schimbul anumitor elemente de informații cu țările terțe. Trebuie, de asemenea, luate în considerare aspectele privind securitatea și reciprocitatea acestor informații. Cele cinci bazine maritime regionale (Marea Baltică, Marea Nordului, Atlanticul, Mediterana și Marea Neagră) și regiunile ultraperiferice reprezintă o zonă vastă caracterizată de amenințări specifice. Sunt necesare eforturi suplimentare pentru a răspunde în mod adecvat acestor amenințări.

Principiul 2: construirea unui cadru tehnic pentru interoperabilitate și pentru integrarea viitoare

Construirea unui „mediu comun în vederea schimbului de informații” pentru „domeniul maritim” al UE se poate realiza cel mai bine print-un cadru tehnic neierarhizat al sistemelor de monitorizare și de supraveghere maritime. O astfel de arhitectură ar trebui să fie proiectată ca o interacțiune rentabilă între diferite straturi de informații care să permită ameliorarea reprezentărilor definite la nivel de utilizator. Arhitectura sistemului trebuie să permită datelor să fie, printre altele, colectate, fuzionate, analizate, diseminate și gestionate la un nivel adecvat de descentralizare, în funcție de preocupările legate de securitate (de exemplu, informațiile strategice) și în conformitate cu reglementările, normele internaționale și cerințele funcționale privind protecția datelor. Sistemele existente trebuie valorificate la maximum.

Aspecte care trebuie luate în considerare

7. Interoperabilitatea și interconectarea sistemelor: în loc de a stoca toate informațiile împreună într-o singură bază de date, fiecare comunitate de utilizatori ar trebui să își pună datele la dispoziția altor comunități de utilizatori care au nevoie de acestea și care sunt autorizate să le primească. Astfel, fiecare comunitate de utilizatori ar trebui să devină editor al propriilor informații și, totodată, abonat la informațiile publicate de alte comunități de utilizatori, pe baza principiului nevoii de a cunoaște. Arhitectura ar trebui să asigure caracterul utilizabil al informațiilor prin intermediul unor standarde comune și să permită tuturor utilizatorilor să aibă încredere în informațiile pe care le primesc, menținând, în același timp, accesul numai la utilizatorii autorizați.

8. Utilizarea unui sistem comunitar: pentru anumite categorii de informații este mai ușor și mai rentabil să se colecteze și să se disemineze datele într-un mod centralizat. Sistemul comunitar SafeSeaNet ar trebui folosit de toate comunitățile relevante de utilizatori și ar trebui ameliorat pentru a funcționa ca platformă principală pentru schimbul de informații în domeniul maritim al UE, în ceea ce privește notificările de sosire în/plecare din port, notificările privind mărfurile periculoase, cele privind securitatea maritimă, informațiile privind incidentele și accidentele, AIS, LRIT și monitorizarea poluării. Gestionarea și evoluția viitoare a acestui sistem sunt asigurate de Comisie, cu sprijinul grupului de comandă la nivel înalt al SafeSeaNet, în conformitate cu Directiva 2002/59/CE.

9. Utilizarea sistemelor sectoriale pentru schimbul de informații clasificate: pentru anumite categorii de informații, cum ar fi cele clasificate sau datele sensibile din punctul de vedere al securității (de exemplu, informațiile strategice legate de securitatea internă și de apărare), trebuie să se urmeze totuși o abordare sectorială pentru a proteja interesele în materie de securitate ale comunităților de utilizatori sau ale beneficiarilor vizați. În principiu, schimbul unor astfel de informații ar trebui efectuat pe baza principiului nevoii de a cunoaște numai în cadrul comunității de utilizatori relevante. Dacă este necesar și după caz, aceste informații pot fi comunicate și altor comunități de utilizatori sau beneficiari la nivel național în conformitate cu legislația, precum și altor state membre care folosesc sisteme comunitare.

10. Abordări regionale: statele membre trebuie să reflecteze asupra posibilității de a dezvolta un mijloc de obținere a unei cunoașteri comune a situației activităților legale și ilegale pe mare, care ar contribui la ameliorarea capacității de reacție la nivel regional.

Recomandări

11. Cadrul tehnic: o astfel de arhitectură ar trebui să fie proiectată ca o interconectare rentabilă între diferite straturi de informații bazate pe interoperabilitate și standarde comune și să țină cont pe deplin de competențele autorităților naționale stabilite de legislația națională și comunitară. Aceste straturi ar trebui să furnizeze utilizatorului cea mai bună soluție tehnică pentru accesul la informații, extragerea intensivă a datelor, procese de corelare și criterii armonizate pentru detectarea structurilor normale și anormale. În acest scop, este necesar să se convină asupra unor modele de date interoperabile și a unor standarde referitoare la tratarea datelor, precum și să se stabilească linii securizate de comunicare între utilizatorii de date relevanți pe baza unor drepturi de acces prestabilite.

Exemplu de straturi de informații (neierarhizate):

[pic]

Colectarea, fuzionarea, analiza și diseminarea informațiilor ar putea fi realizată după cum urmează:

- Colectarea : colectarea multiplă a informațiilor care urmează a fi diseminate, de exemplu de către autoritățile civile și militare, poate fi evitată prin utilizarea acelorași instrumente (terestre, satelit, senzori).

- Fuzionarea : fuzionarea datelor poate compensa deficitele de informații și poate reduce incertitudinea asociată informațiilor primite din diverse surse.

- Analiza : analiza sensibilității din punctul de vedere al securității ar trebui efectuată separat.

- Diseminarea : informațiile potrivite ar trebui transferate factorului de decizie potrivit, la momentul oportun. Accesul la informații necesită permisele corespunzătoare.

- Interoperabilitate și standarde comune: arhitectura necesită și cea mai bună soluție tehnică pentru sincronizarea serviciilor, o bună calitate a datelor și metodologii standard pentru schimbul de terminologie și de date, care să se bazeze pe cele mai bune practici. Aceste aspecte au o importanță fundamentală pentru asigurarea coerenței între acțiunile UE și acțiunile întreprinse de țările vecine, în special în mările regionale partajate.

- Agențiile UE: agențiile UE relevante dețin un rol important de susținere și de coordonare în cadrul comunității lor de utilizatori. Ele ar putea, de asemenea, servi drept nuclee pentru schimbul de informații, după caz.

Principiul 3: schimbul de informații între autoritățile civile și militare

Informațiile privind supravegherea ar trebui să facă obiectul unui schimb între autoritățile civile și militare, pentru a se evita duplicarea și din motive de rentabilitate. Deși se recunoaște că acestea au roluri și mandate diferite, sunt necesare standarde și proceduri comune pentru accesul la informațiile relevante și pentru utilizarea acestora, în așa fel încât să fie facilitat un schimb bidirecțional de informații.

Aspecte care trebuie luate în considerare

12. În ceea ce privește misiunile și competențele autorităților naționale, regionale sau internaționale stabilite de legislația națională și comunitară, sprijinul acordat de forțele militare ale statelor membre misiunilor civile în domeniul siguranței maritime și al securității interne este important și necesită o interoperabilitate și o conectivitate sporită între toți actorii relevanți. În mod similar, datele generate de civili pot fi utile operațiunilor militare.

13. Asigurarea respectării legislației naționale și comunitare necesită norme și capacități de a acționa în marea liberă. Tehnologiile precum colectarea și analiza unor imagini de înaltă rezoluție din satelit, patrularea aeriană, operarea platformelor fără echipaj, detectarea și analiza sunetelor subacvatice, care reprezintă deocamdată capacități tipice de apărare, sunt considerate din ce în ce mai mult ca fiind importante pentru o utilizare civilă. Și viceversa, comunitățile civile de utilizatori pot furniza comunității apărării, pe baza mediului comun în vederea schimbului de informații, o serie largă de informații relevante pentru ca aceasta să obțină o imagine generală a situației maritime ( Recognized Maritime Picture ).

Recomandări

14. Coordonare sporită : pentru atingerea obiectivelor menționate anterior referitoare la crearea unui mediu comun în vederea schimbului de informații, este necesară instituirea unei strânse coordonări între Comisia Europeană, statele membre și acei interlocutori care pot fi indicați în acest scop de comunitatea europeană a apărării. Această coordonare ameliorată se va transpune în orientări politice cu respectarea deplină a cadrului juridic al fiecărei comunități de utilizatori.

15. O mai bună utilizare a instrumentelor de supraveghere în comunități : utilizatorilor civili și militari autorizați ar trebui să li se permită să solicite și să primească date de la instrumentele europene de supraveghere în scopul supravegherii maritime. La nivel tehnic, acest lucru necesită norme comune pentru schimbul de informații, pentru compilarea și prezentarea acestora utilizatorilor individuali, după caz.

16. Date generate din spațiu: Europa s-a angajat să își dezvolte propriile capacități operaționale de observare a planetei Pământ prin programul de Monitorizare globală pentru mediu și securitate (GMES). Ameliorarea cunoașterii situației maritime prin utilizarea resurselor din spațiu poate sprijini operațiunile desfășurate de autoritățile civile și militare, cum ar fi monitorizarea traficului maritim, a poluării mărilor și combaterea activităților ilegale pe mare. În prezent, utilizarea observării spațiale pentru monitorizarea poluării marine este inclusă deja în sistemul CleanSeaNet gestionat de EMSA. Aceste aspecte sunt tratate și de GMES, contribuind la aplicații de securitate în domeniul supravegherii frontierelor maritime externe ale UE și în cel al sprijinului pentru acțiunile externe ale UE.

Principiul 4: dispoziții juridice specifice

Trebuie identificate obstacolele din legislația națională și comunitară care stau în calea schimbului de date privind monitorizarea și supravegherea în scopul instituirii unui mediu comun în vederea schimbului de informații. La înlăturarea acestor obstacole, trebuie luate în considerare în mod corespunzător, printre altele, respectarea confidențialității datelor, aspectele legate de drepturile de proprietate intelectuală și protecția datelor cu caracter personal, precum și proprietatea datelor în conformitate cu legislația națională și internațională.

Aspecte care trebuie luate în considerare

17. Prelucrarea datelor cu caracter personal: diferitele activități menționate în secțiunile anterioare pot necesita prelucrarea datelor cu caracter personal. În contextul mediului comun privind schimbul de informații trebuie respectate principiile legislației privind protecția datelor cu caracter personal aplicabile în Uniunea Europeană[13]. Datele cu caracter personal ar trebui să fie colectate într-un scop legitim și utilizate și transferate într-un scop compatibil cu cel inițial al colectării.

18. Cerințele privind confidențialitatea: se pare că o parte semnificativă a datelor privind raportarea și supravegherea din domeniul maritim sunt date calificate și/sau trebuie să fie tratate drept confidențiale (din punct de vedere comercial). În ceea ce privește confidențialitatea, principalul obstacol este constituit de natura explicită a prevederilor referitoare la confidențialitate aferente unor instrumente cheie care sunt relevante pentru monitorizare și supraveghere. În consecință, prelucrarea și transferul acestui tip de date va trebui să garanteze că beneficiarii datelor sunt supuși, în egală măsură, unor obligații privind confidențialitatea și secretul profesional, așa cum este cazul prevederilor actuale aferente LRIT.

19. Schimbul de date civile/militare : în ceea ce privește eventualul schimb de date și informații între diferitele autorități (inclusiv autoritățile militare), trebuie examinat în continuare modul în care poate fi garantată integritatea informațiilor clasificate, a datelor comerciale confidențiale, a informațiilor legate de anchetele penale și protecția datelor cu caracter personal.

Recomandări

20. Din motive de securitate juridică a tuturor actorilor implicați, se propune ca orice mecanism care vizează schimbul transfrontalier de date din diferite baze de date existente să facă obiectul unui cadru juridic clar, bazat pe principiul nevoii de a cunoaște, care să definească cel puțin natura datelor implicate, capacitatea furnizorilor de date, scopurile (și metodele) asociate schimbului de date și beneficiarii potențiali ai acestora și care să includă garanțiile necesare cu privire la confidențialitatea și securitatea datelor (anumitor date) și la protecția datelor cu caracter personal, atunci când acest lucru este relevant și ținând cont de prevederile legale și de sistemele operaționale existente la nivelul UE.

21. Prelucrarea datelor cu caracter personal în scopuri militare, legate de siguranța statului sau de aplicare a dreptului penal rămâne, în prezent, în afara cadrului juridic general pentru protecția datelor. Totuși, protecția datelor poate face, ad hoc, obiectul unor instrumente juridice specifice în aceste domenii, atât la nivel comunitar, cât și la nivelul statelor membre[14]. Ca urmare a acestui fapt, vor fi necesare garanții suplimentare în cazul în care s-ar lua în calcul schimbul de date cu caracter personal între autorități care intră în domeniul de aplicare al cadrului juridic în vigoare pentru protecția datelor (de exemplu, autorități din domeniul pescuitului) și autorități care (în prezent) nu intră în domeniul de aplicare respectiv (de exemplu, autorități militare sau din domeniul siguranței statului).

PERSPECTIVE

Principiile directoare pentru crearea unui mediu comun în vederea schimbului de informații pentru domeniul maritim al UE , după cum s-a explicat anterior, urmăresc să genereze un proces de reflecție la nivelul UE și al statelor membre. Această activitate va trebui să implice toate comunitățile de utilizatori în așa fel încât nevoile lor și opțiunile de politică necesare satisfacerii acestor nevoi să fie identificate în mod clar. În acest scop, serviciile Comisiei cooperează cu echipa „Wise Pen Team” a Agenției Europene de Apărare în cadrul mandatului care le-a fost încredințat în vederea publicării unui raport cu privire la supravegherea maritimă.

Se propune instituirea, în acest cadru, a unei cooperări permanente și structurate între diferiții actori ai UE din domeniile civile și militare ale statelor membre, în vederea găsirii unor soluții inovatoare în limitele cadrului juridic dat. Această coordonare ar putea contribui la ameliorarea interoperabilității și conectivității dintre sistemele civile și militare existente.

Se propune ca lucrările pentru crearea unui mediu comun în vederea schimbului de informații să se desfășoare în cadrul grupului de experți din statele membre în domeniul integrării supravegherii maritime, al Comisiei, într-un mod compatibil cu alte lucrări desfășurate în prezent în grupuri sectoriale și comitete în funcție de competențele care le revin. În special, grupul s-ar ocupa de arhitectura sistemului în vederea schimbului de informații între diferite sisteme sectoriale, ținând cont de cadrele juridice existente și examinând obstacolele procedurale și tehnologice din calea schimbului de informații.

Atâta vreme cât este luată în calcul nevoia de interoperabilitate care permite schimbul de informații cu alte sisteme relevante, construirea mediului comun în vederea schimbului de informații nu ar trebui să aducă atingere în niciun fel dezvoltării sistemelor sectoriale de informații existente și planificate și nici evoluției lor.

Urmând o abordare iterativă, principiile directoare pot fi revizuite, în special în lumina rezultatelor celor trei proiecte menționate în continuare, care vor fi derulate în scopul de a evalua abilitatea utilizatorilor din diferite state membre și comunități de utilizatori de a face schimb de informații:

22. Proiectul pilot privind integrarea supravegherii maritime în Marea Mediterană și în zona adiacentă a Atlanticului[15]. Scopul acestui proiect programat pe doi ani este de a testa capacitatea a șase state membre din această regiune de a schimba informații privind supravegherea, legate de controlul frontierelor, de combaterea traficului de narcotice, a terorismului și a contrabandei cu mărfuri ilegale, precum și de prevenirea poluării marine. Se așteaptă ca proiectul să debuteze la sfârșitul anului 2009.

23. Proiectul pilot privind integrarea supravegherii maritime în bazinele maritime nord-europene[16], cu obiective și durată similare celor ale proiectului pilot din Marea Mediterană menționat anterior.

24. În cadrul programului de lucru pentru 2010 din cel de-al 7-lea program cadru pentru cercetare și dezvoltare (tema privind securitatea) a fost publicată o cerere de propuneri pentru un program demonstrativ care vizează integrarea, validarea și demonstrarea pe scară largă a soluției de „sisteme de sisteme” ( systems-of-systems ) pentru supravegherea frontierelor maritime. Principalele aspecte abordate sunt detectarea ambarcațiunilor de mici dimensiuni, fuzionarea informațiilor pentru identificarea anomaliilor, interoperabilitatea și accesibilitatea din punctul de vedere al costurilor. Soluția va fi testată într-o zonă selectată a frontierelor maritime externe, arătând - din punct de vedere tehnic - calea de urmat în dezvoltarea mediului comun în vederea schimbului de informații pentru domeniul maritim al UE. În plus, parte din tema privind spațiul a PC7, a fost publicată o cerere de propuneri în vederea dezvoltării unor capacități de servicii GMES preoperaționale pentru supravegherea maritimă.

O listă a altor inițiative UE relevante pentru integrarea supravegherii maritime este pusă la dispoziție într-un document de lucru al serviciilor Comisiei, anexat la prezenta comunicare.

CONCLUZII

O abordare integrată a supravegherii maritime ar trebui să amelioreze eficacitatea autorităților responsabile cu activitățile maritime, punându-le la dispoziție mai multe instrumente și informații necesare pentru îndeplinirea atribuțiilor lor. Aceasta ar trebui să conducă la operațiuni mai eficiente și la diminuarea costurilor de exploatare. Economiile potențiale la nivelul UE sunt semnificative, având în vedere nevoia din ce în ce mai mare de a detecta, identifica, urmări și intercepta emigrația ilegală și pescuitul ilegal, printre altele, precum și de a preveni accidentele pe mare, de a proteja mediul și de a facilita comerțul. Beneficiile așteptate din acest proces vor avea un efect pozitiv asupra securității naționale, a securității și siguranței maritime, a protecției mediului marin, a controlului frontierelor și, în general, asupra aplicării legii.

Prin urmare, Comisia invită Consiliul, Parlamentul European, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor:

- să sprijine obiectivele expuse în prezenta comunicare;

- să susțină abordarea propusă în cadrul domeniilor lor de responsabilitate.

[1] COM (2007) 575 final, 10.10.2007.

[2] COM(2008) 68 final, 13.2.2008, p. 9.

[3] Directiva 2009/17/CE de modificare a Directivei 2002/59/CE de instituire a unui sistem comunitar de monitorizare și informare privind traficul navelor maritime, JO L131, 28.5.2009, p. 101. La fel de relevant este și Regulamentul (CE) nr. 725/2004 din 31 martie 2004 privind consolidarea securității navelor și a instalațiilor portuare, JO L129, 29.4.2004, p. 6.

[4] Deși toate sectoarele incluse în „Domeniul maritim al UE” au un impact direct asupra politicii și intereselor UE, nu toate țin de sfera sa de competență.

[5] De exemplu, SafeSeaNet, CleanseaNet, Centrul de date LRIT al UE, gestionate de EMSA.

[6] Un glosar de termeni și acronime este pus la dispoziție într-un document de lucru al serviciilor Comisiei, anexat la prezenta comunicare.

[7] De exemplu, AIS, LRIT.

[8] De exemplu, BSRBCC, BSBC.

[9] De exemplu, SafeSeaNet, Centrul de date LRIT al UE, CleanSeaNet, VMS, EUROSUR.

[10] De exemplu, MSSIS, VR-MTC, SUCBAS.

[11] De exemplu, MAOC-N, CeCLAD, sistemul de informații Frontex.

[12] Directiva 2002/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului modificată prin Directiva 2009/17/CE, articolul 22a.

[13] Directiva 95/46/CE privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, 23.11.1995, p. 31) și prevederile naționale prin care este implementată; Regulamentul (CE) nr. 45/2001 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, 12.1.2001, p. 1); Convenția Consiliului Europei pentru protecția persoanelor în ceea ce privește prelucrarea automată a datelor cu caracter personal din 28 ianuarie 1981 (ETS 108). Convenția este completată prin Protocolul adițional la Convenție privind autoritățile de supraveghere și fluxurile transfrontaliere de date (ETS 181, 8 noiembrie 2001) și prin Recomandarea nr. R (87) 15 a Consiliului Europei din 17 septembrie 1987 care reglementează utilizarea datelor cu caracter personal în activitatea poliției.

[14] Decizia-cadru 2008/977/JAI a Consiliului din 27 noiembrie 2008 privind protecția datelor cu caracter personal prelucrate în cadrul cooperării polițienești și judiciare în materie penală, JO L 350, 30.12.2008, p. 60.

[15] Cerere de propuneri MARE/2008/13.

[16] Cerere de propuneri MARE/2009/41.