RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 138/19

Raportul final al consilierului-auditor (1)

Hârtie autocopiativă – Bolloré readoptare

(Cazul COMP/36.212)

2011/C 138/07

Cazul de față vizează readoptarea unei decizii având ca obiect societatea Bolloré. În 2001, Comisia a adoptat o decizie prin care constata că Bolloré și alte întreprinderi au luat parte la o înțelegere de tip cartel de fixare a prețurilor și de împărțire a cotelor de piață în sectorul hârtiei autocopiative, cu încălcarea articolului 101 din TFUE (2). Prin decizie s-a constatat faptul că Bolloré este responsabilă de încălcare atât pentru implicarea personală în înțelegere, cât și în calitatea sa de societate-mamă a Copigraph, în momentul încălcării (3).

Bolloré a introdus o acțiune în fața Tribunalului, susținând, printre altele, că i-a fost încălcat dreptul de a fi audiată de către Comisie, deoarece comunicarea obiecțiunilor îi antrena răspunderea doar în temeiul răspunderii sale de societate-mamă și nu pentru implicarea sa directă. Tribunalul a respins acțiunea introdusă de Bolloré (4). În consecință, Bolloré a atacat această hotărâre în fața Curții de Justiție a Uniunii Europene („CJUE”).

CJUE a stabilit că dreptul la apărare al Bolloré a fost încălcat „într-un punct esențial”. Potrivit Curții, Tribunalul a comis o eroare de drept prin faptul că nu a tras nicio consecință juridică din decizia sa potrivit căreia dreptul la apărare al Bolloré nu a fost respectat. În special, Curtea a considerat că, în aceste condiții, nu se poate exclude faptul ca decizia menționată să fie întemeiată pe comportamente pentru care Bolloré nu a fost în măsură să își asigure apărarea (5).

La 15 decembrie 2009, Comisia a emis o nouă comunicare privind obiecțiunile vizând Bolloré, în care considera că răspunderea societății este antrenată atât pentru participarea sa personală la înțelegere, cât și în calitatea sa de societate-mamă a Copigraph.

Partea a avut acces la dosar prin intermediul a două CD-uri, la 22 decembrie 2009.

Termenul de judecată a fost fixat la 17 martie 2010.

Bolloré a susținut că dreptul său la apărare a fost încălcat în ceea ce privește principiul ne bis in idem și durata excesivă a procedurii. Contrar Bolloré, nu consider că readoptarea deciziei Comisiei ca urmare a anulării pronunțate de CJUE ar constitui o încălcare a principiului ne bis in idem. În cauza PVC II, CJUE a clarificat că principiul non bis in idem„nu se opune în sine unei reluări a investigațiilor având ca obiect același comportament anticoncurențial în cazul în care o primă decizie a fost anulată pentru vicii de formă fără să se fi statuat pe fond asupra faptelor imputate” (6). Curtea a anulat prima decizie a Comisiei în acest caz din cauza unei încălcări a dreptului Bolloré de a fi audiat, adică pentru o încălcare a unei norme fundamentale de procedură. Cu toate acestea, Curtea nu a statuat pe fond.

În al doilea rând, nu împărtășesc opinia Bolloré potrivit căreia durata procedurii desfășurate de către Comisie este excesivă și, prin urmare, reprezintă o încălcare a articolului 6 din Convenția europeană a drepturilor omului și a articolului 41 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Faptul că au trecut 14 ani de la încetarea încălcării nu dovedește, în sine, neîndeplinirea, de către Comisie, a obligației de a acționa într-un interval de timp rezonabil. Acțiunea formulată de Bolloré împotriva primei decizii a fost pendinte în fața instanțelor europene timp de mai mult de 7 ani. Prin urmare, mai mult de jumătate din durata totală a procedurii per ansamblu nu este imputabilă Comisiei. Conform jurisprudenței instanțelor europene, perioada de timp în care cauza a fost pendinte în fața instanțelor nu poate fi luată în considerare pentru stabilirea duratei procedurii în cadrul Comisiei, chiar dacă decizia contestată este în cele din urmă anulată pentru o eroare imputabilă acesteia din urmă (7).

În orice caz, neîndeplinirea obligației de a acționa într-un interval de timp rezonabil, în cazul în care este dovedită, ar constitui un motiv de anulare numai în cazul în care se dovedește că încălcarea acestui principiu a afectat în mod grav capacitatea întreprinderii în cauză de a se apăra (8). Bolloré știa deja despre obiecțiunea legată de răspunderea în calitate de societate-mamă de la prima comunicare privind obiecțiunile care i-a fost notificată în 2000, în timp ce obiecțiunea legată de implicarea personală i-a fost notificată în prima decizie din 2001. Mai mult decât atât, Bolloré s-a apărat deja pe baza obiecțiunilor Comisiei în acțiunea sa înaintată Tribunalului, contestând, printre altele, implicarea sa personală în cadrul înțelegerii. În general, Bolloré nu a furnizat niciun argument convingător care să demonstreze că dreptul său la apărare a fost grav afectat ca urmare a procedurilor administrative de durată.

În concluzie, nu consider că a fost încălcat dreptul la apărare al Bolloré cu privire la punctele procedurale ridicate de către parte.

După părerea mea, proiectul de decizie se referă exclusiv la obiecțiunile asupra cărora părțile au avut posibilitatea de a-și face cunoscute punctele de vedere.

Consider că dreptul de a fi audiat al părții a fost respectat în prezenta procedură.

Bruxelles, 21 iunie 2010. Michael ALBERS

(1) În temeiul articolelor 15 și 16 din Decizia (2001/462/CE, CECO) a Comisiei din 23 mai 2001 privind mandatul consilierilor-auditori în anumite proceduri în domeniul concurenței (JO L 162, 19.6.2001, p. 21).

(2) JO L 115, 21.4.2004, p. 1.

(3) În raportul său din 5 decembrie 2001, consilierul-auditor responsabil la acea dată a informat cu privire la procedura care a dus la adoptarea primei decizii (JO C 96, 21.4.2004, p. 39).

(4) Cauzele conexate T-109/02 et al., Bolloré și alții/Comisia, Rep., 2007, p. II-947.

(5) Cauzele conexate C-322/07 et al., Papierfabrik August Kohler și alții/Comisia, nepublicată încă în Repertoriu, punctele 34-48.

(6) Cauzele conexate C-238/99 P et al, Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia (PVC II), Rec., 2002, p. I-8375, punctele 61 și 62.

(7) Cauzele conexate C-238/99 P et al, Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia (PVC II), citată anterior, punctele 202-204; cauzele conexate T-305/94, Limburgse Vinyl Maatschappij și alții/Comisia, Rec., 1999, p. II-931, punctul 123; cauza T-57/01, Solvay/Comisia, 2009, nepublicată încă în Repertoriu, punctul 124.

(8) Cauza C-105/04, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Comisia, Rec., 2006, p. I-8725, punctele 42-43.