Propunere comună de DECIZIE A CONSILIULUI privind modalitățile de punere în aplicare de către Uniune a clauzei de solidaritate /* JOIN/2012/039 final - 2012/0370 (NLE) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Articolul 222 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) cuprinde o dispoziție nouă referitoare la o „clauză de solidaritate”. Conform acestei dispoziții, Uniunea și statele sale membre trebuie să acționeze în comun, în spiritul solidarității, în cazul în care un stat membru face obiectul unui atac terorist ori al unei catastrofe naturale sau provocate de om. Conform articolului 222 alineatul (3) prima teză, Comisia și Înaltul Reprezentant trebuie să prezinte o propunere comună, pe baza căreia Consiliul trebuie să hotărască asupra modalităților de punere în aplicare a clauzei de solidaritate. Parlamentul European trebuie să fie informat în această privință. Având în vedere sfera largă de aplicare a articolului din tratat, modalitățile de punere în aplicare a clauzei de solidaritate acoperă o gamă largă de domenii și instrumente de politică. Printre acestea se numără Strategia de securitate internă a UE[1], mecanismul de protecție civilă și instrumentul financiar de protecție civilă ale Uniunii[2], Fondul de solidaritate al UE[3], inițiativa privind securitatea sanitară în cazul amenințărilor transfrontaliere grave pentru sănătate[4], structurile de răspuns în caz de criză și de analiză ale SEAE și Mecanismele UE pentru coordonarea în situații de urgență și de criză din cadrul Consiliului. Modalitățile respective sunt coerente și cu instituirea unui spațiu european de justiție în cadrul Uniunii. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE Contribuțiile scrise transmise de statele membre au avut un rol important pentru elaborarea propunerii, pe baza unei liste de întrebări care fusese pregătită în comun de Comisie și de SEAE. Reprezentanții statelor membre au purtat, de asemenea, discuții în cadrul diferitelor organisme ale Consiliului, de exemplu, în cadrul Comitetului politic și de securitate, al Comitetului permanent pentru securitate internă, al Comitetului de coordonare în domeniul cooperării polițienești și judiciare în materie penală și al Comitetului militar. Parlamentul European a avut, de asemenea, o contribuție foarte utilă prin rezoluția sa „referitoare la clauzele UE de apărare reciprocă și de solidaritate: dimensiuni politice și operaționale”[5]. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII Scopul propunerii este de a se conforma dispozițiilor articolului 222 alineatul (3), care impune Comisiei și Înaltului Reprezentant obligația de a prezenta Consiliului o propunere referitoare la modalitățile prin care Uniunea poate pune în aplicare clauza de solidaritate. Propunerea definește aria geografică, mecanismul de activare și mecanismele de răspuns la nivelul Uniunii. Propunerea ține seama de mecanismele de coordonare din cadrul Consiliului și este consecventă cu acestea (pe baza Mecanismelor pentru coordonarea în situații de urgență și de criză), în conformitate cu articolul 222 alineatul (2). Având în vedere dispozițiile de la articolul 222 alineatul (4), propunerea prevede modalități pentru: (i) o evaluare integrată a amenințărilor și a riscurilor la nivelul Uniunii, care să servească drept punct de plecare pentru o evaluare periodică de către Consiliul European și (ii) măsuri de pregătire adoptate de Uniune și de statele membre, pe baza recomandărilor Consiliului European. Clauza se aplică dezastrelor și atacurilor teroriste survenite pe teritoriul UE, indiferent dacă au avut loc pe uscat, pe mare sau în spațiul aerian, și se aplică indiferent dacă originea crizei se află în interiorul sau în afara granițelor UE. Clauza se aplică de asemenea navelor (aflate în apele internaționale) și aeronavelor (aflate în spațiul aerian internațional) sau infrastructurilor critice (cum ar fi instalațiile de petrol și de gaze off-shore) aflate sub jurisdicția unui stat membru. Clauza se referă la toate structurile de răspuns în caz de criză de la nivelul UE. Dată fiind dimensiunea internă a clauzei, majoritatea structurilor relevante se află în cadrul Comisiei (DG ECHO, HOME, SANCO, TAXUD etc.) sau în agențiile descentralizate ale UE (FRONTEX, ECDC, EUROPOL, EMSA, EFSA, EMA etc.). Serviciul European de Asistență Externă are la dispoziția sa structuri competente în materie de cunoaștere a situației, culegere de informații sau tactică militară[6], precum și rețeaua de delegații care pot participa la răspunsul în cazul amenințărilor sau dezastrelor survenite pe teritoriul statelor membre sau în cazul crizelor cu o dimensiune externă. Coordonarea și schimbul de informații între Comisie și SEAE și agențiile relevante se va desfășura în cadrul reuniunilor convocate de Comisie în vederea pregătirii propunerii privind măsurile de răspuns în caz de criză. Modalitățile de punere în aplicare a clauzei de solidaritate nu se substituie niciunor instrumente sau politici existente și nici procedurilor specifice de activare a acestora. Ele oferă un cadru general pentru situațiile în care există o amenințare sau prejudicii extraordinare, care depășesc capacitățile de răspuns ale statului membru (statelor membre) afectate. Pentru a asigura o mai mare eficiență a structurilor și funcțiilor și pentru a evita suprapunerea acestora, va fi utilizată o abordare de tip rețea. Pentru fiecare criză în parte, cel mai relevant centru de răspuns al UE va constitui platforma și interfața cu statele membre („centrul de gravitație”) și va beneficia de sprijinul tuturor serviciilor specializate. Propunerea prevede ca UE să intervină doar în situații excepționale și la cererea autorităților politice ale unui stat membru ale cărui capacități de răspuns sunt depășite ca urmare a unui atac terorist efectiv sau iminent ori a unui dezastru natural sau provocat de om. Statul membru afectat poate invoca clauza de solidaritate și trebuie să adreseze o cerere în acest sens Comisiei și să notifice în același timp președinția Consiliului. Autoritățile competente ale statului membru afectat trebuie să contacteze imediat Centrul de răspuns pentru situații de urgență (CRU) al Comisiei, care va servi inițial drept punct unic de contact la nivel de serviciu pentru întreaga Uniune, disponibil 24 de ore din 24 și 7 zile din 7. Odată ce a fost invocată clauza de solidaritate, Comisia și Înaltul Reprezentant, acționând în conformitate cu modalitățile descrise în prezenta decizie, trebuie: · În primul rând, să identifice și să mobilizeze toate instrumentele Uniunii care pot contribui la răspunsul UE în cazul unei crize date. Acestea includ toate instrumentele sectoriale, operaționale sau de politică care intră în sfera lor de competență. În plus, Comisia și Înaltul Reprezentant trebuie să identifice instrumentele și resursele care țin de aria de responsabilitate a agențiilor Uniunii și să propună recurgerea la acestea; · În al doilea rând, în strânsă legătură cu statul membru afectat, să evalueze dacă instrumentele existente sunt suficiente sau dacă se impune un sprijin suplimentar, însoțit, după caz, de asistență financiară din partea Fondului de solidaritate al UE; · Atunci când este cazul, să prezinte Consiliului propuneri cu privire la deciziile operaționale de consolidare a mecanismelor existente, la deciziile referitoare la măsurile excepționale adoptate de statele membre care nu sunt prevăzute de instrumentele existente, cu privire la coordonarea politicilor și schimbul de informații și la măsurile operaționale sau de sprijin care să garanteze reacția rapidă a statelor membre. În cazul în care se impune acordarea de asistență militară, în plus față de cea prevăzută deja de mecanismul de protecție civilă, o propunere separată va fi prezentată în acest sens de către Înaltul Reprezentant, în conformitate cu dispozițiile relevante din tratat. Comisia și Serviciul European de Acțiune Externă vor elabora rapoarte integrate comune de evaluare a situației. Aceste rapoarte vor fi întocmite de către CRU sau de către centrul operațional desemnat, în cooperare cu Celula de supraveghere a UE, ținând cont de contribuțiile diferitelor centre de cunoaștere a situației și de gestionare a crizelor din statele membre, precum și de contribuțiile Comisiei, ale SEAE, ale agențiilor UE și ale organizațiilor internaționale relevante. Aceste rapoarte vor fi comunicate statelor membre astfel încât să contribuie la procesul de coordonare și luare a deciziilor la nivel politic în cadrul Consiliului și să sprijine acest proces. CRU va constitui inițial platforma operațională unică la nivelul Uniunii. Comisia, în urma consultării cu Înaltul Reprezentant, poate desemna ulterior un alt centru mai în măsură să își asume această misiune, ținând cont de natura crizei. Platforma operațională desemnată va servi drept punct de contact principal pentru statele membre și va dirija coordonarea răspunsului operațional și elaborarea rapoartelor comune de evaluare a situației. Odată ce a fost invocată clauza, președinția poate hotărî să activeze Mecanismele pentru coordonarea în situații de criză și să identifice modalitatea cea mai potrivită prin care se poate asigura un proces rapid de consultate și luare a deciziilor în cadrul Consiliului, în conformitate cu obligația statelor membre de a acorda asistență, în temeiul articolului 222 alineatul (2). Gestionarea mecanismelor pentru coordonarea în situații de criză va beneficia de sprijin din partea Secretariatului General al Consiliului, a Comisiei și a SEAE. Începând din 2015, Comisia și Înaltul Reprezentant vor redacta periodic un raport integrat comun privind amenințările și riscurile la nivelul Uniunii. Acest raport se va baza pe evaluările amenințărilor, pericolelor și riscurilor realizate în cadrul diferitelor sectoare (cum ar fi terorismul, criminalitatea organizată, protecția civilă, sănătatea, schimbările climatice și mediul). Raportul se va baza în special pe monitorizarea, interpretarea și punerea la dispoziție a informațiilor furnizate de statele membre (prin intermediul rețelelor sectoriale existente sau prin centrele de gestionare a crizelor), de agențiile UE și de organizațiile internaționale relevante. Rapoartele integrate de evaluare a amenințărilor și a riscurilor vor sta la baza unei evaluări periodice realizate de Consiliul European. Temei juridic Temeiul juridic al prezentei propuneri îl constituie articolul 222 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Principiul subsidiarității Propunerea prevede ca UE să intervină doar în situații excepționale și la cererea autorităților politice ale unui stat membru care constată inadecvarea propriilor capacități de intervenție. Principiul proporționalității Propunerea nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor clauzei. În acest scop, ea prevede utilizarea în mod cuvenit a tuturor instrumentelor obișnuite de asistență de care dispune UE. 2012/0370 (NLE) Propunere comună de DECIZIE A CONSILIULUI privind modalitățile de punere în aplicare de către Uniune a clauzei de solidaritate CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 222 alineatul (3) prima teză, având în vedere propunerea comună a Comisiei Europene și a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate, întrucât: (1) Prezenta decizie se referă la modalitățile de punere în aplicare de către Uniune a clauzei de solidaritate. Cu toate acestea, ar trebui urmărită coerența și complementaritatea acțiunii Uniunii cu alte forme de asistență pe care trebuie să le acorde statele membre în temeiul articolului 222 alineatul (2) din tratat și al Declarației37 anexată la tratat, care prevede că un stat membru poate alege modalitatea cea mai potrivită prin care să își onoreze obligația de solidaritate față de un alt stat membru. (2) Punerea în aplicare de către Uniune a clauzei de solidaritate trebuie: să se bazeze într-o măsură cât mai mare posibil pe instrumentele existente, să sporească eficacitatea prin asigurarea unei coordonări mai bune și prin evitarea suprapunerilor, să funcționeze fără resurse suplimentare, să asigure o interfață simplă și clară la nivelul Uniunii pentru statele membre și să respecte competențele instituționale ale fiecărei instituții și ale fiecărui serviciu. (3) Prezenta decizie se referă la o serie de instrumente de politică, în special la: Strategia de securitate internă a Uniunii Europene, mecanismul de protecție civilă al Uniunii Europene, Fondul de solidaritate al Uniunii Europene, decizia privind amenințările transfrontaliere grave pentru sănătate și structurile create în cadrul politicii comune de securitate și apărare. (4) Mecanismele pentru coordonarea statelor membre în cadrul Consiliului ar trebui să se bazeze pe Mecanismele UE pentru coordonarea în situații de criză (denumite în continuare „MCC”), astfel cum au fost revizuite în urma unui mandat al Consiliului și a concluziilor acestuia[7], conform cărora: „trebuie asigurată consecvența cu punerea în aplicare a clauzei de solidaritate”; „mecanismele se vor baza pe procedurile periodice binecunoscute ale Consiliului și nu vor face apel la grupuri ad-hoc predefinite”; „se recunoaște importanța unei capacități integrate a UE de cunoaștere a situației”. (5) Aria geografică a modalităților de punere în aplicare trebuie să fie definită cu claritate. (6) În ceea ce privește combaterea terorismului[8], există diferite instrumente care asigură o protecție mai eficace a infrastructurilor critice de energie și transporturi[9], îmbunătățesc cooperarea între autoritățile de aplicare a legii, consolidează acțiunile de prevenire a radicalizării și limitează accesul teroriștilor la fonduri, precum și la explozivi și la materiale chimice, biologice, radiologice și nucleare[10]. (7) Un mecanism de activare a modalităților de punere în aplicare trebuie definit la nivelul Uniunii, pe baza unei cereri politice la nivel înalt depuse de statul (statele) membru (membre) în cauză și cu sprijinul unui punct de contact unic la nivelul Uniunii. (8) Modalitățile de răspuns la nivelul Uniunii ar trebui să îmbunătățească eficacitatea printr-o coordonare consolidată, pe baza instrumentelor existente. (9) Mecanismul de protecție civilă[11] facilitează cooperarea consolidată între statele membre și Uniune în domeniul protecției civile. Propunerea Comisiei privind un mecanism de protecție civilă al Uniunii[12] prevede înființarea Centrului de răspuns pentru situații de urgență (denumit în continuare „CRU”), care va asigura capacitatea operațională 24 de ore din 24, 7 zile din 7 și va lucra în serviciul statelor membre și al Comisiei. (10) Serviciul European de Acțiune Externă dispune de structuri cu competență militară și în domeniul culegerii de informații (cum ar fi Centrul UE de analiză a informațiilor, Statul Major al Uniunii și Celula de supraveghere a UE), precum și rețeaua de delegații care pot, la rândul lor, să contribuie la răspunsul dat în cazul amenințărilor sau dezastrelor survenite pe teritoriul statelor membre sau în cazul crizelor cu o dimensiune externă. (11) Centrul de analiză strategică și răspuns, instituit în 2011 în cadrul Direcției Generale Afaceri Interne a Comisiei, asigură evaluarea și gestionarea riscurilor și crizelor care afectează securitatea internă a Uniunii, inclusiv a celor legate de terorism. (12) Atunci când este necesar și fezabil având în vedere caracterul urgent al situației, mecanismele de răspuns la nivelul Uniunii ar trebui completate prin adoptarea unor acte juridice sau prin modificarea actelor existente în conformitate cu dispozițiile relevante din tratat. (13) Prezenta decizie nu are implicații pentru apărare. În cazul în care o situație de criză impune o acțiune în cadrul politicii externe și de securitate comune (PESC), alta decât cea legată de utilizarea resurselor militare care fac obiectul mecanismelor existente în materie de protecție civilă, ar trebui adoptată o decizie de către Consiliu în conformitate cu dispozițiile relevante din tratat. (14) Comunicarea Comisiei privind Strategia de securitate internă a UE în acțiune: cinci pași către o Europă mai sigură[13] și-a fixat obiectivul de a spori reziliența Europei în situații de criză și dezastre printr-o serie de acțiuni care includ recurgerea pe cât posibil la clauza de solidaritate și punerea la punct, în contextul evaluării amenințărilor și riscurilor, a unei abordări care să țină seama de toate pericolele. În conformitate cu această comunicare, ar trebui de asemenea elaborată și actualizată periodic o analiză transsectorială a riscurilor de dezastre naturale și provocate de om. (15) Ar trebui instituit la nivelul Uniunii un proces integrat de evaluare a amenințărilor și a riscurilor, care să permită Consiliului European să evalueze amenințările cu care se confruntă Uniunea pentru a permite Uniunii și statelor sale membre să ia măsuri eficace. (16) La 22 noiembrie 2012, Parlamentul European a adoptat rezoluția 2012/2223, denumită „clauzele UE de apărare reciprocă și de solidaritate: dimensiuni politice și operaționale”. (17) Modalitățile prevăzute de aceasta nu aduc atingere dezvoltării în continuare a unor modalități specifice de gestionare a situațiilor de criză care au loc în afara teritoriului statelor membre. (18) Prezenta decizie respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și trebuie aplicată în conformitate cu aceste drepturi și principii. (19) Având în vedere că obiectivul prezentei decizii, și anume punerea în aplicare a clauzei de solidaritate, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre și, prin urmare, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum se prevede la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, așa cum este enunțat la articolul menționat anterior, prezenta decizie nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestor obiective, ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articolul 1 Obiectiv general și obiect 1. Prezenta decizie stabilește norme și proceduri pentru punerea în aplicare a dispozițiilor articolului 222 alineatul (3) prima teză din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumite în continuare „clauza de solidaritate”). 2. Modalitățile adoptate la nivelul Uniunii trebuie să se bazeze pe mecanismele existente în cadrul Comisiei și al agențiilor Uniunii și să vină în completarea acestora pentru a oferi informații și sprijin. În cazul crizelor care au o dimensiune externă sau care fac necesară culegerea de informații, mobilizarea de resurse militare sau acțiunea în cadrul PESC, Înaltul Reprezentant și SEAE își aduc contribuția prin adoptarea unor inițiative adecvate și prin furnizarea de informații relevante și sprijin, în limitele domeniului de competență al Înaltului Reprezentant. 3. Aceste modalități îmbunătățesc eficiența printr-o coordonare consolidată între răspunsul Uniunii și al statelor membre. 4. Coordonarea la nivel politic în cadrul Consiliului se bazează pe Mecanismele pentru coordonarea în situații de criză și asigură, de asemenea, consecvența și complementaritatea cu acțiunea Uniunii. Articolul 2 Domeniul de aplicare Prezenta decizie se aplică în cazul atacurilor teroriste sau al dezastrelor naturale sau provocate de om, indiferent dacă originea acestora se află pe teritoriul statelor membre sau în afara acestuia: (a) pe teritoriul statelor membre cărora li se aplică dispozițiile din tratat, inclusiv în spațiul terestru, spațiul maritim teritorial și spațiul aerian; (b) atunci când vizează navele (aflate în apele internaționale) sau aeronavele (aflate în spațiul aerian internațional) sau infrastructura critică (cum ar fi instalațiile de petrol și de gaze off-shore) aflate sub jurisdicția unui stat membru. Articolul 3 Definiții În sensul prezentei decizii, se aplică următoarele definiții: (c) criză: o situație gravă, neașteptată și adesea periculoasă, care impune o intervenție rapidă; o situație care poate afecta sau amenința vieți omenești, mediul, infrastructura critică sau funcțiile principale ale societății, poate fi cauzată de un dezastru natural sau provocat de om ori de atacuri teroriste; (d) dezastru: orice situație care are sau poate avea efecte negative asupra persoanelor, mediului sau bunurilor materiale; (e) atac terorist: o infracțiune de terorism, astfel cum este definită de Decizia­cadru 2002/475/JAI a Consiliului din 13 iunie 2002 privind combaterea terorismului, modificată prin Decizia-cadru 2008/919/JAI a Consiliului din 28 noiembrie 2008. (f) pregătire: o stare de disponibilitate și capacitate a resurselor umane și materiale care le permite să furnizeze un răspuns rapid și eficace în cazul unei situații de urgență, ca rezultat al unor acțiuni întreprinse în prealabil; (g) răspuns: orice acțiune întreprinsă în timpul sau ulterior unui dezastru sau unui atac terorist efectiv sau iminent, menită să remedieze consecințele negative imediate ale acestuia. Articolul 4 Activare 5. Un stat membru care face obiectul unui atac terorist efectiv sau iminent sau este victima unui dezastru natural sau provocat de om poate invoca clauza de solidaritate în cazul în care, după ce a exploatat posibilitățile oferite de mijloacele și instrumentele existente, la nivel național sau la nivelul Uniunii, consideră că situația este de așa natură încât capacitatea sa de răspuns este insuficientă. 6. Statul membru afectat își adresează cererea președintelui Comisiei Europene prin intermediul Centrului de răspuns pentru situații de urgență și informează în același timp și președinția Consiliului cu privire la demersul său. 7. Centrul de răspuns pentru situații de urgență servește drept punct unic inițial de contact pentru autoritățile competente din statul membru afectat, care este disponibil 24 de ore din 24, 7 zile din 7. Articolul 5 Mecanisme de răspuns la nivelul Uniunii 8. Odată ce a fost invocată clauza de solidaritate, Comisia și Înaltul Reprezentant, în conformitate cu articolul 1 alineatul (2), trebuie: (a) să identifice și să utilizeze toate instrumentele relevante ale Uniunii care pot contribui cel mai bine la furnizarea unui răspuns la situația de criză, inclusiv deciziile sectoriale, operaționale, de politică sau financiare (de exemplu mecanismul de protecție civilă, Centrul de analiză strategică și de răspuns, facilitatea operațională pentru situații de urgență în domeniul sănătății, resursele de culegere de informații ale INTCEN) care țin de domeniul de competență al Comisiei și al Înaltului Reprezentant, precum și resursele militare mobilizate prin EUMS; în plus, să identifice instrumentele și resursele care țin de aria de responsabilitate a agențiilor Uniunii și să propună recurgerea la acestea; (b) să evalueze dacă instrumentele existente sunt suficiente; (c) să redacteze rapoarte integrate periodice de analiză și evaluare a situației pentru a contribui la procesul de coordonare și luare a deciziilor la nivel politic în cadrul Consiliului și pentru a sprijini acest proces; (d) după caz, să transmită propuneri Consiliului, în special în ceea ce privește: deciziile operaționale privind consolidarea mecanismelor existente, deciziile privind măsurile excepționale adoptate de statele membre, care nu sunt prevăzute de instrumentele existente; coordonarea politicilor și schimbul de informații în vederea creării condițiilor normative necesare; măsurile operaționale sau de sprijin care să garanteze reacția rapidă a statelor membre. Comisia convoacă reuniuni pentru a pregăti măsurile propuse de răspuns în caz de criză. Comisia invită SEAE și agențiile relevante ale UE. 9. Centrul de răspuns pentru situații de urgență (CRU) servește inițial drept platformă operațională unică pentru statele membre la nivelul Uniunii. Comisia, în urma consultării cu Înaltul Reprezentant, poate desemna ulterior un alt centru, mai în măsură să își asume această misiune ținând cont de natura crizei. Platforma operațională desemnată va servi drept punct principal de contact pentru statele membre și va dirija coordonarea răspunsului operațional și va elabora rapoarte de evaluare a situației. Articolul 6 Mecanisme de coordonare în cadrul Consiliului La activarea clauzei, președinția Consiliului poate decide să activeze Mecanismele pentru coordonarea în situații de criză și poate identifica modalitatea cea mai potrivită de pregătire a unor consultări și decizii rapide în cadrul Consiliului, având în vedere obligația de a acorda asistență. Aplicarea Mecanismelor pentru coordonarea în situații de criză va beneficia de sprijin din partea Secretariatului General al Consiliului, a Comisiei și a SEAE. Articolul 7 Rapoarte de evaluare a situației Rapoartele de evaluare a situației vor fi întocmite de CRU sau de centrul operațional desemnat, în colaborare cu Celula de supraveghere a UE. Elaborarea acestor rapoarte se va baza pe contribuțiile transmise de diferitele centre de cunoaștere a situației și de gestionare a situațiilor de criză din statele membre, din cadrul Comisiei, al SEAE și al agențiilor UE relevante, precum și din organizațiile internaționale relevante. Articolul 8 Evaluarea integrată a amenințărilor și a riscurilor la nivelul Uniunii 1. Începând din 2015, Comisia și Înaltul Reprezentant vor redacta periodic, la nivelul Uniunii, un raport integrat comun privind amenințările și riscurile. 2. Acest raport se bazează pe evaluările amenințărilor, pericolelor și riscurilor care sunt elaborate în prezent în diferite sectoare (de exemplu terorismul, criminalitatea organizată, protecția civilă, sănătatea, mediul, schimbările climatice etc.), bazate în special pe monitorizarea, interpretarea și punerea la dispoziție a informațiilor furnizate de statele membre (prin intermediul rețelelor sectoriale existente sau prin centrele de criză), de agențiile Uniunii, precum și de organizațiile internaționale relevante. 3. Rapoartele integrate de evaluare a amenințărilor și a riscurilor vor sta la baza unei evaluări periodice realizate de Consiliul European. Articolul 9 Pregătire Statele membre, Comisia și Înaltul Reprezentant pot evalua mijloacele disponibile în Uniune și în statele membre pentru a face față amenințărilor importante, identificând posibilele deficiențe și modalitățile cele mai eficiente și eficace din punctul de vedere al costurilor de a remedia aceste deficiențe și de a se dota cu mijloace care să asigure o solidaritate eficace. Articolul 10 Intrarea în vigoare Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Adoptată la Bruxelles, Pentru Consiliu Președintele [1] Comunicarea Comisiei către Parlamentul European și Consiliu din 22 noiembrie 2010 - „Strategia de securitate internă a UE în acțiune: cinci pași către o Europă mai sigură [COM (2010) 673 final]. [2] Decizia Consiliului de instituire a unui mecanism comunitar de protecție civilă (reformă), 2007/779/CE, Euratom; Decizia Consiliului de instituire a unui instrument financiar de protecție civilă, 2007/162/CE, Euratom. [3] Regulamentul (CE) nr. 2012/2002 al Consiliului din 11 noiembrie 2002 de instituire a Fondului de Solidaritate al Uniunii Europene. [4] Propunerea de decizie a Parlamentului European și a Consiliului privind amenințările transfrontaliere grave pentru sănătate, COM(2011) 866 final. [5] Rezoluția 2012/2223 din 22.11.2012. [6] Cum ar fi Centrul de analiză a informațiilor al UE, Statul-Major al Uniunii Europene și Celula de supraveghere. [7] Concluziile Consiliului JAI din 1.6.2006, doc. 9409/06, concluziile COREPER din 10.12.2010; concluziile COREPER din 23.11.2011 și din 30.5.2012. [8] Terorismul, astfel cum este definit în deciziile-cadru ale Consiliului privind combaterea terorismului din 2002 și 2008 (JO L 164 din 22.6.2002, p.3; JO L 330 din 9.12.2008, p. 21). [9] Astfel cum au fost identificate în Directiva 2008/114/CE a Consiliului din 8.12.2008 privind infrastructurile critice europene (JO L 345, 23.12.2008). [10] Comunicarea Comisiei „Politica UE de combatere a terorismului: principale realizări și viitoare provocări” [COM(2010)386 final din 20.7.2010]. Ulterior, au fost întreprinse acțiuni suplimentare, cum ar fi propunerea unui regulament privind utilizarea și comercializarea precursorilor de explozivi [COM(2010) 473 final], crearea Rețelei UE pentru sensibilizarea publicului cu privire la radicalizare (RAN) și suplimentarea eforturilor în domeniul CBRN, al securității și detectării explozivilor. [11] Decizia 2007/779/CE, Euratom a Consiliului de instituire a unui mecanism comunitar de protecție civilă (reformă) și Decizia Consiliului de instituire a Instrumentului financiar de protecție civilă (2007/162/CE, Euratom). [12] COM(2011) 934 final. [13] COM(2010) 673 final.