RO    RO  COMISIA COMUNIT ĂŢILOR EUROPENE 
Bruxelles, 29.3.2007 
COM(2007) 147 final 
  
RAPORTUL COMISIEI C ĂTRE CONSILIU 
privind aplicarea sistemului de eco-condi ţionalitate 
 
(conform articolului 8 din Regulamentul (C E) nr. 1782/2003 al Consiliului de stabilire a 
normelor comune pentru schemele de spriji n direct în cadrul politicii agricole comune şi 
de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori) 
 
RO 2   RO RAPORTUL COMISIEI C ĂTRE CONSILIU 
privind aplicarea sistemului de eco-condi ţionalitate 
 
(conform articolului 8 din Regulamentul (C E) nr. 1782/2003 al Consiliului de stabilire a 
normelor comune pentru schemele de spriji n direct în cadrul politicii agricole comune şi 
de stabilire a anumitor scheme de sprijin pentru agricultori) 
1. I NTRODUCERE  
Sistemul de eco-condi ţionalitate reprezint ă o component ă majoră a reformei politicii agricole 
comune din 2003 (PAC). Eco-condi ţionalitatea creează o legătură între plata integral ă a 
ajutorului şi respectarea anumitor norme referitoare la terenurile arabile, la produc ţia şi la 
activitatea agricol ă în domenii precum mediul, s ănătatea public ă, sănătatea animalelor şi 
plantelor, bun ăstarea animalelor, precum şi bunele condi ţii agricole şi de mediu. Leg ătura este 
exprimată în termeni concre ţi prin posibilitatea reducerii depline sau par ţiale a anumitor pl ăţi 
UE pentru agricultur ă, în eventualitatea în care normele  nu sunt respectate. Reducerile se 
stabilesc pe baza gravit ăţii, a amplorii, a persisten ţei, a repet ării şi a caracterului deliberat al 
nerespect ării obligaţiilor. 
Eco-condi ţionalitatea are două obiective . Primul const ă în contribu ţia la dezvoltarea 
agriculturii durabile. Aceasta este ob ţinută prin respectarea de c ătre agricultor a normelor 
referitoare la aspectele relevante ale eco-condi ţionalităţii. Cel de-al doilea obiectiv const ă în a 
asigura o mai mare compatibilitatet a PAC cu a şteptările societ ăţii în general. Exist ă o opinie 
generală, conform c ăreia plăţile pentru agricultur ă nu ar trebui s ă se mai acorde agricultorilor 
care nu respect ă normele de baz ă în anumite domenii importante ale politicii publice. Comisia 
este convins ă că realizarea acestor dou ă obiective va asigura viitorul PAC. 
În prezent, statele membre trebuie s ă aplice acest sistem pentru toate pl ăţile directe - decuplate 
sau cuplate - în conformitate  cu primul pilon al PAC1. De asemenea, statele membre trebuie s ă 
aplice acest sistem în cazul a opt m ăsuri incluse în sfera de aplic are a celui de-al doilea pilon 
al PAC2.  
Faza de început a adus în discu ţie o mulţime de aspecte, iar sensibilitatea acestui subiect 
reprezintă un indiciu în sine al faptului c ă sistemul de eco-condi ţionalitate nu este doar o 
chestiune de prezentare. Aceasta trebuie considerat ă o dezvoltare pozitiv ă, deoarece sistemul 
de eco-condi ţionalitate ar trebui s ă aibă drept rezultat îmbun ătăţirea caracterului durabil al 
PAC şi a nivelului de sprijin public acordat acestei  politici. Prin urmare, nu se pune problema 
unei moder ări a acestui concept. În schimb, în bene ficiul tuturor, ar trebui depuse toate 
eforturile necesare în vederea unei mai bune accept ări a acestuia de c ătre toate p ărţile 
interesate. 
                                                 
1 A se vedea anexa I la Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului. 
2 A se vedea articolul 51 din Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului. 
 
RO 3   RO Este foarte important s ă percepem lucrurile din perspectiva agricultorilor, deoarece ei 
reprezintă nucleul sistemului, iar acceptarea de c ătre aceştia a sistemului de eco-
condiţionalitate este esen ţială pentru succesul acestuia. Condi ţionalitatea poate, într-adev ăr, să 
reprezinte o provocare, deoarece se dovede şte deseori a fi un set voluminos de norme, puse în 
aplicare anterior în mod independent, dar car e sunt în prezent c ondensate într-o singur ă listă 
referitoare la diverse do menii, precum mediul, s ănătatea public ă, sănătatea şi bunăstarea 
animalelor. O alt ă preocupare o reprezint ă elementul crucial, şi anume posibilitatea pl ăţilor 
reduse. 
Şi pentru administra ţiile naţionale introducerea eco-condi ţionalităţii a fost o provocare. În 
special, acestea trebuiau s ă defineasc ă în detaliu şi să comunice agricultorilor într-un mod 
inteligibil cerin ţele şi standardele care trebuiau îndeplinite pentru crearea sistemului de 
gestionare, de control şi de reducere şi pentru asigurarea bunei coordon ări a părţilor implicate. 
Este important s ă se facă deosebirea între problemele generate de cadrul comunitar şi cele 
legate de punerea în aplicare la nivel na ţional a acestui cadru. În aceast ă privinţă, ar trebui 
precizat faptul c ă subsidiaritatea este unul  din principiile de baz ă ale eco-condi ţionalităţii. 
Cadrul UE prevede ca cerin ţele şi standardele s ă se refere la riscurile şi constrângerile locale, 
ceea ce înseamn ă că acestea sunt diferite în func ţie de state membre sau regiuni. De asemenea, 
cadrul UE încurajeaz ă utilizarea pe scar ă largă a sistemelor de gestionare na ţionale pre-
existente, ceea ce înseamn ă că şi modul de organizare a sistemelor de control variaz ă între 
statele membre. Cu toate acestea, exist ă în acelaşi timp nevoia de asigurare a unor condi ţii de 
egalitate cu privire la eco-condi ţionalitate pentru agricultorii di n cadrul UE. Acest lucru este 
asigurat prin intermediul unui  cadru comun care trebuie s ă rămână obligatoriu, în ceea ce 
priveşte atât definirea cerin ţelor şi a standardelor pe care agricultorii trebuie s ă le 
îndeplineasc ă, cât şi sistemul de gestionare, control şi reducere. Una dintre cele mai 
importante provoc ări cu care se confrunt ă sistemul este atingerea echilibrului adecvat între un 
cadru UE comun, pe de o parte, şi situaţiile specifice locale, pe de alt ă parte. 
Comisia cunoa şte punctele sensibile ale celor implica ţi, iar prezentul raport va încerca s ă se 
concentreze, în consecin ţă, asupra propunerii unor solu ţii imediate pentru problemele 
identificate pân ă în prezent. Comisia finan ţează un număr de studii cu privire la punerea în 
aplicare a eco-condi ţionalităţii de către statele membre. Aceste studii se afl ă în curs de 
derulare, f ără a fi fost stabilit ă deocamdat ă o concluzie final ă. Este, aşadar, prea devreme 
pentru a observa schimb ările intervenite în domeniul eco-condi ţionalităţii, dar acest aspect va 
fi abordat în contextul „controalelor privind s ănătatea”. 
2. ECO-CONDIŢIONALITATEA DEFINIT Ă LA NIVELUL UE 
Domeniul eco-condi ţionalităţii (normele pe care trebuie s ă le respecte agricultorul) include 
două componente: „cerin ţe de reglementare în materie de gestionare (CRMG) şi „bune condi ţii 
agricole şi de mediu” (BCAM). BCAM includ dou ă tipuri de elemente: respectarea de c ătre 
agricultori a unui num ăr de standarde referitoare la patru aspecte şi obligaţia care le revine 
statelor membre de a men ţine propor ţia terenurilor agricole utilizate ca p ăşuni permanente. 
 
RO 4   RO • Introducerea CRMG în contextul aplic ării eco-condi ţionalităţii nu creeaz ă noi obliga ţii 
pentru agricultori, deoarece legisla ţia în cauz ă şi normele de aplicare a acesteia au existat 
pentru o anumit ă perioadă independent, iar reducerile prev ăzute de eco-condi ţionalitate se 
aplică fără a aduce atingere sistemul ui independent de penaliz ări stabilit de legisla ţia 
specifică. Cu toate acestea, poate cont ribui semnificativ la o mai bun ă punere în aplicare a 
prezentei legisla ţii, în special prin cre şterea gradului de con ştientizare în rândul 
agricultorilor. 14 din cele 18 acte comunitare enumerate ca CRMG sunt directive şi, prin 
însăşi natura lor, las ă la latitudinea statelor membre aleg erea mijloacelor de aplicare pentru 
obţinerea obiectivelor prezentate. Într-o oarecare m ăsură, acest lucru influen ţează şi 
punerea în aplicare a acestora prin eco-condi ţionalitate. 
• În momentul intr ării în vigoare a principiului eco-condi ţionalităţii, standardele BCAM ca 
atare erau noi, cel pu ţin pentru agricu ltorii care, pân ă în acel moment, nu fuseser ă nevoiţi să 
aplice bunele practici ag ricole, în calitate de  beneficiari ai m ăsurilor agro-ecologice pentru 
dezvoltare rural ă sau ai plăţilor pentru zone mai pu ţin favorizate. Statele membre trebuie s ă 
defineasc ă cerinţele minime pentru toate standa rdele, pe baza unui cadru prev ăzut în anexa 
IV la Regulamentul (CE) nr. 1782/2003 al Consiliului, excep ţie făcând cerin ţele care nu 
sunt relevante în context na ţional. Dintr-un studiu efectuat în statele membre, serviciile 
Comisiei cunosc bine anumite probleme existente cu privire la definirea şi gradul de 
aplicare a cerin ţelor minime de c ătre statele membre. Aceste probleme vor fi dezb ătute cu 
statele membre şi va fi necesar ă găsirea de solu ţii. 
3. O BSERVA ŢII PRIVIND APLICAREA SISTEMULUI DE ECO -CONDIŢIONALITATE  
3.1. Rezumat al datelor privind aplicarea sistemului 
Caracterul activ al discu ţiilor privind eco-condi ţionalitatea nu este singura indica ţie conform 
căreia, în ciuda constr ângerilor mai sus men ţionate, sistemul este, de fapt, pus în aplicare la 
faţa locului. De asemenea, Comisia a primit confirm ări privind aceasta, sub forma datelor 
referitoare la mijloacele de control şi de reducere furnizate de 23 de state membre. Aceste date 
(pentru anul 2005) pot fi sintetizate dup ă cum urmeaz ă: 
– au fost efectuate controale la fa ţa locului (în total 240 898) în ceea ce prive şte un procent de 
4,92% din agricultorii afecta ţi de eco-condi ţionalitate. Procentul statelor membre care 
aplică toate normele de eco-condi ţionalitate (4,4%) deriv ă din procentul de control specific 
pentru identificarea şi înregistrarea bovinelor (5 sau 10% din exploata ţii). Procentul pentru 
statele membre acoperite de regimul de plat ă unică pe suprafa ţă (RPUS) (5,7%), care aplic ă 
doar BCAM, deriv ă din faptul c ă, în majoritatea statelor membre, s-au efectuat controale 
comune pentru eco-condi ţionalitate şi condiţii de eligibilitate; 
– s-au aplicat reduceri unui procen t de 11,9% din agricultorii supu şi controalelor la fa ţa 
locului: procentul este mai mare pentru statele membre care aplic ă toate normele de eco-
condiţionalitate (16,4%) fa ţă de celelalte state membre (6,1%), întrucât acestea din urm ă 
trebuiau s ă verifice numai respectarea normelor BCA M. Pe teritoriul UE, se estimeaz ă ca 
totalul reducerilor aplicate se ridic ă la suma de 9,84 milioane €; 
 
RO 5   RO – în statele membre care aplic ă toate normele de eco-condi ţionalitate3, majoritatea cazurilor 
(71%) de nerespectare a obliga ţiilor detectate s-au referit la identificarea şi înregistrarea 
bovinelor, iar celelalte cazuri  priveau normele BCAM (13%) şi directiva cu privire la nitra ţi 
(10%). 
– majoritatea reducerilor (în medie 68% - pân ă la 98% în unele state membre) au fost aplicate 
la nivelul minim de 1% din pl ăţile directe. Un procent de 14% a fost aplicat la nivelul de 
3% şi un procent de 12% la nivelul de 5%. 
3.2. Chestiuni puse în discu ţie de statele membre 
La începutul anului 20 06, serviciile Comisiei şi statele membre au efectuat un schimb de 
opinii cu privire la eco-condi ţionalitate (pe baza unui chestiona r referitor la ac est subiect) în 
cadrul Comitetului de gestionare a pl ăţilor directe. Statele membre au prezentat problemele 
apărute în primul an de punere în aplicare, care pot fi rezumate dup ă cum urmeaz ă: 
• Generalit ăţi În general, gestionarea sistemului s-a resim ţit ca fiind complicat ă. Era dificil 
de determinat elementele practice pe care agricultorii trebuiau sa le respecte şi care 
trebuiau, prin urmare, s ă fie controlate. Nu întotdeauna a fost u şor să se comunice noile 
norme agricultorilor. În  plus, lipseau informa ţiile prealabile. 
• Impactul în rândul agricultorilor.  Conştientizarea agricultorilor a fost anevoioas ă, 
datorită volumului mare şi naturii tehnice a informa ţiilor privind eco-condi ţionalitatea. 
Agricultorii se confrunt au uneori cu noi obliga ţii. Aveau impresia c ă se confruntau cu 
pericolul unei „duble sanc ţiuni”: o sanc ţiune în temeiul eco-condi ţionalităţii, iar cealalt ă în 
temeiul legisla ţiei specifice. 
• Organizarea sistemului.  Uneori era dificil ă excluderea contradic ţiilor dintre folosirea 
sistemelor de gestionare şi control existente şi dispoziţiile legale ale UE. Din hot ărârile 
luate de statele membre cu privire la organizarea controalelor au ap ărut constrângeri şi 
probleme specifice, cum ar fi existen ţa unui num ăr prea mare sau prea mic de autorit ăţi 
competente de control. 
• Eşantionarea şi rata de control.  Populaţia care a f ăcut obiectul controalelor a fost 
cunoscută prea târziu pentru a se putea realiza verificarea anumitor cerin ţe. S-a sugerat 
specificarea unor norme pentru o posibil ă selecţie aleatorie. În anumite cazuri, rata de 
control putea fi mai ridicat ă (aceleaşi eşantioane de popula ţie acoperite de mai multe 
autorităţi, cu un procent de 1% fiecare, ra te de control specifice care s ă se aplice de 
exemplu bovinelor etc.). Mai ales ratele de control specifice aplicate în conformitate cu 
legislaţia sectorial ă puteau ridica probleme organizatorice. 
• Controalele la fa ţa locului şi raportarea.  Normele nu au fost destul de clare cu privire la 
timpul corespunz ător pentru efectuarea controalelor la fa ţa locului, precum şi cu privire la 
ceea ce trebuia verificat în timpul vizitei şi la numărul de vizite necesare. Controalele au 
fost considerate l ungi, în special dac ă ferma era împ ărţită pe mai multe zone si implica 
participarea agricultorului. Unele cerin ţe erau dificil de verificat. Rapoartele de control erau 
prea lungi şi nu întotdeauna u şor de înţeles. 
                                                 
3 Pentru a nu denatura cifrele, acest pr ocent nu include statele membre care aplic ă doar normele BCAM. 
 
RO 6   RO • Calcularea reducerilor.  Numărul şi gama larg ă a cerinţelor au denotat faptul c ă era dificil ă 
calcularea reducerilor şi înţelegerea acesteia de c ătre agricultori. No ţiunile „gravitate”, 
„amploare”, „persisten ţă”, „repetare” şi, mai presus de toate,  „ nerespectare deliberat ă” erau 
greu de definit. S-a considerat, de asemenea, faptul c ă „repetarea” se aplica sistematic. Au 
existat riscuri de discrepan ţă între statele membre. De fapt, a existat o marj ă de acţiune 
restrânsă pentru absolvirea de la re duceri a agricultorilor care  comiteau cazuri minore de 
nerespectare a obliga ţiilor, ceea ce îi f ăcea pe cei interesa ţi mai puţin receptivi la sistem. 
3.3. Evalu ări iniţiale ale auditurilor efectuate de c ătre Comisie 
În 2005 şi 2006, serviciile Comisiei au efectuat 13 a udituri privind puner ea în aplicare a eco-
condiţionalităţii de către zece state membre. Principalele constat ări sunt urm ătoarele: 
• Informaţii furnizate c ătre agricultori.  Informaţiile au fost furnizate agricultorilor prin 
intermediul bro şurilor, al materialului de pe internet şi al reuniunilor de formare. 
Chestiunile puse în discu ţie au inclus obliga ţiile în materie de eco-condi ţionalitate, 
controalele şi calcularea reducerilor (infor marea asupra acestui din urm ă aspect a fost 
uneori destul de general ă). Uneori, aceste informa ţii au fost furnizate prea târziu. 
• Desemnarea autorit ăţilor de control competente.  Câteva state membre au desemnat 
agenţia plătitoare drept unica autoritate de control competent ă (ACC) în materie de eco-
condiţionalitate. În celelalte cazuri, agen ţia plătitoare îndepline şte de obicei un rol de 
coordonare. Implicarea unor organism e de control specializate asigur ă un nivel înalt de 
expertiză, dar ridic ă probleme de coordonare. De asemenea, s-a constatat c ă ACC-urile 
deleagă uneori controalele la fa ţa locului altor organisme (publice sau private). 
• Selectarea e şantioanelor de control şi analiza riscurilor.  Au apărut dificult ăţi în situaţiile 
în care popula ţia acoperit ă de către ACC este prea pu ţin numeroas ă pentru a permite 
efectuarea unei analize de risc adecvate şi, de asemenea, în situa ţiile în care ACC este 
responsabil ă de verificarea respect ării multor cerin ţe. În multe cazuri, se utilizeaz ă puţine 
criterii de risc specifice, chiar dac ă informaţia este disponibil ă. În cele din urm ă, existenţa 
unor rate de control diferite în materie de eco-condi ţionalitate a determinat anumite 
dificultăţi. 
• Elementele controalelor la fa ţa locului şi ale rapoartelor. Principalele dificult ăţi în ceea 
ce priveşte controalele au fost constatate pentru CRMG 2 (ape subterane), CRMG 1 şi 
CRMG 5 (p ăsări sălbatice şi habitat), CRMG 4 (nitra ţi), şi CRMG 6 şi CRMG 8a 
(identificarea şi înregistrarea animalelor ) pentru ovine, caprine şi porcine. S-au constatat 
probleme în ceea ce prive şte armonizarea rapoartelor, descrierea naturii şi a dimensiunii 
controalelor întreprinse şi evaluarea cazurilor de  nerespectare a obliga ţiilor detectate. 
• Aplicarea reducerilor.  Unele state membre au stabilit de ja niveluri de reduceri, ceea ce nu 
mai lasă loc pentru evaluarea autorit ăţii de control, în timp ce alte state membre furnizeaz ă 
doar orient ări pentru calcularea reducerilor. Este pu ţin probabil ca vreunul dintre aceste 
bareme să rezulte vreodat ă într-o reducere de mai mult de 1%. De asemenea, în multe din 
statele membre vizitate, cazurile  minore de nerespectare a obliga ţiilor sunt scutite de la 
reducere. În cele din urm ă, cazurile de nerespectare a obliga ţiilor detectate în afara 
eşantionului de control de 1% nu sunt întotdeauna analizate. 
Aceste constat ări vor fi evaluate în cadrul procedur ii de închidere a conturilor pentru 
cheltuielile FEGA.  
 
RO 7   RO 4. Î MBUNĂTĂŢIRI ADUSE SISTEMULUI  
4.1. Dezvoltarea şi simplificarea sistemului de gestionare, de control şi de reducere 
Pe baza informa ţiilor prezentate mai sus au fost identificate probleme referitoare la sistemul de 
gestionare, de control şi de reducere. Serviciile Comisiei au luat deja ini ţiative pentru a ajuta 
statele membre s ă pună în aplicare eco-condi ţionalitatea şi, din 2005, au fost emise şapte 
documente orientative. De asemenea, acestea au organizat schimburi pent ru a permite statelor 
membre s ă împartă „cele mai bune practici” şi să îşi compare experien ţele de punere în 
aplicare a eco-condi ţionalităţii. Comisia va continua s ă stimuleze asemenea discu ţii, mai ales 
în ceea ce prive şte: 
– posibilitatea efectu ării de controale în punctele de bl ocaje, cum ar fi  cele din cadrul 
fabricilor de produse lactate sau al abatoarelor, ceea ce ar putea permite facilitarea 
controalelor în in teriorul fermelor 
– sistemele de reducere (de exemplu aplicarea unor sisteme de puncte), 
– informaţiile furnizate agricultorilor, 
– faptul că anumiţi agricultori se confrunt ă cu un risc de reducere mai mare decât al ţii. 
Comisia este preg ătită să întreprind ă acţiuni fără întârziere în vederea abord ării chestiunilor 
restante, care pot fi solu ţionate la nivelul UE. În acest sens, urm ătoarele chestiuni vor fi puse 
în discuţie la nivelul Consiliului sau al Comisiei. 
4.1.1. Toleran ţa pentru cazurile minore de nerespectare a obliga ţiilor, noua regul ă de 
minimis  
Se poate întâmpla ca, în anumite situa ţii, cazurile de nerespectare a obliga ţiilor constatate în 
timpul controalelor s ă nu justifice o reducere în temeiul principiului de eco-condi ţionalitate 4. 
Cu toate acestea, normele actuale nu prev ăd în mod explicit nicio marj ă de limitare pentru 
tratamentul acestor înc ălcări minore. În conformita te cu principiul propor ţionalităţii, ar trebui 
să li se permit ă statelor membre s ă nu urmărească situaţiile de nerespectare a obliga ţiilor care 
nu declan şează aplicarea reducerii de 3% prev ăzute în caz de neglijen ţă, care, în anumite 
cazuri, poate fi redus ă la 1%. Cu toate acestea, în ac este cazuri, ar trebui trimis ă agricultorului 
o scrisoare de avertizare care s ă precizeze faptul c ă este necesar ă luare unor m ăsuri de 
remediere. Aceste cazuri vor fi urm ărite şi luate în considerare în eventualitatea unei repet ări a 
nerespect ării obligaţiilor. Pentru stabilirea unei marje de toleran ţă în scopul pune rii în aplicare 
a unor astfel de scutiri, poate fi studiat ă oportunitatea unei generaliz ări a sistemului de puncte, 
care se aplic ă deja în câteva state membre. 
Aplicarea reducerilor la valori ini ţiale foarte sc ăzute poate fi considerat ă drept nejustificat ă şi 
complicat ă pentru administra ţie. De aceea, ar trebui stabilit ă o regulă de minimis  care să 
permită o scutire de la aplicarea, în temeiul eco-condi ţionalităţii, a reducerilor care se situeaz ă 
sub un prag de aproximativ 50 €. Aceasta ar scu ti de la aplicarea reducerilor imediate de 1% 
agricultorii care primesc mai pu ţin de 5 000 €. Cu toate acestea,  trimiterea unei scrisori de 
avertizare şi urmărirea men ţionată anterior ar trebui s ă se aplice şi în aceste cazuri. 
                                                 
4 De exemplu, animalele domestice trebuie identificate în conformitate cu normele comunitare în materie 
de sănătate animal ă. Pierderea unei crotalii sau a unui pa şaport pentru bovine nu prevede o sanc ţiune 
automată, cu condi ţia ca animalele s ă continue s ă fie identificate prin alte elem ente (o a doua crotalie sau 
un registru al exploata ţiei). În aceste cazuri, autorit ăţile naţionale ar putea s ă nu considere acest lucru 
drept nerespectare a obliga ţiilor, pasibil ă de reduceri conform principiului de eco-condi ţionalitate. 
 
RO 8   RO În ambele situa ţii, acţiunile de remediere trebuie urm ărite în afara e şantionului de control 
obişnuit de 1%, f ără ca acest lucru s ă determine, cu toate acestea, introducerea unui nou nivel 
de control. 
Aplicarea acestor norme nu ar aduce atingere impunerii sanc ţiunilor prev ăzute în temeiul 
legislaţiei specifice. 
4.1.2. Armonizarea ratelor de control 
În situaţiile în care legisla ţia specific ă anumitor sectoare stabile şte o rată de control minim ă, 
aceasta trebuie aplicat ă în locul ratei minime de 1% stabilite pentru eco-condi ţionalitate. Dup ă 
cum men ţionează anumite state membre, existen ţa unor rate de control diferite ar putea s ă 
îngreuneze organizarea cont roalelor privind eco-condi ţionalitatea. Comisia inten ţionează să 
introducă într-un regulament relevant o singur ă rată de control, de minim 1%, pentru 
controalele la fa ţa locului privind eco-condi ţionalitatea. Cu toate ace stea, va trebui ca toate 
situaţiile de nerespectare a obliga ţiilor, descoperite în cursul controalelor la fa ţa locului 
efectuate în conformitate cu legisla ţia sectorial ă, să fie raportate şi urmărite în cadrul 
controalelor privind eco-condi ţionalitatea. Acest rat ă de control de minim 1% nu aduce 
atingere controalelor de urm ărire efectuate în contextul toleran ţei pentru cazuri minore de 
nerespectare a obliga ţiilor şi a regulii de minimis.  
În baza legisla ţiei actuale a Comisiei, în cazul în care controalele la fa ţa locului indic ă un grad 
semnificativ de nerespectare a obliga ţiilor, num ărul acestui tip de controale va cre şte în 
perioada de control urm ătoare. Aceste controale de urm ărire se refer ă la toate cerin ţele şi 
standardele pentru care este responsabil ă autoritatea competent ă de control, şi, în func ţie de 
structura administrativ ă a statelor membre, rata de control crescut ă poate fi aplicat ă anumitor 
domenii ale eco-condi ţionalităţii. Cu toate acestea, ar fi preferabil ă concentrarea cre şterii 
controalelor doar pe domeni ul de risc. Comisia inten ţionează, prin urmare, s ă schimbe 
normele, astfel încât cre şterea ratei de control s ă fie limitat ă la domeniul specific în care a fost 
constatat un grad ridicat de nerespectare a obliga ţiilor. 
4.1.3. În ştiinţare prealabil ă cu privire la controalele la fa ţa locului 
În legislaţia actuală nu există nicio prevedere referitoare la în ştiinţarea în prealabil cu privire la 
controalele la fa ţa locului efectuate în contextul eco-condi ţionalităţii. Cu toate acestea, atunci 
când sunt întreprinse controale comune privind eligibilitatea şi eco-condi ţionalitatea, 
principiul controalelor neanun ţate în materie de eligibilitate a plasat o constrângere de facto  
asupra controalelor privind cel de-al doile a principiu. Flexibilizarea acestei restric ţii pentru 
controalele privind eligibilitatea pentru ajutoarele la „suprafa ţă” ar îmbun ătăţi coordonarea 
controalelor, f ără a le periclita eficien ţa. De aceea, în ceea ce prive şte RPU, RPUS şi eco-
condiţionalitatea (inclusiv cele 8 m ăsuri de dezvoltare rural ă), Comisia va crea posibilitatea 
notificării controalelor cu pân ă la 14 zile în avans, cu condi ţia ca scopul controalelor s ă nu fie 
compromis. Pe viitor va fi examinat ă posibilitatea aplic ării acestei norme şi în cadrul altor 
sisteme. Cu toate acestea, controalele privind identificarea şi înregistrarea animalelor (pentru 
eligibilitate sau pentru eco-condi ţionalitate), precum şi cele de verificare a conformit ăţii cu 
prevederile privind hrana pentru animale şi produsele alimentare şi cu normele de s ănătate 
animală şi de bunăstare a animalelor vor r ămâne, în principiu, neanun ţate datorit ă cerinţelor 
obligatorii ale legisla ţiei UE. 
 
RO 9   RO 4.1.4. Calendarul şi elementele controalelor la fa ţa locului şi ale rapoartelor 
În legisla ţia actuală nu este stabilit calendarul controalelor la fa ţa locului, acest lucru 
declanşând o serie de întreb ări din partea statelor membre . Comisia prevede clarificarea 
normelor pentru a preciza faptul c ă autorităţile naţionale trebuie s ă identifice perioadele din an 
în timpul c ărora sunt verificate majoritatea obliga ţiilor sau cele mai reprezentative dintre 
acestea. Majoritatea controalelor vor fi efectuate în cursul ac estei perioade. Celelalte obliga ţii 
vor fi verificate în cadrul e şantionului minim obi şnuit de 1%, în diferite perioade din an. 
În plus, Comisia prevede realizarea schimb ărilor necesare pentru a permite efectuarea 
controalelor la fa ţa locului (cum ar fi controalele pr ivind eligibilitatea) doar pentru jum ătate 
din parcele, şi nu pentru toat ă exploataţia. 
În cele din urm ă, trebuie clarificate normele, astfel încât s ă existe certitudinea c ă agricultorul 
primeşte raportul de control dup ă cel târziu trei luni de la efectuarea controalelor. 
4.1.5. Selectarea îmbun ătăţită a eşantionului de control 
Legislaţia actuală privind controalele la fa ţa locului nu permite selectarea exploata ţiilor în mod 
parţial aleatoriu. Deoarece e şantionarea aleatorie s-a dovedit folositoare în contextul 
controalelor pentru eligibilitate, Comisia inten ţionează să modifice normele pentru a include 
un element aleatoriu şi în metoda de e şantionare aplicabil ă pentru eco-condi ţionalitate. 
4.1.6. Informa ţii optimizate pentru agricultori 
Este esen ţial ca agricultorii s ă fie informa ţi corespunz ător cu privire la cerin ţele specifice 
concrete pe care trebuie s ă le respecte în domeniul eco-condi ţionalităţii. Comisia inten ţionează 
să clarifice normele actuale cu privire la informa ţiile pe care statele membre sunt obligate s ă le 
furnizeze agricultorilor. 
4.1.7. Calendarul de punere în aplicare a cerin ţelor noi sau modificate în conformitate cu 
prezentul domeniu de aplicare a eco-condi ţionalităţii 
Experienţa a demonstrat c ă nu întotdeauna este u şor pentru agricultori s ă pună în aplicare noile 
cerinţe introduse în domeniul eco-condi ţionalităţii. Acest aspect a fost luat în considerare în 
ceea ce prive şte cerinţele actuale, pentru CRMG fiind prev ăzută o durată de introducere 
progresiv ă de 3 ani. Comisia inten ţionează să menţină acest principiu de introducere 
progresiv ă prin stabilirea unui calendar realist pentru includerea oric ăror cerinţe noi sau 
modificate în domeniul eco-condi ţionalităţii. 
4.2. Luarea în considerare a Sistemelor de consiliere agricol ă 
Până la 1 ianuarie 2007, statele membre trebuiau s ă constituie un sistem de consiliere agricol ă 
(SCA), care s ă acopere cel pu ţin cerinţele şi standardele eco-condi ţionalităţii. Serviciile 
Comisiei consider ă acest sistem de consilier e fundamental pentru cre şterea gradului de 
acceptare a eco-condi ţionalităţii de către agricultori. Într-adev ăr, numeroase probleme care au 
apărut în cursul perioadei de în ceput sunt legate de dificult ăţile pe care le-au avut agricultorii 
în înţelegerea şi punerea în aplicare a obliga ţiilor în materie de eco-condi ţionalitate. Deoarece 
este foarte probabil ca un agricultor c ăruia îi este oferit ă consiliere s ă înţeleagă şi să îşi 
îndeplineasc ă obligaţiile în materie de eco-condi ţionalitate, participarea acestuia în cadrul 
SCA ar putea fi reprezenta un factor al analizei de risc. Comisia inten ţionează să clarifice 
normele în consecin ţă. 
 
RO 10   RO 4.3. Luarea în considerare a sistemelor de certificare pentru gestionarea eco-
condiţionalităţii 
O serie de agricultori particip ă la ora actual ă la sisteme de certificare a calit ăţii, care implic ă, 
de obicei, realizarea unui num ăr de audituri de c ătre organismul de certificare. În anumite 
cazuri, controalele la fa ţa locului efectuate  în temeiul principiului eco-condi ţionalităţii sunt 
percepute de c ătre agricultori ca o nou ă obligaţie administrativ ă inutilă, deoarece acoper ă 
aceleaşi aspecte ca anumite standarde deja certifi cate în cadrul unor sisteme private. Ar fi 
indicat să căutăm sinergiile dintre si stemele de certificare şi controalele la fa ţa locului 
efectuate în temeiul principiului eco-condi ţionalităţii, cu condi ţia ca sistemele de certificare s ă 
fie aprobate oficial şi să acopere domenii relevante pentru eco-condi ţionalitate. Prin urmare, 
Comisia prevede s ă adapteze normele, în scopul de a permite autorit ăţilor competente s ă 
utilizeze date referitoare la agricultorii certifica ţi pentru analiza de risc  referitoare la selec ţia 
eşantionului de agricultori care urmeaz ă a fi verifica ţi. 
4.4. Simplificarea „regulii de zece luni” 
Aşa-numita „regul ă de zece luni”, prev ăzută la articolul 44 alineat ul (3) din Regulamentul 
(CE) nr. 1782/2003 al Consiliului, s-a dove dit a fi greu de gestionat de c ătre statele membre, 
având un impact dispropor ţionat pe pia ţa funciară. Această regulă, care oblig ă agricultorul s ă 
păstreze la dispozi ţia sa timp de 10 luni parcel ele declarate în scopul activ ării drepturilor la 
plată în cadrul regimului de plat ă unică (RPU), ridic ă o serie de probleme de gestionare. Va fi 
formulată o propunere pentru a rezolva aceast ă problemă în mod corespunz ător, atât pentru 
RPU, cât şi pentru RPUS. În plus, vor fi clarificate dispozi ţiile privind responsabilitatea 
cedentului în materie de eco-condi ţionalitate în cazurile în care te renurile sunt transferate în 
cursul anului. 
4.5. Introducerea progresiv ă a CRMG pentru statele membre care aplic ă RPUS 
În conformitate cu Regulamentul (CE) nr . 2012/2006 al Consiliului, statele membre care 
aplică RPUS vor trebui s ă pună în aplicare CRMG ca parte a eco-condi ţionalităţii începând din 
2009. Experien ţa celorlalte state membre a demonstrat c ă o perioad ă de introducere progresiv ă 
de 3 ani a facilitat stabilir ea acestui element de eco-condi ţionalitate. Este prev ăzută o 
propunere de aplicare a aceleia şi perioade de 3 ani de introducere progresiv ă pentru statele 
membre care aplic ă RPUS – aceast ă perioadă ar începe în 2009 pentru toate statele membre, 
cu excepţia Bulgariei şi României, pentru care a nul de început ar fi 2012. 
 
RO 11   RO 5. C ONCLUZII  
Din perspectiva evalu ării prezentate în acest raport, Comisia inten ţionează să ia următoarele 
măsuri în cursul anului 2007: 
a. s ă furnizeze informa ţii suplimentare privind puner ea în aplicare a eco-condi ţionalităţii 
de către statele membre; 
b. s ă prezinte Consiliului o propunere sau s ă înainteze Comitetului de gestionare pentru 
plăţi directe proiecte de norme cu privire la: 
– prevederea unei introduceri progresive a CRMG pentru statele membre care 
aplică RPUS, 
– introducerea unor prevederi de simplificare a „regulii de zece luni”, 
– îmbunătăţirea toleran ţei pentru cazurile minore de nerespectare a obliga ţiilor şi 
introducerea unei noi reguli de minimis,  
– armonizarea ratelor de control, 
– introducerea notific ării prealabile privind controalele la fa ţa locului, în situa ţiile 
în care acest lucru este posibil, 
– clarificarea calendarului şi a elementelor controalelor la fa ţa locului şi ale 
rapoartelor, 
– îmbunătăţirea modului de selectare a e şantionului de control, în ceea ce 
priveşte, de asemenea, SCA şi sistemele de certificare, 
– şi la îmbun ătăţirea informa ţiilor furnizate agricultorilor.