Propunere de REGULAMENT AL CONSILIULUI privind punerea în aplicare a celui de-al 11-lea Fond european de dezvoltare /* COM/2013/0445 final - 2013/0211 (NLE) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Sărăcia rămâne o problemă majoră în statele din Africa, zona Caraibilor și Pacific (statele ACP). Multe dintre acestea nu se încadrează în graficul pentru atingerea obiectivelor de dezvoltare ale mileniului (ODM) și nu înregistrează o dezvoltare durabilă. UE acordă ajutor statelor ACP pentru soluționarea acestor probleme. Este necesar ca UE să continue să susțină eforturile statelor ACP în vederea reducerii și, în final, a eradicării sărăciei, îndeplinind, în același timp, obiectivele dezvoltării durabile și realizând integrarea progresivă a acestora în economia mondială. UE întreține relații privilegiate cu grupul de state ACP în curs de dezvoltare în temeiul Acordului de parteneriat între statele ACP, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 pentru o perioadă de 20 de ani[1] (denumit în continuare „Acordul de la Cotonou”). Fondul european de dezvoltare (FED) este principalul instrument prin care UE acordă asistență pentru cooperare pentru dezvoltare cu statele ACP în temeiul Acordului de la Cotonou și pentru cooperarea cu țările și teritoriile de peste mări (TTPM) în temeiul Deciziei de asociere peste mări. FED este finanțat în afara bugetului UE de către statele membre ale UE, pe baza unor chei de contribuție specifice. Fiecare FED este încheiat pe o perioadă multianuală. Pentru cadrul financiar multianual după 2013, Comisia Europeană a propus în comunicarea sa „Un buget pentru Europa 2020”[2] cuantumul total (30 318,7 milioane EUR în prețurile din 2011, ceea ce înseamnă 34 275,6 milioane EUR în prețurile actuale) al celui de-al 11-lea FED pentru cooperarea cu statele ACP și cu TTPM. Comisia a adoptat, de asemenea, o comunicare care prezintă principalele elemente care ar putea fi incluse în acordul intern pentru cel de­al 11-lea FED, pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2014 și 31 decembrie 2020[3]. Comisia Europeană pornește de la ipoteza că se va ajunge la un acord între Uniunea Europeană și statele membre ale acesteia privind instituirea mecanismului de finanțare (al 11­lea FED), perioada exactă care urmează să fie acoperită (2014-2020) și valoarea fondurilor care vor fi alocate mecanismului, pentru punerea în aplicare a parteneriatului ACP-UE, și că reprezentanții guvernelor statelor membre vor conveni asupra unui acord intern privind cel de-al 11-lea FED. Consiliul European a stabilit valoarea globală a celui de­al 11­lea FED la 30 506 milioane EUR în prețuri curente[4]. Noi provocări, precum și prioritățile stabilite în Strategia Europa 2020 au determinat Comisia să facă o propunere de adaptare a Regulamentului de punere în aplicare a celui de-al 11-lea FED, în conformitate cu dispozițiile Comunicării „Creșterea impactului politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării”[5] din 13 octombrie 2011. Consensul european privind dezvoltarea, adoptat la 22 decembrie 2005, și principiile convenite la nivel internațional privind eficacitatea ajutorului, inclusiv documentul final al forumului de la Busan (2011) fac, de asemenea, parte din cadrul general al politicii pentru programarea și punerea în aplicare a celui de-al 11-lea FED. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI Consultarea publică În perioada 26 noiembrie 2010 – 31 ianuarie 2011, Comisia a organizat o consultare publică privind viitoarea finanțare a acțiunilor externe ale UE. Procesul de consultare s-a bazat pe un chestionar online, însoțit de un document de informare intitulat „Care vor fi instrumentele financiare pentru acțiunile externe ale UE după 2013?”. În general, respondenții nu au sugerat necesitatea unei modificări substanțiale a actualelor mecanisme de punere în aplicare, însă marea majoritate a acestora au susținut ideea că punerea în aplicare ar trebui să fie mai flexibilă și mai simplă. Evaluarea impactului Comisia a realizat o evaluare a impactului[6] în care au fost analizate câze trei alternative politice de bază pentru fiecare obiectiv identificat (o mai mare diferențiere și concentrare, o mai bună coordonare cu statele membre UE, utilizarea într-o măsură mai mare a instrumentelor financiare inovatoare, mai multă flexibilitate): menținerea status quo-ului (fără nicio modificare față de cel de-al 10-lea FED) și o altă opțiune cu două subopțiuni de modificare a cadrului FED. Menținerea status quo-ului nu a fost acceptată deoarece nu ar fi rezolvat problemele identificate. Subopțiunile soluționau problemele identificate în grade diferite, fiecare având implicații specifice. Concluzia evaluării impactului a fost că, pentru fiecare obiectiv identificat, ar trebui să se aleagă cea de-a doua subopțiune, mai adecvată pentru noile orientări strategice revizuite ale acțiunii externe a UE, întrucât aceasta: – contribuie, printr-o concentrare geografică sporită, la direcționarea resurselor acolo unde este cel mai mult nevoie de ele, cu un maximum de impact și de valoare adăugată; – contribuie, printr-o concentrare sectorială sporită, la orientarea resurselor către un număr limitat de sectoare, sporind astfel masa critică a UE; – sporește eficiența ajutoarelor UE și efectul politic de levier al acestora printr-o mai bună diviziune a muncii între donatori, prin programarea în comun și prin utilizarea fondurilor fiduciare ale UE; – mărește impactul financiar al resurselor provenite din granturile UE prin utilizarea unor instrumente financiare inovatoare; – permite adaptarea rapidă a alocării ajutoarelor financiare pentru a ține seama de evoluția situației sau de circumstanțe specifice (cum ar fi situațiile de criză, de fragilitate sau de tranziție) sau pentru a pune în aplicare o abordare bazată într-o măsură mai mare pe stimulente. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII Principalele obiective politice ale acțiunii externe a UE sunt stabilite în Tratatul de la Lisabona (articolul 21 din TUE). În plus, principalul obiectiv al cooperării pentru dezvoltare la nivelul UE (articolul 208 din TFUE) este reducerea și, pe termen lung, eradicarea sărăciei. În acest context, UE va respecta angajamentele și va ține seama de obiectivele stabilite de Organizația Națiunilor Unite și de alte instituții internaționale. În ceea ce privește cooperarea cu statele și regiunile ACP, cadrul juridic este completat de Acordul de la Cotonou. Prezenta propunere este prezentată de Comisie în baza unui acord intern privind cel de­al 11­lea FED[7], care prevede că ar trebui să se adopte în unanimitate un Regulament al Consiliului privind punerea în aplicare a celui de-al 11-lea FED, în temeiul Acordului de la Cotonou, pe baza unei propuneri din partea Comisiei și după consultarea Băncii Europene de Investiții (BEI). 4. IMPLICAȚII BUGETARE Nu se aplică. 5. ELEMENTE PRINCIPALE Regulamentul de punere în aplicare al celui de-al 11-lea FED a fost elaborat având în vedere următoarele obiective: – în conformitate cu principiile-cheie de simplificare și eficiență sporită, alinierea textului într-o măsură cât mai mare cu principalele dispoziții ale propunerii Comisiei privind un Regulament al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui instrument de cooperare pentru dezvoltare (ICD)[8] (în special în ceea ce privește programarea) și ale propunerii Comisiei privind un Regulament al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a normelor și procedurilor comune pentru punerea în aplicare a instrumentelor Uniunii pentru acțiuni externe (Regulamentul comun de punere în aplicare)[9] (în special cu privire la punerea în aplicare), ceea ce implică norme și proceduri de punere în aplicare simplificate și armonizate pentru toate instrumentele destinate acțiunilor externe (cu excepția FED și a Groenlandei). Efortul de aliniere ține seama, de asemenea, de rezultatele negocierilor desfășurate în Consiliu pe marginea textelor respective (la nivelul Coreper), precum și în cadrul comisiilor Parlamentului la elaborarea prezentei propuneri, cu privire la compromisurile care pot fi acceptate de Comisie. În plus, Comisia își rezervă dreptul de a adapta propunerea după adoptarea acesteia, în timpul negocierilor cu Consiliul, pentru a păstra coerența cu textul ICD și cu textul Regulamentului comun de punere în aplicare, negociate în paralel. Alinierea sus-menționată va contribui la posibila includere a FED în bugetul UE în cadrul financiar multianual după 2020, în conformitate cu propunerile Comisiei din Comunicarea „Un buget pentru Europa 2020” menționată anterior și cu Concluziile Consiliului European din 8 februarie 2013; – asigurarea conformității textului cu dispozițiile Acordului de la Cotonou, în special anexa IV privind procedurile de punere în aplicare și de gestionare, în același timp simplificând textul în comparație cu Regulamentul de punere în aplicare a celui de­al 10-lea FED[10]. Titlul I: Obiective și principii generale – Articolele 1 și 2 Articolul 1 (Obiective și criterii de eligibilitate) este aliniat în cea mai mare măsură posibilă cu articolul 2 din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei în ceea ce privește obiectivele și criteriile de eligibilitate, trimițând în același timp la obiectivele, principiile și valorile mai extinse descrise în Acordul de la Cotonou, precum și la obiectivele în materie de dezvoltare și strategiile de cooperare stabilite în cadrul politicilor elaborate de Uniune, inclusiv Agenda schimbării. Articolul prevede, de asemenea, îndeplinirea obiectivelor de asistență oficială pentru dezvoltare (AOD), stabilite de către OCDE/CAD, în cea mai mare măsură posibilă. Acesta explică, de asemenea, complementaritatea dintre ajutorul umanitar și instrumentele FED. Articolul 2 (Principii generale) este aliniat cu articolul 3 alineatele (5) – (10) din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei. Acesta stabilește principiile fundamentale care reglementează punerea în aplicare a regulamentului, și anume coerență sporită a acțiunii externe a UE, coordonare îmbunătățită cu statele membre și alți donatori bilaterali sau multilaterali, precum și un proces de dezvoltare coordonat de țara și regiunea parteneră cu responsabilitate reciprocă, printr-o abordare a dezvoltării care include și la care participă toți actorii, utilizând modalități de cooperare eficiente și inovatoare, în conformitate cu bunele practici ale OCDE/CAD, îmbunătățind astfel impactul ajutorului și reducând suprapunerea și duplicarea. Titlul II: Programare și alocarea fondurilor – Articolele 3-7 Articolul 3 (Cadrul general de alocare a fondurilor) stabilește cadrul de alocare a fondurilor pentru FED. Acesta este aliniat în cea mai mare măsură posibilă cu articolul 3 alineatul (2) din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei în ceea ce privește principiile unei abordări diferențiate față de țările partenere. Articolul 3 prevede aplicarea la FED a principiilor Comunicării „Creșterea impactului politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării”, asigurând, în același timp, respectarea cerințelor Acordului de la Cotonou privind alocarea resurselor (criterii prezentate la articolul 3 din anexa IV la Acordul de la Cotonou). Prin urmare, criteriile de alocare sunt descrise la două alineate: alineatul (1) reamintește cerințele Acordului de la Cotonou în materie de nevoi și performanță, iar alineatul (2) prezintă cu mai multă precizie principiile de diferențiere din Agenda schimbării pentru stabilirea cu caracter orientativ a resurselor alocate la nivel național (nevoi, capacități, angajamente, performanță și impact). Articolul 4 (Cadrul general de programare) stabilește cadrul general de programare a FED în temeiul prezentului regulament. Dispozițiile articolului reamintesc principiul parteneriatului și cel al alinierii la Acordul de la Cotonou, și anume faptul că programarea ar trebui să aibă loc, de fiecare dată când acest lucru este posibil, în comun cu țara sau regiunea parteneră vizată și să fie aliniată, într-o măsură tot mai mare, cu strategiile acestora de reducere a sărăciei. Articolul preia, de asemenea, elemente de la articolul 10 alineatul (2) din propunerea de Regulament privind ICD a Comisie: pentru a asigura efectele de sinergie și complementaritatea măsurilor Uniunii cu măsurile statelor membre, statele membre vor fi pe deplin implicate în procesul de programare, inclusiv prin programarea în comun. Se prevede participarea tuturor statelor membre, inclusiv a celor care nu sunt reprezentate la nivel local, dată fiind natura specifică a finanțării prin FED. Procesul de consultare va include, de asemenea, alți donatori și actori în domeniul dezvoltării, precum și societatea civilă și autoritățile regionale și locale. Articolul 4 alineatul (3) descrie circumstanțele, prevăzute în Acordul de la Cotonou, în care Comisia poate stabili dispoziții specifice cu privire la programarea și punerea în aplicare în mod unilateral a ajutorului pentru dezvoltare. Articolul 4 alineatul (4) reamintește obiectivul UE de concentrare a asistenței, anunțat în Comunicarea „Creșterea impactului politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării”, asistență limitată la 3 sectoare de intervenție pentru programarea bilaterală, în conformitate cu articolul 5 alineatul (4) din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei. Articolul 5 (Documente de programare) este aliniat în cea mai mare măsură posibilă cu articolul 11 din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei. Acesta descrie cerințele și principiile de întocmire a documentelor strategice pentru țări și regiuni și, pe baza acestora, a programelor indicative multianuale. Articolul menționează, de asemenea, cazurile în care nu ar fi necesară întocmirea unui document strategic, pentru a simplifica și a eficientiza procesul de programare, precum și pentru a favoriza programarea în comun cu statele membre și alinierea la programele naționale ale țărilor în curs de dezvoltare. În acest fel, articolul introduce și posibilitatea de a dispune de un document-cadru comun care să stabilească o strategie cuprinzătoare a Uniunii și din care să facă parte politica de dezvoltare. Conform principiului de parteneriat din Acordul de la Cotonou, pentru utilizarea unor documente de programare alternative este necesar acordul guvernului țării partenere; în caz contrar, trebuie să se elaboreze un document strategic. Articolul 5 alineatele (5) și (6) prevede tipuri de programare specifice pentru FED, astfel cum se prevede în Acordul de la Cotonou, de exemplu pentru cooperarea dintre țările ACP și pentru programele speciale de sprijin. Articolul 6 (Programare pentru țările aflate în situații de criză, post-criză sau de fragilitate) este aliniat cu articolul 12 din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei. Acesta subliniază necesitățile și circumstanțele speciale ale țărilor aflate în situații de criză, post-criză sau de fragilitate, care ar trebui avute în vedere în momentul elaborării documentelor de programare. Articolul 7 (Aprobarea și modificarea documentelor de programare) este aliniat în cea mai mare măsură posibilă cu articolul 14 din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei în ceea ce privește aprobarea documentelor strategice și adoptarea programelor indicative multianuale. Articolul prevede că documentele de programare (și anume, documente strategice, programe indicative multianuale și programe speciale de sprijin) vor fi adoptate de Comisie în conformitate cu articolul 14 din prezentul regulament. Acesta reflectă, de asemenea, dispozițiile Acordului de la Cotonou referitoare la transmiterea documentelor către Adunarea parlamentară comună și aprobarea documentelor de programare de către statul sau regiunea ACP după adoptarea lor de către Comisie. Articolul prevede analiza programării și, acolo unde este necesar (în cazul unei evoluții semnificative a strategiei sau a priorităților programate), revizuirea documentelor corespunzătoare. Articolul asigură, de asemenea, flexibilitate și simplificare prin stabilirea situațiilor în care se vor face modificări nesubstanțiale, cu privire la care Comitetul FED este informat. Articolul introduce, în plus, o procedură specială de urgență pentru modificarea documentelor de programare, atunci când există motive justificate de urgență, echivalentă cu procedura comitetelor de la articolul 8 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011[11], astfel cum se prevede la articolul 14 alineatul (10) din prezentul regulament. Titlul III: Punerea în aplicare – Articolele 8-13 Articolul 8 (Cadrul general de punere în aplicare) stabilește cadrul general de punere în aplicare a asistenței UE, în conformitate cu Regulamentul financiar privind cel de-al 11-lea FED. Articolul 9 (Adoptarea programelor de acțiune, a măsurilor individuale și a măsurilor speciale) este aliniat în cea mai mare măsură posibilă cu articolul 2 din propunerea de Regulament comun de punere în aplicare a Comisiei. Acesta prezintă principiul potrivit căruia deciziile de finanțare luate de Comisie trebuie să fie sub forma unor programe de acțiune, bazate pe documente de programare multianuale. Cu toate acestea, se pot adopta, de asemenea, măsuri individuale în afara cadrului programului de acțiuni, în conformitate cu documentele de programare multianuală. În anumite cazuri (situații excepționale sau nevoi neprevăzute), menționate în Acordul de la Cotonou, Comisia poate adopta, de asemenea, măsuri speciale care nu au fost prevăzute în documentele de programare multianuale. Articolul stabilește procedurile de adoptare a deciziilor de finanțare specificate. În plus, acesta prevede o examinare de mediu specifică, inclusiv a impactului asupra climei și a biodiversității. Articolul 10 (Contribuții suplimentare din partea statelor membre) descrie condițiile de gestionare a contribuțiilor voluntare care pot fi furnizate de statele membre Comisiei sau BEI, în conformitate cu acordul intern privind cel de-al 11-lea FED. Articolul 11 (Impozite, taxe și alte impuneri) descrie măsurile posibile cu privire la impozite, taxe și alte impuneri, în conformitate cu articolul 5 din propunerea Comisiei pentru Regulamentul comun de punere în aplicare și cu respectarea dispozițiilor articolului 31 din anexa IV la Acordul de la Cotonou. Articolul 12 (Protejarea intereselor financiare ale Uniunii) este aliniat cu articolul 7 din propunerea Comisiei pentru Regulamentul comun de punere în aplicare. Acesta stabilește măsuri pentru a proteja interesele financiare ale Uniunii, în special, pentru a-i permite acesteia (cu precădere, Comisiei, Curții de Conturi și OLAF) să efectueze toate controalele și verificările necesare privind măsurile puse în aplicare. Articolul 13 (Norme privind naționalitatea și originea aplicabile procedurilor de achiziții publice, procedurilor de acordare de granturi și altor proceduri de atribuire) nu este aliniat cu articolele 8 și 9 din propunerea Comisiei pentru Regulamentul comun de punere în aplicare, întrucât se referă la normele privind naționalitatea și originea prezentate la articolul 20 din anexa IV la Acordul de la Cotonou. Titlul IV: Procedurile de luare a deciziilor – Articolele 14-16 Articolul 14 (Responsabilitățile Comitetului FED) descrie atribuțiile și implicarea Comitetului FED în punerea în aplicare a prezentului regulament. Acesta aliniază procedurile FED la articolul 15 din propunerea Comisiei pentru Regulamentul comun de punere în aplicare, care face trimitere la Regulamentul privind procedura comitetelor. Procedurile sunt echivalente, mutatis mutandis, cu articolul 3 (dispoziții comune), articolul 5 (procedura de examinare) și articolul 8 (procedura de urgență) din Regulamentul (UE) nr. 182/2011 privind procedura comitetelor. Articolul 15 (Instrumentul financiar pentru pace în Africa) stabilește proceduri ad-hoc pentru gestionarea Instrumentului financiar pentru pace în Africa. Articolul 16 (Comitetul pentru facilitatea de investiții) descrie structura și funcționarea Comitetului pentru facilitatea de investiții, creat sub auspiciile BEI, conform acordului intern, în cadrul punerii în aplicare a prezentului regulament. Acesta prezintă, de asemenea, modalitatea de funcționare și condițiile pentru operațiunile BEI. Titlul V – Dispoziții finale – Articolele 17-22 Articolul 17 (Participarea unei țări sau a unei regiuni terțe) se bazează pe Regulamentul de punere în aplicare a celui de-al 10-lea FED, ținând seama de articolul 15 din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei. Se prevede posibilitatea extinderii eligibilității pentru finanțarea prin FED, dedicată statelor ACP, la țări în curs de dezvoltare din afara grupului ACP și la organisme regionale de integrare cu participare ACP. Se promovează, în același timp, consolidarea programelor de cooperare regională între statele ACP, TTPM și regiunile ultraperiferice ale Uniunii. Articolul 18 (Monitorizarea, raportarea și evaluarea asistenței FED) este aliniat cu articolele 12 și 13 din propunerea de Regulament comun de punere în aplicare a Comisiei. Conform acestui articol, Comisia și BEI au obligația de a evalua periodic rezultatele politicilor, programelor și proiectelor puse în aplicare. De asemenea, Comisiei îi revine sarcina de a analiza eficacitatea programării în sine și de a pregăti un raport bienal privind progresele înregistrate și punerea în aplicare a prezentului regulament. Articolul prevede, în plus, realizarea unei evaluări a performanței, în scopul de a se aprecia măsura în care s-au realizat angajamentele și plățile, precum și rezultatele și impactul ajutorului oferit, precum și realizarea unei evaluări intermediare și a unei evaluări finale a Facilității pentru investiții ACP, astfel cum se precizează în anexa II la Acordul de la Cotonou. Articolul 19 (Cheltuieli legate de combaterea schimbărilor climatice și biodiversitate) este aliniat la articolul 14 din propunerea de Regulament comun de punere în aplicare a Comisiei. Acesta prevede un sistem specific de monitorizare bazat pe metodologia OCDE („markerii Rio”). Articolul 20 (Serviciul European de Acțiune Externă) este un articol orizontal prezent în toate propunerile de regulamente ale Comisiei referitoare la acțiunea externă, precum articolul 21 din propunerea de Regulament privind ICD a Comisiei. Acesta prevede că prezentul regulament trebuie să fie aplicat în conformitate cu Decizia Consiliului privind organizarea și funcționarea Serviciului European de Acțiune Externă[12], în special articolul 9. Articolul 21 (Măsuri tranzitorii) prevede o facilitate de tranziție care să asigure disponibilitatea fondurilor în cazul în care cel de-al 11-lea FED intră în vigoare cu întârziere, în special în eventualitatea unor întârzieri în procesul de ratificare a acordului intern privind cel de-al 11-lea FED. Până la intrarea în vigoare a celui de-al 11-lea FED, programele de acțiune, măsurile individuale, măsurile speciale și programele de acțiune specifice privind cheltuielile de sprijin ar trebui să fie finanțate, prin urmare, în limitele soldurilor rămase de la FED anterioare și din fonduri dezangajate de la proiecte desfășurate în cadrul FED anterioare. Fondurile alocate[13] prin facilitatea de tranziție trebuie să fie justificate în cadrul celui de­al 11-lea FED. Prin adoptarea în unanimitate a regulamentului actual, Consiliul decide utilizarea soldurilor de la FED anterioare, astfel cum se menționează la articolul 1 alineatul (5) din acordul intern privind cel de-al 10-lea FED și la articolul 5 din anexa Ib la Acordul de la Cotonou. Articolul prevede, de asemenea, continuarea aplicării Regulamentului financiar privind cel de-al 10-lea FED până la intrarea în vigoare a Regulamentului financiar privind cel de-al 11-lea FED. Articolul 22 (Intrarea în vigoare) prevede că regulamentul se aplică de la 1 ianuarie 2014 până la data finală de aplicare a acordului intern privind cel de-al 11-lea FED. 2013/0211 (NLE) Propunere de REGULAMENT AL CONSILIULUI privind punerea în aplicare a celui de-al 11-lea Fond european de dezvoltare CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană și Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, având în vedere Acordul de parteneriat între membrii grupului statelor din Africa, zona Caraibilor și Pacific, pe de o parte, și Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000[14] (denumit în continuare „Acordul de la Cotonou”), având în vedere acordul intern dintre reprezentanții guvernelor statelor membre, reuniți în cadrul Consiliului, privind finanțarea ajutorului acordat de Uniunea Europeană în baza cadrului financiar multianual pentru perioada 2014-2020, în conformitate cu Acordul de la Cotonou și privind alocarea de asistență financiară pentru țările și teritoriile de peste mări cărora li se aplică dispozițiile părții a patra din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene[15] (denumit în continuare „acordul intern”), în special articolul 10 alineatul (1), având în vedere propunerea Comisiei Europene, având în vedere avizul Băncii Europene de Investiții (BEI), întrucât: (1) Decizia nr. (…) a Consiliului de Miniștri ai ACP-UE[16] stabilește cadrul financiar multianual pentru cooperarea cu statele ACP pentru perioada 2014-2020, prin adoptarea unei noi anexe Ic la Acordul de la Cotonou. (2) Acordul intern definește diferitele pachete financiare ale celui de-al 11-lea Fond european de dezvoltare (denumit în continuare „cel de-al 11-lea FED”), cheia de contribuție și contribuțiile la cel de-al 11-lea FED, instituie Comitetul FED și Comitetul pentru facilitatea de investiții (denumit în continuare „Comitetul FI”) și stabilește ponderea voturilor și regula majorității calificate în cadrul acestor comitete. (3) În plus, acordul intern stabilește valoarea cumulată a ajutorului acordat de Uniune Grupului de state din Africa, zona Caraibilor și Pacific (denumite în continuare „statele ACP”) (cu excepția Republicii Africa de Sud) și țărilor și teritoriilor de peste mări (denumite în continuare „TTPM”) pentru o perioadă de șapte ani cuprinsă între 2014 și 2020 la 30 506 milioane EUR din contribuția statelor membre. Din această sumă, (…) milioane EUR sunt alocate statelor ACP, astfel cum se specifică în cadrul financiar multianual 2014-2020 menționat în anexa Ic la Acordul de la Cotonou, (…) milioane EUR sunt alocate TTPM și (…) milioane EUR sunt alocate Comisiei pentru cheltuielile de sprijin legate de programarea și punerea în aplicare a FED de către Comisie. (4) Alocarea de fonduri din cel de-al 11-lea FED către TTPM este reglementată de Decizia (…) a Consiliului din (…) privind asocierea TTPM cu Uniunea Europeană[17] și de normele de punere în aplicare a acesteia, cu modificările ulterioare. (5) Măsurile care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 1257/96 al Consiliului din 20 iunie 1996 privind ajutorul umanitar[18] și care sunt eligibile pentru finanțare în temeiul acestuia ar trebui finanțate doar în cazuri excepționale din cel de-al 11-lea FED, atunci când o astfel de asistență este necesară pentru asigurarea continuității cooperării de la condiții de criză la condiții stabile de dezvoltare și când ea nu poate fi finanțată din bugetul general al Uniunii Europene. (6) La 11 aprilie 2006, Consiliul a adoptat principiul finanțării Instrumentului financiar pentru pace în Africa din FED. (7) Statele ACP vor avea acces, de asemenea, la asistența acordată de Uniune prin intermediul unor programe tematice prevăzute de Regulamentul (…) al Parlamentului European și al Consiliului din (…) de instituire a Instrumentului de cooperare pentru dezvoltare, Regulamentul (…) al Parlamentului European și al Consiliului din (…) de instituire a Instrumentului de parteneriat pentru cooperarea cu țările terțe, Regulamentul (…) al Parlamentului European și al Consiliului din (…) de instituire a Instrumentului de stabilitate și Regulamentul (…) al Parlamentului European și al Consiliului din (…) de instituire a Instrumentului de finanțare pentru promovarea democrației și drepturilor omului la scară mondială. Programele tematice ar trebui să adauge valoare programelor geografice finanțate în cadrul celui de-al 11-lea FED, să fie consecvente și complementare cu acestea. (8) Astfel cum se menționează la articolul 13 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr. […/…] al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a acțiunii „Erasmus pentru toți” Programul Uniunii pentru educație, formare, tineret și sport[19], în vederea promovării dimensiunii internaționale a învățământului superior, o sumă indicativă de 1 812 100 000 EUR provenind din diferite instrumente externe (Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare, Instrumentul european de vecinătate, Instrumentul de asistență pentru preaderare, Instrumentul de parteneriat și Fondul european de dezvoltare) va fi alocată acțiunilor de mobilitate educațională înspre sau dinspre țările din afara UE, cooperării și dialogului politic cu autoritățile, instituțiile sau organizațiile din aceste țări. Utilizarea fondurilor va fi reglementată de dispozițiile Regulamentului (UE) nr […/…] [„Erasmus pentru toți”]. Finanțarea ar trebui să se acorde prin două pachete financiare multianuale care să acopere numai primii 4 ani și, respectiv, ultimii 3 ani rămași. Această finanțare ar trebui să se reflecte în programarea indicativă multianuală în temeiul prezentului regulament, în conformitate cu necesitățile și prioritățile identificate ale țărilor respective. Sumele alocate ar trebui să fie analizate în conformitate cu prioritățile externe ale UE în cazul unor situații neprevăzute de amploare sau în cazul unor schimbări politice importante. (9) Cooperarea regională între statele ACP, TTPM și regiunile ultraperiferice ale Uniunii ar trebui să fie încurajată într-o măsură mai mare. (10) În vederea punerii în aplicare a celui de-al 11-lea FED, ar trebui să se decidă procedura de programare, de analizare și de aprobare a ajutorului și să se definească normele detaliate de supraveghere a modului de utilizare a ajutorului. La data de (…), reprezentanții guvernelor statelor membre reuniți în cadrul Consiliului au adoptat Decizia (…) privind aplicarea provizorie a acordului intern[20], în scopul adoptării Regulamentului de punere în aplicare și a Regulamentului financiar și, inter alia, în scopul stabilirii Comitetului FED și a Comitetului FI. (11) Consensul european privind dezvoltarea din 22 decembrie 2005[21] și Concluziile Consiliului privind Comunicările Comisiei „Creșterea impactului politicii UE în domeniul dezvoltării: o agendă a schimbării”[22] și „Abordarea viitoare a sprijinului bugetar al UE destinat țărilor terțe”[23] ar trebui să ofere cadrul politic general care să ghideze programarea și punerea în aplicare a celui de-al 11-lea FED, inclusiv principiile adoptate la nivel internațional privind eficacitatea ajutorului, precum principiile prezentate în Declarația de la Paris privind eficacitatea ajutorului (2005), Codul de conduită al UE în materie de diviziune a muncii în cadrul politicii de dezvoltare (2007), Orientările UE pentru Agenda de acțiune de la Accra (2008), documentul final al forumului de la Busan (2011) și Convenția Organizației Națiunilor Unite privind drepturile persoanelor cu handicap, la care Uniunea Europeană este parte semnatară. (12) Uniunea vizează, de asemenea, să asigure coerența cu alte domenii ale acțiunii sale externe la elaborarea politicii de cooperare pentru dezvoltare a Uniunii, precum și șa planificarea strategică, la programarea și la punerea în aplicare a măsurilor. (13) Combaterea schimbărilor climatice și protejarea mediului se numără printre marile provocări cu care se confruntă Uniunea și în care necesitatea acțiunii internaționale este urgentă. În conformitate cu intenția declarată în Comunicarea Comisiei „Un buget pentru Europa 2020” din 29 iunie 2011, prezentul regulament ar trebui să contribuie cât se poate de mult la obiectivul direcționării a cel puțin 20 % din finanțarea totală a UE către acțiuni în domeniul schimbărilor climatice, respectând, în același timp, principiul parteneriatului cu statele ACP, consfințit în Acordul de la Cotonou. Acțiunile întreprinse pentru o societate cu emisii reduse de carbon și rezistentă la schimbările climatice ar trebui, atunci când este posibil, să se susțină reciproc pentru a-și spori impactul. (14) Uniunea și statele membre ale acesteia trebuie să îmbunătățească coerența și complementaritatea politicilor lor de cooperare pentru dezvoltare, în special prin abordarea priorităților țărilor și regiunilor partenere la nivel național și regional. Pentru a asigura complementaritatea și susținerea reciprocă a politicii de cooperare pentru dezvoltare a Uniunii și a politicilor statelor membre, este necesar să se prevadă proceduri de programare în comun care ar trebui puse în aplicare ori de câte ori este posibil și prezintă relevanță. (15) În cadrul reuniunii la nivel înalt UE-Africa din decembrie 2007 s-a adoptat Parteneriatul strategic Africa–UE[24], confirmat de reuniunea la nivel înalt UE-Africa din noiembrie 2010. Consiliul a adoptat, de asemenea, concluziile privind Strategia de parteneriat comună UE-Caraibi la 19 noiembrie 2012[25], înlocuind concluziile Consiliului privind parteneriatul UE-Caraibi de la 11 aprilie 2006. Pentru Pacific, Consiliul a adoptat, la 14 mai 2012, concluzii privind un parteneriat pentru dezvoltare reînnoit[26], actualizând și completând strategia adoptată în 2006 (Concluziile Consiliului din 17 iulie 2006). (16) Interesele financiare ale Uniunii ar trebui protejate prin măsuri proporționale de-a lungul întregului ciclu de cheltuire a fondurilor, inclusiv prevenirea, depistarea și investigarea neregulilor, recuperarea fondurilor pierdute, plătite în mod necuvenit sau utilizate incorect și, dacă este cazul, aplicarea de sancțiuni. Măsurile ar trebui să fie întreprinse în conformitate cu acordurile aplicabile, încheiate cu organizații internaționale și cu țări terțe. (17) În conformitate cu articolul 1 alineatul (5) din acordul intern privind cel de-al 10-lea FED și articolul 5 din anexa Ib la Acordul de la Cotonou, fondurile aferente celui de­al 10-lea FED (pe lângă sumele alocate facilității de investiții, excluzând subvențiile la rata dobânzii) nu ar trebui să mai fie angajate după 31 decembrie 2013, cu excepția cazului în care Consiliul decide altfel, în unanimitate, pe baza unei propuneri din partea Comisiei. Prin urmare, este indicat să se prevadă ca fondurile respective să fie utilizate pentru a asigura continuitatea în cazul în care cel de-al 11-lea FED intră în vigoare cu întârziere. În completarea articolului 10 din acordul intern privind cel de-al 11-lea FED, care prevede că Regulamentul de punere în aplicare a celui de-al 10-lea FED ar trebui să rămână în vigoare până la adoptarea Regulamentului de punere în aplicare a celui de-al 11-lea FED, ar trebui să se prevadă, de asemenea, aplicarea în continuare a Regulamentului financiar privind cel de­al 10­lea FED până la adoptarea Regulamentului financiar privind cel de-al 11-lea FED. (18) Organizarea și funcționarea Serviciului european pentru acțiune externă sunt descrise în Decizia 2010/427/UE a Consiliului, ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: TITLUL I OBIECTIVE ȘI PRINCIPII GENERALE Articolul 1 Obiective și criterii de eligibilitate 1. Cooperarea geografică cu statele și regiunile ACP în contextul celui de-al 11-lea FED are la bază obiectivele, principiile fundamentale și valorile reflectate în dispozițiile generale ale Acordului de la Cotonou. 2. În special, în cadrul principiilor și al obiectivelor acțiunii externe a Uniunii și al Consensului european privind dezvoltarea, cu modificările și completările ulterioare: (a) obiectivul principal al cooperării în temeiul prezentului regulament îl constituie reducerea și, pe termen lung, eradicarea sărăciei; (b) cooperarea în temeiul prezentului regulament contribuie, de asemenea, la: (i) încurajarea unei dezvoltării economice, sociale și de mediu durabile și (ii) consolidarea și sprijinirea democrației, a statului de drept, a bunei guvernanțe, a drepturilor omului și a principiilor relevante din dreptul internațional. Îndeplinirea acestor obiective trebuie să fie măsurată cu ajutorul unor indicatori relevanți, printre care indicatori de dezvoltare umană, în special Obiectivul de dezvoltare al mileniului 1 (ODM 1) pentru litera (a) și ODM 1-8 pentru litera (b), iar după 2015 cu ajutorul altor indicatori stabiliți la nivel internațional de către Uniune și statele membre ale acesteia. 3. Programarea este structurată astfel încât să respecte cât mai mult posibil criteriile asistenței oficiale pentru dezvoltare (denumită în continuare „AOD”) stabilite de către OCDE/CAD. 4. Acțiunile care intră în domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 1257/96 al Consiliului din 20 iunie 1996 privind ajutorul umanitar[27] și care sunt eligibile pentru finanțare în temeiul regulamentului respectiv nu beneficiază, în principiu, de finanțare în temeiul prezentului regulament, decât dacă este necesar să se asigure continuitatea cooperării în perioada de trecere de la o situație de criză la condiții stabile de dezvoltare. În aceste cazuri, se urmărește cu o deosebită atenție ca ajutorul umanitar și asistența pentru reabilitare și dezvoltare să fie corelate efectiv. Articolul 2 Principii generale 1. La punerea în aplicare a prezentului regulament se asigură coerența cu alte domenii de acțiune externă ale Uniunii și cu alte politici relevante ale Uniunii, precum și coerența politicilor de dezvoltare, în conformitate cu articolul 208 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. În acest scop, măsurile finanțate în temeiul prezentului regulament, inclusiv cele gestionate de Banca Europeană de Investiții (BEI), se bazează pe politicile de cooperare prevăzute în instrumente precum acorduri, declarații și planuri de acțiune încheiate între Uniune și țările și regiunile terțe în cauză, precum și pe deciziile, interesele specifice, prioritățile de politică și strategiile Uniunii. 2. Uniunea și statele membre asigură schimburi periodice și frecvente de informații, inclusiv cu alți donatori, și încurajează o mai bună coordonare și o mai bună complementaritate între donatori, prin eforturi în vederea unei programări multianuale comune, bazată pe strategii de reducere a sărăciei în țările partenere sau pe strategii echivalente. Acestea pot întreprinde acțiuni în comun, inclusiv acțiuni comune de analizare a acestor strategii și acțiuni comune de răspuns la acestea, prin care se identifică sectoarele prioritare de intervenție și repartizarea muncii la nivel de țară, prin instituirea unor misiuni comune la nivelul tuturor donatorilor și prin utilizarea mecanismelor de cofinanțare și a acordurilor de cooperare delegată. 3. Uniunea promovează o abordare multilaterală a provocărilor globale și cooperează cu statele membre și cu statele partenere în acest sens. Atunci când este necesar, aceasta încurajează cooperarea cu organizații și organisme internaționale și cu alți donatori bilaterali. 4. Relațiile dintre UE și statele membre, pe de o parte, și statele partenere, pe de altă parte, au la bază și promovează valori comune în domeniul drepturilor omului, al democrației și al statului de drept, precum și principiile asumării răspunderii și responsabilității reciproce. În plus, relațiile cu statele partenere țin seama de angajamentul acestora și de bilanțul succeselor înregistrate de acestea în ceea ce privește punerea în aplicare a acordurilor internaționale și a relațiilor contractuale cu Uniunea. 5. Uniunea promovează o cooperare eficace cu țările și regiunile partenere, în conformitate cu cele mai bune practici internaționale. Aceasta își aliniază sprijinul la strategiile de dezvoltare naționale sau regionale ale partenerilor, întreprinde reforme ale politicilor și ale procedurilor atunci când acest lucru este posibil, sprijină răspunderea democratică și responsabilitatea internă. În acest scop, Uniunea promovează: (a) un proces de dezvoltare transparent, condus și asumat de țările sau regiunile partenere, inclusiv promovarea expertizei locale; (b) întărirea rolului populației din țările partenere, abordări ale dezvoltării favorabile incluziunii și participative și o implicare amplă a tuturor segmentelor societății în procesul de dezvoltare și în dialogul la nivel național și regional, inclusiv dialogul politic. O atenție deosebită se acordă rolurilor care revin parlamentelor, autorităților locale și societății civile, între altele în ceea ce privește participarea, supravegherea și răspunderea; (c) modalități și instrumente de cooperare eficace, în conformitate cu bunele practici ale OCDE/CAD, inclusiv utilizarea unor instrumente inovatoare precum combinarea granturilor cu împrumuturile și alte mecanisme de repartizare a riscurilor în sectoarele și țările selectate, precum și implicarea sectorului privat, ținându-se seama în mod corespunzător de sustenabilitatea datoriei și de numărul mecanismelor. Toate programele, intervențiile, modalitățile și instrumentele de cooperare sunt adaptate la situația specifică a fiecărei țări sau regiuni partenere, cu accent pe abordările care au la bază programe, pe furnizarea unei finanțări predictibile a ajutoarelor, pe mobilizarea resurselor private, inclusiv din sectorul privat local, pe accesul universal și nediscriminatoriu la serviciile de bază și pe dezvoltarea și utilizarea sistemelor naționale; (d) mobilizarea venitului intern și consolidarea politicii fiscale a țărilor partenere, cu scopul reducerii sărăciei și a dependenței de ajutor; (e) îmbunătățirea impactului politicilor și programării prin coordonare, consecvență și armonizare între donatori în scopul creării de sinergii, al evitării suprapunerilor și a duplicărilor, al îmbunătățirii complementarității și al susținerii inițiativelor la nivelul tuturor donatorilor; (f) coordonarea în țările și în regiunile partenere în baza unor linii directoare convenite și a celor mai bune practici internaționale în domeniul coordonării și al eficacității ajutorului; (g) abordările bazate pe rezultate în materie de dezvoltare, inclusiv prin intermediul unor cadre de rezultate transparente și conduse la nivel de țară, bazate, după caz, pe obiective și indicatori stabiliți la nivel internațional, cum ar fi cei ai ODM, pentru a evalua și a comunica rezultatele, inclusiv realizările, consecințele și impactul ajutorului pentru dezvoltare. 6. Uniunea sprijină în mod corespunzător punerea în aplicare a cooperării și dialogului la nivel bilateral, regional și multilateral, dimensiunea de dezvoltare a acordurilor de parteneriat și a cooperării tripartite. Uniunea promovează cooperarea între țări și regiuni sudice. 7. In cadrul activităților sale de cooperare pentru dezvoltare, Uniunea fructifică și împărtășește în mod corespunzător experiențele legate de reformă și tranziție ale statelor membre și învățămintele desprinse. 8. Uniunea urmărește să efectueze periodic schimburi de informații cu societatea civilă. TITLUL II PROGRAMAREA ȘI ALOCAREA FONDURILOR Articolul 3 Cadrul general de alocare a fondurilor 1. Comisia stabilește cuantumul indicativ multianual al resurselor alocate pentru fiecare stat și regiune ACP și pentru cooperarea intra-ACP pe baza criteriilor prevăzute la articolul 3, articolul 9 și articolul 12 litera (c) din anexa IV la Acordul de la Cotonou, în limitele financiare stabilite la articolul 2 din acordul intern. 2. Se adoptă o abordare diferențiată pentru stabilirea cuantumului indicativ al resurselor acordate la nivel național, cu scopul de a pune la dispoziția țărilor partenere o cooperare specifică și adaptată, bazată pe: (a) nevoile acestora; (b) capacitățile acestora de a genera și a accesa resurse financiare și capacitățile de absorbție; (c) angajamentele și performanța acestora; (d) impactul potențial al asistenței acordate de Uniune. Țările cu cea mai mare nevoie de asistență, în special țările cel mai puțin dezvoltate, țările cu venituri mici și țările aflate în situații de criză, post-criză, fragilitate și vulnerabilitate, au prioritate în procesul de alocare a resurselor. Articolul 4 Cadrul general de programare 1. Procesul de programare a asistenței acordate statelor și regiunilor ACP în temeiul Acordului de la Cotonou este realizat în conformitate cu principiile generale menționate la articolele 1-14 din anexa IV la acordul menționat și la articolele 1 și 2 din prezentul regulament. 2. Cu excepția cazurilor prevăzute la alineatul (3), programarea se face împreună cu țara sau regiunea parteneră în cauză și este aliniată tot mai mult cu strategiile de reducere a sărăciei sau alte strategii echivalente ale țării sau regiunii partenere. Uniunea și statele sale membre se consultă într-o etapă timpurie a procesului de programare, pentru a promova coerența și complementaritatea activităților lor de cooperare. Uniunea consultă BEI cu privire la aspecte legate de domeniul de expertiză sau de operațiunile acesteia, precum și alți donatori și actori implicați în activități de dezvoltare, inclusiv reprezentanți ai societății civile și autorități regionale și locale. Comisia și statele membre reprezentate la nivel local depun eforturi pentru realizarea în comun a programării, atunci când acest lucru este posibil și indicat. Toate celelalte state membre sunt invitate să contribuie pentru a consolida acțiunea externă comună a Uniunii. Programarea în comun ar trebui să se bazeze pe avantajele comparative ale tuturor donatorilor din Uniune. 3. În situații precum cele descrise la articolul 3 alineatul (3) și la articolul 4 alineatul (5) din anexa IV la Acordul de la Cotonou, Comisia poate stabili dispoziții specifice pentru programare și pentru punerea în aplicare unilaterală a ajutorului pentru dezvoltare, în conformitate cu politicile relevante ale Uniunii. 4. În principiu, Uniunea își concentrează asistența bilaterală pe maximum trei sectoare. Articolul 5 Documente de programare 1. Documentele strategice sunt documente întocmite de Uniune și de țara sau regiunea parteneră în cauză pentru a asigura un cadru coerent în domeniul cooperării pentru dezvoltare, în acord cu scopul general și domeniul de aplicare, obiectivele și principiile generale ale Acordului de la Cotonou și în concordanță cu principiile stabilite la articolul 2, articolul 8 și articolul 12 litera (a) din anexa IV la acordul menționat. Elaborarea și punerea în aplicare a documentelor strategice sunt conforme cu următoarele principii ale eficacității ajutorului: asumarea răspunderii la nivel național, parteneriat, coordonare, armonizare, aliniere la sistemele puse în aplicare în țara sau regiunea beneficiară, transparență, responsabilitate reciprocă și orientare spre rezultate, în conformitate cu dispozițiile articolului 2 din prezentul regulament. Perioada de programare trebuie să se sincronizeze, în principiu, cu ciclurile strategice ale țării partenere. 2. Cu acordul țării sau regiunii partenere în cauză, nu este necesară redactarea documentelor strategice pentru: (a) țările sau regiunile care au o strategie de dezvoltare sub forma unui plan de dezvoltare sau a unui document de dezvoltare similar, acceptată de Comisie ca bază pentru programul indicativ multianual corespunzător, la adoptarea acestuia; (b) țările sau regiunile pentru care Uniunea și statele membre au convenit asupra unui document comun de programare multianuală; (c) țările sau regiunile în care există deja un document-cadru comun, care prevede o abordare cuprinzătoare a relațiilor Uniunii cu țara sau regiunea parteneră respectivă, inclusiv politica de dezvoltare a Uniunii; (d) regiunile care au o strategie convenită de comun acord cu UE; (e) țările în care Uniunea intenționează să își sincronizeze strategia cu un nou ciclu național cu începere înainte de 1 ianuarie 2017; în aceste situații, programul indicativ multianual pentru perioada intermediară dintre 2004 și începutul unui nou ciclu național includ răspunsul Uniunii pentru țara respectivă. 3. Nu sunt necesare documente strategice pentru țările sau regiunile care beneficiază de o alocare a fondurilor Uniunii în temeiul prezentului regulament de cel mult 50 de milioane EUR pentru perioada 2014-2020. În aceste situații, programele indicative multianuale conțin răspunsul Uniunii pentru țările sau regiunile respective. Dacă opțiunile prezentate la alineatele (2) și (3) nu sunt acceptabile pentru țara sau regiunea parteneră, se întocmește un document strategic. 4. Cu excepția situațiilor descrise la articolul 4 alineatul (3), programele indicative multianuale sunt bazate pe un dialog cu țara sau regiunea parteneră, sunt elaborate pe baza documentelor strategice sau a unor documente similare, indicate la prezentul articol, și fac obiectul unui acord semnat cu țara sau regiunea în cauză. În sensul prezentului regulament, în situația în care documentul comun de programare multianuală prevăzut la alineatul 2 litera (b) respectă principiile și condițiile stabilite în prezentul alineat, incluzând o alocare indicativă de fonduri, acesta poate fi considerat drept programul indicativ multianual, conform procedurii prezentate la articolul 14, cu acordul țării sau regiunii partenere. Programele indicative multianuale stabilesc domeniile prioritare selectate pentru finanțare din partea Uniunii, obiectivele specifice, rezultatele preconizate, indicatorii de performanță și alocația financiară indicativă, atât la nivel global, cât și pe domeniu prioritar. 5. Pe lângă documentele de programare pentru țări și regiuni, Comisia și ACP, prin secretariatul ACP, elaborează în comun un document strategic intra-ACP și programul indicativ multianual aferent, în conformitate cu principiile stabilite la articolele 12-14 din anexa IV la Acordul de la Cotonou. 6. Dispozițiile specifice de la articolul 4 alineatul (3) din prezentul regulament pot lua forma unor programe speciale de sprijin, ținând seama de considerentele speciale prezentate la articolul 6 alineatul (1) din prezentul regulament. Articolul 6 Programarea pentru țările și regiunile aflate în situații de criză, post-criză sau fragilitate 1. La întocmirea documentelor de programare pentru țările și regiunile aflate în situații de criză, post-criză sau fragilitate, se iau în considerare în mod corespunzător vulnerabilitatea, nevoile speciale și circumstanțele țărilor sau regiunilor în cauză. O atenție corespunzătoare trebuie acordată măsurilor de prevenire a conflictelor, de consolidare a statului și a păcii, de reconciliere și de reconstrucție post-conflict, precum și rolului femeilor în aceste procese. În cazul în care țările partenere sau grupurile de țări partenere sunt direct implicate într-o situație de criză, post-criză sau fragilitate sau sunt afectate de o astfel de situație, se pune un accent special pe amplificarea coordonării dintre acordarea de ajutor de urgență, reabilitare și dezvoltare, pentru a le ajuta să facă trecerea de la o situație de urgență la faza de dezvoltare și pentru a spori rezistența. Programele pentru țările și regiunile aflate într-o situație de fragilitate sau expuse periodic dezastrelor naturale prevăd măsuri de pregătire la dezastre și de prevenire a acestora, precum și de gestionare a consecințelor unor astfel de dezastre. 2. Pentru țările sau regiunile aflate în situație de criză, post-criză sau fragilitate, se poate realiza o revizuire ad-hoc a strategiei de cooperare a țării sau a regiunii. Revizuirile pot propune o strategie specifică și adaptată pentru a asigura trecerea la cooperare și dezvoltare pe termen lung, promovând o mai bună coordonare și tranziție între instrumentele de politică umanitară și cele de dezvoltare. Articolul 7 Aprobarea și modificarea documentelor de programare 1. Documentele de programare, inclusiv alocările indicative menționate în acestea, trebuie să fie aprobate de către Comisie în conformitate cu procedura prezentată la articolul 14. Atunci când documentele de programare sunt înaintate Comitetului FED menționat la articolul 14, Comisia le trimite, de asemenea, Adunării parlamentare comune spre informare. Documentele de programare sunt aprobate ulterior de către statul sau regiunea ACP în cauză. Țările sau regiunile care nu dețin un document de programare semnat rămân eligibile pentru finanțare în condițiile prevăzute la articolul 4 alineatul (3) din prezentul regulament. 2. Documentele strategice și programele indicative multianuale, inclusiv alocările indicative prevăzute de acestea, pot fi modificate ca urmare a analizelor efectuate, astfel cum se prevede la articolele 5, 11 și 14 din anexa IV la Acordul de la Cotonou. 3. Procedura descrisă la articolul 14 se aplică, de asemenea, modificărilor substanțiale care determină schimbarea semnificativă a strategiei, a documentelor de programare și/sau a alocării programabile a resurselor. Acolo unde este necesar, modificările corespunzătoare aduse documentelor de programare sunt aprobate ulterior de către statul sau regiunea ACP în cauză. 4. Procedura menționată la alineatul (1) nu se aplică în cazul unor modificări nesubstanțiale aduse documentelor de programare, al efectuării unor adaptări tehnice, al realocării de fonduri în cadrul alocațiilor indicative pe domeniu prioritar sau al majorării ori al reducerii alocației indicative inițiale cu mai puțin de 20 %, cu condiția ca modificările să nu afecteze domeniile prioritare și obiectivele stabilite în documentele respective. În acest caz, Comisia informează Comitetul FED cu privire la modificări în termen de o lună. 5. Din motive imperioase de urgență justificate în mod corespunzător, cum ar fi crizele sau amenințările imediate la adresa democrației, a statului de drept, a drepturilor omului sau a libertăților fundamentale, inclusiv cazurile menționate la articolul 6 alineatul (2), procedura prevăzută la articolul 14 alineatul (10) poate fi utilizată pentru modificarea documentelor de programare menționate la articolul 5. TITLUL III PUNEREA ÎN APLICARE Articolul 8 Cadrul general de punere în aplicare Punerea în aplicare a asistenței oferite țărilor și regiunilor ACP, gestionată de Comisie și BEI în temeiul Acordului de la Cotonou, se face în conformitate cu Regulamentul financiar menționat la articolul 10 alineatul (2) din acordul intern (denumit în continuare „Regulamentul financiar FED”). Articolul 9 Adoptarea programelor de acțiune, a măsurilor individuale și a măsurilor speciale 1. Comisia adoptă programe de acțiune anuale, atunci când este necesar pe baza documentelor de programare indicativă menționate la articolul 5. În cazul acțiunilor recurente, aceasta poate să adopte, de asemenea, programe de acțiune multianuale pentru o perioadă de până la trei ani. Atunci când este necesar, o acțiune poate fi adoptată ca măsură individuală înainte sau după adoptarea programelor anuale sau multianuale. 2. Programele de acțiune și măsurile individuale sunt elaborate de către Comisie împreună cu țara sau regiunea parteneră, cu implicarea statelor membre reprezentate la nivel local și prin coordonarea, atunci când este cazul, cu alți donatori, în special în cazul programării în comun și cu BEI. Programele de acțiune specifică, pentru fiecare acțiune, obiectivele urmărite, rezultatele preconizate și activitățile principale, metodele de punere în aplicare, bugetul și calendarul indicativ, eventualele măsuri de sprijin asociate și sistemul de monitorizare a performanței. Acestea indică modul în care țin seama de activitățile curente sau planificate ale BEI. 3. În cazurile prevăzute la articolul 4 alineatul (3) și în cazul unor nevoi neprevăzute, Comisia poate adopta măsuri speciale. 4. Programele de acțiune și măsurile individuale prevăzute la alineatul (1), pentru care asistența financiară a Uniunii depășește 10 milioane EUR, precum și măsurile specifice pentru care asistența financiară a Uniunii depășește 30 de milioane EUR sunt adoptate de către Comisie în conformitate cu procedura menționată la articolul 14 din prezentul regulament. Procedura respectivă nu este necesară în cazul programelor de acțiune și al măsurilor pentru care asistența se situează sub pragurile menționate mai sus, nici în cazul modificărilor nesubstanțiale aduse acestora. Sunt considerate modificări nesubstanțiale adaptările tehnice, cum ar fi extinderea perioadei de punere în aplicare, realocarea fondurilor în cadrul bugetului estimativ, precum și majorarea sau reducerea bugetului cu mai puțin de 20 % din bugetul inițial, cu condiția ca modificările să nu afecteze în mod substanțial obiectivele programului inițial de acțiune sau ale măsurii inițiale. În acest caz, programele de acțiune și măsurile, precum și modificările nesubstanțiale aduse acestora sunt adoptate de către Comisie, care informează Comitetul FED în termen de o lună. Din motive imperioase de urgență justificate în mod corespunzător, cum ar fi crizele sau amenințările imediate la adresa democrației, a statului de drept, a drepturilor omului sau a libertăților fundamentale, Comisia poate adopta măsuri individuale sau speciale ori modificări aduse programelor de acțiune și măsurilor, în conformitate cu procedura menționată la articolul 14 alineatul (10). 5. Comisia adoptă programe de acțiune specifice pentru cheltuielile de susținere menționate la articolul 6 alineatul (2) din acordul intern, în conformitate cu procedura descrisă la articolul 14. Orice modificare a programelor de acțiune pentru cheltuielile de susținere este adoptată în conformitate cu aceeași procedură. 6. În stadiul de proiect, se efectuează o examinare de mediu corespunzătoare, în care sunt abordate, de asemenea, schimbările climatice și consecințele asupra biodiversității și care cuprinde, dacă este cazul, o evaluare a impactului asupra mediului în cazul proiectelor sensibile pentru mediu, în special pentru infrastructurile noi de anvergură. Pentru punerea în aplicare a programelor sectoriale, se utilizează, dacă este cazul, evaluări strategice de mediu (SEA). Se asigură participarea părților implicate la studiile de impact și accesul publicului la rezultatele acestora. Articolul 10 Contribuții suplimentare din partea statelor membre 1. Statele membre pot pune, din proprie inițiativă, la dispoziția Comisiei sau a BEI contribuții voluntare, în conformitate cu articolul 1 alineatul (9) din acordul intern pentru a contribui la realizarea obiectivelor Acordului de la Cotonou și în afara cadrului de cofinanțare comună. Contribuțiile nu influențează alocarea generală a fondurilor în cadrul celui de-al 11-lea FED. Acestea sunt tratate în același mod precum contribuțiile normale ale statelor membre, menționate la articolul 1 alineatul (2) din acordul intern, cu excepția dispozițiilor articolelor 6 și 7 din acordul intern, aranjamentele specifice aferente putând fi prevăzute într-un acord bilateral de contribuție. 2. Orice suplimentare se face doar în situații justificate în mod corespunzător, de exemplu, ca răspuns la situații excepționale, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (3). În acest caz, contribuțiile voluntare încredințate Comisiei sau BEI sunt tratate drept venit alocat în conformitate cu Regulamentul financiar FED 3. Fondurile suplimentare sunt incluse în procesul de programare și revizuire și în programele anuale de acțiune, măsurile individuale și măsurile speciale menționate în prezentul regulament și reflectă proprietatea țării sau a regiunii partenere. 4. Orice modificare apărută în programele de acțiune, măsurile individuale și măsurile speciale este adoptată de Comisie în conformitate cu dispozițiile articolului 9. 5. Statele membre care încredințează Comisiei sau BEI contribuții voluntare suplimentare pentru a contribui la atingerea obiectivelor Acordului de la Cotonou informează anticipat Consiliul și Comitetul FED/FI cu privire la contribuțiile respective. Articolul 11 Impozite, taxe și alte impuneri Asistența Uniunii nu face obiectul unor impozite, taxe sau impuneri specifice și nu generează colectarea acestora. Fără a aduce atingere articolului 31 din anexa IV la Acordul de la Cotonou, astfel de impozite, taxe și alte impuneri pot fi eligibile în condițiile stabilite în Regulamentul financiar FED, menționat la articolul 10 alineatul (2) din acordul intern. Articolul 12 Protejarea intereselor financiare ale Uniunii 1. Comisia ia măsurile adecvate pentru a asigura că, atunci când sunt puse în aplicare acțiuni finanțate în temeiul prezentului regulament, interesele financiare ale Uniunii Europene sunt protejate prin aplicarea unor măsuri preventive împotriva fraudei, a corupției și a oricăror alte activități ilegale, prin efectuarea unor verificări eficace și, dacă se descoperă nereguli, prin recuperarea sau restituirea sumelor plătite în mod necuvenit și, dacă este cazul, prin aplicarea unor sancțiuni administrative și financiare eficace, proporționale și disuasive. 2. Comisia sau reprezentanții săi și Curtea de Conturi au competența de a verifica și a audita, pe baza documentelor și la fața locului, toți beneficiarii subvențiilor, contractanții și subcontractanții care au primit fonduri ale Uniunii în temeiul prezentului regulament. 3. Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF) poate efectua investigații, inclusiv controale la fața locului și inspecții, în conformitate cu dispozițiile și procedurile prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1073/1999 al Parlamentului European și al Consiliului[28] și de Regulamentul (Euratom, CE) nr. 2185/96 al Consiliului[29], pentru a stabili dacă au avut loc fraude, cazuri de corupție sau activități ilegale care afectează interesele financiare ale Uniunii în legătură cu un acord de grant, o decizie de acordare a unui grant sau un contract finanțat în temeiul prezentului regulament. 4. Fără a se aduce atingere alineatelor (1), (2) și (3), acordurile de cooperare cu țări terțe și cu organizații internaționale, precum și contractele, acordurile de grant și deciziile de acordare a granturilor rezultate din punerea în aplicare a prezentului regulament împuternicesc în mod expres Comisia, Curtea de Conturi și OLAF să efectueze astfel de audituri, controale și inspecții la fața locului, în limitele competențelor acestora. Articolul 13 Norme privind naționalitatea și originea aplicabile procedurilor de achiziții publice, procedurilor de acordare a granturilor și altor proceduri de atribuire Normele privind naționalitatea și originea aplicabile procedurilor de achiziții publice, procedurilor de acordare a granturilor și altor proceduri de atribuire sunt definite la articolul 20 din anexa IV la Acordul de la Cotonou. TITLUL IV PROCEDURI DE ADOPTARE A DECIZIILOR Articolul 14 Responsabilitățile Comitetului FED 1. Comitetul Fondului european de dezvoltare (Comitetul FED), instituit în conformitate cu articolul 8 din acordul intern, își exprimă avizul, în conformitate cu procedura prevăzută la alineatele (3)-(10). Un observator al BEI participă la lucrările Comitetului FED, atunci când se discută chestiuni care privesc instituția sa. 2. Sarcinile Comitetului FED acoperă responsabilitățile prevăzute la titlurile II și III ale prezentului regulament: (a) programarea ajutorului acordat de Uniune în cadrul celui de-al 11-lea FED și revizuiri ale programării, cu un accent special pe strategiile naționale, regionale și intra-ACP; precum și (b) monitorizarea punerii în aplicare a ajutorului acordat de Uniune și statele membre ale acesteia, care acoperă, între altele, impactul asistenței asupra reducerii sărăciei, aspecte sectoriale, chestiuni interdisciplinare, funcționarea coordonării la nivel local cu statele membre și alți donatori și respectarea principiilor de eficacitate a ajutorului menționate la articolul 2. 3. Atunci când Comitetul FED este invitat să își exprime avizul, reprezentantul Comisiei prezintă un proiect de măsuri care trebuie aplicate, în termenele stabilite în regulamentul de procedură al acestuia. Comitetul FED își exprimă avizul în termenul pe care președintele îl poate indica în funcție de urgența chestiunii, dar care nu poate depăși 30 de zile. Până la emiterea avizului Comitetului FED, orice membru al comitetului poate propune modificări, iar președintele poate prezenta versiuni modificate ale proiectului de act de punere în aplicare a măsurii. Președintele depune toate eforturile necesare pentru a găsi soluții care să se bucure de cel mai larg sprijin posibil în cadrul Comitetului FED. Președintele informează comitetul în legătură cu modul în care au fost luate în considerare dezbaterile și sugestiile de modificare, în special în ceea ce privește sugestiile care s-au bucurat de un larg sprijin în cadrul comitetului. 4. Avizul este exprimat cu majoritatea calificată prevăzută la articolul 8 alineatul (3) din acordul intern, pe baza voturilor statelor membre, ponderate astfel cum este prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din acordul intern. 5. Atunci când Comitetul FED exprimă un aviz favorabil, Comisia adoptă măsurile care se aplică imediat. 6. În cazul în care Comitetul exprimă un aviz nefavorabil, Comisia nu adoptă măsurile. Atunci când măsurile sunt considerate necesare, președintele poate fie să prezinte Comitetului FED o versiune modificată a proiectului de act de punere în aplicare a măsurilor în termen de două luni de la emiterea avizului nefavorabil, fie să prezinte unui comitet de apel, menționat la alineatul (9), proiectul de act de punere în aplicare a măsurilor în termen de o lună de la emitere avizului nefavorabil pentru deliberări suplimentare. 7. În cazul în care nu se emite niciun aviz, Comisia poate adopta proiectul de act de punere în aplicare a măsurilor, cu excepția cazurilor prevăzute la al doilea paragraf de mai jos. Atunci când Comisia nu adoptă proiectul de act de punere în aplicare a măsurilor, președintele poate înainta Comitetului FED o versiune modificată a acestuia. Comisia nu adoptă măsurile atunci când majoritatea simplă a membrilor Comitetului FED este împotriva acestora. În acest caz, atunci când măsurile sunt considerate necesare, președintele poate prezenta Comitetului FED o versiune modificată a proiectului de punere în aplicare a măsurilor în termen de două luni de la vot sau poate prezenta proiectul de punere în aplicare a măsurilor comitetului de apel menționat la alineatul (9) pentru deliberări suplimentare, în termen de o lună de la emiterea avizului nefavorabil. 8. În cazul în care avizul Comitetului FED trebuie obținut prin procedură scrisă, procedura se încheie fără rezultat dacă, înainte de expirarea termenului de emitere a avizului, acest lucru este hotărât de președintele comitetului sau solicitat de majoritatea simplă a membrilor comitetului. 9. Comitetul de apel își adoptă regulamentul de procedură cu majoritatea simplă a membrilor săi componenți, pe baza unei propuneri din partea Comisiei. În cazul în care comitetul de apel este sesizat, acesta se reunește cel mai devreme după 14 zile, cu excepția situațiilor justificate în mod corespunzător, și cel mai târziu după 6 săptămâni de la data sesizării. Fără a aduce atingere primului paragraf de la alineatul (3), comitetul de apel își emite avizul în termen de două luni de la data sesizării cu majoritatea calificată stabilită la articolul 8 alineatul (3) din acordul intern, pe baza voturilor statelor membre, ponderate astfel cum se prevede la articolul 8 alineatul (2) din acordul intern. Comitetul de apel este prezidat de un reprezentant al Comisiei. Președintele stabilește data la care se întrunește comitetul de apel în strânsă colaborare cu membrii comitetului, pentru a permite statelor membre, Comisiei și BEI (pentru aspectele care privesc banca) să asigure un nivel adecvat de reprezentare. În cazul în care comitetul de apel emite un aviz favorabil, Comisia adoptă măsurile. În cazul în care comitetul de apel nu emite niciun aviz, Comisia poate adopta măsurile. În cazul în care comitetul de apel emite un aviz nefavorabil, Comisia nu adoptă măsurile. 10. Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, Comisia adoptă măsurile, care se aplică imediat, fără a le mai supune aprobării Comitetului FED, iar acestea rămân în vigoare pe întreaga durată de valabilitate a documentului, a măsurii sau a programului de acțiune adoptat sau modificat. În termen de cel mult 14 zile după adoptarea acestora, președintele înaintează măsurile Comitetului FED pentru a obține avizul acestuia. În cazul în care Comitetul FED emite un aviz nefavorabil în conformitate cu alineatele (3) și (4) din prezentul articol, Comisia abrogă fără întârziere măsurile adoptate în conformitate cu dispozițiile de la primul paragraf. Articolul 15 Instrumentul financiar pentru pace în Africa Programele indicative intra-ACP alocă fonduri Instrumentului financiar pentru pace în Africa. Fondurile pot fi completate de programele indicative regionale. Se aplică o procedură specifică, descrisă în continuare: (a) La solicitarea Uniunii Africane, aprobată de Comitetul ambasadorilor țărilor ACP, Comisia elaborează programe de acțiune multianuale care specifică obiectivele urmărite, domeniul de aplicare și natura posibilelor intervenții, precum și modalitățile de punere în aplicare. O anexă la fiecare program de acțiune descrie procedurile specifice de luare a deciziilor pentru fiecare intervenție posibilă, în funcție de natura, dimensiunea și urgența acesteia. (b) Programele de acțiune, inclusiv anexa menționată la litera (a), precum și orice modificări aduse acestora sunt discutate de către grupurile de lucru pregătitoare din cadrul Consiliului și de către Comitetul politic și de securitate și sunt aprobate de Coreper cu majoritate calificată, astfel cum este definită la articolul 8 alineatul (3) din acordul intern, înainte de a fi adoptate de Comisie. (c) Programele de acțiune, exclusiv anexa menționată la litera (a), constituie baza pentru acordul de finanțare care va fi încheiat între Comisie și Uniunea Africană. (d) Fiecare intervenție care urmează a fi pusă în aplicare în baza acordului de finanțare face obiectul unei aprobări prealabile de către Comitetul politic și de securitate; grupurile de lucru pregătitoare relevante din cadrul Consiliului sunt informate sau consultate în timp util înainte ca intervențiile să fie prezentate Comitetului politic și de securitate, în conformitate cu procedurile speciale de luare a deciziilor menționate la litera (b), în scopul de a asigura că, în afară de dimensiunea militară și de securitate, au fost luate în considerare, de asemenea, aspectele legate de dezvoltare ale măsurilor avute în vedere. (e) Comisia elaborează un raport de activitate privind utilizarea fondurilor în scopul informării anuale a Consiliului și a Comitetului FED și la cererea Consiliului sau a Comitetului FED, făcând distincție între angajamentele și plățile AOD și non-AOD. Uniunea continuă să analizeze posibilitatea identificării unor surse de finanțare alternative în viitor, inclusiv finanțare comună în cadrul politicii externe și de securitate. Articolul 16 Comitetul Facilității pentru investiții 1. Comitetul Facilității pentru investiții (Comitetul FI), instituit sub auspiciile BEI în conformitate cu articolul 9 din acordul intern, este constituit din reprezentanți ai statelor membre și un reprezentant al Comisiei. Sunt invitați să participe un observator din partea Secretariatului General al Consiliului și un alt observator din partea SEAE. Fiecare stat membru și Comisia numesc un reprezentant și desemnează un supleant. În vederea menținerii continuității, președintele Comitetului FI este ales de către și dintre membrii Comitetului FI pe o perioadă de doi ani. BEI asigură secretariatul comitetului și serviciile auxiliare. Au drept de vot numai membrii Comitetului FI desemnați de către statele membre sau supleanții lor. Consiliul, hotărând în unanimitate, adoptă normele de procedură ale Comitetului FI pe baza unei propuneri prezentate de BEI după consultarea Comisiei. Comitetul FI hotărăște cu majoritate calificată. Ponderarea voturilor se efectuează în conformitate cu articolul 8 din acordul intern. Comitetul FI se întrunește cel puțin de patru ori pe an. La solicitarea BEI sau a membrilor comitetului, pot fi convocate reuniuni suplimentare, astfel cum este prevăzut în regulamentul de procedură. În plus, Comitetul FI își poate exprima avizul prin procedură scrisă, în termenii stabiliți de regulamentul de procedură al acestuia. 2. Comitetul FI aprobă: (a) liniile directoare operaționale privind punerea în aplicare a FI; (b) strategiile de investiții și planurile de afaceri ale FI, pe baza obiectivelor Acordului de la Cotonou și a principiilor generale ale politicii de dezvoltare a Uniunii; (c) rapoartele anuale ale FI; (d) orice document de politică generală, inclusiv rapoarte de evaluare, cu privire la FI. 3. Comitetul FI își exprimă avizul cu privire la: (a) propunerile de acordare a subvenției la dobândă în baza articolului 2 alineatul (7) și a articolului 4 alineatul (2) litera (b) din anexa II la Acordul de la Cotonou. În astfel de cazuri, comitetul IF își exprimă avizul, de asemenea, cu privire la utilizarea unei astfel de subvenții la dobândă; (b) propunerile pentru o investiție FI pentru oricare dintre proiectele pentru care Comisia a exprimat un aviz nefavorabil; (c) alte propuneri privind FI pe baza principiilor generale definite în liniile directoare operaționale ale FI. În vederea simplificării procesului de aprobare a operațiunilor mici, Comitetul FI își poate exprima avizul favorabil cu privire la propunerile BEI de alocare globală (subvenții la dobândă, asistență tehnică) sau de autorizare globală (împrumuturi, capital propriu), care sunt subalocate ulterior de către BEI, fără avizul suplimentar din partea Comitetului FI și/sau al Comisiei, pentru proiecte individuale conform criteriilor prevăzute în alocarea/autorizarea globală, inclusiv valoarea maximă a subvenției subalocate pe fiecare proiect. În plus, organele de conducere ale BEI pot solicita, periodic, exprimarea unui aviz de către Comitetul FI cu privire la toate propunerile de finanțare sau la anumite categorii de propuneri de finanțare. 4. Este responsabilitatea BEI să prezinte Comitetului FI în timp util toate aspectele care necesită aprobarea sau avizul Comitetul FI, astfel cum este prevăzut la alineatele (2) și (3). Orice propunere prezentată Comitetului FI spre avizare se realizează în conformitate cu criteriile și principiile aplicabile prevăzute în liniile directoare operaționale ale FI. 5. BEI cooperează îndeaproape cu Comisia și, după caz, își coordonează operațiunile cu ceilalți donatori. În special: (a) BEI elaborează sau revizuiește împreună cu Comisia liniile directoare operaționale ale FI menționate la alineatul (2) litera (a). BEI este răspunzătoare pentru conformitatea cu liniile directoare și se asigură că proiectele pe care le sprijină respectă standardele sociale și de mediu internaționale și sunt coerente cu obiectivele Acordului de la Cotonou și ale principiilor generale ale politicii de dezvoltare a Uniunii, precum și cu strategiile de cooperare regionale sau de țară relevante; (b) BEI solicită în prealabil avizul Comisiei cu privire la strategiile de investiții, planurile de afaceri și documentele privind politicile generale; (c) BEI informează Comisia cu privire la proiectele pe care le gestionează în conformitate cu articolul 18 alineatul (1). În faza de evaluare a unui proiect, acesta solicită avizul Comisiei cu privire la conformitatea acestuia cu strategia de cooperare de țară relevantă sau cu strategia de cooperare regională sau, după caz, cu obiectivele generale ale Facilității pentru investiții; (d) cu excepția subvențiilor la dobândă care intră sub incidența alocării globale menționate la alineatul (3) litera (a), BEI solicită și acordul Comisiei în faza de evaluare a unui proiect privind orice propunere înaintată Comitetului FI pentru o subvenție la dobândă cu privire la conformitatea cu articolul 2 alineatul (7) și articolul 4 alineatul (2) din anexa II la Acordul de la Cotonou și cu criteriile definite în liniile directoare operaționale ale Facilității pentru investiții. Se consideră că avizul Comisiei a fost favorabil sau că aceasta a fost de acord cu o propunere, cu excepția cazului în care Comisia notifică avizul negativ cu privire la o astfel de propunere în termen de trei săptămâni de la prezentarea propunerii. În ceea ce privește avizele pentru proiectele din sectorul public sau financiar, precum și acordul pentru subvenții de rată a dobânzii, Comisia poate solicita ca propunerea finală de proiect să fie depusă spre avizare sau aprobare cu două săptămâni înainte de a fi trimisă Comitetului FI. 6. BEI nu întreprinde niciuna dintre acțiunile menționate la alineatul (3), cu excepția cazului în care Comitetul FI a emis un aviz favorabil. În urma avizului favorabil exprimat de către Comitetul FI, BEI ia o decizie cu privire la propunere în conformitate cu propriile sale proceduri. În special, BEI poate decide să nu continue propunerea. BEI informează periodic Comitetul FI și Comisia cu privire la cazurile în care a decis să nu continue. Pentru împrumuturile din surse proprii și pentru investițiile FI pentru care nu este necesar avizul Comitetului FI, BEI ia o decizie cu privire la propunere în conformitate cu propriile sale proceduri și, în cazul facilității de investiții, în conformitate cu liniile directoare operaționale ale FI și cu strategiile de investiție aprobate de către Comitetul FI. Fără a aduce atingere avizului negativ exprimat de Comitetul FI cu privire la o propunere de acordare a unei subvenții la dobândă, BEI poate acorda împrumutul respectiv fără beneficiul subvenției la dobândă. BEI informează periodic Comitetul FI și Comisia cu privire la fiecare caz în care a decis să procedeze astfel. Sub rezerva condițiilor prevăzute în liniile directoare operaționale ale FI și cu condiția ca obiectivul esențial al împrumutului sau al investiției din FI să rămână neschimbat, BEI poate decide să modifice clauzele unui împrumut de tip FI sau ale unei investiții pentru care Comitetul FI a dat un aviz favorabil în baza alineatului (3) sau ale oricărui împrumut pentru care Comitetul FI a exprimat un aviz favorabil cu privire la subvențiile la dobândă. În special, BEI poate decide să mărească valoarea împrumutului sau a investiției FI cu până la 20 %. O astfel de creștere poate conduce, pentru proiectele cu subvenții la dobândă menționate la articolul 2 alineatul (7) din anexa II la Acordul de la Cotonou, la o creștere proporțională a valorii subvenției la dobândă. BEI informează periodic Comitetul FI și Comisia cu privire la fiecare caz în care a decis să procedeze astfel. Pentru proiectele care intră sub incidența articolului 2 alineatul (7) din anexa II la Acordul de la Cotonou, dacă se solicită o majorare a subvenției, se impune emiterea unui aviz de către Comitetul FI înainte ca BEI să continue. 7. BEI gestionează investițiile din cadrul FI și toate fondurile deținute în contul FI, în conformitate cu obiectivele Acordului de la Cotonou. În special, aceasta poate participa în organismele de supervizare și administrare formate din persoane juridice în care este investită FI și poate intermedia, anula și modifica drepturile deținute în contul FI, în conformitate cu liniile directoare operaționale ale FI. TITLUL V DISPOZIȚII FINALE Articolul 17 Participarea unei țări sau regiuni terțe În vederea asigurării coerenței și a eficacității asistenței acordate de Uniune, Comisia poate decide că țările non-ACP în curs de dezvoltare și organismele regionale de integrare cu participare ACP, care promovează cooperarea și integrarea regională și care sunt eligibile pentru asistență UE în baza altor instrumente de finanțare a acțiunii externe ale Uniunii, pot accesa fondurile menționate la articolul 1 alineatul (2) litera (a) punctul (i) din acordul intern, în cazul în care proiectul sau programul vizat are un caracter regional sau transfrontalier și este în conformitate cu articolul 6 din anexa IV la Acordul de la Cotonou. Țările și teritoriile de peste mări (TTPM) eligibile pentru asistență UE în temeiul Deciziei […] și regiunile ultraperiferice ale Uniunii pot participa, de asemenea, la proiectele sau programele de cooperare regională; finanțarea necesară pentru participarea acestora se va adăuga fondurilor menționate la articolul 1 alineatul (2) litera (a) punctul (i) din acordul intern. Ar trebui să se țină seama de obiectivul privind consolidarea cooperării dintre statele membre, regiunile ultraperiferice ale acestora, TTPM și statele ACP și, după caz, să se creeze mecanisme de coordonare. Fondurile și tipurile de finanțare menționate în Regulamentul financiar privind cel de-al 11-lea FED pot fi prevăzute în documentele strategice, programele indicative multianuale, programele de acțiune și măsurile indicate la articolul 9 din prezentul regulament. Articolul 18 Monitorizarea, raportarea și evaluarea asistenței FED 1. Comisia și BEI își monitorizează periodic acțiunile și analizează progresele înregistrate pentru îndeplinirea rezultatelor preconizate. De asemenea, Comisia realizează evaluări ale impactului și ale eficacității acțiunilor și politicilor sale sectoriale, precum și ale eficacității programării, atunci când este necesar prin intermediul unor evaluări independente externe. Evaluările ar trebui să se bazeze pe principiile de bună practică ale OCDE-CAD și să urmărească dacă au fost îndeplinite obiectivele specifice, ținând seama, după caz, de egalitatea de gen, pentru a elabora recomandări în vederea îmbunătățirii operațiunilor viitoare. BEI informează periodic Comisia cu privire la punerea în aplicare a proiectelor finanțate din resursele celui de-al 11-lea FED, pe care le gestionează, urmând procedurile descrise în liniile directoare operaționale ale Facilității pentru investiții. 2. Comisia trimite raporturile sale de evaluare statelor membre spre informare prin Comitetul FED și BEI. Rezultatele evaluării sunt luate în considerare în vederea elaborării programelor și alocării resurselor. 3. Comisia implică într-o măsură adecvată toate părțile interesate relevante în etapa de evaluare a asistenței acordate de Uniune, prevăzută în prezentul regulament și, atunci când este indicat, poate să urmărească realizarea unor evaluări în comun cu statele membre ale UE, cu alți donatori și parteneri în materie de dezvoltare. 4. Comisia examinează progresele înregistrate în punerea în aplicare a celui de-al 11-lea FED și prezintă Consiliului un raport bienal cu privire la punerea în aplicare, rezultatele și, pe cât posibil, principalele efecte și impacturi ale asistenței financiare acordate de Uniune. Raportul trebuie să fie trimis, de asemenea, Parlamentului European, Comitetului Economic și Social European și Comitetului Regiunilor. 5. Raportul bienal conține informații, referitoare la anul precedent, privind măsurile finanțate, rezultatele activităților de monitorizare și de evaluare, implicarea partenerilor relevanți în materie de dezvoltare și punerea în aplicare a angajamentelor și a creditelor pentru plăți, clasificate pe țări, regiuni și sectoare de cooperare. 6. Raportul evaluează, pe cât posibil, rezultatele ajutorului prin intermediul unor indicatori specifici și măsurabili privind contribuția ajutorului la realizarea obiectivelor Acordului de la Cotonou. Acesta reflectă principalele învățăminte desprinse și răspunsul la recomandările formulate în urma evaluărilor din anii anteriori. 7. Uniunea și statele membre realizează o revizuire a rezultatelor, evaluând gradul de execuție a angajamentelor și a plăților, precum și rezultatele și impactul ajutorului furnizat. Revizuirea se realizează pe baza unei propuneri a Comisiei. 8. BEI furnizează Comitetului FI informații privind progresele realizate pentru atingerea obiectivelor FI. În conformitate cu articolul 6B din anexa II la Acordul de la Cotonou, eficacitatea generală a FI va fi supusă unei analize comune la jumătatea și la sfârșitul perioadei de aplicare a celui de-al 11-lea FED. Revizuirea de la jumătatea perioadei este realizată de către un expert extern independent în cooperare cu BEI și este pusă la dispoziția Comitetului FI. Articolul 19 Cheltuieli legate de combaterea schimbărilor climatice și biodiversitate O estimare anuală a cheltuielilor totale legate de combaterea schimbărilor climatice și de biodiversitate este realizată pe baza documentelor de programare indicative adoptate. Fondurile alocate în contextul FED fac obiectul unui sistem anual de monitorizare care este bazat pe metodologia OCDE („markeri Rio”), fără a exclude utilizarea unor metodologii mai precise în cazul în care acestea sunt disponibile, și care este integrat în metodologia existentă de gestionare performantă a programelor Uniunii, pentru a cuantifica cheltuielile legate de acțiunile de combatere a schimbărilor climatice și de protejare a biodiversității la nivelul programelor de acțiune, al măsurilor individuale și al măsurilor speciale menționate la articolul 9, fiind înregistrate în evaluări și rapoarte bienale. Articolul 20 Serviciul European de Acțiune Externă Aplicarea prezentului regulament este în conformitate cu Decizia 2010/427/UE a Consiliului privind organizarea și funcționarea Serviciului European de Acțiune Externă. Articolul 21 Măsuri tranzitorii Până la intrarea în vigoare a acordului intern privind cel de-al 11-lea FED, măsurile tranzitorii sub forma programelor de acțiune, a măsurilor individuale, a măsurilor speciale și a programelor de acțiune specifice pentru cheltuielile de sprijin, menționate la articolul 9, sunt finanțate dintr-o facilitate de tranziție pentru cel de-al 11-lea FED, alcătuită din soldurile fondurilor de dezvoltare anterioare și din fondurile retrase de la proiectele aferente fondurilor respective. Facilitatea de tranziție poate acoperi, de asemenea, granturile pentru finanțarea subvențiilor la dobândă și asistența tehnică legată de proiecte, menționate la articolul 2 litera (d) din acordul intern. Aceste măsuri tranzitorii vizează facilitarea punerii în aplicare a documentelor de programare. Fondurile alocate în cadrul facilității de tranziție trebuie să fie justificate în cadrul celui de­al 11-lea FED. Contribuțiile statelor membre, indicate la articolul 1 alineatul (2) litera (a) din acordurile interne privind cel de-al 9-lea și cel de-al 10-lea FED, sunt reduse în mod proporțional. În vederea punerii în aplicare a măsurilor tranzitorii, Regulamentul financiar privind cel de­al 10-lea FED rămâne în vigoare până la intrarea în vigoare a Regulamentului financiar privind cel de-al 11-lea FED. Articolul 22 Intrarea în vigoare Prezentul regulament intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Acesta se aplică de la 1 ianuarie 2014 până la data finală de aplicare, prevăzută în acordul intern. Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre. Adoptat la Bruxelles, Pentru Consiliu, Președintele [1] JO L 317, 15.12.2000, p. 3. Acord astfel cum a fost modificat de Acordul semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 (JO L 287, 28.10.2005, p. 4) și de Acordul semnat la Ouagadougou la 22 iunie 2010 (JO L 287, 4.11.2010, p. 3). [2] COM(2011) 500. [3] COM(2011) 837. [4] EUCO 37/13 + EUCO 37/13 COR 1. [5] COM(2011) 637. [6] http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=SEC:2011:1459:FIN:EN:PDF [7] A se insera trimiterea la Acordul intern privind cel de-al 11-lea FED. [8] COM(2011) 840. [9] COM(2011) 842. [10] Regulamentul (CE) nr. 617/2007 al Consiliului, JO L 152, 13.6.2007, p. 1. [11] Regulamentul Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie. [12] Decizia (UE) nr. 2010/427 a Consiliului. [13] „Aprobate” conform terminologiei BEI. [14] JO L 317, 15.12.2000, p. 3. Acordul astfel cum a fost modificat prin Acordul semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 (JO L 287, 28.10.2005, p. 4) și prin Acordul semnat la Ouagadougou la 22 iunie 2010 (JO L 287, 4.11.2010, p. 3). [15] A se insera trimiterea la Acordul intern privind cel de-al 11-lea FED: JO (…). [16] A se insera trimiterea la Decizia Consiliului ACP-UE: JO (…). [17] A se insera trimiterea la Decizia de asociere peste mări revizuită: JO (…). [18] JO L 163, 2.7.1996, p. 1. [19] JO L […]. [20] A se insera trimiterea la decizia privind aplicarea provizorie. [21] JO C 46, 24.2.2006, p. 1. [22] Documentul 9369/12 al Consiliului din 14 mai 2012. [23] Documentul 9371/12 al Consiliului din 14 mai 2012. [24] Documentul 16344/07 al Consiliului. [25] Documentul 16455/12 al Consiliului. [26] Documentul 9877/12 al Consiliului. [27] JO L 163, 2.7.1996, p. 1. [28] JO L 136, 31.5.1999, p. 1. [29] JO L 292, 15.11.1996, p. 2.