Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de instituire a programului de înregistrare a călătorilor /* COM/2013/097 final - 2013/0059 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII · Motivele și obiectivele propunerii Potențialul oferit de noile tehnologii în domeniul gestionării integrate a frontierelor (GIF) a fost analizat în mod activ la nivelul UE începând din 2008, când Comisia a publicat comunicarea sa intitulată „Pregătirea următoarelor etape ale gestionării frontierelor în Uniunea Europeană”[1]. În comunicarea sa, Comisia a sugerat instituirea unui program de înregistrare a călătorilor (Registered Traveller Programme, RTP) pentru persoanele din țări terțe care călătoresc în mod frecvent și care au făcut obiectul unor controale de securitate prealabile, în scopul de a permite facilitarea procesului de trecere a frontierei. RTP a fost aprobat în cadrul „Programului de la Stockholm”[2], adopat de Consiliul European în decembrie 2009. Consiliul European din iunie 2011 a solicitat „accelerarea lucrărilor cu privire la «frontierele inteligente»”. Ca un prim răspuns la această solicitare, Comisia a publicat, la 25 octombrie 2011, o comunicare[3] privind opțiunile în materie de implementare a unui sistem de intrare/ieșire și a programului de înregistrare a călătorilor. Această propunere este prezentată împreună cu o propunere de instituire a unui sistem de intrare/ieșire și cu o propunere de modificare a Codului comunitar privind normele care reglementează controalele la punctele de trecere a frontierelor externe și supravegherea la frontierele externe (Codul Frontierelor Schengen)[4], pentru ca cele două noi sisteme să poată funcționa. Evaluările impactului sunt prezentate pentru fiecare sistem. Prezenta propunere nu aduce atingere controalelor vamale, cum ar fi controlul mărfurilor. · Contextul general În scopul stabilirii condițiilor, criteriilor și normelor detaliate care reglementează controalele la punctele de trecere a frontierelor externe și supravegherea la frontierele externe, Codul Frontierelor Schengen a fost adoptat la 15 martie 2006. În conformitate cu articolul 7, toate persoanele sunt supuse controalelor la frontierele externe. În mod normal, resortisanții țărilor terțe fac obiectul unor verificări amănunțite, iar cetățenii UE și persoanele care beneficiază de dreptul la liberă circulație fac obiectul unor verificări minime[5]. Însă normele actuale aplicabile resortisanților din țările terțe ar putea fi descrise ca fiind „nediferențiate”, în sensul că se efectuează aceleași verificări, indiferent de gradul de risc pe care îl prezintă călătorii sau de frecvența deplasărilor lor. Acest lucru se explică prin faptul că legislația actuală nu permite excepții de la principiul controalelor amănunțite la frontiere, cu excepția acelor categorii de resortisanți ai țărilor terțe care sunt menționate în mod specific în Codul Frontierelor Schengen sau în Regulamentul privind micul trafic de frontieră[6], cum ar fi șefii de state, lucrătorii transfrontalieri și persoanele cu reședința în zonele de frontieră. Numai foarte puține persoane care trec frontiera externă pot beneficia de excepțiile menționate anterior: aproximativ două milioane de persoane, echivalentul a 0,2 % din totalul fluxurilor de călători. Se poate presupune că acest număr va rămâne constant în mare parte, cu o creștere marginală datorată utilizării tot mai frecvente a regimurilor specifice micului trafic de frontieră. Până la sfârșitul anului 2010, statele membre au eliberat 110 000 de permise de mic trafic de frontieră. Pentru a îndeplini cerințele Codului Frontierelor Schengen, polițistul de frontieră trebuie să se asigure, de fiecare dată când un resortisant al unei țări terțe intră pe teritoriul UE, că acesta îndeplinește toate condițiile de intrare (scopul șederii în UE, dacă deține sau nu mijloace suficiente de întreținere și intenția de a se întoarce în țara de origine). Acest lucru se realizează prin adresarea de întrebări călătorului și controlarea documentelor necesare, cum ar fi confirmarea rezervării cazării și a biletului de întoarcere cu avionul/feribotul/trenul. Polițistul de frontieră trebuie să monitorizeze, de asemenea, șederea autorizată în spațiul Schengen, etapă realizată în prezent prin numărarea ștampilelor din documentul de călătorie. Având în vedere creșterea preconizată a fluxurilor de călători la frontierele externe, o procedură alternativă de verificare la frontieră ar trebui pusă la dispoziția persoanelor provenind din țări terțe, care călătoresc în mod frecvent, trecându-se treptat de la o abordare care pune accentul pe țară la o abordare care pune accentul pe persoană. În practică, RTP ar funcționa la frontieră în modul următor: un călător înregistrat ar urma să primească un token sub forma unui card care poate fi citit automat; tokenul ar conține doar un identificator unic (și anume, numărul cererii) și ar fi trecut la frontieră prin fața unei porți automate, la sosire și la plecare. Poarta ar citi tokenul, documentul de călătorie (inclusiv numărul autocolantului de viză, dacă este cazul) și amprentele digitale ale călătorilor, care ar fi comparate cu cele stocate în repertoriul central și în alte baze de date, inclusiv în Sistemul de Informații privind Vizele (VIS), în cazul titularilor de viză. Dacă rezultatele tuturor controalelor sunt satisfăcătoare, călătorul va putea trece prin poarta automată. Pentru orice problemă, călătorul ar fi ajutat de un polițist de frontieră. Procesul de trecere a frontierei ar fi facilitat, de asemenea, în momentul efectuării controalelor manuale la frontieră, dat fiind că nu ar mai fi nevoie ca polițiștii de frontieră să adreseze călătorilor înregistrați întrebări „suplimentare”, precum cele cu privire la destinația călătoriei și la existența unor mijloace suficiente de întreținere. Instituirea unui sistem de intrare/ieșire (Entry/Exit System, EES), cu sau fără date biometrice, care să înregistreze, la frontierele externe, intrările și ieșirile resortisanților țărilor terțe pentru șederile de scurtă durată ar fi condiția prealabilă în vederea automatizării complete a controalelor la frontieră în cazul călătorilor înregistrați, după cum se descrie mai sus. EES ar permite eliminarea obligației de a ștampila documentul de călătorie prevăzute în Codul Frontierelor Schengen, întrucât ștampilarea manuală ar fi înlocuită de înregistrarea și calcularea automată a șederii. Odată ce obligația de ștampilare va dispărea, consultarea EES ar deveni obligatorie la frontierele externe, pentru a se garanta faptul că resortisantul țării terțe nu a depășit dreptul său legal de ședere în spațiul Schengen. Această consultare ar putea fi efectuată automat prin utilizarea acelei părți a documentului de călătorie care poate fi citită automat sau prin utilizarea amprentelor digitale. RTP și EES vor îmbunătăți în mod substanțial gestionarea și controlul fluxurilor de călători la frontieră prin consolidarea verificărilor și accelerarea în același timp a trecerii frontierei pentru persoanele din țări terțe care călătoresc în mod frecvent și care au făcut obiectul unor controale de securitate prealabile. Fișa financiară legislativă anexată la prezenta propunere se bazează pe studiul referitor la costurile aferente unui EES și unui RTP în cazul realizării acestora de către un contractant extern. Pe baza considerațiilor de mai sus, obiectivul prezentei propuneri de regulament al Parlamentului European și al Consiliului este de: – a stabili procedurile și condițiile de acces la RTP; – a defini scopul și funcționalitățile unui sistem token[7]-repertoriu central pentru stocarea datelor privind călătorii înregistrați, precum și pentru a defini responsabilitățile aferente acestui sistem și – a conferi Agenției pentru gestionarea operațională a sistemelor informatice la scară largă în spațiul de libertate, securitate și justiție[8] (agenția), sarcina dezvoltării și gestionării operaționale a repertoriului central și sarcina definirii specificațiilor tehnice ale tokenului. Prezentul regulament va constitui instrumentul de bază pentru cadrul juridic al RTP. Pentru a completa acest cadru juridic, o modificare a Codului Frontierelor Schengen este, de asemenea, necesară în ceea ce privește facilitarea procesului de trecere a frontierei pentru resortisanții țărilor terțe. Modificarea respectivă este prezentată în paralel cu prezenta propunere. În plus, simultan este prezentată o propunere privind un sistem de intrare/ieșire, menit să înregistreze intrările și ieșirile resortisanților țărilor terțe. · Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen). Regulamentul (CE) nr. 1931/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a normelor referitoare la micul trafic de frontieră la frontierele terestre externe ale statelor membre și de modificare a dispozițiilor Convenției Schengen. Regulamentul (CE) nr. 767/2008 al Parlamentului European și al Consiliului privind Sistemul de informații privind vizele (VIS) și schimbul de date între statele membre cu privire la vizele de scurtă ședere (Regulamentul VIS). Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize). Regulamentul (UE) nr. 1077/2011 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a Agenției europene pentru gestionarea operațională a sistemelor informatice la scară largă în spațiul de libertate, securitate și justiție. 2. CONSULTAREA PĂRȚILOR INTERESATE ȘI EVALUAREA IMPACTULUI · Consultarea părților interesate Consultarea părților interesate este descrisă în evaluarea impactului care însoțește prezentul document. · Evaluarea impactului Prima evaluare a impactului[9] a fost efectuată în 2008, în etapa de pregătire a comunicării Comisiei pe acest subiect, iar cea de a doua a fost finalizată în 2013[10]. Prima evaluare a analizat opțiunile de politică și consecințele cele mai probabile ale acestora și a concluzionat că ar trebui să se instituie un RTP pentru resortisanții țărilor terțe. După un proces de consultări și de verificări prealabile, în a doua evaluare a impactului s-au analizat principalele opțiuni în ceea ce privește implementarea unui astfel de sistem. După analizarea opțiunilor și a subopțiunilor acestora, s-a constatat că cea mai fezabilă opțiune în vederea garantării fluidității fluxurilor de călători la frontierele externe, fără a se diminua nivelul de securitate din interiorul UE, este un RTP bazat pe o cotizație pentru persoanele din țări terțe care călătoresc în mod frecvent și care au făcut obiectul unor controale de securitate și verificări prealabile, ale căror date (date biometrice, date alfanumerice și numărul unic de identificare) ar urma să fie stocate într-un repertoriu central și al căror identificator unic (numărul cererii) ar urma să fie înregistrat într-un token. Această opțiune reduce la minimum utilizarea datelor cu caracter personal într-un sistem informatic la nivelul UE, dat fiind că niciun fel de date cu caracter personal nu sunt extrase de polițiștii de frontieră la prima linie de control, și evită principalele dezavantaje în materie de securitate ale sistemului bazat doar pe un token. Aplicarea acelorași dispoziții în materie de protecție a datelor ca și pentru VIS și statu-quoul care include păstrarea informațiilor pentru o perioadă maximă de cinci ani ar fi necesare în scopul de a garanta dispoziții adecvate privind protecția datelor în cazul opțiunii preferate. Datele cu caracter personal stocate în repertoriul central (datele biometrice și alfanumerice din cereri) nu ar trebui păstrate mai mult decât este necesar în vederea atingerii scopurilor RTP. Este oportun să se păstreze datele pentru o perioadă maximă de cinci ani, pentru a permite ca datele din cererile anterioare să fie luate în considerare pentru a evalua cererile ulterioare de acces la RTP, a reînnoi accesul la RTP și a lua, de asemenea, în considerare reutilizarea amprentelor digitale stocate în repertoriu (59 de luni). În plus, o perioadă de păstrare de cinci ani ar permite acordarea accesului la RTP pentru cinci ani, fără a fi necesară o nouă cerere. Accesul inițial la RTP ar trebui să fie acordat pentru un an. Accesul ar putea fi prelungit pentru o perioadă de doi ani, urmată de încă doi ani, fără a fi necesară o nouă cerere. La expirarea termenului de valabilitate de cinci ani, pentru a reînnoi accesul la RTP ar trebui înaintată o nouă cerere. Acest demers ar fi în concordanță cu eliberarea unei vize cu intrări multiple (perioadă maximă de cinci ani) pentru călătorii ale căror date sunt păstrate în VIS timp de cinci ani. Patru amprente digitale ar trebui stocate în repertoriul central pentru a se asigura o verificare precisă a călătorului înregistrat la punctul de trecere a frontierei externe. Stocarea de date dactiloscopice de la patru degete garantează că sunt disponibile suficiente date în orice circumstanțe, menținându-se în același timp cantitatea de date la un nivel rezonabil. Stocarea doar a uneia sau a două amprente digitale poate cauza probleme pentru călători și pentru autoritățile de frontieră la frontierele externe, având în vedere că amprentele digitale pot fi neclare, deformate sau fragmentate. Această situație este în mod special relevantă în cazul RTP, deoarece accesul poate fi acordat pentru cinci ani și aceleași amprente digitale pot fi reutilizate (59 de luni) dacă o nouă cerere este depusă de un călător care a fost înregistrat. Datele stocate în repertoriul central ar fi disponibile pentru polițiștii de frontieră numai atunci când aceștia evaluează o cerere, revocă sau prelungesc accesul la RTP, atunci când tokenul este pierdut sau furat sau atunci când apar orice fel de probleme în ceea ce privește facilitarea procesului de trecere a frontierelor pentru călătorii înregistrați. În momentul controlului la frontieră, un polițist de frontieră ar urma să primească numai informații de tip „hit/no hit” (răspuns pozitiv/negativ) din repertoriul central. Prin urmare, opțiunea preferată prevede un echilibru corect între securitate, facilitarea procesului de trecere a frontierelor și protecția datelor. În scopul de a garanta un acces ușor la RTP, resortisanții țărilor terțe ar trebui să fie în măsură să depună o cerere pentru RTP la consulatul oricărui stat membru sau în orice punct de trecere a frontierelor externe. Acest lucru ar garanta un număr mai mare de participanți la program, ajutând astfel statele membre să își gestioneze fluxurile de călători la punctele de trecere a frontierelor externe. Cererile ar trebui examinate pe baza acelorași criterii ca și pentru eliberarea de vize cu intrări multiple. Cu toate acestea, examinarea cererilor depuse de membrii de familie ai cetățenilor Uniunii se va realiza prin utilizarea acelorași criterii ca în cazul analizării cererilor de eliberare a vizei de intrare. Statele membre pot decide dacă să utilizeze și să instaleze sau nu sisteme de control automat la frontieră la punctele de trecere a frontierelor externe. Este evident că, dacă se combină aceleași criterii privind controalele de securitate prealabile ca cele aplicate pentru eliberarea vizelor cu intrări multiple cu un control complet automat la frontieră, impactul total în ceea ce privește facilitarea procesului de trecere a frontierelor pentru călătorii înregistrați va fi cel mai ridicat. În plus, se menține astfel un nivel ridicat de securitate, în paralel cu respectarea drepturilor fundamentale. Acest demers este și cel mai puțin costisitor, având în vedere costurile asociate unei proceduri mai stricte de control de securitate prealabil și unui control semiautomat la frontieră. Automatizarea completă ar fi un instrument eficient din punctul de vedere al costurilor, în special la cele mai frecventate puncte de trecere a frontierei, unde există deja probleme de capacitate și se formează cozi. Cu toate acestea, fiecare stat membru ar avea obligația de a evalua, pentru fiecare punct de trecere a frontierei, dacă sistemul de control automat la frontieră ar oferi o valoare adăugată capacității de debit la punctul de trecere a frontierei și ar diminua astfel timpul necesar pentru trecerea frontierei de către un călător, ar elibera resurse umane și ar oferi statelor membre un instrument în vederea gestionării fluxurilor de călători aflate în creștere. Indiferent dacă se utilizează sau nu dispozitive de control automat la frontieră, facilitarea procesului de trecere a frontierei ar trebui să se aplice la toate punctele de trecere a frontierelor externe pentru resortisanții țărilor terțe cărora li se acordă accesul la RTP. Pentru a se asigura o verificare fiabilă a solicitanților, va fi necesară prelucrarea datelor biometrice (amprente digitale) în repertoriul central și controlul datelor biometrice la punctele de trecere a frontierelor externe[11]. Comitetul de evaluare a impactului a revizuit proiectul de evaluare a impactului și a emis avizul său la 14 martie 2012. Recomandările de îmbunătățire au fost incluse în versiunea finală a raportului. Principalele modificări aduse au fost următoarele: scenariul de referință a fost detaliat și clarificat; definiția problemei a fost extinsă, pentru a se ține seama de lecțiile învățate ca urmare a dezvoltării altor sisteme informatice pe scară largă și a introducerii sistemelor de control automat la frontieră și a RTP naționale în statele membre și în țările terțe; trimiterile la anexe și la evaluarea impactului din 2008 au fost îmbunătățite; opiniile părților interesate au fost difuzate la o scară cât mai largă cu putință, luându-se în considerare faptul că acestea au fost destul de generale; explicația metodei utilizate pentru calcularea costurilor a fost extinsă, iar costurile și beneficiile preconizate pentru diversele părți interesate au fost raportate mai riguros; a fost clarificată realocarea efectivelor de polițiști de frontieră, luându-se în considerare creșterea preconizată a fluxurilor de călători și, în sfârșit, a fost adăugată o sinteză clară a opiniilor Autorității Europene pentru Protecția Datelor. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII · Rezumatul acțiunilor propuse Scopul și funcționalitățile RTP, inclusiv sistemul token-repertoriu central și responsabilitățile aferente acestora trebuie să fie definite. În plus, Agenției pentru gestionarea operațională a sistemelor informatice la scară largă în spațiul de libertate, securitate și justiție trebuie să i se confere mandatul de a elabora, a institui și a gestiona din punct de vedere operațional repertoriul central și de a defini specificațile tehnice pentru tokenuri pe baza stabilirii prealabile a cerințelor operaționale. Procedurile și condițiile pentru a examina cererile de acces la RTP și stocarea datelor privind călătorii înregistrați urmează să fie stabilite. O explicație detaliată pe articole a propunerii poate fi găsită într-un document de lucru separat al serviciilor Comisiei. · Temeiul juridic Articolul 74 și articolul 77 alineatul (2) literele (b) și (d) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene constituie temeiul juridic al prezentului regulament. Articolul 77 alineatul (2) literele (b) și (d) este temeiul juridic adecvat pentru aducerea de precizări suplimentare cu privire la măsurile referitoare la trecerea frontierelor externe ale statelor membre și pentru elaborarea unor standarde și proceduri pe care statele membre să le respecte atunci când efectuează controale asupra persoanelor la trecerea frontierelor externe. Articolul 74 constituie temeiul juridic adecvat pentru introducerea și menținerea RTP și pentru stabilirea unor proceduri privind schimbul de informații între statele membre, asigurând cooperarea între autoritățile competente ale statelor membre, precum și între aceste autorități și Comisie în domeniile reglementate de titlul V din tratat. · Principiul subsidiarității În temeiul articolului 74 și al articolului 77 alineatul (2) literele (b) și (d) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Uniunea are competența de a adopta măsuri referitoare la controlul persoanelor și la supravegherea eficientă a trecerii frontierelor externe ale statelor membre. Actualele dispoziții ale legislației UE privind trecerea frontierelor externe ale statelor membre trebuie să fie modificate pentru a se lua în considerare creșterea fluxurilor de călători și posibilitățile oferite de noile tehnologii. Este nevoie de un regim comun pentru a se adopta norme armonizate privind facilitarea procesului de trecere a frontierei în cazul călătorilor înregistrați, astfel încât respectiva facilitare să se aplice la toate punctele de trecere a frontierelor Schengen, fără un control de securitate prealabil separat și fără diminuarea securității. În consecință, obiectivul prezentei propuneri nu poate fi realizat într-o măsură suficientă de către statele membre. · Principiul proporționalității Articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană prevede că acțiunea Uniunii nu depășește ceea ce este necesar pentru a îndeplini obiectivele tratatului. Forma aleasă pentru această acțiune a UE trebuie să permită propunerii să își atingă obiectivul și să fie pusă în aplicare într-un mod cât mai eficient cu putință. Inițiativa propusă reprezintă o dezvoltare suplimentară a acquis-ului Schengen, menită să asigure că normele comune la frontierele externe sunt aplicate în același mod în toate statele membre. Prin urmare, propunerea respectă principiul proporționalității. · Alegerea instrumentului Instrumentul propus: regulament. Alte instrumente nu ar fi adecvate din următorul (următoarele) motiv(e): Prezenta propunere va stabili norme uniforme pentru toate statele membre cu privire la verificările efectuate la frontierele externe. În consecință, instrumentul legislativ ales poate fi doar un regulament. · Drepturile fundamentale Regulamentul propus poate avea un impact asupra drepturilor fundamentale, în special în ceea ce privește protecția datelor cu caracter personal (articolul 8 din Carta drepturilor fundamentale a UE) și dreptul la o cale de atac efectivă (articolul 47 din Cartă). Propunerea conține măsuri de siguranță, în special la articolele 15 și 16 privind refuzarea sau retragerea accesului la RTP, care prevăd dreptul la o cale de atac eficientă, precum și la articolele 48 și 49 privind dreptul la informare, la accesarea, corectarea și ștergerea datelor utilizate în scopul regulamentului, care includ, de asemenea, dreptul la o cale de atac efectivă, astfel cum se prevede la articolul 51. 4. IMPLICAȚIILE BUGETARE În propunerea Comisiei pentru următorul cadru financiar multianual (CFM) se prevede ca suma de 4,6 miliarde EUR să fie alocată Fondului pentru securitate internă în perioada 2014­2020. Se propune ca suma de 1,1 miliarde EUR să fie trecută în rezervă cu titlu de sumă orientativă pentru dezvoltarea unui EES și a unui RTP, presupunând că se vor angaja cheltuieli de dezvoltare doar începând cu 2015[12]. Acest sprijin financiar ar acoperi nu doar cheltuielile aferente elementelor centrale pentru întreaga perioadă a CFM (la nivelul UE, atât cheltuieli de dezvoltare, cât și cheltuieli de exploatare), dar și cheltuielile de dezvoltare pentru componentele naționale, la nivelul statelor membre, ale acestor două sisteme, în limita resurselor disponibile. Prin furnizarea unui sprijin financiar pentru cheltuielile de dezvoltare naționale s-ar asigura faptul că proiectele nu sunt periclitate sau întârziate de eventuale situații economice dificile la nivel național. Sprijinul include o sumă de 145 de milioane EUR menită să acopere costurile suportate la nivel național pentru găzduirea sistemelor informatice, a spațiilor destinate echipamentelor terminale și a spațiilor destinate birourilor operatorilor. De asemenea, acesta include o sumă de 341 de milioane EUR pentru costurile de întreținere suportate la nivel național, cum e cazul costurilor cu hardware-ul și cu licențele de software. După ce noile sisteme vor intra în funcțiune, cheltuielile de exploatare care vor reveni statelor membre ar putea fi finanțate de programele lor naționale. Se propune ca statele membre să poată utiliza 50 % din alocările efectuate în cadrul programelor naționale de sprijinire a cheltuielilor de exploatare aferente sistemelor IT utilizate pentru gestionarea fluxurilor migratorii la frontierele externe ale Uniunii. În această categorie de cheltuieli pot intra cheltuielile pentru administrarea VIS, SIS și a noilor sisteme instituite în perioada de referință, cheltuielile cu personalul, cheltuielile de întreținere, închirierea de incinte securizate etc. Astfel, viitorul instrument ar asigura continuitatea finanțării, atunci când este necesar. Costurile aferente automatizării variază foarte mult în funcție de numărul de porți automate care vor fi instalate. 5. INFORMAȚII SUPLIMENTARE · Participare Prezenta propunere se bazează pe acquis-ul Schengen în sensul că se referă la trecerea frontierelor externe. Prin urmare, trebuie luate în considerare următoarele consecințe care rezultă din diferitele protocoale și acorduri cu țările asociate: Danemarca În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul (nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), Danemarca nu participă la adoptarea de către Consiliu a măsurilor care intră sub incidența părții a treia titlul V a TFUE. Deoarece prezentul regulament se bazează pe acquis-ul Schengen, Danemarca decide, în conformitate cu articolul 4 din protocolul respectiv, în termen de șase luni de la adoptarea prezentului regulament de către Consiliu, dacă îl va transpune în legislația sa națională. Regatul Unit și Irlanda În conformitate cu articolele 4 și 5 din Protocolul privind integrarea acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene și în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen și cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen, Regatul Unit și Irlanda nu participă la Regulamentul privind programul de înregistrare a călătorilor, nu au obligații în temeiul acestuia și nu fac obiectul aplicării sale. Islanda și Norvegia Procedurile prevăzute de Acordul de asociere încheiat între Consiliu și Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen sunt aplicabile, întrucât prezenta propunere se bazează pe acquis-ul Schengen, astfel cum este definit în anexa A la acest acord[13]. Elveția Prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, astfel cum se prevede în Acordul între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[14]. Liechtenstein Prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, astfel cum se prevede în Protocolul dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein privind aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[15]. Cipru Prezentul regulament constituie un act care se bazează pe acquis-ul Schengen sau care are legătură cu acesta, astfel cum se prevede la articolul 3 alineatul (2) din Actul de aderare din 2003. Bulgaria și România Prezentul regulament constituie un act care se bazează pe acquis-ul Schengen sau care are legătură cu acesta, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (2) din Actul de aderare din 2005. 2013/0059 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de instituire a programului de înregistrare a călătorilor PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, Având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 74 și articolul 77 alineatul (2) literele (b) și (d), Având în vedere propunerea Comisiei Europene[16], După transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, Având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[17], Având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[18], După consultarea Autorității Europene pentru Protecția Datelor, Hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, Întrucât: (1) Verificările la frontieră trebuie să asigure un nivel ridicat de securitate, limitând totodată timpul de așteptare în cea mai mare măsură posibilă. Creșterea fluxurilor de călători la frontierele externe contribuie la necesitatea de a găsi soluții noi pentru a îndeplini aceste obiective. O mai mare diferențiere a verificărilor la frontieră va permite statelor membre să utilizeze controale simplificate pentru resortisanții țărilor terțe care sunt evaluați ca prezentând un risc scăzut. (2) Sistemele de control automat la frontieră pot fi utilizate de către cetățenii UE și și-au dovedit eficacitatea în ceea ce privește accelerarea verificărilor la frontieră. Utilizarea acestora ar trebui să fie posibilă și pentru resortisanții țărilor terțe, pentru a contribui la limitarea timpului de așteptare și a garanta în același timp un nivel ridicat de securitate. (3) Comunicarea Comisiei din 13 februarie 2008 intitulată „Pregătirea următoarelor etape ale gestionării frontierelor în Uniunea Europeană”[19] a subliniat necesitatea instituirii unui program de înregistrare a călătorilor (RTP) pentru resortisanții țărilor terțe care călătoresc în mod frecvent și a introducerii unor dispozitive de control automat la frontieră în scopul de a facilita procesul de trecere a frontierelor externe, ca parte a strategiei europene de gestionare integrată a frontierelor. (4) Consiliul European din 19 și 20 iunie 2008 a subliniat importanța continuării activității de dezvoltare a strategiei europene de gestionare integrată a frontierelor, inclusiv printr-o mai bună utilizare a tehnologiilor moderne în vederea îmbunătățirii gestionării frontierelor externe. (5) Comunicarea Comisiei din 10 iunie 2009 intitulată „Un spațiu de libertate, securitate și justiție în serviciul cetățenilor”[20] a subliniat necesitatea instituirii unui RTP pentru a asigura fluiditatea intrărilor în Uniune. (6) Consiliul European din 23 și 24 iunie 2011 a solicitat, în cadrul reuniunii sale, accelerarea lucrărilor privind „frontierele inteligente”. Ca un prim răspuns la această solicitare, Comisia a publicat, la 25 octombrie 2011, o comunicare intitulată „Frontierele inteligente – opțiuni și calea de urmat”. (7) RTP ar trebui să aibă drept scop facilitarea procesului de trecere a frontierelor externe ale Uniunii pentru persoanele din țări terțe care călătoresc în mod frecvent și care au făcut obiectul unor verificări și controale de securitate prealabile. (8) Dispozițiile privind RTP ar trebui să fie comune pentru toate statele membre, în scopul de a permite unui călător înregistrat să beneficieze de verificări simplificate la frontieră la toate punctele de trecere a frontierelor externe ale statelor membre, fără a fi nevoie ca fiecare stat membru în parte să efectueze separat, în prealabil, o verificare și un control de securitate. (9) Este necesar să se precizeze obiectivele și arhitectura tehnică a RTP, să se stabilească norme referitoare la funcționarea și utilizarea sa și să se definească responsabilitățile în ceea ce privește sistemul, categoriile de date care urmează să fie introduse în sistem, scopurile pentru care datele urmează să fie introduse, criteriile privind introducerea acestora, autoritățile autorizate să acceseze datele și normele suplimentare privind prelucrarea datelor și protecția datelor cu caracter personal. (10) Agenția pentru gestionarea operațională a sistemelor informatice la scară largă în spațiul de libertate, securitate și justiție înființată prin Regulamentul (UE) nr. 1077/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2011 de instituire a Agenției europene pentru gestionarea operațională a sistemelor informatice la scară largă în spațiul de libertate, securitate și justiție[21] (denumită în continuare „agenția”) ar trebui să fie responsabilă pentru dezvoltarea și gestionarea operațională a un sistem centralizat, constând într-un repertoriu central, un repertoriu central de rezervă, interfețe uniforme în fiecare stat membru, puncte de intrare în rețea și infrastructura de comunicații între repertoriul central și punctele de intrare în rețea. În plus, agenția ar trebui să fie responsabilă de definirea specificațiilor tehnice ale tokenului, pentru a garanta interoperabilitatea RTP în întreaga Uniune. Statele membre ar trebui să fie responsabile de dezvoltarea și gestionarea operațională a sistemelor lor naționale. (11) Repertoriul central ar trebui să fie conectat la sistemele naționale ale statelor membre, pentru a permite autorităților competente ale statelor membre să prelucreze datele legate de aplicațiile RTP. (12) Pentru a asigura fiabilitatea verificării unui călător înregistrat, este necesar ca identificatorul unic (numărul cererii), datele biometrice (amprentele digitale) și datele alfanumerice luate din cerere să fie stocate într-un repertoriu central, ca identificatorul unic să fie stocat într-un token și ca datele biometrice să fie verificate la frontierele externe. Datele alfanumerice și amprentele digitale ar trebui stocate în secțiuni separate într-un repertoriu central și între acestea nu ar trebui să existe nicio legătură. Legătura dintre datele alfanumerice și amprentele digitale ar trebui să fie stabilită numai prin identificatorul unic. (13) Resortisanții țărilor terțe care doresc să participe la RTP ar trebui să demonstreze necesitatea sau să justifice intenția de a călători în mod frecvent sau periodic, în special prin prisma activității lor profesionale sau a situației familiale, cum este cazul oamenilor de afaceri, al funcționarilor implicați în contacte oficiale periodice cu statele membre și cu instituțiile Uniunii, al reprezentanților organizațiilor societății civile care călătoresc în scopul formării, participării la seminare și conferințe sau la activități economice, al cercetătorilor, al membrilor de familie ai unui cetățean al Uniunii, al membrilor de familie ai unui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere legală pe teritoriul unui stat membru. (14) Resortisanților unei țări terțe care dețin o viză cu intrări multiple sau o viză de tip D valabilă timp de cel puțin un an sau titularilor unui permis de ședere eliberat de un stat membru ar trebui, ca regulă generală, să li se acorde accesul la RTP, în cazul în care fac o cerere în acest sens. (15) În cazul în care un resortisant al unei țări terțe solicită o viză cu intrări multiple și accesul la RTP, autoritățile competente pot decide să examineze ambele cereri și să decidă în același timp cu privire la acestea, pe baza aceluiași interviu și a acelorași documente justificative. (16) Ca regulă generală, membrilor de familie ai cetățenilor Uniunii ar trebui să li se acorde accesul la RTP. Membrii de familie ai cetățenilor Uniunii ar trebui, de asemenea, să poată beneficia de RTP chiar dacă nu își au reședința pe teritoriul Uniunii, dar călătorește în mod frecvent într-un stat membru pentru a-l însoți pe respectivul cetățean al Uniunii sau pentru a se întâlni cu acesta. Controalele privind membrii/ de familie ai cetățenilor Uniunii care trec frontierele externe ar trebui să se efectueze în conformitate cu Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora[22]. (17) Criteriile utilizate pentru examinarea cererilor depuse de membrii de familie ai cetățenilor Uniunii ar trebui să fie aceleași ca și cele folosite pentru examinarea cererilor de viză depuse de membrii de familie ai cetățenilor Uniunii. Această situație ar fi în concordanță cu politica actuală de gestionare a frontierelor. (18) Este necesar să se definească autoritățile competente ale statelor membre, al căror personal autorizat în mod corespunzător este abilitat să introducă, să modifice, să șteargă, să consulte datele sau să efectueze căutări în acestea, în funcție de nevoile specifice ale RTP, în conformitate cu prezentul regulament, în măsura în care acest lucru este necesar pentru îndeplinirea sarcinilor lor. (19) Orice prelucrare a datelor RTP, stocate în repertoriul central, ar trebui să fie proporțională cu obiectivele urmărite și necesară pentru îndeplinirea sarcinilor autorităților competente. Atunci când utilizează RTP, autoritățile competente ar trebui să garanteze respectarea demnității umane și a integrității persoanelor ale căror date sunt solicitate și să nu facă discriminări pe motive de sex, rasă sau origine etnică, religie sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală. (20) Ar trebui să se instituie planuri de urgență care să fie aduse la cunoștința călătorilor, a companiilor aeriene/transportatorilor și a tuturor autorităților care își desfășoară activitatea la punctul de trecere a frontierei. De exemplu, în cazul în care un călător înregistrat nu este în măsură, din orice motiv, să utilizeze sistemul de control automat la frontieră și este redirecționat spre o verificare manuală la frontieră, ar trebui să se acorde atenția corespunzătoare pentru ca procedurile care decurg din această redirecționare să fie în deplină conformitate cu drepturile fundamentale. (21) Datele cu caracter personal stocate în repertoriul central (date biometrice și alfanumerice) nu ar trebui păstrate mai mult decât este necesar pentru a servi scopurilor RTP. Este oportun ca datele să fie păstrate pentru o perioadă maximă de cinci ani, astfel încât datele alfanumerice din cererile anterioare să poată fi luate în considerare pentru evaluarea cererilor ulterioare de acces la RTP și având, de asemenea, în vedere reutilizarea amprentelor digitale stocate în registru (59 de luni). O perioadă mai scurtă nu ar fi suficientă pentru atingerea acestor obiective. Datele ar trebui șterse după încheierea perioadei de cinci ani, cu excepția cazului în care există motive pentru ștergerea anticipată a acestora. Perioada maximă de valabilitate a accesului la RTP ar trebui să fie de cinci ani. (22) În scopul facilitării procedurii pentru depunerea cererilor ulterioare, ar trebui să fie posibilă copierea amprentelor digitale din prima introducere în repertoriul central în termen de 59 de luni. După acest termen, amprentele digitale ar trebui colectate din nou. (23) Pentru a facilita procedura de depunere a cererii, ar trebui să fie posibil ca un solicitant să depună o cerere de acces la RTP la consulatul oricărui stat membru sau în orice punct de trecere a frontierelor externe. Orice stat membru ar trebui să aibă posibilitatea de a examina cererea și a decide cu privire la aceasta pe baza formularului comun de cerere și a normelor și criteriilor comune de eligibilitate. Ca regulă generală, ar trebui să aibă loc un interviu. (24) Datorită înregistrării datelor biometrice în repertoriul central, prezentarea în persoană a solicitantului – cel puțin la depunerea primei cereri – ar trebui să fie o cerință de bază pentru examinarea cererilor de acces la RTP și pentru deciziile privind aceste cereri. (25) În momentul procedurii de control automat la frontieră, verificarea identității la frontierele externe ar trebui să se realizeze pe baza datelor biometrice stocate în repertoriul central. Verificarea ar trebui să fie posibilă numai prin prezentarea fizică a tokenului și a amprentelor digitale în același timp. În momentul procedurii de controlul automat și manual la frontieră, verificarea accesului acordat ar trebui realizată pe baza datelor alfanumerice stocate în repertoriul central prin prezentarea fizică a tokenului la frontieră. Polițiștii de frontieră care efectuează controale de frontieră la prima linie de control ar trebui să verifice identitatea și accesul acordat numai printr-un rezultat de tip „hit/no hit”. (26) Ar trebui să fie stabilite măsuri corespunzătoare pentru monitorizarea și evaluarea prezentului regulament. Monitorizarea eficientă a aplicării prezentului regulament necesită realizarea unei evaluări periodice. (27) Datele statistice constituie un mijloc important de monitorizare a procedurilor de verificare la frontieră și pot fi un instrument eficient de gestionare. Prin urmare, aceste date ar trebui compilate în mod regulat, într-un format comun. (28) Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date[23] se aplică prelucrării datelor cu caracter personal efectuate de către statele membre în aplicarea prezentului regulament. Cu toate acestea, anumite aspecte ar trebui să fie stabilite mai în detaliu în ceea ce privește legitimitatea prelucrării datelor cu caracter personal, responsabilitatea prelucrării datelor, protecția drepturilor persoanelor vizate și supravegherea protecției datelor. (29) Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date[24] se aplică activităților instituțiilor sau organelor Uniunii atunci când își îndeplinesc sarcinile care le revin în calitate de entități responsabile pentru administrarea operațională a sistemului token-repertoriu. Cu toate acestea, anumite aspecte ar trebui să fie stabilite mai în detaliu în ceea ce privește legitimitatea prelucrării datelor cu caracter personal, responsabilitatea prelucrării datelor și supravegherea protecției datelor. (30) Autoritățile de supraveghere instituite în conformitate cu articolul 28 din Directiva 95/46/CE ar trebui să monitorizeze legalitatea prelucrării datelor cu caracter personal de către statele membre, iar Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor, instituită prin Regulamentul (CE) nr. 45/2001, ar trebui să monitorizeze activitățile instituțiilor și ale organelor Uniunii în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal, ținând seama de rolul limitat al instituțiilor și organelor Uniunii cu privire la datele propriu-zise. (31) Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor și autoritățile de supraveghere ar trebui să coopereze în mod activ pentru a asigura o supraveghere coordonată a RTP. (32) Statele membre ar trebui să stabilească norme privind sancțiunile aplicabile pentru încălcările dispozițiilor prezentului regulament și să asigure punerea lor în aplicare. (33) În vederea asigurării unor condiții uniforme de punere în aplicare a prezentului regulament, ar trebui să se confere Comisiei competențe de executare. Respectivele competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie[25]. (34) Pentru a adopta modificări tehnice ale anexelor, competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ar trebui să îi fie delegată Comisiei în ceea ce privește adoptarea unor modificări tehnice ale anexelor în conformitate cu articolul 58. Este deosebit de important ca, în timpul lucrărilor sale pregătitoare, Comisia să organizeze consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți. Atunci când pregătește și elaborează acte delegate, Comisia ar trebui să asigure transmiterea simultană, la timp și adecvată a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu. (35) Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, mai ales în ceea ce privește protecția datelor cu caracter personal (articolul 8) și dreptul la o cale de atac efectivă (articolul 51), și trebuie să fie aplicat în conformitate cu aceste drepturi și principii. (36) Deoarece instituirea unui RTP comun și crearea unor obligații, condiții și proceduri comune legate de stocarea datelor privind călătorii înregistrați nu pot fi realizate într-o măsură suficientă de către statele membre la nivel individual și pot fi, prin urmare, mai bine realizate la nivelul Uniunii, datorită amplorii și efectelor acțiunii, Uniunea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum se prevede la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, prevăzut la respectivul articol, regulamentul nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv. (37) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul (nr. 22) privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale. Deoarece prezentul regulament se bazează pe acquis-ul Schengen, Danemarca decide, în conformitate cu articolul 4 din protocolul respectiv, în termen de șase luni de la data la care Consiliul decide cu privire la prezentul regulament, daca îl va transpune în legislația sa națională. (38) Prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen[26]; prin urmare, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale. (39) Prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen[27]; prin urmare, Irlanda nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale. (40) În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, astfel cum se prevede în Acordul încheiat între Consiliul Uniunii Europene și Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[28], care se încadrează în domeniul menționat la articolul 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE a Consiliului din 17 mai 1999 privind anumite modalități de aplicare a acordului respectiv[29]. (41) În ceea ce privește Elveția, prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, astfel cum se prevede în Acordul între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[30], care se încadrează în domeniul menționat la articolul 1 punctul B din Decizia 1999/437/CE a Consiliului din 17 mai 1999, coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/146/CE a Consiliului[31]. (42) În ceea ce privește Principatul Liechtenstein, prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, astfel cum se prevede în Protocolul între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein privind aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în practică, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[32], care se încadrează în domeniul menționat la articolul 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE a Consiliului din 17 mai 1999, coroborat cu articolul 3 din Decizia 2011/350/UE a Consiliului[33]. (43) În ceea ce privește Cipru, prezentul regulament constituie un act care se bazează pe acquis-ul Schengen sau care are legătură cu acesta în sensul articolului 3 alineatul (2) din Actul de aderare din 2003. (44) Prezentul regulament constituie un act care se bazează pe acquis-ul Schengen sau care se legătură cu acesta în sensul articolului 4 alineatul (2) din Actul de aderare din 2005. (45) Întrucât călătorii înregistrați au făcut obiectul tuturor controalelor și verificărilor prealabile de către acele state membre care aplică pe deplin acquis-ul Schengen și nu reprezintă niciun risc pentru Bulgaria, România și Cipru, respectivele state membre pot recunoaște în mod unilateral participarea la RTP a călătorilor înregistrați, pentru ca aceștia să beneficieze de facilitarea verificărilor la frontierele lor externe, ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: CAPITOLUL I Dispoziții generale Articolul 1 Obiectul Prezentul regulament stabilește condițiile și procedurile de acces la programul de înregistrare a călătorilor (RTP) și definește scopul și funcționalitățile sistemului token-repertoriu central ca sistem de stocare a datelor privind călătorii înregistrați în RTP, precum și responsabilitățile aferente acestui sistem ca sistem de stocare a datelor privind călătorii înregistrați în RTP. Articolul 2 Structura RTP 1. RTP se bazează pe un sistem de stocare a datelor privind călătorii înregistrați pentru a cărui funcționare sunt necesare, pe de o parte, tokenuri păstrate de fiecare călător, și, pe de altă parte, un repertoriu central, și anume un depozit fizic de stocare la nivel central a datelor RTP, cele două elemente fiind denumite în continuare „sistemul token-repertoriu central”. 2. Arhitectura tehnică a sistemului token-repertoriu central este stabilită mai în detaliu la articolul 21. 3. Agenției pentru gestionarea operațională a sistemelor informatice la scară largă în spațiul de libertate, securitate și justiție (denumită în continuare „agenția”) i se încredințează sarcinile de dezvoltare și de gestionare operațională a repertoriului central, a interfeței uniforme din fiecare stat membru, a punctelor de intrare în rețea și a infrastructurii de comunicații între repertoriul central și punctele de intrare în rețea. Agenția va fi, de asemenea, responsabilă de definirea specificațiilor tehnice ale tokenului. Articolul 3 Definiții În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții: (1) „programul de înregistrare a călătorilor” (Registered Traveller Programme, RTP) înseamnă un program care permite resortisanților țărilor terțe care au făcut obiectul unor controale de securitate prealabile și cărora li s-a acordat accesul la RTP să beneficieze de facilitarea verificărilor la frontierele externe ale Uniunii; (2) „călător înregistrat” înseamnă un resortisant al unei țări terțe căruia i s-a acordat accesul la RTP în conformitate cu prezentul regulament; (3) „agenția” înseamnă Agenția pentru gestionarea operațională a sistemelor informatice la scară largă în spațiul de libertate, securitate și justiție, instituită prin Regulamentul (UE) nr. 1077/2011; (4) „repertoriul central” înseamnă depozitul fizic de stocare la nivel central a datelor RTP; (5) „token” înseamnă un dispozitiv utilizat pentru a stoca un identificator unic pus la dispoziția unui călător înregistrat. Identificatorul unic face legătura dintre călător și datele sale introduse în repertoriul central; (6) „gestionarea operațională” înseamnă toate sarcinile necesare menținerii în stare de funcționare a sistemelor informatice la scară largă, inclusiv responsabilitatea pentru funcționarea infrastructurii de comunicații utilizate de aceste sisteme; (7) „dezvoltare” înseamnă toate sarcinile necesare pentru a crea un sistem informatic la scară largă, inclusiv infrastructura de comunicații utilizată de către acesta; (8) „autorități competente” înseamnă autoritățile responsabile în domeniul vizelor și autoritățile de frontieră în sensul articolului 4 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 767/2008 al Parlamentului European și al Consiliului[34] și autoritățile desemnate, în conformitate cu legislația națională, să efectueze verificări asupra persoanelor la punctele de trecere a frontierelor externe, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului[35]; (9) „resortisant al unei țări terțe” sau „călător dintr-o țară terță” înseamnă orice persoană care nu este nici cetățean al Uniunii, în sensul articolului 20 din tratat, și nici cetățean al unei țări terțe care, în temeiul acordurilor încheiate între Uniune și statele sale membre, pe de o parte, și respectivele țări terțe, pe de altă parte, se bucură de drepturi de liberă circulație echivalente cu cele ale cetățenilor Uniunii; (10) „formular de cerere” înseamnă un formular-tip de acces la RTP, prevăzut în anexa I; (11) „date biometrice” înseamnă amprentele digitale; (12) „document de călătorie” înseamnă pașaportul sau un alt document echivalent care îi dă dreptul titularului să treacă frontierele externe și pe care se poate aplica o viză; (13) „verificare” înseamnă procesul de comparare a seriilor de date în vederea stabilirii validității unei identități declarate (controlul realizat prin compararea a două serii de date); (14) „date alfanumerice” înseamnă datele reprezentate de litere, cifre, caractere speciale, spații și semne de punctuație; (15) „sistem național” înseamnă elementele de hardware, software și cele ale infrastructurii naționale de comunicații care sunt necesare pentru a conecta echipamentele terminale utilizate de autoritățile competente definite la articolul 23 alineatul (2), cu punctele de intrare în rețea din fiecare stat membru. (16) „sistemul token-repertoriu central” înseamnă un sistem de stocare a datelor privind călătorii înregistrați, constând într-un repertoriu central și un token; (17) „stat membru responsabil” înseamnă statul membru care introduce datele în repertoriul central; (18) „centru comun de primire a cererilor” înseamnă un centru de tipul celor menționate la articolul 41 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului[36]; (19) „autoritate de supraveghere” înseamnă autoritatea de supraveghere instituită în conformitate cu articolul 28 din Directiva 95/46/CE. Capitolul II Proceduri și condiții de depunere a unei cereri de acces la RTP Articolul 4 Autoritățile și statele membre care au competența de a examina o cerere de acces la RTP și de a lua o decizie cu privire la aceasta Autoritățile care au competența de a examina o cerere de acces la RTP și de a lua o decizie cu privire la aceasta sunt autoritățile responsabile în domeniul vizelor și autoritățile de frontieră autorizate în mod corespunzător ale oricărui stat membru. Articolul 5 Depunerea unei cereri 1. Un resortisant al unei țări terțe poate depune o cerere de acces la RTP la consulatul oricărui stat membru, la orice centru comun de primire a cererilor sau la orice punct de trecere a frontierelor externe. Se pot accepta formulare completate online, în cazul în care sunt disponibile. 2. Pentru depunerea cererilor, solicitanților li se poate impune să obțină o programare. Programarea se face, ca regulă generală, în termen de două săptămâni de la data solicitării acesteia. 3. În cazul în care o persoană solicită accesul la RTP pentru prima dată, aceasta va trebui să se prezinte în persoană, pentru prelevarea amprentelor digitale, participarea la un interviu și verificarea documentului de călătorie. 4. Atunci când un solicitant completează o cerere online sau intră sub incidența alineatului (5), colectarea datelor biometrice, verificarea documentului de călătorie și participarea la interviu au loc, dacă este cazul, în momentul în care se ia decizia cu privire la cerere și se eliberează un token. 5. Fără a aduce atingere articolului 8, autoritățile competente pot renunța la cerința menționată la alineatul (3) în cazul în care solicitantul este titularul unui permis de ședere sau al unei cărți de rezidență sau în cazul în care acesta este cunoscut de către respectivele autorități drept o persoană integră și de încredere. 6. La depunerea unei cereri, solicitantul: (a) are cel puțin 12 ani; (b) înaintează un formular de cerere în conformitate cu articolul 6; (c) prezintă un document de călătorie în conformitate cu articolul 7; (d) permite colectarea amprentelor sale în conformitate cu articolul 8; (e) furnizează documente justificative, în conformitate cu articolul 9 și cu anexa II, dacă este cazul; (f) plătește taxa în conformitate cu articolul 10. 7. Solicitantul își poate retrage cererea în orice moment înainte de a se lua o decizie cu privire la aceasta. Articolul 6 Formularul de cerere 1. Fiecare solicitant înaintează un formular de cerere completat și semnat. Minorii depun un formular de cerere semnat de o persoană care exercită în mod permanent autoritatea părintească sau tutela. 2. Statele membre pun gratuit la dispoziția solicitanților formularul de cerere care trebuie să fie disponibil la scară largă și ușor accesibil. 3. Formularul de cerere trebuie să fie disponibil cel puțin în următoarele limbi: limba oficială (limbile oficiale) a (ale) statului membru în cauză, limba oficială (limbile oficiale) a (ale) țării sau țărilor terțe în care cererea poate fi depusă și limba oficială (limbile oficiale) a (ale) unor țări terțe învecinate, dacă este cazul. 4. Statele membre îi informează pe solicitanți cu privire la limba (limbile) pe care o (le) pot utiliza la completarea formularului de cerere. Articolul 7 Documentul de călătorie Solicitantul trebuie să prezinte un document de călătorie care poate fi citit automat (Machine Readable Travel Document, MRTD) sau un document de călătorie electronic care poate fi citit automat (electronic Machine Readable Travel Document, eMRTD) care este valabil pentru cel puțin perioada solicitată de acces la RTP și care a fost eliberat în ultimii cinci ani. Documentul de călătorie trebuie să conțină viza necesară, lipită corespunzător, sau să fie însoțit de permisul de ședere sau de cartea de rezidență necesare, care să poată fi citite automat. În mod alternativ, solicitantul poate depune o cerere de viză în paralel cu o cerere de acces la RTP, dacă este cazul. Articolul 8 Datele biometrice 1. În cazul în care solicitantul nu a depus anterior o cerere de acces la RTP, statele membre colectează datele biometrice de la solicitanți, care cuprind cele patru amprente digitale luate în plan și digitalizate, în conformitate cu garanțiile stipulate în Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale a Consiliului Europei, în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și în Convenția Organizației Națiunilor Unite privind drepturile copilului. 2. În cazul în care nu este posibil să se colecteze patru amprente digitale, se colectează numărul maxim posibil de amprente digitale. Statele membre se asigură că există proceduri corespunzătoare care garantează respectarea demnității solicitantului, în cazul în care se întâmpină dificultăți în colectarea amprentelor digitale. 3. În cazul în care amprentele digitale colectate de la solicitant pentru o cerere anterioară au fost introduse pentru prima data în repertoriul central cu mai puțin de 59 de luni înaintea depunerii unei noi cereri, acestea pot fi copiate în cererea ulterioară. Cu toate acestea, în cazul în care există îndoieli rezonabile cu privire la identitatea solicitantului sau dacă nu se poate confirma imediat faptul că amprentele au fost colectate în termenul menționat la primul paragraf, autoritățile competente colectează amprentele digitale de la solicitant. 4. Specificațiile privind rezoluția și utilizarea amprentelor digitale pentru verificarea biometrică în RTP sunt stabilite de către Comisie în conformitate cu articolul 37. 5. Amprentele digitale sunt colectate de personalul calificat și autorizat în mod corespunzător al autorităților competente. 6. Amprentele digitale nu trebuie să fie conectate cu datele alfanumerice și sunt înregistrate în secțiuni separate în repertoriul central. Articolul 9 Documente justificative 1. Atunci când solicită accesul la RTP, solicitantul prezintă: (a) documentele care indică scopurile călătoriilor; (b) dovada mijloacelor suficiente de întreținere în raport cu costurile de călătorie și de cazare pentru următoarele două călătorii; (c) documente care indică statutul profesional sau situația familială, cum ar fi om de afaceri, funcționar implicat în contacte oficiale periodice cu statele membre și cu instituțiile Uniunii, reprezentant al organizațiilor societății civile, persoană care călătorește în scopul formării, participării la seminare și conferințe sau la activități economice, membru de familie al unui cetățean al Uniunii, membru de familie al unui resortisant al unei țări terțe aflat în situație de ședere legală pe teritoriul unui stat membru. 2. În cazul în care solicitantul este un membru de familie al unui cetățean al Uniunii care beneficiază de dreptul la liberă circulație, solicitantului i se va cere doar să prezinte o carte de rezidență eliberată de un stat membru, dacă este cazul, precum și să facă dovada identității sale, a naționalității sale și a legăturilor sale de rudenie cu cetățeanul Uniunii care intră sub incidența Directivei 2004/38/CE. 3. În cazul în care un resortisant unei țări terțe depune o cerere de viză cu intrări multiple și o cerere de acces la RTP în același timp și în același loc, doar un singur set de documente justificative este necesar. 4. În cazul în care titularul unei vize cu intrări multiple depune o cerere de acces la RTP în același loc în care i s-a eliberat viza cu intrări multiple, dar nu face cele două cereri în același timp, documentele justificative furnizate pentru cererea de viză cu intrări multiple pot fi utilizate în evaluarea cererii de acces la RTP. În cazul în care există vreo îndoială cu privire la valabilitatea documentelor justificative prezentate anterior, un stat membru poate solicita noi documente justificative în termen de zece zile lucrătoare. În anexa II este prezentată o listă neexhaustivă a documentelor justificative pe care autoritățile competente le pot cere solicitantului. 5. Statele membre pot cere solicitanților să prezinte dovada unui angajament de luare în întreținere și/sau de găzduire, prin completarea unui formular elaborat de statul membru implicat. O asfel de dovadă poate fi solicitată cel mult pentru următoarele două călătorii. Formularul respectiv indică, în special: (a) perioada de valabilitate a angajamentului de luare în întreținere și/sau a cazării; (b) dacă scopul său îl constituie dovada unui angajament de luare în întreținere și/sau a cazării; (c) dacă gazda este o persoană fizică, o societate sau o organizație; (d) identitatea și datele de contact ale gazdei; (e) solicitantul (solicitanții) invitat (invitați); (f) adresa locului de cazare; (g) eventualele legături de rudenie cu gazda. Pe lângă limba oficială (limbile oficiale) a (ale) statului membru, formularul se redactează în cel puțin încă o limbă oficială a instituțiilor Uniunii Europene. Formularul furnizează persoanei care semnează un astfel de formular informațiile specificate la articolul 48 alineatul (1). Un model al formularului este notificat Comisiei. 6. Autoritățile competente pot renunța la una sau mai multe dintre cerințele stabilite la alineatul (1), în cazul în care solicitantul deține un permis de ședere sau în cazul în care acesta este cunoscut de către respectivele autorități drept o persoană integră și de încredere. Articolul 10 Taxa 1. Solicitanții achită taxa prevăzută în anexa III. 2. Taxa se revizuiește periodic pentru a reflecta costurile administrative. Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în ceea ce privește ajustarea taxei în conformitate cu articolul 59. 3. Taxa se percepe în euro, în moneda națională a țării terțe sau în moneda utilizată în mod curent în țara terță în care este depusă cererea și nu este rambursabilă, indiferent de rezultatul cererii și indiferent dacă cererea este retrasă. 4. În cazul în care se încasează într-o altă monedă decât euro, valoarea taxei percepute în respectiva monedă este stabilită și revizuită periodic, conform cursului de schimb de referință al euro stabilit de Banca Centrală Europeană. Suma percepută poate fi rotunjită. 5. Solicitantului i se eliberează o chitanță tipărită sau electronică pentru taxa plătită. CAPITOLUL III Examinarea cererilor și adoptarea deciziilor cu privire la acestea Articolul 11 Admisibilitate 1. Autoritatea competentă verifică dacă: – solicitantul are cel puțin 12 ani; – cererea conține elementele prevăzute la articolul 5 alineatul (6) literele (b), (c) și (e); – datele biometrice ale solicitantului au fost colectate; – taxa a fost percepută. 2. Atunci când autoritățile competente constată că au fost îndeplinite condițiile prevăzute la alineatul (1), cererea este admisibilă, iar autoritățile competente: – urmează procedurile descrise la articolul 24; – continuă examinarea cererii. 3. În cazul în care autoritățile competente constată neîndeplinirea condițiilor menționate la alineatul (1), cererea este considerată ca fiind inadmisibilă, iar autoritățile competente nu examinează cererea și, fără întârziere: – returnează formularul de cerere și toate documentele prezentate de solicitant; – distrug datele biometrice colectate. Articolul 12 Examinarea unei cereri 1. Examinarea cererilor și a interviurilor, după caz, este efectuată numai de către autoritățile competente menționate la articolul 4. 2. Atunci când examinează o cerere, autoritatea competentă verifică: (a) dacă solicitantul îndeplinește condițiile de intrare prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 562/2006; (b) dacă documentul de călătorie al solicitantului, viza, permisul de ședere sau cartea de rezidență prezentate, după caz, sunt autentice, și nu false, contrafăcute sau falsificate; (c) dacă solicitantul demonstrează necesitatea sau justifică intenția de a călători în mod frecvent și/sau regulat; (d) dacă solicitantul nu a depășit în trecut durata maximă de ședere autorizată pe teritoriul statelor membre și dacă dovedește că este o persoană integră și de încredere, în special dacă dovedește că are intenția reală de a părăsi teritoriul statelor membre în timp util; (e) justificarea solicitantului cu privire la scopul și condițiile șederilor preconizate; (f) dacă solicitantul face dovada situației sale financiare în țara de origine sau de reședință și fie dispune de mijloace de întreținere suficiente, atât pentru perioada șederii (șederilor) prevăzute, cât și pentru întoarcerea în țara de origine sau de reședință, fie este în măsură să dobândească astfel de mijloace în mod legal; (g) dacă solicitantul nu este o persoană pentru care a fost emisă o semnalare în Sistemul de Informații Schengen (SIS); (h) dacă solicitantul nu este considerat ca reprezentând o amenințare pentru ordinea publică, securitatea internă sau sănătatea publică ori pentru relațiile internaționale ale oricărui stat membru, în special dacă în bazele de date naționale ale statelor membre nu a fost emisă nicio semnalare în scopul de a i se refuza intrarea pentru motivele enumerate anterior; (i) dacă accesul solicitantului la RTP a fost deja acordat, prelungit, refuzat sau retras. Atunci când se verifică dacă solicitantul îndeplinește condițiile de intrare prevăzute la articolul 5 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 562/2006, se evaluează, cu o atenție specială, dacă solicitantul prezintă un risc de imigrație ilegală sau un risc la adresa securității statelor membre și dacă solicitantul are intenția de a părăsi teritoriul statelor membre înainte de expirarea duratei de ședere autorizată. 3. Mijloacele de întreținere pentru șederile preconizate sunt evaluate în funcție de perioada (perioadele) și scopul (scopurile) șederii (șederilor) și în raport cu nivelul mediu al prețurilor în statul membru (statelor membre) în cauză pentru cazare și masă la un preț convenabil, pe baza sumelor de referință fixate de statele membre în conformitate cu articolul 34 din Codul frontierelor Schengen. Dovada unui angajament de luare în întreținere și/sau a găzduirii poate constitui, de asemenea, dovada unor mijloace suficiente de întreținere. 4. Examinarea cererii se bazează în special pe autenticitatea și pe fiabilitatea documentelor prezentate și pe veridicitatea și fiabilitatea declarațiilor solicitantului. În cazul în care un stat membru responsabil de examinarea unei cereri are îndoieli cu privire la solicitant, la declarațiile sale sau la documentele justificative care au fost furnizate, acesta poate consulta alte state membre înainte de a lua o decizie cu privire la cerere. 5. În timpul examinării unei cereri, autoritățile competente pot solicita, în cazuri justificate, documente suplimentare, astfel cum se prevede la articolul 9. 6. Refuzul anterior al accesului la RTP nu conduce la un refuz automat al unei noi cereri. Noua cerere este evaluată pe baza tuturor informațiilor disponibile. 7. Criteriile utilizate pentru examinarea cererilor depuse de membrii de familie ai cetățenilor Uniunii sunt aceleași ca și cele folosite pentru examinarea cererilor de viză depuse de aceștia. Articolul 13 Decizia cu privire la cerere 1. Decizia cu privire la o cerere care este admisibilă în temeiul articolului 11 este luată de autoritățile competente în termen de 25 de zile calendaristice de la data depunerii. 2. Cu excepția cazului în care cererea a fost considerată inadmisibilă sau a fost retrasă de către solicitant, se ia decizia: (a) de a acorda accesul la RTP, în conformitate cu articolul 14 sau (b) de a refuza accesul la RTP, în conformitate cu articolul 15. CAPITOLUL IV Acordarea, prelungirea, refuzarea sau retragerea accesului la RTP Articolul 14 Acordarea și prelungirea accesului la RTP 1. Accesul inițial la RTP se acordă pentru o perioadă de un an. Accesul poate fi prelungit pentru o perioadă de doi ani, la cerere, urmată de încă doi ani, fără a fi nevoie de o cerere nouă în cazul călătorilor care au respectat normele și reglementările stabilite pentru trecerea frontierei externe și pentru șederea în spațiul Schengen. Perioada accesului acordat nu depășește termenul de valabilitate al documentului (documentelor) de călătorie, a vizei, a permisului de ședere sau a cărții de rezidență, dacă este cazul, și se bazează pe examinarea efectuată în conformitate cu articolul 12. 2. Accesul la RTP se acordă fără alte cerințe procedurale, sub rezerva îndeplinirii cerințelor de fond stabilite în prezentul regulament, persoanelor care dețin sau cărora li se eliberează o viză cu intrări multiple sau o viză de tip D valabilă timp de cel puțin un an, persoanelor care dețin un permis de ședere și membrilor de familie ai cetățenilor Uniunii. 3. Atunci când se ia o decizie de acordare a accesului la RTP, datele prevăzute la articolul 26 se introduc în repertoriul central. 4. Atunci când se ia o decizie de acordare a accesului la RTP, datele prevăzute la articolul 27 se introduc în token. 5. Atunci când se ia o decizie de prelungire a accesului la RTP, datele prevăzute la articolul 30 se introduc în repertoriul central. Articolul 15 Refuzarea accesului la RTP 1. Accesul la RTP se refuză în cazul în care solicitantul: (a) prezintă un document de călătorie care nu este valabil sau care este fals, contrafăcut sau falsificat; (b) nu deține un permis de ședere, o carte de rezidență sau o viză valabile, în cazul în care aceasta din urmă este necesară în temeiul Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului[37], și nu îndeplinește cerințele pentru eliberarea acesteia; (c) nu dovedește necesitatea sau nu justifică intenția de a călători în mod frecvent și/sau regulat; (d) a depășit în trecut durata maximă de ședere autorizată pe teritoriul statelor membre și nu dovedește că este o persoană integră și de încredere, în special nu dovedește că are intenția reală de a părăsi teritoriul statelor membre în timp util; (e) nu furnizează o justificare pentru scopul și condițiile șederilor prevăzute; (f) nu face dovada situației sale financiare în țara de origine sau de reședință și fie nu dispune de mijloace de întreținere suficiente, atât pentru perioada șederii (șederilor) prevăzute, cât și pentru întoarcerea în țara de origine sau de reședință, fie nu este în măsură să dobândească astfel de mijloace în mod legal; (g) este o persoană pentru care s-a emis o semnalare în SIS; (h) este considerat ca reprezentând o amenințare pentru ordinea publică, securitatea internă, sănătatea publică sau pentru relațiile internaționale ale oricărui stat membru, în special dacă în bazele de date naționale ale statelor membre a fost emisă o semnalare în scopul de a i se refuza intrarea pentru motivele enumerate anterior; sau (i) în cazul în care există îndoieli rezonabile cu privire la autenticitatea documentelor justificative prezentate de către solicitant sau cu privire la veridicitatea conținutului lor sau la fiabilitatea declarațiilor făcute de solicitant. 2. Decizia de respingere și motivele pe care se întemeiază aceasta sunt notificate solicitantului prin formularul-tip din anexa IV. 3. Fără a aduce atingere dreptului la control jurisdicțional, în conformitate cu normele de drept procedural din statul membru care a luat decizia finală cu privire la cerere, solicitantul căruia i s-a refuzat accesul la RTP are dreptul de a solicita reexaminarea refuzului pentru a contesta decizia sau pentru a corecta eventualele erori din textul acesteia, în conformitate cu dreptul la o cale de atac efectivă[38]. Calea de atac este îndreptată împotriva statului membru care a luat decizia cu privire la cerere și este exercitată în conformitate cu legislația națională a respectivului stat membru. Statele membre furnizează solicitanților informații referitoare la procedura care trebuie urmată în cazul introducerii unei căi de atac, astfel cum se specifică în anexa IV. 4. În cazul în care o cerere de acces la RTP este refuzată, datele se adaugă în repertoriul central în conformitate cu articolul 28. Articolul 16 Revocarea 1. Accesul la RTP se revocă: (a) atunci când se constată că nu erau îndeplinite condițiile de acordare a accesului la RTP; (b) atunci când se constată că nu mai sunt îndeplinite condițiile de acordare a accesului la RTP; (c) la cererea călătorului înregistrat. 2. Accesul poate fi revocat de autoritățile competente din orice stat membru, în orice moment, în conformitate cu alineatul (1). 3. În cazul în care alte autorități decât cele competente au dovezi care sugerează că accesul la RTP ar trebui revocat în temeiul alineatului (1), respectivele autorități informează fără întârziere autoritățile competente cu privire la acest lucru. 4. Decizia de revocare a accesului la RTP și motivele pe care se întemeiază aceasta sunt notificate călătorului înregistrat prin formularul-tip din anexa IV. 5. Fără a aduce atingere dreptului la control jurisdicțional, în conformitate cu normele de drept procedural din statul membru care a revocat accesul la RTP, călătorul înregistrat căruia i s-a revocat accesul la RTP are dreptul de a solicita reexaminarea revocării pentru a contesta decizia sau a corecta eventualele erori din textul acesteia, în conformitate cu dreptul la o cale de atac efectivă[39], cu excepția cazului în care accesul a fost revocat la cererea călătorului înregistrat, realizată în conformitate cu alineatul (1) litera (c). Calea de atac este îndreptată împotriva statului membru care a luat decizia cu privire la revocare și este exercitată în conformitate cu legislația națională a respectivului stat membru. Statele membre furnizează solicitanților informații referitoare la procedura care trebuie urmată în cazul introducerii unei căi de atac, astfel cum se specifică în anexa IV. 6. În cazul în care accesul la RTP este revocat, datele se adaugă în repertoriul central în conformitate cu articolul 29. 7. În cazul în care revocarea accesului a fost solicitată de către călătorul înregistrat, acesta are dreptul de a solicita ștergerea imediată a datelor sale. Statele membre informează călătorul înregistrat cu privire la acest drept. CAPITOLUL V Gestionarea administrativă și organizarea Articolul 17 Administrația 1. Autoritățile competente arhivează cererile. Fiecare dosar de cerere de acces la RTP cuprinde formularul de cerere, copii ale documentelor justificative relevante, o evidență a verificărilor efectuate și numărul de referință al accesului acordat la RTP, astfel încât personalul să poată reconstitui, la nevoie, contextul în care a fost luată decizia cu privire la cerere. 2. Dosarele de cerere se păstrează atât timp cât este acordat accesul la RTP. 3. În cazul în care accesul la RTP este refuzat sau revocat, dosarele de cerere sunt păstrate pentru o perioadă de maximum doi ani. Perioada respectivă începe la data deciziei autorității competente de a refuza sau de a revoca accesul. Cererile retrase de solicitanți sunt șterse fără întârziere. Statele membre pot stoca dosarele de cerere, inclusiv documentele justificative, în format electronic. Articolul 18 Resursele alocate examinării cererilor, eliberării tokenurilor, monitorizării și statisticilor 1. Fiecare stat membru este responsabil de organizarea procedurilor legate de prezentarea și examinarea cererilor, precum și de eliberarea tokenurilor. 2. Statele membre alocă personalul corespunzător în număr suficient de mare pentru desfășurarea activităților de examinare a cererilor, astfel încât să se asigure o calitate rezonabilă și armonizată a serviciilor adresate publicului. 3. Autoritățile competente asigură pregătirea corespunzătoare a personalului lor și sunt responsabile pentru punerea la dispoziția acestora a unor informații complete, precise și actualizate cu privire la legislația relevantă a Uniunii și la cea națională. 4. Autoritățile competente asigură monitorizarea frecventă și adecvată a modului în care se examinează cererile și se eliberează tokenurile și iau măsuri corective atunci când sunt detectate abateri de la dispozițiile și procedurile prezentului regulament. 5. Statele membre întocmesc statistici anuale privind RTP, în conformitate cu tabelul prevăzut în anexa V. Aceste statistici sunt prezentate agenției până la data de 1 martie a fiecărui an, iar agenția le publică. Articolul 19 Conduita personalului 1. Autoritățile competente se asigură că solicitanții sunt tratați cu amabilitate. 2. În exercitarea atribuțiilor care le revin, autoritățile competente respectă demnitatea umană. Orice măsură luată este proporțională cu obiectivele pe care le urmărește. 3. În îndeplinirea sarcinilor care le revin, autoritățile competente nu discriminează solicitanții sau călătorii înregistrați pe motive de sex, rasă sau origine etnică, religie sau convingeri, handicap, vârstă sau orientare sexuală. Articolul 20 Informarea publicului larg Statele membre pun la dispoziția publicului larg toate informațiile relevante cu privire la cererile de acces la RTP, în special: (a) criteriile, condițiile și procedurile aferente depunerii cererii; (b) termenele de examinare a cererilor; (c) taxa percepută; (d) locul în care pot fi depuse cererile. CAPITOLUL VI Arhitectura tehnică a sistemului token-repertoriu central, categoriile de date și introducerea datelor de către autoritățile competente Articolul 21 Arhitectura tehnică a sistemului token-repertoriu central Sistemul token-repertoriu central se compune din următoarele elemente: (a) un repertoriu central care conține un repertoriu principal și un repertoriu de rezervă, capabil să asigure toate funcționalitățile repertoriului principal, în cazul funcționării necorespunzătoare a acestuia din urmă; (b) o interfață uniformă în fiecare stat membru bazată pe specificații tehnice comune și identică pentru toate statele membre; (c) punctele de intrare în rețea, care fac parte din interfața uniformă și care sunt punctele naționale de acces care conectează sistemul național definit la articolul 3 alineatul (15) al fiecărui stat membru la repertoriul central; (d) o infrastructură de comunicații între repertoriul central și punctele de intrare în rețea și (e) un token bazat pe standarde tehnice comune. Articolul 22 Categorii de date stocate în sistemul token-repertoriu central 1. În repertoriul central se înregistrează numai următoarele categorii de date: (a) date alfanumerice referitoare la solicitant și la accesul acordat, refuzat, revocat sau prelungit, conform dispozițiilor articolului 25 alineatele (1)-(4) și articolelor 26, 28, 29 și 30; (b) datele biometrice menționate la articolul 25 alineatul (5). Datele alfanumerice și datele biometrice sunt înregistrate în secțiuni separate ale repertoriului central. 2. În tokenul menționat la articolul 27 se înregistrează doar numărul de identificare unic. Articolul 23 Introducerea, modificarea, ștergerea și consultarea datelor și efectuarea de căutări în acestea 1. Accesul la repertoriul central și la token în vederea introducerii, modificării, ștergerii, consultării directe a datelor prevăzute la articolul 22 alineatul (1) sau a efectuării de căutări în acestea, în conformitate cu prezentul regulament, este rezervat în mod exclusiv personalului autorizat în mod corespunzător al autorităților competente, în scopurile prevăzute în prezentul regulament. Accesul acestor autorități se limitează la ceea ce este necesar pentru îndeplinirea sarcinilor care le revin în conformitate cu aceste scopuri și trebuie să fie proporțional cu obiectivele urmărite. 2. Fiecare stat membru desemnează autoritățile competente al căror personal autorizat în mod corespunzător este abilitat să introducă, să modifice, să șteargă, să consulte datele înregistrate în repertoriul central sau în token ori să efectueze căutări în acestea. Fiecare stat membru comunică fără întârziere agenției lista acestor autorități, inclusiv a celor menționate la articolul 52 alineatul (4), precum și orice modificări aduse respectivei liste. 3. În termen de 4 luni de la intrarea în vigoare a prezentului regulament, agenția publică o listă consolidată a autorităților menționate la alineatul (2) în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. În cazul în care există modificări ale listei, agenția publică o listă consolidată actualizată o dată pe an. Articolul 24 Proceduri de introducere a datelor din cerere 1. În cazul în care o cerere este admisibilă în temeiul articolului 11, autoritatea competentă creează fără întârziere dosarul de cerere, introducând în repertoriul central datele menționate la articolul 25, în măsura în care aceste date trebuie furnizate de solicitant. 2. Atunci când anumite date nu trebuie furnizate în mod obligatoriu, din considerente de natură juridică, câmpul (câmpurile) respectiv(e) se marchează cu „nu se aplică”. Articolul 25 Date care trebuie introduse în momentul depunerii unei cereri de acces la RTP Autoritatea competentă introduce următoarele date în dosarul de cerere: (1) numărul unic al cererii; (2) stadiul procedurii, indicându-se că s-a solicitat accesul la RTP; (3) autoritatea la care s-a depus cererea, inclusiv sediul acesteia; (4) datele următoare, preluate din formularul de cerere: (a) numele de familie; prenumele; (b) numele la naștere [numele de familie purtate(e) anterior], țara de naștere, cetățenia (cetățeniile); sexul; (c) data nașterii, locul nașterii; (d) tipul și numărul documentului (documentelor) de călătorie, autoritatea care l(e)-a eliberat și data eliberării și a expirării acestuia (acestora); (e) locul și data cererii; (f) dacă este cazul, în temeiul articolului 9 alineatul (5), detaliile privind persoana răspunzătoare de plata cheltuielilor de întreținere ale solicitantului pe perioada șederii, și anume: (i) în cazul unei persoane fizice, numele și prenumele, adresa și numărul de telefon ale acesteia; (ii) în cazul unei societăți sau al altei organizații, denumirea și adresa acesteia, numele și prenumele persoanei de contact din cadrul societății/organizației respective și numărul de telefon; (g) scopurile principale ale deplasărilor; (h) adresa de domiciliu și numărul de telefon ale solicitantului; (i) dacă este cazul, numărul autocolantului de viză; (j) dacă este cazul, numărul permisului de ședere sau al cărții de rezidență; (k) ocupația actuală și angajatorul; în cazul studenților: denumirea instituției de învățământ; (l) în cazul minorilor, numele și prenumele autorității părintești sau ale tutorelui legal al solicitantului; (5) amprentele digitale, în conformitate cu articolul 8. Articolul 26 Date care trebuie adăugate în repertoriul central în cazul în care se acordă sau se retrage accesul la RTP 1. În cazul în care a fost luată o decizie de a se acorda accesul la RTP, autoritatea competentă care a acordat accesul adaugă următoarele date în dosarul de cerere: (a) stadiul procedurii, indicând că s-a acordat accesul la RTP; (b) autoritatea care a acordat accesul, inclusiv sediul acesteia; (c) locul și data luării deciziei de a se acorda accesul la RTP; (d) data la care începe și data la care expiră durata de valabilitate accesului. 2. În cazul în care cererea este retrasă de solicitant înainte de luarea unei decizii de a se acorda sau nu accesul la RTP, autoritatea competentă indică faptul că cererea a fost clasată din acest motiv și data clasării și șterge datele din dosarul de cerere. Articolul 27 Date care trebuie introduse în token în cazul în care se acordă accesul la RTP 1. În cazul în care a fost luată o decizie de a se acorda accesul la RTP, autoritatea competentă care a acordat accesul introduce în token un număr de identificare unic. Numărul de identificare unic este identic cu numărul cererii. 2. Tokenul i se eliberează solicitantului. Articolul 28 Date care trebuie adăugate în repertoriul central în cazul în care se refuză accesul la RTP 1. În cazul în care a fost luată o decizie de a se refuza accesul la RTP, autoritatea competentă care a refuzat accesul adaugă următoarele date în dosarul de cerere: (a) stadiul procedurii, indicând că s-a refuzat accesul la RTP; (b) autoritatea care a refuzat accesul la RTP, inclusiv sediul acesteia; (c) locul și data luării deciziei de a se refuza accesul la RTP. 2. În dosarul de cerere se menționează, de asemenea, motivul (motivele) pentru care a fost refuzat accesul la RTP, care poate (pot) fi unul sau mai multe dintre motivele enumerate la articolul 15 alineatul (1). Articolul 29 Date care trebuie adăugate în repertoriul central în cazul în care se revocă accesul la RTP 1. În cazul în care a fost luată o decizie de a se revoca accesul la RTP, autoritatea competentă care a luat decizia respectivă adaugă următoarele date în dosarul de cerere: (a) stadiul procedurii, indicând că s-a revocat accesul la RTP; (b) autoritatea care a revocat accesul, inclusiv sediul acesteia; (c) locul și data luării deciziei de a se revoca accesul la RTP. 2. În dosarul de cerere se menționează motivul (motivele) revocării accesului la RTP, care poate (pot) fi unul sau mai multe dintre motivele enumerate la articolul 16 alineatul (1). Articolul 30 Date care trebuie adăugate în repertoriul central în cazul în care se prelungește accesul la RTP În cazul în care a fost luată o decizie de a se prelungi accesul la RTP, autoritatea competentă care a luat decizia respectivă adaugă următoarele date în dosarul de cerere: (a) stadiul procedurii, indicând că s-a prelungit accesul la RTP; (b) autoritatea care a prelungit accesul, inclusiv sediul acesteia; (c) locul și data luării deciziei; (d) data de la care începe și data la care expiră perioada de prelungire. CAPITOLUL VII Utilizarea datelor Articolul 31 Utilizarea datelor în scopul examinării cererilor, în cazul tokenurilor pierdute sau furate sau în cazul problemelor legate de facilitarea procesului de trecere a frontierelor pentru călătorii înregistrați 1. Autoritatea competentă consultă repertoriul central în scopul examinării cererilor și a luării de decizii cu privire la acestea, inclusiv a deciziei de a revoca sau de a prelungi accesul la RTP. În plus, autoritățile competente consultă repertoriul central în cazul tokenurilor pierdute sau furate sau în cazul în care apar probleme legate de facilitarea procesului de trecere a frontierelor pentru călătorii înregistrați. 2. Pentru scopurile menționate la alineatul (1), autoritatea competentă efectuează căutări cu ajutorul uneia sau mai multora din datele următoare: (a) numărul unic al cererii; (b) datele menționate la articolul 25 alineatul (4) literele (a), (b) și (c); (c) datele privind documentul de călătorie, menționate la articolul 25 alineatul (4) litera (d); (d) autocolantul de viză, numărul permisul de ședere sau cel al cărții de rezidență, dacă este cazul. 3. În cazul în care căutarea cu ajutorul uneia sau mai multora din datele enumerate la alineatul (2) indică faptul că datele privind solicitantul sunt înregistrate în repertoriul central, autorității competente i se acordă accesul la dosarul de cerere, dar nu și la secțiunea separată care conține datele biometrice. 4. Autoritatea competentă efectuează căutări în secțiunea separată a repertoriului central cu ajutorul datelor biometrice, în vederea extinderii accesului la RTP și dacă apar probleme legate de facilitarea procesului de trecere a frontierelor pentru călătorii înregistrați, numai în cazul în care amprentele și tokenul sunt prezentate de către călătorul înregistrat în același timp. În cazul în care această căutare indică faptul că datele privind călătorul înregistrat sunt stocate în repertoriul central, autorității competente i se acordă accesul la dosarul de cerere, inclusiv la datele biometrice. 5. Autoritatea competentă efectuează căutări în secțiunea separată a repertoriului central doar cu ajutorul datelor biometrice, fără a recurge la token, numai pentru a examina cererile, a decide dacă să revoce sau nu accesul la RTP și în cazul în care tokenul a fost pierdut sau furat. În cazul în care această căutare indică faptul că datele privind solicitantul sunt stocate în repertoriul central, autorității competente i se acordă accesul la dosarul de cerere, inclusiv la datele biometrice. Articolul 32 Utilizarea datelor la punctele de trecere a frontierelor externe pentru verificări la frontieră 1. În scopul facilitării procesului de trecere a frontierei pentru călătorii înregistrați, prin verificarea identității călătorilor înregistrați și prin verificarea faptului că accesul la RTP a fost acordat și/sau că sunt îndeplinite condițiile de intrare sau de ieșire de pe teritoriul statelor membre, în conformitate cu Codul Frontierelor Schengen, autoritatea competentă are dreptul de a efectua căutări în repertoriul central, utilizând numărul unic de identificare (tokenul) și numărul documentului de călătorie, pentru a determina dacă accesul la RTP a fost acordat și a verifica, în același timp, identitatea călătorului înregistrat, prin verificarea amprentelor digitale ale acestuia. 2. În cazul în care căutarea cu ajutorul datelor enumerate la alineatul (1) indică faptul că datele privind călătorul înregistrat sunt stocate în repertoriul central, autoritatea competentă primește un răspuns de tipul „hit/no hit” (răspuns pozitiv/răspuns negativ). 3. În cazul în care o verificare la frontiere se efectuează manual, fără a se aduce atingere alineatului (1), verificarea identității călătorului înregistrat se poate face manual prin verificarea vizuală a documentului de călătorie. Articolul 33 Utilizarea datelor în scopul elaborării de rapoarte și statistici Autoritățile competente consultă datele următoare exclusiv în scopul elaborării de rapoarte și statistici, fără a li se permite identificarea solicitanților: (1) informații referitoare la stadiul procedurii; (2) cetățenia actuală a solicitantului; (3) data și locul cererii; (4) tipul (tipurile) și motivul (motivele) deciziei privind accesul la RTP; (5) tipul documentului (documentelor) de călătorie și țara emitentă; (6) autoritatea competentă, inclusiv sediul acesteia, în cazul în care a fost luată o decizie de acordare, refuzare, revocare sau prelungire a accesului la RTP și data deciziei; (7) scopurile deplasărilor; (8) tokenurile pierdute sau furate. CAPITOLUL VIII Perioada de păstrare, modificarea datelor și tokenurile pierdute sau furate Articolul 34 Perioada de păstrare a datelor stocate 1. Fiecare dosar de cerere este stocat în repertoriul central pentru o perioadă de maximum cinci ani, fără a se aduce atingere ștergerii datelor menționate la articolul 16 alineatul (7), la articolul 26 alineatul (2) și la articolul 35 și păstrării evidențelor menționate la articolul 45. Perioada respectivă începe: (a) de la data expirării perioadei de acordare sau de prelungire a accesului la RTP; (b) da la data creării dosarului de cerere în repertoriul central, în cazul în care cererea a fost retrasă; (c) de la data luării deciziei de autoritatea competentă în cazul în care accesul la RTP a fost refuzat sau revocat. 2. La expirarea perioadei menționate la alineatul (1), repertoriul central șterge automat dosarul de cerere. 3. Călătorul înregistrat poate păstra tokenul. Articolul 35 Modificarea datelor și ștergerea anticipată a datelor 1. Numai statul membru responsabil are dreptul de a modifica datele pe care le-a introdus în repertoriul central, prin corectarea sau ștergerea acestora. 2. În cazul în care statul membru responsabil are dovezi că datele prelucrate în repertoriul central sunt incorecte sau că acestea au fost prelucrate în repertoriul central într-un mod care contravine prezentului regulament, acesta verifică datele respective și, dacă este necesar, le corectează sau le șterge fără întârziere. Acest lucru poate fi, de asemenea, efectuat la cererea călătorului înregistrat. 3. În cazul în care un stat membru, altul decât statul membru responsabil, are dovezi că datele prelucrate în repertoriul central sunt incorecte sau că acestea au fost prelucrate în repertoriul central într-un mod care contravine prezentului regulament, acesta informează fără întârziere statul membru responsabil. Statul membru responsabil verifică datele respective și, dacă este necesar, le corectează sau le șterge fără întârziere. 4. În cazul în care, înainte de expirarea perioadei menționate la articolul 34 alineatul (1), un solicitant dobândește cetățenia unui stat membru, dosarul de cerere este șters fără întârziere din repertoriul central de către autoritatea competentă a statului membru a cărui cetățenie a fost dobândită. 5. În cazul în care refuzul accesului la RTP a fost anulat de o instanță judecătorească sau de o instanță de apel, statul membru care a refuzat accesul la RTP șterge datele menționate la articolul 28, fără întârziere, după ce hotărârea de a anula refuzul accesului la RTP devine definitivă. Cererea individuală care a făcut obiectul hotărârii instanței judecătorești sau a instanței de apel menționate mai sus este reexaminată de către autoritatea competentă, luând în considerare avizul instanței judecătorești sau a instanței de apel. Articolul 36 Tokenurile pierdute sau furate 1. Călătorul înregistrat informează autoritatea care a eliberat tokenul dacă acesta a fost pierdut sau furat. 2. În cazul în care o terță parte informează autoritățile competente cu privire la pierderea sau furtul unui token, acestea blochează accesul la RTP și informează statul membru care a acordat accesul. Statul membru responsabil informează călătorul înregistrat, prin telefon, fax, poștă sau e-mail, cu privire la pierderea sau furtul tokenului. 3. În cazul în care călătorul înregistrat raportează pierderea sau furtul unui token, statul membru responsabil verifică dacă respectivul călător are acces la RTP. La cererea călătorului înregistrat, statul membru responsabil eliberează un nou token. În caz contrar, accesul acordat este blocat. 4. Călătorul înregistrat suportă costurile aferente unui nou token. CAPITOLUL IX Dezvoltare, operare și responsabilități Articolul 37 Adoptarea măsurilor de punere în aplicare de către Comisie 1. Comisia adoptă măsurile necesare pentru dezvoltarea, implementarea tehnică și evoluția repertoriului central, a interfețelor uniforme și a infrastructurii de comunicații, în special în ceea ce privește: (a) specificațiile privind rezoluția și utilizarea amprentelor digitale pentru verificarea biometrică în RTP, în conformitate cu articolul 8; (b) conceperea arhitecturii fizice a sistemului, inclusiv a infrastructurii sale de comunicații; (c) introducerea datelor, în conformitate cu articolul 24; (d) accesarea datelor, în conformitate cu articolele 31, 32 și 33; (e) păstrarea, modificarea, ștergerea și ștergerea anticipată a datelor, în conformitate cu articolele 34 și 35; (f) blocarea accesului acordat în caz de pierdere sau furt al tokenului, în conformitate cu articolul 36; (g) păstrarea evidențelor și accesarea datelor înregistrate, în conformitate cu articolul 45; (h) cerințele de performanță; (i) definirea cerințelor operaționale, inclusiv a parametrilor tokenului. Aceste acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 57. Articolul 38 Dezvoltarea și gestionarea operațională 1. Agenția are responsabilitatea de a dezvolta repertoriul principal, repertoriul de rezervă, interfețele uniforme, inclusiv punctele de intrare în rețea, infrastructura de comunicații dintre sistemele naționale și punctele de intrare în rețea și de a defini specificațiile tehnice ale tokenului cât mai curând posibil după intrarea în vigoare a prezentului regulament și adoptarea de către Comisie a măsurilor prevăzute la articolul 37. Agenția adoptă specificațiile tehnice pentru tokenuri și pentru repertoriul central, interfețele uniforme și infrastructura de comunicații, sub rezerva unui aviz favorabil din partea Comisiei. Dezvoltarea constă în elaborarea și implementarea specificațiilor tehnice, testarea și coordonarea generală a proiectului. Agenția efectuează o testare completă a repertoriului central împreună cu statele membre. Comisia informează Parlamentul European cu privire la rezultatele testului. 2. Agenția este responsabilă de gestionarea operațională a repertoriului principal, a repertoriului de rezervă și a interfețelor uniforme. Aceasta garantează, în cooperare cu statele membre, utilizarea în permanență a celei mai performante tehnologii existente, pe baza unei analize costuri-beneficii. Agenția este, de asemenea, responsabilă de gestionarea operațională a infrastructurii de comunicații dintre repertoriul central și punctele de intrare în rețea. Gestionarea operațională a repertoriului central constă în îndeplinirea tuturor sarcinilor necesare pentru ca repertoriul central să poată funcționa 24 de ore din 24, 7 zile din 7, în conformitate cu prezentul regulament; este vorba mai ales de lucrările de întreținere și perfecționările tehnice necesare pentru a asigura funcționarea sistemului la un nivel satisfăcător de calitate operațională, în special în ceea ce privește timpul necesar consultării repertoriului central de către oficiile consulare și punctele de trecere a frontierei, care ar trebui să fie cât mai redus cu putință. 3. Fără a aduce atingere articolului 17 din Statutul funcționarilor Uniuni