[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 11.7.2007

COM(2007) 401 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE CONSILIU, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ŞI SOCIAL EUROPEAN ŞI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

privind analizele de piaţă în contextul cadrului de reglementare al Uniunii Europene (al doilea raport)Consolidarea pieţei interne a comunicaţiilor electronice{SEC(2007) 962}

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CĂTRE CONSILIU, CĂTRE COMITETUL ECONOMIC ŞI SOCIAL EUROPEAN ŞI CĂTRE COMITETUL REGIUNILOR

privind analizele de piaţă în contextul cadrului de reglementare al Uniunii Europene (al doilea raport) Consolidarea pieţei interne a comunicaţiilor electronice (Text cu relevanţă pentru SEE)

CUPRINS

1. Introducere 3

2. Prezentare generală a procedurii instituite în temeiul articolului 7 3

3. Piaţa internă a comunicaţiilor electronice 4

4. Concluziile care se impun în urma notificărilor 5

4.1. Definirea pieţelor şi analizele de piaţă 5

4.2. Măsuri corective 6

4.2.1. Pieţele de retail ale furnizării accesului la un punct fix 7

4.2.2. Pieţele serviciilor de terminare a apelurilor la puncte fixe şi în reţelele mobile 7

4.2.3. Pieţele de gros ale accesului în bandă largă (accesul de tip bitstream şi accesul necondiţionat la bucla locală) 8

5. Tendinţe în situaţia concurenţială pe pieţele analizate 9

5.1. Pieţele de retail ale apelurilor ale liniilor închiriate 10

5.2. Pieţele de gros ale serviciilor de tranzit şi ale furnizării de segmente de linii închiriate 10

5.3. Pieţele de gros ale accesului şi originării apelurilor în reţelele mobile 11

5.4. Pieţele de gros ale serviciilor de radiodifuziune 12

6. Aspecte orizontale 12

6.1. Raţionalizarea procedurilor 12

6.2. Adoptarea cu întârziere a măsurilor definitive şi aplicarea tardivă a măsurilor corective 13

6.3. Aplicarea articolului 5 din directiva privind accesul 14

7. Concluzii 14

INTRODUCERE

Crearea unei pieţe interne a comunicaţiilor electronice deschise şi concurenţiale în contextul unui spaţiu informaţional european unic continuă să rămână o provocare pentru Europa. Deşi cadrul reglementar a condus la obţinerea de beneficii importante atât pentru cetăţeni, cât şi pentru mediul de afaceri prin reducerea preţurilor, prin multiplicarea posibilităţilor de alegere şi prin crearea de condiţii uniforme pe tot teritoriul UE, subzistă încă unele obstacole care împiedică exploatarea întregului potenţial al pieţei interne.[1]

Prezenta comunicare îşi propune să ofere o imagine asupra experienţei acumulate în urma procesului de analiză de piaţă şi să sublinieze câteva aspecte şi tendinţe majore. Ea vine în completarea Raportului anual cu privire la programul i2010[2] şi a celui de-al 12-lea Raport privind implementarea[3]. Mai mult decât atât, prezenta comunicare contribuie la revizuirea cadrului reglementar, pe care Comisia o va propune Consiliului şi Parlamentului European în cea de-a doua jumătate a anului 2007. Ea demonstrează contribuţia semnificativă pe care mecanismul de consultare instituit în temeiul articolului 7 din directiva-cadru[4] a avut-o la implementarea coerentă a cadrului de reglementare, în special în ceea ce priveşte definirea pieţei şi analiza de piaţă. În acelaşi timp, prezenta comunicare ilustrează faptul că, în anumite domenii, cum ar fi impunerea de măsuri corective, există încă posibilitatea creşterii eficacităţii reglementării şi a armonizării măsurilor corective pe tot teritoriul UE, în scopul de a progresa către o piaţă internă a comunicaţiilor electronice.

PREZENTARE GENERALă A PROCEDURII INSTITUITE ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 7

Obiectivele principale ale cadrului de reglementare intrat în vigoare în 2003 sunt promovarea concurenţei, a investiţiilor şi a inovării în cadrul pieţei interne a comunicaţiilor electronice, în interesul consumatorilor şi al creşterii competitivităţii. Mecanismul de consultare, care este parte integrantă a cadrului de reglementare, joacă un rol esenţial în atingerea acestor obiective. Deciziile în materie de reglementare sunt luate de autorităţile naţionale de reglementare (ANR), însă mecanismul de revizuire la nivel european garantează respectarea obiectivelor pieţei interne. Acest rol al Comisiei, în temeiul articolului 7 din directiva-cadru, este decisiv pentru a ajuta la (i) garantarea unei reglementări coerente pe tot teritoriul UE; (ii) limitarea reglementării la pieţe care nu pot deveni concurenţiale în lipsa unei intervenţii reglementare; şi (iii) o mai mare transparenţă a procesului de reglementare.

În conformitate cu articolul 7 din directiva-cadru, proiectele de măsuri reglementare ale autorităţilor naţionale de reglementare cu privire la procesul de analiză de piaţă trebuie notificate Comisiei şi altor autorităţi naţionale de reglementare din statele membre. Comisia poate solicita unei autorităţi naţionale de reglementare să-şi retragă un proiect de măsură de reglementare, în situaţia în care acesta nu este compatibil cu legislaţia comunitară, în special în ceea ce priveşte definirea pieţei şi/sau analiza „puterii semnificative pe piaţă” (PSP). Comisia a emis o astfel de solicitare de retragere în cinci ocazii. În plus, în alte 28 de cazuri, autorităţile naţionale de reglementare au decis să-şi retragă notificările. Comisia, împreună cu celelalte autorităţi naţionale de reglementare pot de asemenea să formuleze observaţii cu privire la impunerea de măsuri corective, observaţii care trebuie luate în considerare cu cea mai mare seriozitate de către autoritatea naţională de reglementare care a notificat respectivele măsuri. Până în prezent, mai mult de 600 de proiecte de măsuri de reglementare au fost notificate Comisiei, ceea ce înseamnă că prima etapă a analizelor de piaţă menţionate în Recomandarea 2003/311/CE[5] a Comisiei este aproape finalizată.

Anexa I la prezenta comunicare prezintă o analiză mai detaliată a procedurii.

PIAţA INTERNă A COMUNICAţIILOR ELECTRONICE

Cu toate că un număr important de operatori de pe aceste pieţe sunt prezenţi în mai multe ţări[6], majoritatea pieţelor din sectorul comunicaţiilor electronice sunt naţionale. Operatorii care încearcă să ofere servicii similare în întreaga Europă, în special companiilor multinaţionale, şi să simplifice operaţiunile de marketing şi comerciale au nevoie de servicii pe piaţa de gros relativ echivalente în toate statele membre[7]. Notificările primite până în prezent arată faptul că măsurile corective impuse nu au întotdeauna eficacitatea scontată şi demonstrează totodată că reglementarea nu este întotdeauna coerentă în cadrul UE, chiar şi în cazurile în care condiţiile de piaţă sunt similare. Actorii de pe piaţă care doresc să activeze în mai multe state membre sunt adesea confruntaţi cu o multitudine de medii de reglementare. Pentru a permite industriei comunicaţiilor electronice europene să exploateze întregul potenţial al pieţei interne, este necesară luarea de măsuri suplimentare care să garanteze o reglementare eficientă în toate statele membre şi care să elimine diferenţele neîntemeiate în materie de reglementare existente între acestea. În lipsa unei reglementări ex ante coerente, operatorii, în special cei prezenţi în mai multe state membre, se confruntă cu dificultăţi atunci când încearcă să-şi prezinte ofertele la nivel european.

Incertitudinile legislative ar putea avea efecte negative asupra dezvoltării sectorului comunicaţiilor electronice în UE[8]. În cadrul consultărilor publice referitoare la analiza cadrului de reglementare al UE[9], s-a sugerat accentuarea rolului Comisiei în ceea ce priveşte aplicarea coerentă a măsurilor corective[10].

CONCLUZIILE CARE SE IMPUN ÎN URMA NOTIFICăRILOR

Cadrul de reglementare pentru reţelele şi serviciile de comunicaţii electronice se bazează pe reglementarea pieţelor, şi nu a tehnologiilor. Aceste pieţe se definesc şi se analizează în conformitate cu principiile legii concurenţei. Atunci când o anumită piaţă este susceptibilă de a fi supusă unei reglementări ex ante , iar autoritatea naţională de reglementare consideră că una sau mai multe societăţi au o putere semnificativă pe acea piaţă (PSP)- echivalentă cu „puterea dominantă” din legea concurenţei – respectiva autoritate trebuie să impună obligaţii reglementare corespunzătoare. În mod reciproc, nu se impun obligaţii reglementare, iar reglementările existente trebuie eliminate pe pieţele pe care nicio societate nu deţine o putere semnificativă.

Prezentul capitol prezintă evoluţiile în materie de definire şi analiză a pieţelor şi subliniază anumite neajunsuri şi divergenţe în aplicarea măsurilor corective, care continuă să existe şi care riscă să aducă prejudicii pieţei interne. Acest capitol este completat de documentul de lucru al Comisiei care se găseşte în anexa la prezenta comunicare şi care oferă o descriere mai detaliată.

Definirea pieţelor şi analizele de piaţă

Prima comunicare privind analizele de piaţă[11] a subliniat faptul că implicarea Comisiei a permis atingerea unui înalt nivel de coerenţă în ceea ce priveşte definirea pieţelor şi analizele de piaţă. Experienţa notificărilor primite ulterior demonstrează că această realitate este în continuare valabilă.

În temeiul cadrului de reglementare pentru comunicaţiile electronice, pieţele trebuie definite în conformitate cu legea concurenţei, luându-se în considerare principiul neutralităţii tehnologice. Începând cu prima comunicare privind analizele de piaţă, procedura instituită în temeiul articolului 7, coroborată cu recomandarea privind pieţele relevante garantează faptul că autorităţile naţionale de reglementare definesc pieţele într-un mod coerent, inclusiv cele care includ noi tehnologii cum ar fi serviciile de acces în bandă largă bazate pe tehnologia VDSL. Comisia consideră că o simplă modernizare a unui serviciu existent furnizat prin intermediul unei tehnologii noi nu constituie, în sine, o piaţă nouă[12]. Comisia a oferit de asemenea orientări privind includerea liniilor închiriate care utilizează interfeţe alternative, cum ar fi Ethernet, în cadrul pieţelor de gros pentru liniile închiriate[13].

În ceea ce priveşte puterea semnificativă pe piaţă, autorităţile naţionale de reglementare trebuie să evalueze, în conformitate cu legea comunitară în materie de concurenţă şi ţinând seama în cea mai mare măsură de orientările privind puterea semnificativă pe piaţă[14], dacă o anumită întreprindere se bucură de o poziţie dominantă pe piaţa relevantă. O cotă de piaţă foarte ridicată (peste 50%), în cazul în care nu este datorată unor circumstanţe excepţionale, este prin ea însăşi o dovadă a existenţei unei poziţii dominante, iar o cotă de piaţă mai ridicată de 40% dă naştere, în mod normal, la preocupări privind existenţa unei puteri semnificative pe piaţă. În conformitate cu jurisprudenţa, vânzările captive pot fi incluse în cadrul pieţei relevante în funcţie de introducerea pe piaţa liberă a volumului de vânzări generat de filiala unei societăţi în situaţia unei creşteri sau descreşteri a preţurilor. Alţi factori relevanţi pentru analiza puterii semnificative pe piaţă includ dinamica pieţei, controlul asupra infrastructurii care nu poate fi uşor duplicată, barierele la intrare şi concurenţa potenţială.

Măsuri corective

Atunci când o societate se bucură de o putere semnificativă pe o anumită piaţă, autoritatea naţională de reglementare competentă trebuie să impună obligaţii reglementare corespunzătoare, în vederea corectării problemei de concurenţă identificate.

În ceea ce priveşte măsurile corective, Comisia notează o coerenţă mai scăzută la nivelul UE, prin comparaţie cu ceea ce s-a realizat în domeniul definirii pieţelor şi al analizei puterii semnificative pe piaţă. Diferenţele între măsurile corective alese nu au fost de fiecare dată justificate prin condiţiile diferite de piaţă sau alţi factori specifici notificaţi. Mai mult decât atât, nu a fost aleasă de fiecare dată cea mai eficientă măsură. Secţiunile care urmează descriu principale domenii care ridică probleme.

Pieţele de retail ale furnizării accesului la un punct fix

Pe pieţele de retail ale „accesului” (i.e. conectarea la o reţea de telefonie fixă care oferă posibilitatea efectuării şi primirii de apeluri şi servicii conexe), anumite autorităţi naţionale de reglementare nu au impus contabilitatea costurilor ori obligaţii de separare contabilă sau nu au stabilit normele de aplicare aferente necesare[15]. Absenţa acestor obligaţii în cadrul pieţelor de retail ale accesului fac dificilă impunerea de reglementări eficiente în ceea ce priveşte preţurile pentru diferite produse conexe de pe pieţele de gros (cum ar fi închirierea de linii pe piaţa de gros şi accesul necondiţionat la bucla locală), cât şi monitorizarea respectării obligaţiilor în materie de nediscriminare. În acelaşi timp, aplicarea ex post a regulilor cu privire la concurenţă se dovedeşte dificilă, de exemplu în caz de tarificare anticoncurenţială.

Mai mult decât atât, impunerea şi punerea în aplicare a obligaţiilor în materie de închiriere en gros de linii prezintă variaţii semnificative între statele membre. Diferenţele nu sunt de fiecare dată justificate prin condiţiile diferite de piaţă[16]. În cele din urmă, Comisia subliniază că lipsa unei concurenţe reale pe pieţele de retail ale accesului trebuie abordată de preferinţă prin intermediul unei reglementări eficiente în materie de pieţe de gros (e.g. închirierea de linii pe piaţa de gros sau accesul necondiţionat la bucla locală). La evaluarea necesităţii reglementării în materie de pieţe de retail, în special în cadrul unei a doua etape de analiză de piaţă, este recomandabil ca, într-o primă fază, autorităţile naţionale de reglementare să analizeze şi să încerce să crească impactul măsurilor corective din domeniul pieţelor de gros[17].

Măsurile corective impuse în cadrul pieţelor de retail ale accesului variază semnificativ între statele membre. Aceste diferenţe nu se justifică de fiecare dată prin condiţii diferite de piaţă.

Pieţele serviciilor de terminare a apelurilor la puncte fixe şi în reţelele mobile

În principiu, toţi operatorii se bucură de o poziţie de monopol în ceea ce priveşte terminarea apelurilor în propriile reţele. Cu toate că măsurile adoptate până în prezent au determinat scăderea importantă a tarifelor de terminare a apelurilor în Uniunea Europeană, legislaţia continuă să fie aplicată într-un mod inegal. În special, aspectele descrise mai jos continuă să ridice probleme.

Cu toate că în majoritatea statelor membre este prevăzută, într-o formă sau alta, tarificarea în funcţie de costuri, există încă diferenţe mari între tarifele medii de terminare a apelurilor în reţelele mobile. Diferenţele pot fi parţial justificate prin diferenţele de costuri, însă pot avea la bază, în acelaşi timp, metode de fixare a preţurilor diferite impuse de fiecare autoritate naţională de reglementare în parte, cât şi calendare diferite prevăzute pentru reducerea tarifelor de terminare a apelurilor până la nivelul costurilor unui operator eficient. Tarifele ridicate de terminare a apelurilor se traduc în preţuri mari pentru consumatorii dintr-un număr de state membre, deşi prezintă o oarecare tendinţă de scădere.

În plus, un număr de autorităţi naţionale de reglementare au autorizat tarife ridicate de terminare a apelurilor pentru operatorii de talie mică care nu au beneficiat de economii de scară imediat după intrarea pe piaţă. Acest aspect poate însă încuraja respectivii operatori să nu încerce să câştige cote de piaţă pe pieţele de retail, întrucât creşterea numărului de clienţi i-ar obliga să aplice tarifele reglementate de terminare a apelurilor, care sunt mai reduse. În consecinţă, este necesar ca tarifele de terminare a apelurilor să fie în principiu simetrice, iar orice asimetrie să fie motivată corespunzător. Comisia este conştientă că, în anumite cazuri excepţionale, asimetria poate fi justificată prin diferenţe obiective între elementele de cost, care nu pot fi controlate de operatorii implicaţi, cum ar fi diferenţele de structură între elementele-cheie ale reţelelor. Asimetriile între tarifele de terminare a apelurilor care nu au la bază diferenţe obiective de costuri trebuie eliminate treptat într-o perioadă de timp rezonabilă.

În ceea ce priveşte pieţele de terminare a apelurilor la puncte fixe şi în reţelele mobile, Comisia a subliniat necesitatea existenţei de tarife simetrice de terminare a apelurilor, bazate pe costurile unui operator eficient şi a încurajat autorităţile naţionale de reglementare să scadă tarifele în consecinţă, în special cele de terminare a apelurilor în reţelele mobile. Întrucât diferenţele de abordare între statele membre au efecte negative asupra pieţei interne, Comisia a invitat autorităţile naţionale de reglementare să conlucreze îndeaproape cu Grupul autorităţilor europene de reglementare în vederea atingerii unui consens cu privire la o metodă de calcul a costurilor comună la nivel european şi cu privire la creşterea simetriei între tarife.

Pieţele de gros ale accesului în bandă largă (accesul de tip bitstream şi accesul necondiţionat la bucla locală)

Reglementarea eficientă a pieţelor de gros de acces în bandă largă (acces de tip bitstream ) şi de acces necondiţionat la bucla locală reprezintă un factor esenţial în cadrul dezvoltării concurenţiale a pieţelor de retail de acces în bandă largă şi al dezvoltării serviciilor de tip triple play (telefonie, internet, TV) furnizate prin intermediul infrastructurii de bandă largă. Accesul de tip bitstream permite operatorilor nou intraţi să furnizeze consumatorilor finali servicii de retail de acces în bandă largă. Prin urmare, acesta reprezintă, pentru noii intraţi, un pas important care încurajează efectuarea de investiţii pentru dezvoltarea şi extinderea propriilor reţele, necesare pentru accesul necondiţionat la bucla locală. După o anumită perioadă, operatorii concurenţi au tendinţa de a utiliza o ambele forme de acces: acolo unde este viabil din punct de vedere economic, în general în zonele dens populate, investesc în propria infrastructură până la bucla locală a operatorului istoric, în timp ce, în zonele rurale, recurg la accesul de tip bitstream .

În unele cazuri, reglementarea a avut o eficienţă redusă, datorită aplicării cu întârziere a măsurilor corective pe pieţele de gros ale accesului la serviciile de bandă largă[18]. În alte situaţii, punctele din reţea în care trebuia acordat accesul de tip bitstream fie nu au fost specificate, fie au fost specificate insuficient, nepermiţând astfel dezvoltarea concurenţei[19]. Reglementarea preţurilor nu a fost întotdeauna eficace[20], având la bază metode diferite de fixare a preţurilor pe teritoriul UE. Reglementarea ineficace în materie de preţuri din anumite state membre distorsionează piaţa internă şi dă naştere la distorsionări ale concurenţei, în special prin reducerea marjelor. Operatorii istorici nu au fost obligaţi în toate statele membre să pună la dispoziţie „DSL simplu” („naked DSL”), care permite operatorilor alternativi să furnizeze servicii de bandă largă consumatorilor finali fără obligaţia închirierii unei linii telefonice de la operatorul istoric[21].

Din cauza costurilor ridicate ale duplicării „ultimului kilometru” al reţelelor de telefonie publice comutate (PSTN), operatori care deţineau anterior monopolul se bucură încă de o poziţie dominantă pe piaţa de gros a accesului necondiţionat la bucla locală. În consecinţă, toate autorităţile naţionale de reglementare care au notificat această piaţă până în prezent au considerat-o neconcurenţială.

În anumite state membre, porţiuni din bucla locală sunt în prezent modernizate prin dotarea cu infrastructură din fibră optică între distribuitorii principali şi cutiile de distribuţie situate la nivelul străzilor. Comisia subliniază că acest fapt nu trebuie să împiedice accesul operatorilor concurenţi la reţelele operatorilor cu putere semnificativă pe piaţă (PSP) la un nivel care să le permită să rămână competitivi. În virtutea acestor evoluţii, piaţa accesului de tip bitstream şi a accesului necondiţionat la bucla locală trebuie analizate împreună în viitor, astfel încât să se poată garanta o abordare coerentă.

TENDINţE ÎN SITUAţIA CONCURENţIALă PE PIEţELE ANALIZATE

Unul dintre principalele obiective ale mecanismului instituit în temeiul articolului 7 este limitarea reglementării la acele pieţe care, datorită caracteristicilor structurale inter alia , nu prezintă perspective de a deveni cu adevărat concurenţiale în lipsa intervenţiei reglementare. Prezentul capitol se referă la anumite pieţe în care s-au remarcat evoluţii în materie de concurenţă. Aceste evoluţii vor fi luate în considerare la revizuirea Recomandării privind pieţele relevante. Evoluţiile în cadrul tuturor pieţelor menţionate în Recomandarea privind pieţele relevante sunt descrise în detaliu în anexa III la prezenta comunicare.

Pieţele de retail ale apelurilor ale liniilor închiriate

În UE, pieţele de retail pentru apeluri au o tendinţă vizibilă de a deveni concurenţiale. În câteva state membre, în special pieţele pentru apelurile internaţionale au fost clasificate ca fiind concurenţiale încă de la prima etapă a analizelor de piaţă[22]. Condiţiile concurenţiale sunt în continuă ameliorare chiar şi pe pieţele care nu au fost considerate concurenţiale până în prezent, fapt vizibil prin scăderea preţurilor şi prin câştigarea de cote de piaţă de către noii intraţi. Presiunea concurenţială crescută a pieţelor vecine, cum ar fi piaţa telefoniei mobile, obligă operatorii istorici să se supună anumitor constrângeri. Reglementarea în materie de pieţe de gros (selectarea şi preselectarea transportatorului, uneori în combinaţie cu închirierea de linii) reduce barierele la intrare. În plus, se aşteaptă ca generalizarea conexiunilor internet, în combinaţie cu apariţia tehnologiei de voce pe bandă largă ( Voice over Broadband – VoB ) să intensifice concurenţa pe pieţele apelurilor în următorii ani.

Reglementarea adecvată la nivelul pieţelor de gros ar trebui să facă inutilă reglementarea la nivelul pieţelor de retail după ce operatorii alternativi intră pe piaţă şi se află în concurenţă cu operatorul istoric pentru a furniza consumatorilor servicii de o mai bună calitate şi la preţuri mai mici. Prin urmare, este necesar ca autorităţile naţionale de reglementare să se concentreze asupra aplicării unei reglementării eficiente în materie de pieţe de gros. Autorităţile naţionale de reglementare sunt invitate să monitorizeze cu atenţie efectele reglementării în materie de pieţe de gros şi, în cazul în care este necesar, să adapteze în consecinţă măsurile corective aplicate pe aceste pieţe, pentru a garanta existenţa concurenţei la nivelul pieţelor de retail. Autorităţile naţionale de reglementare sunt de asemenea invitate să coopereze strâns cu autorităţile naţionale competente în materie de concurenţă pentru a garanta nedistorsionarea concurenţei la nivelul pieţelor de retail ale apelurilor datorită unor comportamente anticoncurenţiale.

Evoluţiile tehnologice, împreună cu aplicarea consistentă şi eficientă a unei reglementări corespunzătoare în materie de pieţe de gros au condus la intensificarea concurenţei pe pieţele de retail ale apelurilor şi pe pieţele liniilor închiriate.

Pieţele de gros ale serviciilor de tranzit şi ale furnizării de segmente de linii închiriate

Nouă autorităţi naţionale de reglementare consideră piaţa de gros a furnizării de segmente de linii închiriate cu adevărat concurenţială[23]. În anumite state membre, infrastructura reţelelor de bază ale operatorilor istorici a fost duplicată, iar operatorii alternativi au început să ofere terţilor segmente de linii închiriate, în concurenţă cu operatorii istorici. Reţelele operatorilor alternativi nu pot acoperi întotdeauna întregul teritoriu al unui stat membru, însă în anumite state membre există posibilitatea extinderii acestei acoperiri. Acest lucru poate afecta puterea de cumpărare compensatorie a operatorilor alternativi în raport cu operatorii istorici.

Patru autorităţi naţionale de reglementare consideră pieţele serviciilor de tranzit ca fiind concurenţiale. Cu toate acestea, chiar şi în cadrul anumitor pieţe neconcurenţiale ale serviciilor de tranzit, au apărut tendinţe către concurenţă pe măsură ce cota de piaţă a operatorilor cu putere semnificativă pe piaţă (PSP), deşi importantă, a început să se erodeze datorită duplicării infrastructurii de către operatorii alternativi, nu numai în scopul asigurării propriului acces, ci şi în vederea furnizării de servicii de tranzit către terţi. Infrastructura reţelelor de bază a fost duplicată, ceea ce a condus la accesibilitatea liniilor închiriate, de care depinde furnizarea de servicii de tranzit.

Se poate aşadar prevedea că, în ceea ce priveşte serviciile de tranzit şi segmentele de linii închiriate, duplicarea infrastructurii de bază va continua în viitor, chiar dacă operatorii alternativi dintr-un număr de state membre ar putea încă depinde de liniile operatorului istoric pe anumite rute cu trafic mai puţin intens.

Pieţele de gros ale accesului şi originării apelurilor în reţelele mobile

În prima etapă a analizei de piaţă, cinci autorităţi naţionale de reglementare au considerat pieţele de gros ale accesului şi originării apelurilor în reţelele mobile ca nefiind cu adevărat concurenţiale, propunând reglementarea acestora[24]. În alte state membre, pieţele au fost considerate concurenţiale. Într-un număr de state membre, serviciile de acces şi originare a apelurilor în reţelele mobile sunt furnizate pe bază comercială. După intrarea pe piaţă a furnizorilor de servicii, în baza unui acord de acces încheiat ca urmare a unor reglementări sau pe criterii comerciale cu un operator de reţea de telefonie mobilă, operatorul gazdă poate avea un interes economic pentru a continua furnizarea de servicii[25].

Cu toate că piaţa de gros a accesului şi a originării apelurilor în reţelele mobile a fost catalogată ca fiind concurenţială în majoritatea statelor membre, trebuie încă să se evalueze dacă intensificarea concurenţei, de exemplu prin existenţa acordurilor cu operatorii de reţele mobile virtuale (MVNO), a atins un nivel suficient de ridicat pe această piaţă.

Pieţele de gros ale serviciilor de radiodifuziune

Toate autorităţile naţionale de reglementare, cu excepţia celei cipriote, au reglementat până în prezent cel puţin o parte din piaţa de gros a serviciilor de radiodifuziune. Reglementarea variază substanţial între statele membre, ca şi condiţiile de pe pieţele corespunzătoare. În majoritatea statelor membre, platformele terestre de radiodifuziune sunt predominante, în timp ce în altele, cablul reprezintă platforma principală. Calendarul de trecere la transmisiunile digitale variază între statele membre, iar legislaţiile naţionale cu privire la difuzarea obligatorie a anumitor programe ( must carry ) sunt de asemenea extrem de diversificate.

Piaţa serviciilor de radiodifuziune se caracterizează prin progres tehnologic. Generalizarea accesului la televiziunea terestră digitală va permite consumatorilor recepţionarea unui număr mai mare de programe. Dezvoltarea televiziunii prin internet şi a televiziunii terestre digitale ar putea conduce la scăderea costurilor de trecere de la o infrastructură la alta. Numărul crescut de infrastructuri de transmisie ar trebui să reducă dependenţa emitenţilor de o anumită platformă de transmisie şi să le sporească puterea de cumpărare compensatorie.

ASPECTE ORIZONTALE

În prima sa comunicare privind analizele de piaţă în contextul cadrului de reglementare al Uniunii Europene, Comisia a încurajat autorităţile naţionale de reglementare, în special, să centralizeze punctele de vedere ale actorilor de pe piaţă şi ale altor autorităţi naţionale de reglementare înainte de consultarea la nivel comunitar şi a remarcat că notificarea separată a fiecărei etape a analizei de piaţă încetineşte în mod inutil procesul de reglementare. În plus faţă de aceste preocupări, care rămân relevante şi care au fost subliniate încă o dată în decursul anului trecut, Comisia accentuează următoarele aspecte orizontale:

Raţionalizarea procedurilor

În vederea garantării unui proces decizional eficient în termenele stricte prevăzute la articolul 7 din directiva-cadru, Comisia a adoptat o recomandare procedurală[26]. Cu toate că această recomandare propune proceduri clare şi în acelaşi timp flexibile cu privire la cooperarea dintre Comisie şi autorităţile naţionale de reglementare, experienţa a arătat că anumite măsuri de implementare suplimentare ar putea fi utile pentru creşterea certitudinii juridice, pentru minimizarea poverii administrative pentru autorităţile naţionale de reglementare, operatori şi Comisie şi pentru continuarea simplificării procesului.

Comisia va prezenta propuneri în sensul raţionalizării procedurilor într-o recomandare procedurală actualizată, în cursul acestui an.

Adoptarea cu întârziere a măsurilor definitive şi aplicarea tardivă a măsurilor corective

Datorită evoluţiei în general rapide a pieţelor comunicaţiilor electronice, intervenţiile reglementare nu pot remedia eficient deficienţele pieţelor decât în cazul în care măsurile sunt implementate fără întârziere.

În anumite state membre, autorităţile naţionale de reglementare nu au adoptat măsuri definitive decât cu întârzieri semnificative după finalizarea procesului de analiză de piaţă. Aceste întârzieri trebuie evitate, pentru a garanta un răspuns rapid la deficienţele constatate în urma procesului de analiză de piaţă.

În plus, în anumite state membre încă se remarcă întârzieri datorate notificării măsurilor corective separat de notificarea definirii pieţei şi a analizei de piaţă corespunzătoare. În consecinţă, deficienţele pieţei nu sunt abordate la timp, ceea ce reduce eficienţa reglementării şi creează astfel riscuri pentru concurenţa din acest sector.

Autorităţile naţionale de reglementare sunt invitate să efectueze şi să notifice simultan toate etapele procesului de analiză de piaţă (definirea pieţei, analiza de piaţă propriu-zisă şi obligaţiile reglementare previzionate).

În cele din urmă, în anumite cazuri, a existat o perioadă semnificativă de timp în care nu a fost făcută nicio nouă notificare a unui proiect de măsură care a trebuit retrasă. Un astfel de proiect de măsură trebuie modificat şi înaintat spre consultare internă cât mai curând posibil după ce Comisia solicită autorităţii naţionale de reglementare să retragă măsura, astfel încât să se poată garanta abordarea rapidă a problemelor identificate în materie de concurenţă.

Unele autorităţi naţionale de reglementare au impus măsuri generale, lăsând detaliile legate de acţiunile corective să fie stabilite în urma negocierilor comerciale dintre actorii de pe piaţă, de exemplu impunerea unei obligaţii generale privind tarificarea în funcţie de costuri fără a specifica plafoane de preţuri sau a impune obligaţii privind contabilizarea detaliată a costurilor. În cazul eşuării negocierilor dintre actorii de pe piaţă, autoritatea naţională de reglementare în cauză intervine în rezolvarea conflictului prin impunerea de preţuri specifice pe baza obligaţiei de tarificare în funcţie de costuri. Dacă, în principiu, societăţile trebuie să negocieze cu bună-credinţă acordurile privind accesul şi interconectarea[27], problemele concurenţiale identificate în contextul procedurilor reglementare trebuie abordate cât mai rapid şi mai eficient cu putinţă. Ameninţarea implicită a unei intervenţii reglementare suplimentare, în contextul unei rezolvări a conflictului sau ex officio , în cazul în care negocierile comerciale nu reuşesc să remedieze problema de concurenţă identificată, pare să fie insuficientă, întrucât nu oferă în mod necesar actorilor de pe piaţă suficientă transparenţă şi certitudine juridică şi ar putea provoca întârzieri inutile.

Acţiunile corective trebuie definite într-un mod suficient de clar şi de detaliat în cadrul măsurilor definitive şi trebuie să fie adecvate corectării eficiente a deficienţelor de piaţă constatate.

Aplicarea articolului 5 din directiva privind accesul

Statele membre au recurs la articolul 5 alineatul (1) din directiva privind accesul în câteva situaţii[28]. Acesta permite statelor membre impunerea de măsuri de reglementare cu privire la operatorii care nu au o puterea semnificativă pe piaţă, în măsura în care acest lucru este necesar pentru a asigura conectivitatea capăt la capăt. Comisia a subliniat că articolul 5 nu trebuie utilizat pentru a evita procedura de analiză de piaţă, ci trebuie folosit numai în cazurile în care este necesară garantarea conectivităţii capăt la capăt.

Autorităţile naţionale de reglementare nu trebuie să facă uz de prerogativele conferite de articolul 5 din directiva privind accesul decât în împrejurări clar definite, pentru a evita reglementarea excesivă şi insecuritatea în cadrul pieţelor.

CONCLUZII

Aproape toate autorităţile naţionale de reglementare au finalizat prima etapă a analizelor celor 18 pieţe incluse în recomandare, cu excepţia autorităţilor naţionale de reglementare din Bulgaria şi România, state care au aderat la UE la 1 ianuarie 2007. Mecanismul de consultare comunitar instituit în temeiul articolului 7 din directiva-cadru a jucat un rol hotărâtor în promovarea concurenţei, a investiţiilor şi a inovării, cât şi în consolidarea pieţei interne a comunicaţiilor electronice . Totodată, acesta a asigurat o abordare consistentă, în special în ceea ce priveşte definirea pieţei şi analiza puterii semnificative pe piaţă în Europa, a permis fundamentarea procesului de analiză de piaţă pe baza unei analize economice solide şi a condus la creşterea transparenţei. În linii generale, această formă de cooperare între Comisie şi autorităţile naţionale de reglementare a permis o mai bună legiferare, bazată pe principiile concurenţei şi a contribuit la dezvoltarea unei culturi reglementare comune la nivel european. Observaţiile Comisiei cu privire la măsurile corective propuse au permis orientarea către o abordare în materie de reglementare coerentă în toate statele membre, care ia în acelaşi timp în considerare circumstanţele naţionale specifice. Comisia s-a concentrat asupra garantării de măsuri corective adecvate, impuse în funcţie de natura problemei identificate, proporţionale şi justificate în lumina obiectivelor prevăzute în directiva-cadru.

Cu toate acestea, sunt necesare eforturi suplimentare pentru sporirea eficienţei reglementării şi pentru atingerea unei coerenţe mai mari în ceea ce priveşte alegerea şi aplicarea măsurilor corective.

Cu toate că abordările în materie de reglementare cu privire la definirea pieţei şi la analiza puterii pe piaţă sunt în mare parte convergente, măsurile corective nu sunt întotdeauna adecvate pentru rezolvarea problemelor de concurenţă identificate şi pot uneori să difere semnificativ între statele membre, în ciuda unor situaţii de piaţă similare .

.

Comisia va depune toate eforturile în vederea continuării raţionalizării procedurilor şi a minimizării poverii administrative pentru actorii de pe piaţă şi autorităţile naţionale de reglementare, în conformitate cu strategia Comisiei pentru o mai bună legiferare[29] . Comisia va face propuneri în acest sens în contextul revizuirii cadrului de reglementare. În plus, Comisia invită statele membre să contribuie la raţionalizarea procesului de analiză de piaţă la nivel naţional. În special, autorităţile naţionale de reglementare trebuie să evite (i) întârzierile între notificarea proiectelor de măsuri şi adoptarea măsurilor definitive şi (ii) notificarea în etape diferite a analizei de piaţă şi a măsurilor corective previzionate.

Comisia reexaminează în prezent cadrul reglementar pentru comunicaţii electronice şi va prezenta o propunere către Consiliu şi către Parlamentul European în a doua jumătate a anului 2007. După toate probabilităţile, cadrul reglementar revizuit nu va intra în vigoare înainte de 2009 sau 2010. Pe termen scurt, Comisia reexaminează Recomandarea privind pieţele relevante şi Recomandarea privind procedurile aplicate în temeiul articolului 7. Noile versiuni ale acestor texte vor fi adoptate în a doua jumătate a anului 2007.

[1] O piaţă unică pentru cetăţeni, COM(2007) 60 final, 21.2.2007.

[2] i2010 - Raport anual 2007 privind societatea informaţională, COM(2007) 146 final, 30.3.2007.

[3] Reglementarea şi pieţele comunicaţiilor electronice în Europa în 2006 (al doisprezecelea raport) COM(2007) 155 din 29.3.2007.

[4] Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru reţelele şi serviciile de comunicaţii electronice („directiva-cadru”), JO L 108, 24.4.2002, p.33.

[5] Recomandarea 2003/311/CE a Comisiei din 11 februarie 2003 privind pieţele relevante de produse şi servicii din cadrul sectorului comunicaţiilor electronice susceptibile de a fi supuse unei reglementări ex ante , în conformitate cu Directiva 2001/21/CE a Parlamentului European şi a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru reţelele şi serviciile de comunicaţii electronice („recomandarea privind pieţele relevante”), JO L 114, 8.5.2003, p. 45.

[6] Pe pieţele telefoniei fixe şi ale comunicaţiilor în bandă largă, mulţi operatori sunt activi în diverse state membre sau chiar pe tot cuprinsul EU. Pe pieţele telefoniei mobile, câteva companii activează în diferite state membre, iar un operator este activ în mai mult de jumătate din statele EU25. Pe pieţele transmisiunilor prin satelit, operatorii oferă deja servicii transfrontaliere. A se vedea studiul intitulat "Preparing the Next Steps in Regulation of Electronic Communications - A contribution to the review of the electronic communications regulatory framework" („Pregătirea următoarelor etape ale reglementării comunicaţiilor electronice – o contribuţie la analiza cadrului de reglementare în domeniul comunicaţiilor electronice”) din iulie 2006 („studiul Hogan & Hartson and Analysys”).

[7] A se vedea studiul Hogan & Hartson and Analysys.

[8] Sectorul comunicaţiilor electronice reprezintă aproximativ 44,5% din întregul sector al tehnologiilor informaţiei şi comunicaţiilor (ITC), evaluat la 649 miliarde de euro în 2006, în conformitate cu cel de-al doisprezecelea Raport privind implementarea al Comisiei.

[9] A se vedea, în special, Comunicarea privind revizuirea cadrului de reglementare al UE pentru comunicaţii electronice, COM(2006) 334 final din 28.6.2006.

9 A se vedea studiul efectuat de London Economics, în asociere cu ProcewaterhouseCoopers, întitulat ”An assessment of the regulatory framework for electronic communications: growth and investment in the EU e-Communications sector” („Evaluarea cadrului de reglementare pentru comunicaţiile electronice: creşterea economică şi investiţiile din sectorul european al comunicaţiilor electronice”) din iulie 2006 - studiul „LE PWC”.

[10] A se vedea Comunicarea privind analizele de piaţă în contextul aplicării cadrului de reglementare comunitar, COM(2006) 28 final din 7.2.2006.

[11] Comisia a trimis Germaniei o scrisoare de somare, în urma modificărilor aduse legii germane a telecomunicaţiilor, care propune exceptarea a reţelelor de internet de mare viteză (VDSL) de la regulile privind concurenţa. A se vedea comunicatul de presă IP/07/237 din 26.2.2007 .

[12] Liniile închiriate care utilizează interfeţe alternative (inclusiv Ethernet) trebuie incluse în pieţele en gros pentru liniile închiriate în cazul în care o evaluare efectuată în conformitate cu principiile legii concurenţei indică faptul că liniile închiriate en gros care utilizează interfeţe alternative pot fi substituite liniilor închiriate en gros care utilizează interfeţe tradiţionale, în special dacă funcţionalitatea şi preţurile acestora sunt echivalente.

[13] Orientările Comisiei privind analizele de piaţă şi evaluarea puterii semnificative pe piaţă în contextul cadrului comunitar de reglementare pentru reţelele şi serviciile de comunicaţii electronice (Orientările privind PSP), JO C 165, 11.7.2002, p. 6.., .

[14] Comisia a atras atenţia asupra absenţei tarificării în funcţie de costuri şi a separării contabile în Germania, cât şi asupra lipsei de informaţii cu privire la metodologia utilizată pentru contabilizarea costurilor în Slovacia.

[15] De exemplu, Comisia a emis observaţii în legătură cu piaţa de gros a închirierii de linii din Portugalia şi Regatul Unit şi a solicitat Poloniei să precizeze obligaţiile care se aplică în materie de închiriere en gros de linii.

[16] În special, Comisia a emis observaţii cu privire la necesitatea de a ţine seama de măsurile corective în materie de pieţe de gros în cazul Ungariei, Franţei, Sloveniei şi Spaniei şi cu privire la aplicarea acestora în Franţa.

[17] De exemplu, autoritatea germană de reglementare a notificat acţiuni corective definitive la mai mult de un an de la notificarea analizei de piaţă.

[18] Astfel de situaţii au fost întâlnite în Luxemburg, Republica Cehă şi Polonia.

[19] În special în Republica Cehă, Germania şi Finlanda.

[20] Comisia a emis observaţii cu privire la acest aspect ca urmare a notificărilor făcute de Germania şi Luxemburg.

[21] O astfel de situaţie a fost întâlnită (parţial) în Austria, Belgia, republica Cehă, Danemarca, Finlanda, Germania, Ţările de Jos, Suedia şi Regatul Unit.

[22] O astfel de situaţie a fost întâlnită în Austria, Belgia, Republica Cehă, Finlanda, Ungaria, Letonia, Ţările de Jos, Suedia şi Slovenia.

[23] În Cipru şi Slovenia, s-a constatat că un singur operator dispunea de putere semnificativă pe piaţă. În Irlanda, Spania şi Malta s-a constatat existenţa unei poziţii dominante colective. În Irlanda, măsura definitivă a fost retrasă de către autoritatea irlandeză de reglementare în urma unor proceduri judiciare naţionale.

[24] În cazul în care operatorul gazdă încetează raportul contractual, furnizorul de servicii poate alege un alt furnizor de servicii de gros. Totodată, în cazul în care furnizorul de servicii iese de pe piaţa de retail, operatorul gazdă ar putea să nu fie în stare să atragă un număr suficient de mare dintre clienţii finali ai acestuia încât să compenseze veniturile pierdute pe piaţa de gros.

[25] Recomandarea 2003/561/CE a Comisiei din 23 iulie 2003 privind notificarea, termenele-limită şi consultările prevăzute la articolul 7 din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European şi a Consiliului privind un cadru de reglementare comun pentru reţelele şi serviciile de comunicaţii electronice - directiva-cadru - („recomandarea procedurală”), JO L 190, 30.7.2003, p. 13.

[26] A se vedea motivele 5 şi 6 şi articolul 4 din Directiva 2202/19/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la reţelele de comunicaţii electronice şi la infrastructura asociată, precum şi interconectarea acestora („directiva privind accesul”), JO L 108, 24.4.2002, p. 7.

[27] În cauza NL/2003/17, Ministerul Neerlandez al Economiei a notificat un decret care prevedea obligaţia generală de a asigura o conectivitate capăt la capăt pentru toate serviciile de telefonie accesibile publicului din Ţările de Jos. În cauza UK/2003/19, autoritatea britanică de reglementare a notificat obligaţia impusă unicului furnizor de servicii de control de acces pentru televiziunea digitală (Sky Subscriber Services Limited) de a furniza accesul la aceste servicii în condiţii echitabile, rezonabile şi nediscriminatorii. Autoritatea polonă de reglementare a impus o obligaţie de nediscriminare şi transparenţă operatorului istoric, în special în scopul de a-l împiedica să intervină în calitatea transmisiunilor IP dintre clienţii săi şi alţi operatori de comunicaţii electronice (a se vedea cauza PL/2006/0382). În cauza UK/2006/0454, autoritatea britanică de reglementare a propus impunerea unei obligaţii cu privire la acces pentru BT, în conformitate cu care BT trebuie să achiziţioneze servicii en gros de terminare a apelurilor în bandă îngustă de la operatorii din reţeaua publică de comunicaţii electronice.

[28] A se vedea în special comunicarea Comisiei privind o mai bună legiferare pentru creştere economică şi locuri de muncă în Uniunea Europeană, COM(2005) 97 final din 16.3.2005.