Raportul special Combaterea eutrofizării în 
Marea Baltică: sunt 
necesare acțiuni 
suplimentare care să fie 
mai eficaceRO 2016  nr. 03
CURTEA DE
CONTURI
EUROPEANĂ

CURTEA DE CONTURI EUROPEANĂ  
12, rue Alcide De Gasperi  
1615 Luxembourg  
LUXEMBOURG
Tel. +352 4398-1
E-mail: eca-info@eca.europa.eu  
Internet: http://eca.europa.eu
Twitter: @EUAuditorsECA  
YouTube: EUAuditorsECA
Numeroase alte informații despre Uniunea Europeană sunt disponibile pe internet pe serverul Europa (http://europa.eu).
Luxemburg: Oficiul pentru Publicații al Uniunii Europene, 2016
Print ISBN 978-92-872-4430-7 ISSN 1831-0966 doi:10.2865/104576 QJ-AB-16-005-RO-C
PDF ISBN 978-92-872-4411-6 ISSN 1977-5806 doi:10.2865/98981 QJ-AB-16-005-RO-N
EPUB ISBN 978-92-872-4369-0 ISSN 1977-5806 doi:10.2865/80327 QJ-AB-16-005-RO-E
© Uniunea Europeană, 2016
Reproducerea textului este autorizată cu condiția menționării sursei.
Combaterea eutrofizării în 
Marea Baltică: sunt 
necesare acțiuni 
suplimentare care să fie 
mai eficace
[prezentat în temeiul articolului 287 alineatul (4) al doilea 
paragraf TFUE]Raportul specialRO 2016  nr. 03
02
 Echipa de audit
Rapoartele speciale ale Curții de Conturi Europene prezintă rezultatele unor audituri de conformitate sau ale unor audi -
turi ale performanței care au ca obiect domenii specifice ale bugetului sau aspecte specifice legate de gestiune. Curtea 
selectează și concepe aceste sarcini de audit astfel încât impactul lor să fie maxim, luând în considerare riscurile existente 
la adresa performanței sau a conformității, nivelul de venituri sau de cheltuieli implicat, schimbările preconizate și intere -
sul existent în mediul politic și în rândul publicului larg.
Acest audit al performanței a fost efectuat de Camera de audit II – condusă de domnul Henri Grethen, membru al Curții 
de Conturi Europene –, cameră specializată pe domeniile de cheltuieli aferente politicilor structurale, transporturilor și 
energiei. Auditul a fost condus de domnul Ville Itälä, membru al Curții de Conturi Europene, beneficiind de sprijinul unei 
echipe formate din: Turo Hentilä, șef de cabinet; Outi Grönlund, atașat în cadrul cabinetului; Alain Vansilliette, manager 
principal; Maria del Carmen Jimenez, coordonatoare a echipei de audit; Krzysztof Zalega, Nils Odins, Zuzana Gullova, 
Tomasz Plebanowicz, Jean-François Hynderick și Vivi Niemenmaa, auditori.
De la stânga la dreapta:  T. Hentilä, V. Niemenmaa, A. Vansilliette, V. Itälä, M. d. C. Jimenez, T. Plebanowicz,  
K. Zalega, J.-F. Hynderick.

03
 Cuprins
Puncte
 Glosar și acronime
I-IX Sinteză
1-14  Introducere
1-5 Marea Baltică și eutrofizarea
6 -11  Instrumentele juridice ale UE pentru combaterea poluării cu nutrienți a apelor
12-14  Instrumentele bugetare aflate la dispoziția UE pentru combaterea poluării cu nutrienți a apei
15-17  Sfera și abordarea auditului
18 -112  Observații
18-41  Aplicarea de către statele membre a măsurii de reducere a aporturilor de nutrienți în Marea Baltică
23-25  Se înregistrează progrese limitate în ceea ce privește reducerea aporturilor de nutrienți în Marea Baltică
26-31  Planurile statelor membre de reducere a cantității de nutrienți nu sunt ambițioase și nu conțin indicatori 
adecvați
32-36  Statele membre vizitate iau în considerare doar parțial recomandările HELCOM în planurile sau în legislația 
lor
37-41  Fiabilitatea datelor de monitorizare a aporturilor de nutrienți din Marea Baltică nu este asigurată
42-69  Eficacitatea acțiunilor de reducere a poluării cu nutrienți proveniți din apele uzate urbane
46-54  Majoritatea statelor membre nu respectă încă Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale
55-57  Stațiile de epurare a apelor uzate cofinanțate de UE sunt eficace, dar sustenabilitatea lor nu este 
întotdeauna garantată
58-64  Urmărirea de către Comisie a măsurilor de punere în aplicare a directivei de către statele membre nu este 
suficient de promptă
65-69  Sprijinul acordat de UE Rusiei și Republicii Belarus poate avea un bun raport costuri-eficiență, dar sfera sa 
este limitată în comparație cu nevoile existente, iar implementarea proiectelor necesită un timp îndelungat
04 Cuprins 
70-102  Eficacitatea acțiunilor vizând reducerea poluării apei cu nutrienți proveniți din agricultură
75-83  Directiva privind nitrații nu este pusă în aplicare în mod eficace, în pofida monitorizării relativ satisfăcătoare 
asigurate de Comisie
84-90  Mecanismul de ecocondiționalitate contribuie la asigurarea respectării Directivei privind nitrații și a altor 
cerințe referitoare la fertilizare, dar nu este pe deplin eficace
91-102  Măsurile de dezvoltare rurală cofinanțate de UE în perioada 2007-2013 au avut un efect scăzut asupra 
reducerii poluării cu nutrienți a corpurilor de apă în statele membre vizitate
103-112  Valoarea adăugată a Strategiei UE pentru regiunea Mării Baltice în ceea ce privește reducerea 
aporturilor de nutrienți în Marea Baltică
105 O rețea de guvernanță complexă și o valoare adăugată care este dificil de evaluat
106-108  Proiectele emblematice contribuie la diseminarea de bune practici, dar impactul lor asupra reducerii 
cantității de nutrienți nu a fost demonstrat
109 -112  Programele operaționale ar trebui să țină seama în mai mare măsură de Strategia UE pentru regiunea Mării 
Baltice
113-128  Concluzii și recomandări
 Anexa I — Valori-țintă pentru reducerea aportului de nutrienți
 Anexa II — Evoluția, pe țări, a aporturilor de azot și de fosfor în Marea Baltică
 Anexa III — Plafoanele pentru aporturi atinse, pe subbazine
 Anexa IV —  Concentrația de nutrienți din efluentul stațiilor de epurare a apelor uzate din 
principalele orașe ale statelor membre ale UE din jurul Mării Baltice (2013)
 Anexa V  —  Proiecte emblematice și alte proiecte importante pentru punerea în aplicare 
a Strategiei UE pentru regiunea Mării Baltice (EUSBSR)
 Răspunsul Comisiei
05
 Glosar și acronime
Bazin hidrografic : Zonă în care toate scurgerile de apă converg, printr-o rețea de râuri, fluvii și, eventual, lacuri, 
către mare, în care se varsă printr-o singură gură de vărsare, un singur estuar sau o singură deltă. Districtul este 
partea bazinului hidrografic de pe teritoriul unui anumit stat membru.
BSAP : Planul de acțiune pentru Marea Baltică (a se vedea punctul 8).
Corp de apă : Parte distinctă și semnificativă a unei ape de suprafață. Aceasta include lacuri, rezervoare, râuri, fluvii, 
canale, corpuri de apă de tranziție și un segment din apele de coastă.
EUSBSR : Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice (a se vedea punctul 11).
HELCOM : Comisia de la Helsinki (a se vedea punctul 8).
Principiul „poluatorul plătește” : Un principiu prevăzut în Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene [articolul 
191 alineatul (2)]. În ceea ce privește apele uzate, acest principiu implică faptul că responsabilitatea de ordin 
financiar pentru poluarea cauzată revine celor care evacuează ape uzate (de exemplu, gospodăriile ar trebui să 
plătească contravaloarea serviciilor de epurare achitând tariful stabilit pentru ape uzate; stațiile de epurare a apelor 
uzate plătesc o taxă de poluare).
Program de măsuri : O parte a planului de management al bazinului hidrografic care indică măsurile care sunt 
necesare pentru ca diferitele corpuri de apă să atingă o stare bună, luând în considerare caracteristicile districtului 
hidrografic respectiv. Programe de măsuri similare trebuie pregătite pentru a restabili calitatea apelor marine.
Starea apei : Este expresia generală a stării unui corp de apă din apele interioare de suprafață, astfel cum este 
stabilită pe baza stării sale ecologice și chimice. Pentru apele marine, starea apei corespunde cu starea ecologică, 
care se bazează pe alte criterii decât starea apelor interioare de suprafață.
Surse de poluare : Există două tipuri principale de surse de poluare a apei:
Surse difuze, pentru care nu există un punct specific de evacuare; activitățile agricole și forestiere, precum și 
locuințele care nu sunt racordate la rețeaua de canalizare contribuie în cea mai mare măsură la acest tip.
Surse punctiforme, pentru care există un punct specific de evacuare; este vorba despre evacuări care provin de la 
stațiile de epurare a apelor uzate urbane, de la siturile industriale și de la fermele piscicole.
06
 Sinteză
I
Marea Baltică este mărginită de opt state membre ale UE (Danemarca, Estonia, Finlanda, Germania, Letonia, Litua -
nia, Polonia și Suedia) și de Rusia. Marea Baltică este una dintre cele mai poluate mări din lume. Astfel, combaterea 
eutrofizării este percepută ca o provocare majoră. Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin” din 2008 vizează 
atingerea unei stări ecologice bune a apelor marine ale UE până în 2020. În temeiul acestei directive, statele mem -
bre trebuie să coopereze în cadrul regiunii și al subregiunii din care fac parte cu scopul de a îndeplini obiectivele 
directivei, apelând, de exemplu, acolo unde este posibil și unde este indicat, la structurile deja existente în cadrul 
convențiilor privind mările regionale. În cazul Mării Baltice, convenția aplicabilă este Convenția de la Helsinki (regle -
mentată de Comisia de la Helsinki – HELCOM) și Planul său de acțiune pentru Marea Baltică, care impune țărilor 
semnatare reducerea încărcărilor cu nutrienți.
II
În 2009, Consiliul European a adoptat o strategie macroregională, și anume Strategia Uniunii Europene pentru regiu -
nea Mării Baltice, care vizează, în special, promovarea protecției mediului, inclusiv reducerea încărcărilor cu nutri -
enți, prin aplicarea unor soluții inovatoare și prin sporirea cooperării între țările limitrofe.
III
Principalele surse de încărcare cu nutrienți care cauzează eutrofizarea sunt agricultura și apele uzate urbane. În 
perioada 2007-2013, contribuția UE la proiectele de colectare și de epurare a apelor uzate în cele cinci state mem -
bre care mărginesc Marea Baltică și care beneficiază de sprijinul UE în acest domeniu a fost de 4,6 miliarde de euro. 
Măsurile de dezvoltare rurală, inclusiv protecția apei, în favoarea tuturor celor opt state membre de la Marea Baltică 
s-au ridicat la valoarea de 9,9 miliarde de euro.
IV
Auditul Curții răspunde la întrebarea dacă acțiunile UE au fost eficace în ceea ce privește acordarea de ajutor state -
lor membre pentru a reduce încărcările cu nutrienți din Marea Baltică. Concluzia generală este că aceste măsuri au 
permis realizarea unor progrese limitate în ceea ce privește reducerea cantității de nutrienți în Marea Baltică.
V
Planurile statelor membre pentru reducerea cantității de nutrienți avută în vedere de HELCOM se bazează pe planu -
rile lor de management al bazinelor hidrografice elaborate în temeiul Directivei-cadru privind apa. Aceste planuri 
nu sunt ambițioase întrucât se concentrează pe „măsuri de bază” pentru punerea în aplicare a directivelor UE în 
ceea ce privește activitățile specifice care cauzează poluarea cu nutrienți, în special apele uzate urbane și agricul -
tura. Se pune mai puțin accent pe măsurile de control al surselor difuze de nutrienți sau pe „măsurile suplimentare” 
prevăzute în Directiva-cadru privind apa. Măsurile sunt stabilite pe baza unor informații insuficiente. De asemenea, 
planurile nu conțin valori-țintă și indicatori adecvați pentru evaluarea realizărilor obținute în ceea ce privește redu -
cerea încărcărilor cu nutrienți în ape.
Sinteză 07
VI
Acțiunile având ca obiectiv reducerea încărcărilor cu nutrienți proveniți din aglomerările urbane au condus la 
diminuarea acestora. Mai multe aglomerări tratează apele uzate urbane la standarde mai înalte decât cele prevăzute 
în Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale. Cu toate acestea, în pofida finanțării semnificative din partea 
UE, punerea în aplicare a directivei este întârziată în statele membre care au aderat la UE în 2004. Mai mult, niciunul 
dintre statele membre de la Marea Baltică care trebuiau să se conformeze directivei până în 2012 nu respectă, de 
fapt, dispozițiile acesteia. Monitorizarea realizată de Comisie cu privire la punerea în aplicare a directivei de către 
statele membre nu a fost suficient de promptă. În Rusia și în Belarus, acțiunile UE cu privire la apele uzate urbane 
pot fi eficiente din punctul de vedere al costurilor, însă sfera lor este limitată în comparație cu nevoile existente, iar 
implementarea proiectelor necesită un timp îndelungat.
VII
Punerea în aplicare a Directivei privind nitrații de către statele membre cu deschidere la Marea Baltică nu este pe 
deplin eficace. Domeniile relevante nu sunt definite în mod corespunzător, iar cerințele stabilite de statele mem -
bre în programele lor de acțiune nu sunt suficient de stricte. În ceea ce privește condițiile legate de fertilizarea cu 
nutrienți, efectul disuasiv al mecanismului de ecocondiționalitate este insuficient, deoarece nivelul de neconformi -
tate rămâne ridicat. Chiar dacă toate planurile de management al bazinelor hidrografice includ măsuri suplimentare 
menite să soluționeze problema încărcărilor cu nutrienți proveniți din agricultură, acestea nu au fost orientate sufi -
cient spre zonele identificate ca având nevoie de ele. În plus, niciun stat membru nu a utilizat opțiunea, conferită de 
reglementările UE, de a atribui un caracter obligatoriu unora dintre aceste măsuri în vederea respectării lor de către 
fermele situate în zonele respective.
VIII
Strategia Uniunii Europene pentru regiunea Mării Baltice este de a spori importanța politică a stării ecologice 
a acestei mări, precum și a cooperării regionale, însă, până în prezent, este dificil să se evalueze care este valoarea sa 
adăugată în ceea ce privește reducerea aportului de nutrienți.
IX
Curtea formulează o serie de recomandări pentru îmbunătățirea eficacității acțiunilor de combatere a eutrofizării în 
Marea Baltică.
08
 Introducere
Marea Baltică și eutrofizarea
01 
Marea Baltică este una dintre cele mai poluate mări din lume, iar eutrofizarea este 
considerată ca fiind cea mai mare provocare cu care se confruntă aceasta1. Marea 
Baltică este mărginită de nouă țări: opt state membre ale UE (Danemarca, Germa -
nia, Estonia, Letonia, Lituania, Polonia, Finlanda și Suedia) și Rusia. Belarus este 
o altă țară de mari dimensiuni din cadrul bazinului hidrografic al Mării Baltice.
02 
Eutrofizarea este un proces care are loc atunci când o cantitate prea mare de 
nutrienți generați mai ales de activitatea umană, în special azot și fosfor, pătrund 
într-un corp de apă. Concentrațiile ridicate de nutrienți conduc la o proliferare 
intensă și potențial toxică a algelor (a se vedea imaginea 1 )1 Agenția Europeană de Mediu, 
Nutrients in transitional, coastal 
and marine waters (CSI 021)  
[„Nutrienții din apele de 
tranziție, costiere și marine 
(CSI 021)”]. Evaluare publicată 
în martie 2013.
Imaginea 1 – Apă marină eutrofică
Sursa:  HELCOM, fotografie realizată de Samuli Korpinen.
09 Introducere 
03 
Eutrofizarea poate reduce semnificativ utilitatea mării prin reducerea biodiversi -
tății, prin alterarea aspectului coastei și prin epuizarea stocurilor de pește. Cele 
mai afectate subbazine marine sunt Golful Finlandei, Golful Riga și zona centra -
lă cea mai adâncă a Mării Baltice, denumită Marea Baltică Centrală (a se vedea 
figura 1 ).Figura 1Eutrofizarea în Marea Baltică
Sursa:  HELCOM. What was the eutrophication status of the Baltic Sea in 2003-2007? („Care era starea 
Mării Baltice în ceea ce privește eutrofizarea în perioada 2003-2007?”) Pyhälä Minna, Frias Vega Ma -
nuel, Laamanen Maria, Fleming-Lehtinen Vivi, Nausch Günther și Norkko Alt (2010).
Swed enFinland
Russia
Norway
PolandBelarusLatvia
Lithuani a
GermanyEstonia
Denmark
HELCOM 2 010Eutrophication status
GOOD
BADGulf of Finland
Gulf of RigaGulf of Riga
Baltic Proper
10 Introducere 
04 
Principalele surse de nutrienți din mare sunt încărcările provenite din interiorul 
teritoriului transmise pe calea apei prin intermediul râurilor și al evacuărilor direc -
te de pe coastă. Încărcările transportate pe calea apei conțin 78 % din cantitatea 
totală de azot și 95 % din cantitatea totală de fosfor care se deversează în Marea 
Baltică2. Cele mai importante două surse de încărcări cu nutrienți transportați pe 
calea apei sunt: sursele difuze, în principal agricultura (45 % din cantitatea totală 
de azot și 45 % din cantitatea totală de fosfor), și sursele punctiforme, în princi -
pal apele uzate urbane (12 % din cantitatea totală de azot și 20 % din cantitatea 
totală de fosfor)3.
05 
Alte două provocări se adaugă din cauza schimbărilor climatice. În primul rând, 
se estimează că iernile mai scurte și mai umede vor duce la crearea unui strat 
de gheață și de zăpadă mai subțire și astfel, la un aflux mai mare al apelor din 
bazinele hidrografice ale râurilor. Acest lucru va avea ca rezultat încărcări tot 
mai mari cu nutrienți care pătrund în mare, ceea ce va agrava eutrofizarea4. În al 
doilea rând, temperaturile mai ridicate ale apelor mării vor oferi condiții mai bune 
pentru intensificarea înmulțirii algelor și, de asemenea, vor conduce la prelungi -
rea perioadei de creștere a acestora.
Instrumentele juridice ale UE pentru combaterea 
poluării cu nutrienți a apelor
06 
Calitatea apelor marine din UE este reglementată de Directiva-cadru „Strategia 
pentru mediul marin” din 20085, al cărei obiectiv este de a se asigura că apele 
marine ale UE ajung la o stare ecologică bună până în 2020. Directiva se află încă 
într-un stadiu incipient în ceea ce privește punerea ei în aplicare: până în octom -
brie 2012, statele membre trebuiau să comunice Comisiei modul în care determi -
nau „starea ecologică bună” pentru apele marine, pe baza descriptorilor propuși 
în directivă (unul dintre ei fiind eutrofizarea), o evaluare inițială a stării mediului 
lor marin, precum și obiectivele lor în materie de mediu și indicatorii aferenți.
07 
Punerea în aplicare a directivei ține de responsabilitatea statelor membre. Până 
la sfârșitul anului 2015, acestea trebuiau să elaboreze programe de măsuri care 
să vizeze atingerea unei stări ecologice bune. Aceste programe trebuie transmise 
Comisiei până în martie 2016. Ca un principiu general, statele membre ar trebui, 
în măsura posibilului, să adopte ca punct de pornire obiectivele și activitățile 
cuprinse în convențiile existente cu privire la mările regionale.2 HELCOM, ediția actualizată 
a Fifth Baltic Sea Pollution Load 
Compilation (PLC-5.5) — 2015 
(2010 data)  [„Cea de a cincea 
compilare a datelor privind 
nivelul de poluare al Mării 
Baltice (PLC-5.5) – 2015 (date 
din 2010)”].
3 HELCOM, Fifth Baltic Sea 
Pollution Load Compilation 
(PLC-5) — 201 1 (2006 data)  
[„Cea de a cincea compilare 
a datelor privind nivelul de 
poluare al Mării Baltice 
(PLC-5) – 2011 (date 
din 2006)”].
4 „Second Assessment of 
Climate Change for the Baltic 
Sea Basin” (Cea de a doua 
evaluare a schimbărilor 
climatice pentru bazinul Mării 
Baltice), echipa de autori ai 
BACC II, Regional Climate 
Studies , Editura Springer 
International Publishing, 2015.
5 Directiva 2008/56/CE 
a Parlamentului European și 
a Consiliului din 17 iunie 2008 
de instituire a unui cadru de 
acțiune comunitară în 
domeniul politicii privind 
mediul marin (JO L 164, 
25.6.2008, p. 19).
11 Introducere 
08 
În ceea ce privește Marea Baltică, o convenție regională a fost semnată în 1974: 
Convenția de la Helsinki pentru protecția mediului marin din zona Mării Baltice. 
Actualii semnatari sunt Danemarca, Estonia, Uniunea Europeană, Finlanda, Ger -
mania, Letonia, Lituania, Polonia, Rusia și Suedia. În 2007, Comisia de la Helsinki 
(HELCOM), care răspunde de această convenție, a propus Planul de acțiune pen -
tru Marea Baltică (BSAP) pentru a restabili starea ecologică bună a Mării Baltice 
până în 2021. Acest plan a fost adoptat de către semnatari.
09 
Pentru a atinge o stare ecologică bună a apelor marine este esențial ca apa 
fluviilor care se varsă în mări să aibă o bună calitate. Directiva-cadru privind apa 
din 20006 prevede un cadru pentru protecția apelor interioare, de tranziție și de 
coastă. Obiectivul acesteia este de a asigura o stare bună a apelor de suprafa -
ță și subterane până în 2015 sau, în anumite cazuri excepționale, până în 2021 
sau 2027. Statele membre au avut obligația, în primul rând, să elaboreze planuri 
de management al bazinelor hidrografice până în decembrie 2009, identificând 
corpurile de apă care prezintă riscul de a nu atinge obiectivul respectiv până 
în 2015 și specificând principalele presiuni care le afectează. În mod similar cu 
Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”, aceste planuri de management 
al bazinelor hidrografice includ un program de măsuri destinate să contribuie la 
atingerea obiectivelor Directivei-cadru privind apa.
10 
Aceste programe trebuie să includă cel puțin măsurile necesare pentru aplicarea 
integrală a directivelor deja existente care vizează conservarea calității apei, pre -
cum și măsurile care au devenit obligatorii în temeiul Directivei-cadru privind apa 
(în special măsurile de control al surselor difuze de poluare)7. Printre directivele 
deja existente se numără în special:
– Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale din 19918 referitoare la 
colectarea și tratarea apelor uzate provenite din aglomerări;
– Directiva privind nitrații din 19919 referitoare la adoptarea de măsuri pentru 
a se asigura faptul că fermierii din zonele agricole care cauzează sau riscă să 
cauzeze poluarea cu nitrați a apei (denumite „zone vulnerabile la nitrați”) res -
pectă cerințele minime în materie de utilizare a îngrășămintelor care conțin 
azot.
11 
În fine, Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice (EUSBSR) a fost adoptată de 
către Consiliul European în 2009. Această strategie definește o serie de obiective 
grupate în cadrul a trei teme: „Salvarea mării”, „Conectarea regiunii” și „Creșterea 
prosperității”. Unul dintre obiectivele secundare ale temei „Salvarea mării”, intitu -
lat „Apă curată în Marea Baltică”, a preluat valorile-țintă prevăzute în Planul de ac -
țiune pentru Marea Baltică în ceea ce privește reducerea aporturilor de nutrienți. 
Acțiunea UE este concepută să promoveze cooperarea între țările învecinate, 
state membre ale UE și țări terțe deopotrivă.6 Directiva 2000/60/CE 
a Parlamentului European și 
a Consiliului din 23 octombrie 
2000 de stabilire a unui cadru 
de politică comunitară în 
domeniul apei (JO L 327, 
22.12.2000, p. 1).
7 Articolul 11 alineatul (3) 
litera (h) din Directiva-cadru 
privind apa.
8 Directiva 91/271/CEE 
a Consiliului din 21 mai 1991 
privind tratarea apelor urbane 
reziduale (JO L 135, 30.5.1991, 
p. 40).
9 Directiva 91/676/CEE 
a Consiliului din 12 
decembrie 1991 privind 
protecția apelor împotriva 
poluării cu nitrați proveniți din 
surse agricole (JO L 375, 
31.12.1991, p. 1).
12 Introducere 
Instrumentele bugetare aflate la dispoziția UE pentru 
combaterea poluării cu nutrienți a apei
12 
Fondul european de dezvoltare regională și Fondul de coeziune din cadrul politi -
cii de coeziune10 pot fi utilizate pentru cofinanțarea proiectelor de infrastructură 
în domeniul apelor uzate, ca parte a programelor operaționale ale statelor mem -
bre. Contribuția totală a UE pentru proiectele privind colectarea și tratarea apelor 
uzate în statele membre care mărginesc Marea Baltică11 a fost de 4,6 miliarde de 
euro în perioada 2007-2013: 3,4 miliarde de euro pentru Polonia, 0,6 miliarde de 
euro pentru Letonia, 0,4 miliarde de euro pentru Lituania, 0,2 miliarde de euro 
pentru Estonia și 0,04 miliarde de euro pentru Germania.
13 
Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală12 poate fi folosit pentru a finan -
ța o serie de măsuri în cadrul programelor din domeniul dezvoltării rurale care 
pot avea un impact direct sau indirect asupra calității apei (în special măsuri re -
feritoare la „îmbunătățirea mediului și a spațiului rural”13). În perioada 2007-2013, 
pentru acest tip de măsuri a fost alocată o sumă de 9,9 miliarde de euro tuturor 
celor opt state membre de pe coasta Mării Baltice14. Suma care a fost destinată în 
mod special soluționării problemei privind protecția apei nu este disponibilă.
14 
În ceea ce privește țările din afara UE, politica europeană de vecinătate oferă 
Rusiei și Belarusului o serie de posibilități de cooperare în domeniul mediu -
lui. Acestea includ componenta nenucleară din Parteneriatul de mediu pentru 
Dimensiunea Nordică, la care UE a contribuit până în prezent cu 44 de milioane 
de euro, asistența bilaterală/regională și cooperarea transfrontalieră, la care UE 
a contribuit cu 14,5 milioane de euro, respectiv cu 3,5 milioane de euro în cursul 
perioadei 2003-201315.10 Regulamentul (CE) 
nr. 1083/2006 al Consiliului din 
11 iulie 2006 de stabilire 
a anumitor dispoziții generale 
privind Fondul european de 
dezvoltare regională, Fondul 
social european și Fondul de 
coeziune și de abrogare 
a Regulamentului (CE) nr. 
1260/1999 (JO L 210, 31.7.2006, 
p. 25) și Regulamentul (UE) nr. 
1303/2013 al Parlamentului 
European și al Consiliului din 
17 decembrie 2013 de stabilire 
a unor dispoziții comune 
privind Fondul european de 
dezvoltare regională, Fondul 
social european, Fondul de 
coeziune, Fondul european 
agricol pentru dezvoltare 
rurală și Fondul european 
pentru pescuit și afaceri 
maritime, precum și de 
stabilire a unor dispoziții 
generale privind Fondul 
european de dezvoltare 
regională, Fondul social 
european, Fondul de coeziune 
și Fondul european pentru 
pescuit și afaceri maritime și 
de abrogare a Regulamentului 
(CE) nr. 1083/2006 al 
Consiliului (JO L 347, 
20.12.2013, p. 320).
11 Pentru cele patru state 
membre care au aderat la UE 
în 2004 și pentru landul 
german din bazinul 
hidrografic al Mării Baltice. 
Celelalte trei state membre de 
pe coasta Mării Baltice 
(Danemarca, Finlanda și 
Suedia) nu au primit fonduri 
din partea UE pentru proiecte 
conexe privind apele uzate.
12 Regulamentul (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european 
agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) (JO L 277, 21.10.2005, p. 1) și Regulamentul (UE) nr. 1305/2013 al Parlamentului European și al Consiliului 
din 17 decembrie 2013 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală (FEADR) și de 
abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 487).
13 Axa 2 a programelor de dezvoltare rurală pe perioada 2007-2013. În cadrul acestei axe, principalele aspecte care trebuie luate în considerare 
includ biodiversitatea, gestionarea siturilor Natura 2000, acțiunile legate de Directiva-cadru privind apa, protecția apelor și a solului și atenuarea 
efectelor schimbărilor climatice.
14 Polonia (4,4 miliarde de euro), Finlanda (1,5 miliarde de euro), Suedia (1,3 miliarde de euro), Germania (1,1 miliarde de euro), Lituania (0,6 miliarde 
de euro), Letonia (0,4 miliarde de euro), Danemarca (0,3 miliarde de euro) și Estonia (0,3 miliarde de euro).
15 Sursa: Curtea de Conturi Europeană. Sume din fonduri UE alocate Rusiei și Belarusului prin Programul de asistență tehnică pentru Comunitatea 
Statelor Independente (TACIS) și prin Instrumentul european de vecinătate și parteneriat (IEVP) până la sfârșitul anului 2013.
13
 Sfera și abordarea auditului
15 
În cadrul acestui audit, Curtea a examinat în ce măsură au fost reduse încărcările 
cu nutrienți în Marea Baltică și a evaluat eficacitatea acțiunilor UE puse în aplicare 
de statele membre pentru a realiza reducerea cantității de nutrienți. Au fost adre -
sate următoarele întrebări de audit:
(a) Au reușit statele membre, în general, să reducă aporturile de nutrienți în 
Marea Baltică?
(b) Au fost eficace acțiunile UE privind apele uzate urbane în ceea ce privește 
reducerea poluării cu nutrienți în Marea Baltică?
(c) Au fost eficace acțiunile UE privind agricultura în ceea ce privește reducerea 
poluării cu nutrienți în Marea Baltică?
(d) A adus Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice o valoare adăugată în ceea 
ce privește acțiunile existente pentru reducerea aporturilor de nutrienți în 
Marea Baltică?
16 
Răspunsul la aceste întrebări s-a bazat pe dovezile colectate prin mijloacele enu -
merate mai jos:
– acțiunile UE de reducere a poluării cauzate de agricultură au fost examinate 
în Finlanda, Letonia și Polonia, în timp ce acțiunile UE de reducere a poluării 
provenite din apele uzate urbane au fost examinate numai în Letonia și Polonia 
(în special, trei stații de epurare în Letonia și șapte în Polonia), întrucât Finlanda 
nu a primit fonduri europene în acest scop (a se vedea nota de subsol 11). Spri -
jinul oferit de UE pentru proiecte referitoare la apele uzate din Rusia și Belarus 
a făcut obiectul unei examinări pe baza documentelor deținute de Comisie;
– s-au examinat date privind performanța referitoare la alte 18 stații de epurare 
a apelor uzate urbane din principalele orașe din bazinul hidrografic al Mării 
Baltice;
– s-au trimis chestionare celor cinci state membre riverane Mării Baltice care nu 
au fost vizitate (Danemarca, Germania, Estonia, Lituania și Suedia), pe tema 
planurilor pe care acestea le-au elaborat pentru atingerea valorilor-țintă sta -
bilite de HELCOM în ceea ce privește reducerea cantității de nutrienți;
– s-au analizat documente și s-au realizat interviuri cu personalul Comisiei, cu 
secretariatul HELCOM și cu experți din cadrul Institutului Baltic Nest16;
– s-au realizat interviuri cu reprezentanți ai Oficiului de Audit din Estonia, care 
au realizat un audit similar în Estonia.
17 
Criteriile utilizate de Curte pentru a răspunde la întrebări au fost elaborate pe 
baza legislației, a orientărilor Comisiei și a acordurilor HELCOM, precum și a au -
diturilor anterioare efectuate de Curte în domeniul protecției apelor17. Aceste 
criterii sunt explicate în detaliu în diferitele secțiuni ale prezentului raport.16 Institutul Baltic Nest este 
o alianță internațională în 
materie de cercetare încheiată 
între Centrul pentru Marea 
Baltică al Universității din 
Stockholm, Agenția suedeză 
pentru gestionarea apelor și 
a mediului marin, 
Universitatea din Aarhus și 
Institutul Finlandez de Mediu. 
Institutul combină 
competențele din cadrul 
tuturor disciplinelor relevante 
pentru gestionarea 
ecosistemului marin. 
Produsele sale sunt elaborate 
în special în colaborare cu 
HELCOM.
17 În special: Raportul special 
nr. 3/2009 „Eficacitatea 
cheltuielilor efectuate în 
cadrul măsurilor structurale în 
domeniul tratării apelor 
reziduale pentru perioadele 
de programare 1994-1999 și 
2000-2006”, Raportul special 
nr. 4/2014 „Integrarea în PAC 
a obiectivelor politicii UE în 
domeniul apei – un succes 
parțial”, Raportul special nr. 
2/2015 „Fondurile acordate de 
UE pentru stațiile de epurare 
a apelor uzate urbane din 
bazinul hidrografic al Dunării: 
sunt necesare eforturi 
suplimentare pentru a ajuta 
statele membre să 
îndeplinească obiectivele 
politicii UE în domeniul apelor 
uzate” și Raportul special 
nr. 23/2015 „Calitatea apei în 
bazinul hidrografic al Dunării: 
s-au realizat progrese în ceea 
ce privește punerea în aplicare 
a Directivei-cadru privind apa, 
dar acestea sunt încă 
insuficiente”  
(http://eca.europa.eu ).
14
 Observații
18 Documentul de lucru 
SWD(2014) 49 final din 
20 februarie 2014 care 
însoțește raportul Comisiei 
către Consiliu și Parlamentul 
European intitulat „Prima 
etapă de punere în aplicare 
a Directivei-cadru «Strategia 
pentru mediul marin» 
(2008/56/CE) – Evaluarea și 
orientările Comisiei Europene”.
19 Modelul SANBALT conceput în 
cadrul Programului de 
cercetare MARE în Suedia 
(profesorul Wulff et al.  de la 
Institutul Baltic Nest, 2007).
20 Declarația adoptată în urma 
reuniunii ministeriale 
a HELCOM, Copenhaga, 
octombrie 2013.
21 Țările nesemnatare care 
contribuie în mod semnificativ 
la aporturile de nutrienți în 
Marea Baltică sunt: Belarus, 
Republica Cehă și Ucraina. 
Reducerile care se estimează 
a fi aplicate de aceste țări sunt 
derivate din Protocolul de la 
Göteborg.Aplicarea de către statele membre a măsurii de 
reducere a aporturilor de nutrienți în Marea Baltică
18 
În conformitate cu Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”, statele mem -
bre trebuie să elaboreze un program de măsuri până în decembrie 2015. În cadrul 
evaluării realizate de Comisie a rapoartelor elaborate de statele membre cu des -
chidere la Marea Baltică18, s-a ajuns la concluzia că numai unul dintre ele (Finlan -
da) a stabilit valori-țintă cuantificate în ceea ce privește încărcările cu nutrienți, 
care reprezintă cauza principală a eutrofizării (a se vedea punctul 6). În lipsa unor 
astfel de valori-țintă, Comisia consideră că utilizarea valorilor-țintă din cadrul 
Planului de acțiune pentru Marea Baltică al HELCOM reprezintă o bună practică (a 
se vedea punctele 7 și 8). Curtea a examinat stadiul actual de punere în aplicare 
a acestei convenții, întrucât ea poate servi drept bază pentru elaborarea viitoare -
lor programe de măsuri.
19 
În 2007, țările semnatare din cadrul HELCOM au convenit cu privire la două instru -
mente principale pentru combaterea eutrofizării:
– BSAP , care include un program de reducere a cantității de nutrienți în cadrul 
căruia sunt stabilite valori-țintă de reducere pentru fiecare țară, definite la 
nivel de subbazin în funcție de aporturile sale medii din perioada de refe -
rință 1997-2003. Fiecărei țări i s-a solicitat să își elaboreze propriul plan de 
reducere a cantității de nutrienți până la sfârșitul anului 2009, în vederea 
atingerii până în 2021 a valorilor-țintă care îi fuseseră stabilite. Cifrele, care 
erau considerate provizorii, au fost stabilite pe baza unui model științific19;
– implementarea practicilor recomandate de HELCOM în vederea protejării 
apelor împotriva poluării cauzate de diverse activități, inclusiv colectarea și 
tratarea apelor uzate, utilizarea fosfaților în detergenți, precum și utilizarea 
îngrășămintelor în agricultură.
20 
În 2013, programul de reducere a cantității de nutrienți din cadrul BSAP a fost 
revizuit pe baza unui nou set de date mai complet, precum și a unei abordări ba -
zate pe un model îmbunătățit20. Țările semnatare au convenit să reducă aportul 
anual de azot în mare cu 13 % (118 134 de tone/an) și aportul de fosfor cu 41 % 
(15 178 de tone/an), comparativ cu aporturile din perioada de referință (910 344 
de tone/an, respectiv 36 894 de tone/an). Țările semnatare au convenit să con -
tribuie la realizarea acestui obiectiv prin reducerea propriilor aporturi anuale de 
azot și de fosfor cu 89 260 de tone/an, respectiv cu 14 374 de tone/an, aporturi 
defalcate pe subbazin, în timp ce reducerile încă necesare vor fi realizate în prin -
cipal de transportul maritim și de țările nesemnatare21.
15 Observații 
22 Declarația adoptată în urma 
reuniunii ministeriale 
a HELCOM din 2013, Summary 
report on the development of 
revised Maximum Allowable 
Inputs and updated Country 
Allocated Reduction Targets of 
BSAP  („Raport de sinteză 
privind evoluția situației după 
revizuirea aporturilor maxime 
admisibile și actualizarea 
valorilor-țintă de reducere 
alocate pe țară în cadrul 
BA SP.” )
23 Date prezentate în cadrul celei 
de a 48-a reuniuni a șefilor de 
delegație din cadrul HELCOM 
10.6.2015-11.6.2015, Tallinn. 
Administratorul de date 
consideră că datele privind 
aporturile de nutrienți din 
2012 sunt incerte (valoare de 
testare).21 
Amploarea eforturilor solicitate diferitelor țări depinde în mare măsură de locația 
acestora (dacă sunt situate pe marginea unor subbazine ale Mării Baltice care 
sunt mai mult sau mai puțin afectate de eutrofizare) și de reducerile realizate în 
trecut22. Aceasta înseamnă că reducerile solicitate Danemarcei, Finlandei și Suedi -
ei au fost limitate și puternic concentrate în subbazinele cu cea mai mare nevoie 
de reduceri, în timp ce Lituaniei, Poloniei și Rusiei li s-au solicitat reduceri semnifi -
cative (a se vedea anexa I ).
22 
Curtea a examinat dacă statele membre:
– au înregistrat progrese în ceea ce privește reducerea evacuărilor de nutrienți 
în Marea Baltică;
– au adoptat planuri adecvate de reducere a cantității de nutrienți cu indicatori 
aferenți pentru monitorizarea realizării lor;
– au aplicat recomandările HELCOM în ceea ce privește reducerea cantității de 
nutrienți;
– au pregătit date de monitorizare fiabile.
Se înregistrează progrese limitate în ceea ce privește 
reducerea aporturilor de nutrienți în Marea Baltică
23 
Datele recente privind aporturile anuale totale în Marea Baltică în cursul perioa -
dei 1995-201223 indică existența unei tendințe descendente a aporturilor de azot 
(9 %) și de fosfor (14 %). În figurile 2  și 3 este prezentată o comparație între apor -
turile de azot și de fosfor în 2012 și aporturile din perioada de referință pentru 
fiecare țară. În trei țări este semnalată o tendință descendentă în ceea ce privește 
ambii nutrienți (Danemarca, Polonia și Suedia), în timp ce în două țări aporturile 
ambelor tipuri de nutrienți au crescut (Letonia și Rusia). Pentru celelalte țări, 
a fost observată o tendință descendentă doar pentru unul dintre nutrienți. Date 
detaliate sunt prezentate în anexa II .
16 Observații Figura 2 Figura 3Comparație între aporturile de azot din perioada de 
referință și din 2012
Comparație între aporturile de fosfor din perioada de 
referință și din 2012
Sursa: Curtea de Conturi Europeană pe baza datelor prezentate în cadrul celei de a 48-a reuniuni 
a șefilor de delegație din cadrul HELCOM, 10.6.2015-11.6.2015, Tallinn.050100150200250
DE DK EE FI LT LV PL RU SEîn mii de tone
Aporturi 2012 Aporturi 1997-2003 (perioada de referin/uni021Bă)
02468101214
DE DK EE FI LT LV PL RU SEîn mii de tone
Aporturi 2012 Aporturi 1997-2003 (perioada de referin/uni021Bă)
17 Observații 
24 HELCOM, Fifth Baltic Sea 
Pollution Load Compilation 
(PLC-5)  — 2011  [„Cea de 
a cincea compilare a datelor 
privind nivelul de poluare al 
Mării Baltice (PLC-5) – 2011.”]
25 COM(2013) 683 final din 
4 octombrie 2013, Raport al 
Comisiei către Consiliu și 
Parlamentul European cu 
privire la punerea în aplicare 
a Directivei 91/676/CEE 
a Consiliului privind protecția 
apelor împotriva poluării cu 
nitrați proveniți din surse 
agricole, întocmit pe baza 
rapoartelor statelor membre 
pentru perioada 2008-2011.
26 Conținutul de nutrienți din 
terenurile agricole a scăzut în 
toate state membre de la 
Marea Baltică, excepție făcând 
Germania și Polonia. 
Concentrația de nitrați din apa 
de suprafață a scăzut sau este 
stabilă în toate statele 
membre de la Marea Baltică, 
excepție făcând Letonia, deși 
date mai recente semnalează 
o scădere și în acest stat 
membru.
27 Programul național de 
implementare a Planului de 
acțiune pentru Marea Baltică 
a fost elaborat de către 
Inspectoratul Principal pentru 
Protecția Mediului în 2010 și 
actualizat în 2013, dar nu a fost 
încă adoptat de guvernul 
polonez.24 
Cu toate acestea, datele HELCOM din 2012 arată că niciuna dintre țările semnatare 
nu a realizat până în prezent reducerile solicitate în toate subbazinele maritime 
afectate în mod special de eutrofizare (Marea Baltică Centrală, Golful Finlandei 
și Golful Riga), în timp ce o parte din reducerile de aporturi de nutrienți pe care 
le-au realizat privesc subbazine pentru care nu au fost solicitate reduceri (Strâm -
torile Danemarcei și Marea Botnic) (a se vedea anexa III ).
25 
Potrivit ultimei analize a HELCOM, a fost observată o tendință descendentă în 
ceea ce privește cantitățile de azot și de fosfor provenite din sursele de poluare 
punctiforme, în timp ce aporturile de azot și de fosfor provenite din activități 
agricole fie au rămas stabile, fie au crescut în perioada 1994-200824. Potrivit 
unor informații mai recente prezentate Parlamentului European și Consiliului în 
ultimul raport cu privire la punerea în aplicare a Directivei privind nitrații (peri -
oada 2008-2011)25, s-a înregistrat o reducere a cantității de nutrienți în terenurile 
agricole și o ușoară reducere a concentrației de nitrați în apele de suprafață26. Cu 
toate acestea, se pare că această îmbunătățire nu a avut încă o influență asupra 
eutrofizării apelor de coastă și nu a condus până în prezent la o reducere a apor -
turilor de nutrienți în Marea Baltică. Ar trebui precizat faptul că, uneori, sunt 
necesari mai mulți ani pentru ca o diminuare a nutrienților în soluri să aibă ca 
rezultat o scădere a aportului de nutrienți în mare.
Planurile statelor membre de reducere a cantității de 
nutrienți nu sunt ambițioase și nu conțin indicatori adecvați
26 
În toate cele trei state membre vizitate, planul de reducere a cantității de nutri -
enți consta într-un document de politică de nivel înalt care nu stabilea valori-țin -
tă cuantificate privind reducerea cantității de nutrienți, defalcate pe tip de sursă 
de poluare, pe activitate și pe zonă geografică. Celelalte cinci state membre au 
adoptat planuri similare de reducere a cantității de nutrienți. Polonia a exprimat 
rezerve cu privire la valorile-țintă privind reducerea cantității de nutrienți care îi 
fuseseră stabilite și nu a adoptat încă în mod oficial un plan specific27.
27 
În cadrul planurilor lor de management al bazinelor hidrografice, toate statele 
membre de la Marea Baltică se bazează pe programul de măsuri prevăzut de Di -
rectiva-cadru privind apa ca fiind principalul instrument de planificare în vederea 
atingerii valorilor-țintă stabilite de HELCOM în materie de reducere a cantității 
de nutrienți. Într-adevăr, pentru ca apele interioare să ajungă la o stare bună, în 
conformitate cu Directiva-cadru privind apa, este nevoie de reduceri semnifica -
tive ale încărcărilor cu nutrienți în râurile care se varsă în Marea Baltică, contribu -
ind astfel la realizarea valorilor-țintă stabilite de HELCOM în materie de reducere 
a cantității de nutrienți.
18 Observații 
28 
Pentru unele state membre, simpla obținere a stării bune, astfel cum prevede 
Directiva-cadru privind apa, nu este suficientă pentru a atinge valorile-țintă sta -
bilite de HELCOM în ceea ce privește fosforul. În cazul Poloniei, potrivit experților 
și autorităților de mediu poloneze28, pentru a atinge valorile-țintă stabilite de 
HELCOM, se impune reducerea concentrației de fosfor din apele râurilor Oder și 
Vistula la 0,07-0,08 mg/l, ceea ce reprezintă aproximativ nivelul natural, aceasta 
însemnând că nicio cantitate de fosfor nu poate fi evacuată în râuri. Potrivit auto -
rităților naționale, această analiză se aplică, de asemenea, Germaniei și Lituaniei. 
Prin urmare, vor fi necesare eforturi suplimentare pentru a reduce cantitățile de 
fosfor din mare în conformitate cu țintele stabilite de HELCOM.
29 
În ceea ce privește încărcările cu nutrienți, planurile de management al bazinelor 
hidrografice din 2009 și programele de măsuri aferente29 examinate de Curte 
includ, în principal, măsuri de bază pentru punerea în aplicare a directivelor 
specifice ale UE în cazul în care acestea nu au fost încă puse pe deplin în aplicare. 
La data adoptării planurilor lor de management al bazinelor hidrografice, Estonia, 
Letonia și Polonia nu puseseră încă pe deplin în aplicare Directiva privind trata -
rea apelor urbane reziduale [aceste state beneficiau de o perioadă tranzitorie (a 
se vedea punctul 44)]. Aceste planuri de management al bazinelor hidrografice 
includ, de asemenea, măsuri de control al poluării difuze (a se vedea punctul 10), 
care fuseseră însă deja introduse înainte de adoptarea planurilor. Nu în ultimul 
rând, acestea includ, de asemenea, măsuri suplimentare – majoritatea dintre ele 
urmând să fie cofinanțate din bugetul UE – care depășesc cerințele acestor direc -
tive, dar care vizează aproape exclusiv agricultura.
30 
Aceste planuri de management al bazinelor hidrografice prezentau o serie de 
deficiențe:
– identificarea incompletă a surselor de poluare și clasificarea stării apei; în spe -
cial, cuantificarea insuficientă a aporturilor de nutrienți la nivelul corpurilor 
de apă sau al subbazinelor râurilor. Aceasta înseamnă că planurile nu repre -
zintă o bază satisfăcătoare pentru stabilirea obiectivelor și pentru direcționa -
rea măsurilor;
– lipsa definirii în mod sistematic a unor măsuri de remediere la nivel de corp 
de apă sau de subbazin, lipsa unor valori-țintă specifice privind realizările 
pentru diverse măsuri (număr de hectare unde se aplică măsura), precum și 
lipsa defalcărilor cu privire la costurile totale estimate la nivelul măsurilor 
individuale. Aceste date sunt necesare pentru a garanta eficacitatea măsurilor 
din punctul de vedere al costurilor în ceea ce privește reducerea aporturilor 
de nutrienți în Marea Baltică și gestionarea resurselor financiare, în special 
a finanțării din partea UE;
– lipsa unor valori-țintă și a unor indicatori în ceea ce privește reducerea canti -
tății de nutrienți estimată în urma luării diferitelor măsuri, în funcție de tipul 
de sursă de poluare, de sectorul de activitate și de zona geografică, adică 
bazine, subbazine și corpuri de apă30.
Comisia31 și Curtea32 au evidențiat deja deficiențe similare în cadrul altor planuri de 
management al bazinelor hidrografice.28 Râurile Oder și Vistula fac 
parte din bazinul hidrografic al 
Mării Baltice și bazinele lor 
hidrografice reprezintă 
aproximativ 93 % din teritoriul 
Poloniei. Avizul experților este 
rezultatul unui studiu realizat 
în 2012 la cererea 
Inspectoratului Principal 
pentru Protecția Mediului, 
„Verificarea pragurilor pentru 
evaluarea stării ecologice 
a râurilor și a lacurilor în ceea 
ce privește elementele 
fizico-chimice, luând în 
considerare condițiile specifice 
pentru anumite tipuri de apă”, 
p. 180 (Garcia et al. , 2012).
29 Kymijoki-Suomenlahti, 
Districtul hidrografic din 
partea de vest (Finlanda), 
Daugava, Lielupe, Venta și 
Gauja (Letonia) și Vistula și 
Oder (Polonia), ale căror ape se 
varsă în subbazinele marine 
din Golful Finlandei, Golful 
Riga și Marea Baltică Centrală.
30 În Danemarca, într-unul din 
landurile din Germania de la 
Marea Baltică și în cadrul unui 
plan de management al 
bazinului hidrografic din 
Finlanda au fost definite 
valori-țintă și indicatori în 
vederea reducerii cantității de 
nutrienți. În Letonia, toate 
planurile de management al 
bazinelor hidrografice indică 
reducerea estimată a cantității 
de nutrienți din apele uzate 
urbane.
31 Documentul SWD(2012) 379 
final din 14  noiembrie  2012 
care însoțește Raportul 
Comisiei către Parlamentul 
European și Consiliu cu privire 
la punerea în aplicare 
a Directivei-cadru privind apa 
(2000/60/CE) – Planurile de 
management al bazinelor 
hidrografice.
32 Raportul special nr. 4/2014 și 
Raportul special nr. 23/2015 
ale Curții.
19 Observații 
31 
Curtea a constatat de asemenea că, deși statele membre au obligația de a-și 
evalua progresele înregistrate în vederea respectării Directivei-cadru privind apa 
pe baza procentului de corpuri de apă cu o stare bună din fiecare bazin hidrogra -
fic, ele nu sunt obligate să stabilească valori-țintă subiacente, precum reducerea 
încărcărilor cu nutrienți (sau alte valori-țintă care nu sunt relevante pentru acest 
audit, cum ar fi reducerea încărcării cu poluanți specifici). Prin urmare, nu poate fi 
evaluată contribuția pe care o au măsurile din cadrul planurilor de management 
al bazinelor hidrografice în ceea ce privește reducerea cantității de nutrienți din 
Marea Baltică.
Statele membre vizitate iau în considerare doar parțial 
recomandările HELCOM în planurile sau în legislația lor
32 
În ceea ce privește tratarea apelor uzate urbane, HELCOM a formulat recomandări 
pentru țările semnatare care depășesc cerințele din directivele UE. În caseta 1  
sunt prezentate cele mai importante recomandări.
Recomandările HELCOM în domeniul tratării apelor uzate care depășesc cerințele 
din directivele UE
28E/5  (din 2007) propune bune practici pentru:
 οdezvoltarea și întreținerea sistemelor de canalizare; și
 οtratarea fosforului din apele uzate urbane în funcție de dimensiunea stației, de exemplu, recomandându-se 
o cantitate maximă de 0,5 mg/l în efluentul evacuat de stațiile de epurare a apelor uzate dintr-o aglomera -
re al cărei e.l. este mai mare de 10 000, în timp ce standardul prevăzut în Directiva privind tratarea apelor 
urbane reziduale este de 1 mg/l.
28E/7  (din 2007) propune introducerea treptată de către țările semnatare, în conformitate cu calendarele lor 
naționale, a unor standarde pentru utilizarea polifosfaților în detergenți. Țările semnatare ar trebui:
 οsă limiteze conținutul total de fosfor din detergenții de rufe;
 οsă analizeze posibilitatea înlocuirii polifosfaților din detergenții de vase.Caseta 1
20 Observații 
33 
Niciunul dintre cele trei state membre vizitate nu a integrat aceste recomandări 
ale HELCOM în legislația sa. În special, niciunul dintre ele nu a introdus limite obli -
gatorii pentru conținutul de fosfor din detergenții de rufe înainte de data aplica -
bilă tuturor statelor membre (30 iunie 2013)33. Niciunul dintre ele nu a aplicat încă 
limite pentru detergenții de vase (recomandarea 28E/7).
34 
În Finlanda, limitele pentru fosfor în stațiile de epurare a apelor uzate se aplică la 
scară largă printr-un sistem de autorizații de mediu. În funcție de condiția ecolo -
gică a corpului de apă receptor, aceste autorizații pot fi mai stricte decât o cere 
Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale în ceea ce privește concentra -
țiile de azot și de fosfor din efluentul provenit de la stațiile de epurare a apelor 
uzate, depășind chiar recomandarea HELCOM34. În Letonia și în Polonia, recoman -
darea HELCOM nu este inclusă în autorizațiile de mediu pentru operatorii stațiilor 
de epurare. Cu toate acestea, în timpul auditului, s-a constatat că în ambele țări 
există stații care aplică recomandările HELCOM (una din trei în Letonia și patru din 
șapte în Polonia).
35 
În ceea ce privește agricultura, HELCOM a recomandat ca, în cazul terenurilor 
agricole, să se aplice o limită de 25 kg/ha/an de fosfor provenit din gunoiul de 
grajd (recomandarea 28E/4 a HELCOM din 2007). Cu toate acestea, în niciunul 
dintre statele membre vizitate, nici legislația, nici cerințele minime pentru în -
grășăminte și pesticide35 din cadrul anumitor măsuri de dezvoltare rurală și nici 
măsurile de control al poluării difuze specificate în planurile de management al 
bazinelor hidrografice nu impun o astfel de limită cu privire la utilizarea fos -
forului în îngrășăminte (a se vedea punctul 29). Printre celelalte state membre 
din zona Mării Baltice, doar Estonia, Suedia și Germania au introdus norme care 
limitează utilizarea fosforului în îngrășăminte, însă acestea nu sunt la fel de stricte 
precum cele recomandate de HELCOM36.33 Regulamentul (CE) 
nr. 648/2004, astfel cum a fost 
modificat prin Regulamentul 
(UE) nr. 259/2012 al 
Parlamentului European și al 
Consiliului din 14 martie 2012 
de modificare 
a Regulamentului (CE) 
nr. 648/2004 în ceea ce 
privește utilizarea fosfaților și 
a altor compuși ai fosforului în 
detergenții de rufe destinați 
consumatorilor și în 
detergenții pentru mașini 
automate de spălat vase 
destinați consumatorilor 
(JO L 94, 30.3.2012, p. 16).
34 Toate autorizațiile de mediu 
ale stațiilor de epurare emise 
în 2014 pentru aglomerările al 
căror e.l. se situează între 160 
și 16 900 din sudul și 
sud-vestul Finlandei stabilesc 
limite pentru fosfor cel puțin la 
fel de stricte precum cele din 
cadrul recomandării 28E/5 
a HELCOM.
35 Cerințele identificate în 
programele de dezvoltare 
rurală care trebuie respectate 
(în plus față de standardele 
obligatorii privind 
ecocondiționalitatea) de către 
fermierii care beneficiază de 
plăți de agromediu.
36 F. Amery (ILVO) și O. F. 
Schoumans (Alterra 
Wageningen UR), Agricultural 
Phosphorus legislation in 
Europe (Legislația din Europa 
privind fosforul în agricultură), 
aprilie 2014.
21 Observații 
36 
Cele trei state membre vizitate justifică neaplicarea recomandării respective 
susținând fie că solurile lor sunt sărace în fosfor, fie că aportul mediu de fosfor 
în terenurile agricole este destul de scăzut. Cu toate acestea, Curtea a constatat 
că datele privind utilizarea fosforului arată că cantitățile aplicate pot depăși, în 
unele locuri, cantitatea recomandată de HELCOM, că unele soluri sunt bogate în 
fosfor și că deversarea de fosfor este ridicată37. Recomandarea 28E/4 a HELCOM 
se referă, de asemenea, la autorizațiile de mediu pentru fermele care dețin peste 
40 000 de unități de păsări de crescătorie, 2 000 de porci, 750 de scroafe sau 400 
de bovine. În toate statele membre din jurul Mării Baltice este obligatorie deține -
rea unei autorizații de mediu pentru fermele de porci și de păsări, aceasta fiind, 
de asemenea, o cerință prevăzută de Directiva privind prevenirea și controlul 
integrat al poluării38, deși, în Polonia, aceasta nu este necesară pentru fermele de 
bovine cu peste 400 de unități de vită mare. Totuși, în Finlanda și în Letonia, o ast -
fel de autorizație este necesară pentru toate unitățile zootehnice cu un număr de 
animale aflat cu mult sub pragul recomandat de HELCOM.
Fiabilitatea datelor de monitorizare a aporturilor de nutrienți 
din Marea Baltică nu este asigurată
37 
Cantitățile de nutrienți proveniți din fluvii, râuri și evacuări directe în Marea 
Baltică sunt monitorizate și comunicate anual către HELCOM de către autorități -
le naționale din fiecare țară semnatară. La gurile fluviilor care se varsă în Marea 
Baltică se fac măsurători în conformitate cu o metodologie standard concepută 
de HELCOM. Aceste date anuale indică volumul total de apă poluată care ajunge 
în mare, indiferent de tipul sursei de poluare și de țara de origine a deversării. 
Aporturile transfrontaliere de nitrați și de fosfor care provin din fiecare țară sunt 
raportate la fiecare șase ani.
38 
Aporturile de nutrienți în funcție de tipul sursei de poluare și de sectorul de 
activitate sunt raportate și ele o dată la șase ani39. Aceste date sunt utile în special 
pentru evaluarea tendințelor în ceea ce privește aportul de nutrienți generat de 
diferite sectoare de activitate și sunt esențiale la stabilirea de măsuri eficace din 
punctul de vedere al costurilor care trebuie aplicate în fiecare sector.
39 
Auditul a arătat că, pentru a se verifica dacă valorile-țintă stabilite de HELCOM 
sunt respectate, sunt realizate estimări cu privire la poluarea difuză, pe baza unei 
metodologii comune la nivel de țară, dar nu și la nivelurile inferioare, cum ar fi cel 
al unui bazin hidrografic, al unui subbazin sau al unui corp de apă. Curtea a con -
statat, de asemenea, că cifrele HELCOM nu corespund estimărilor realizate de 
fiecare stat membru în momentul în care acesta își elaborează planul de mana -
gement al bazinelor hidrografice în conformitate cu Directiva-cadru privind apa, 
utilizând metodologii diferite.37 În Finlanda, cantitatea medie 
de fosfor aplicată este de 
aproximativ de 10 kg/ha/an, 
deși, în anumite zone, aceasta 
depășește 25 kg/ha/an (sursa: 
Report on the implementation 
of HELCOM Recommendations 
within the competence of 
HELCOM LAND adopted since 
HELCOM BSAP (2007) [„Raport 
privind punerea în aplicare 
a recomandărilor HELCOM 
care intră în competența 
HELCOM LAND adoptate de la 
elaborarea Planului de acțiune 
al HELCOM pentru Marea 
Baltică (2007)], pagina 10). În 
Polonia, utilizarea 
îngrășămintelor minerale cu 
fosfor a urmat o tendință 
crescătoare, stabilindu-se la 
aproximativ 25 kg/ha/an 
[sursa: Report on the state of the 
environment in Poland in 2008  
(„Raport privind starea 
mediului în Polonia în 2008”), 
GIOS 2010.] Cel puțin 20 % din 
solul terenurilor arabile 
utilizate avea un conținut 
mediu ridicat și foarte ridicat 
de fosfor [sursa: Monitoring of 
the chemistry of Polish arable 
soils  („Monitorizarea chimică 
a solurilor arabile din Polonia”), 
Stația agrochimică regională 
din Lublin, 2005.]
38 Directiva 2008/1/CE 
a Parlamentului European și 
a Consiliului din 
15 ianuarie 2008 privind 
prevenirea și controlul integrat 
al poluării (JO L 24, 29.1.2008, 
p. 8), înlocuită de Directiva 
2010/75/UE a Parlamentului 
European și a Consiliului din 
24 noiembrie 2010 privind 
emisiile industriale (prevenirea 
și controlul integrat al poluării) 
(JO L 334, 17.12.2010, p. 17).
39 Această evaluare detaliată 
a diferitelor surse de poluare 
este cunoscută ca o „abordare 
a repartizării surselor” 
(Compilarea detaliată a datelor 
privind nivelul poluării pe 
calea apei – PLC), care 
cuantifică evacuările pe calea 
apei provenite din surse 
punctiforme (aglomerări, situri 
industriale și ferme piscicole) și 
din surse difuze de poluare 
(agricultură, exploatarea 
pădurilor, depuneri 
atmosferice, locuințe 
dispersate și apa de ploaie), 
precum și pierderile naturale 
de fond din apele interioare de 
suprafață.
22 Observații 
40 
De exemplu, cifrele referitoare la poluarea difuză prezentate în planurile de ma -
nagement al bazinelor hidrografice întocmite de Letonia sunt inferioare cifrelor 
corespondente din baza de date a HELCOM pentru același an. Această neconcor -
danță influențează și cifrele referitoare la poluarea transfrontalieră. În plus, datele 
pentru monitorizarea planurilor de management al bazinelor hidrografice arată 
o îmbunătățire în ceea ce privește concentrația de nutrienți în apele de suprafață 
pentru perioada 2006-2013, în timp ce datele HELCOM arată o tendință ascen -
dentă în ceea ce privește încărcările cu nutrienți proveniți din țara respectivă și 
deversați în Marea Baltică. În cazul Poloniei, evaluarea stării apelor de coastă și de 
tranziție în cadrul planurilor de management al bazinelor hidrografice, în cursul 
perioadei 2010-2013, nu arată nicio îmbunătățire în ceea ce privește concentra -
țiile de nutrienți, în timp ce datele transmise HELCOM arată o scădere continuă 
a încărcărilor cu nutrienți.
41 
Aceste neconcordanțe evidente ridică semne de întrebare cu privire la fiabilitatea 
datelor de monitorizare, în special în ceea ce privește cifrele referitoare la poluarea 
transfrontalieră și la poluarea difuză. Acest aspect a fost, de asemenea, constatat 
de către un grup de experți al HELCOM, care a îndemnat statele membre să furnize -
ze informații cu privire la reducerile estimate ale încărcărilor cu nutrienți rezultate 
în urma punerii în aplicare de către acestea a Directivei-cadru privind apa40.
Eficacitatea acțiunilor de reducere a poluării cu 
nutrienți proveniți din apele uzate urbane
42 
Apele uzate urbane reprezintă aproximativ 90 % din totalul surselor punctiforme 
de poluare. O parte din această poluare provine din Rusia și Belarus, cărora nu li 
se aplică dreptul UE.
43 
În statele membre, Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale prevede că 
toate aglomerările41 al căror e.l. depășește 2 00042 trebuie să fie echipate cu siste -
me de colectare sau, atunci când instalarea unui sistem de colectare nu se justi -
fică, cu sisteme individuale sau alte sisteme corespunzătoare care să asigure un 
nivel identic de protecție a mediului (articolul 3). Înainte de a fi evacuată într-un 
corp de apă, apa uzată trebuie să facă obiectul unei tratări secundare care să redu -
că concentrația de poluare organică43 sub o anumită limită (articolul 4). În plus, în 
zonele sensibile, apa uzată trebuie să facă obiectul unei tratări mai riguroase. În 
cazurile în care caracterul sensibil al zonei este determinat de eutrofizare sau de 
riscul de eutrofizare, statele membre pot să aleagă între două opțiuni: în primul 
rând, să obțină niveluri de concentrație care să se situeze sub limitele stabilite în 
directivă pentru cantitatea de azot și/sau de fosfor din efluentul evacuat de stațiile 
de epurare din aglomerările al căror e.l. este mai mare de 10 000 [articolul 5 alinea -
tele (2) și (3)] sau, în al doilea rând, să diminueze cu un anumit procent cantitatea 
de azot și/sau de fosfor din încărcarea totală care intră în toate stațiile de epurare 
a apelor uzate urbane din zona sensibilă [articolul 5 alineatul (4)].40 LOAD 7-2014, 3-2. 
Procesul-verbal al reuniunii 
grupului de experți privind 
monitorizarea progreselor 
înregistrate la nivel național în 
vederea atingerii valorilor-
țintă privind reducerea 
cantității de nutrienți stabilite 
în cadrul BSAP (Riga, Letonia, 
12-14 martie 2014). „În cadrul 
reuniunii a fost recunoscută 
importanța pe care o are 
furnizarea de informații cu 
privire la reducerile estimate 
ale cantității de nutrienți nu 
numai pentru monitorizarea 
BSAP (...), ci, de asemenea, 
pentru a se asigura 
o ameliorare a sinergiilor 
dintre Directiva-cadru privind 
apa și Directiva-cadru 
„Strategia pentru mediul 
marin”.
41 O zonă în care populația și/sau 
activitățile economice sunt 
suficient de concentrate încât 
să fie posibilă colectarea 
apelor uzate urbane în 
vederea dirijării lor către 
o stație de epurare a apelor 
uzate urbane sau către un 
punct final de evacuare.
42 Echivalent-locuitor (e.l.): 
expresie cantitativă a încărcării 
cu poluanți a apelor uzate din 
perspectiva numărului de 
persoane „echivalente” care ar 
genera o cantitate de deșeuri 
cu același potențial de 
poluare. Un e.l. corespunde 
încărcării cu poluanți a apelor 
uzate generate de un locuitor.
43 Consumul biochimic de 
oxigen (CBO5), consumul 
chimic de oxigen (CCO) și 
totalul materiilor solide în 
suspensie (TMS).
23 Observații 
44 
Statelor membre din zona Mării Baltice care au aderat la UE în 2004 (Estonia, 
Letonia, Lituania și Polonia) li s-a acordat o perioadă de tranziție pentru a se con -
forma dispozițiilor directivei. Perioada de tranziție pentru Lituania și Estonia s-a 
încheiat deja la sfârșitul anului 2012 (adică anul în care au fost raportate cele mai 
recente date cu privire la conformitate), în timp ce Letoniei și Poloniei nu li s-a 
solicitat încă să respecte pe deplin directiva, întrucât perioada lor de tranziție se 
încheie la 31 decembrie 2015.
45 
Curtea a examinat dacă:
– statele membre respectă Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale;
– stațiile de epurare a apelor uzate urbane cofinanțate de UE sunt eficace și 
sustenabile;
– Comisia a luat măsurile adecvate pentru a se asigura că statele membre res -
pectă directiva;
– sprijinul UE acordat Rusiei și Belarusului a avut ca rezultat o reducere semnifi -
cativă a cantității de nutrienți proveniți din apele uzate.
Majoritatea statelor membre nu respectă încă Directiva 
privind tratarea apelor urbane reziduale
Statele membre care trebuiau să se conformeze directivei înainte 
de 2012
46 
Tabelul 1  prezintă nivelul de conformitate la sfârșitul anului 2012 al statelor 
membre pentru care a expirat termenul stabilit în vederea conformării cu cerin -
țele privind epurarea secundară și epurarea mai riguroasă. Germania și Finlanda 
erau foarte aproape de respectarea în integralitate a dispozițiilor articolelor 4 și 5 
din directivă, în care se specifică cerințele privind epurarea secundară și epurarea 
mai riguroasă.
24 Observații 
47 
În ceea ce privește cerința de colectare a apelor uzate, Comisia consideră că toate 
statele membre s-au conformat directivei, indiferent de ponderea apelor uzate 
tratate prin sisteme individuale sau prin alte sisteme adecvate. Cea mai mare 
pondere este în Lituania și în Estonia, de 10,2 % și, respectiv, de 3,6 % din totalul 
volumului de ape uzate provenite din aglomerări cu un e.l. mai mare de 2 000.
48 
Condițiile impuse de directivă pentru astfel de sisteme sunt vagi: ele ar trebui să 
atingă același nivel de protecție a mediului precum sistemele de colectare cen -
tralizate. Comisia a solicitat doar recent ca statele membre să furnizeze explicații 
cu privire la sistemele lor individuale. Acest aspect a fost evidențiat anterior și de 
Curte44.Tabelul 1Principalele date referitoare la conformitatea cu Directiva privind tratarea apelor 
urbane reziduale în ceea ce privește tratarea apelor uzate
DK DE EE LT FI SE
Încărcarea totală în statul membru (e.l.) 11 607 945 112 878 422 1 642 766 2 757 900 5 239 700 12 672 633
Treapta secundară de epurare1
Încărcarea totală pentru care această treaptă de epurare 
trebuie să fie conformă (e.l.)11 232 613 112 672 240 1 579 138 2 757 900 5 070 800 12 404 389
Încărcarea totală pentru treapta de epurare este conformă 
(e.l.)11 153 597 112 561 974 1 510 498 2 757 900 5 054 100 12 095 484
% din încărcarea totală pentru care treapta de epurare este 
conformă99,3 % 99,9 % 95,7 % 100,0 % 99,7 % 97, 5  %
Treapta de epurare mai riguroasă2
Încărcarea totală pentru care această treaptă de epurare 
trebuie să fie conformă (e.l.)10 358 176
Conformă cu 
dispozițiile 
articolului  5 
alineatul  (4)31 466 475 2 582 700 4 583 900 11 657 155
Încărcarea totală pentru treapta de epurare este conformă 
(e.l.)10 235 632 1 310 525 2 497  700 4 567 200 10 366 880
% din încărcarea totală pentru care treapta de epurare este 
conformă98,8 % 89,4 % 96,7 % 99,6 % 88,9 %
1  Epurarea secundară nu se aplică aglomerărilor al căror e.l. este mai mic de 10 000 care evacuează direct pe coastă.
2  Cu excepția Germaniei, toate statele membre aplică o epurare mai riguroasă la nivelul aglomerărilor, în conformitate cu dispozițiile articolu -
lui 5 alineatul (2). În acest caz, epurarea mai riguroasă nu se aplică aglomerărilor al căror e.l. este mai mic de 10 000 sau aglomerărilor care se 
află în afara zonelor sensibile.
3  Germania aplică epurarea mai riguroasă în conformitate cu dispozițiile articolului 5 alineatul (4), ceea ce înseamnă că încărcarea totală a țării 
care intră în toate stațiile de epurare a apelor uzate trebuie să atingă un procent de reducere a nutrienților de 75 %. În 2012, Germania atingea 
un procent de reducere a cantității totale care intra în stațiile sale de epurare a apelor uzate de 82 % pentru azot și de 90 % pentru fosfor.
Sursa:  Datele Comisiei din decembrie 2012.
44 Raportul special nr. 2/2015 al 
Curții.
25 Observații 
49 
Comisia consideră că cerința privind colectarea este respectată atunci când 98 % 
din volumul produs de fiecare aglomerare este colectat de rețele de canalizare 
centralizate sau tratat de sisteme individuale ori de alte sisteme adecvate și când 
restul de 2 % este reprezentat doar de aglomerări al căror e.l. este mai mic de 
2 000. În practică, în contextul aprobării programelor operaționale pentru peri -
oada 2014-2020, Comisia a încurajat atingerea acestui procent prin realizarea de 
investiții în sisteme de colectare centralizate.
Statele membre care trebuie să finalizeze punerea în aplicare 
a directivei până la sfârșitul anului 2015
50 
Cele două state membre vizitate, care se află încă în perioada de tranziție pentru 
conformitate, fie nu și-au respectat obiectivele intermediare (Letonia), fie nu au 
comunicat încă date complete și fiabile (Polonia).
51 
În cazul Poloniei, conformitatea cu directiva nu va fi realizată în 2015. Tratarea 
mai riguroasă a fost planificată numai în stațiile de tratare a apelor uzate cu 
o capacitate de peste 15 000 e.l., întrucât acest stat membru a decis să aplice cea 
de a doua opțiune prevăzută de directivă, care constă în realizarea unei reduceri 
medii de 75 % a cantității de azot și fosfor din volumul total care intră în toate 
stațiile de epurare a apelor uzate urbane din zona sensibilă (a se vedea punctul 
43). Această decizie nu a fost însă adecvată deoarece Tratatul de aderare a Poloni -
ei acordă o perioadă de tranziție pentru realizarea conformității numai cu prima 
opțiune (reducerea cantității de nutrienți la nivelurile standard în toate aglomeră -
rile cu un e.l. mai mare de 10 000), nu și cu a doua. Comisia a reacționat la această 
problemă abia în 2010 (a se vedea punctele 59 și 60).
52 
Potrivit datelor furnizate de autoritățile poloneze, până la sfârșitul anului 2015, 
Polonia va depăși cu 95 % bugetul pentru colectarea apelor uzate și cu 79 % 
bugetul pentru stațiile de epurare a apelor uzate, bugete care beneficiază în 
principal de cofinanțare din partea UE. Cu toate acestea, în pofida unor investiții 
considerabile, țara este departe de a fi în conformitate cu directiva. Autoritățile 
naționale poloneze preconizează că 1 029 din 1 559 de aglomerări, care reprezin -
tă 63 % din nivelul de poluare al apelor uzate din țară, nu vor fi pe deplin confor -
me până la sfârșitul anului 2015. Aplicarea incorectă a dispozițiilor tratatului de 
aderare, precum și definirea imprecisă și fluctuantă a aglomerărilor45 se numără 
printre motivele care stau la baza întârzierilor semnificative.45 2002: 1 378 de aglomerări și un 
e.l. de 41 de milioane. 2006: 
numărul aglomerărilor și 
nivelul de poluare au crescut 
cu 26 %, respectiv 12 %. 2013: 
cifrele au scăzut cu 10 %, 
respectiv 16 % în comparație 
cu 2006.
26 Observații 
53 
În cazul Letoniei, conformitatea ar putea fi realizată până la sfârșitul anului 2015. 
Autoritățile prevăd însă că, în 2020, la cinci ani după extinderea rețelei, aceasta va 
acoperi 93 % din populație, dar numai 85 % din populație va fi racordată la rețea. 
În 2014, guvernul leton a propus o lege care ar încuraja racordarea gospodăriilor 
la rețeaua de canalizare, permițând municipalităților să acorde subvenții persoa -
nelor care doresc să se racordeze.
54 
În fine, în câteva orașe mari din Polonia și Letonia, au fost realizate investiții 
cofinanțate de UE în tehnologii de tratare a apelor uzate care depășesc cerin -
țele directivei în ceea ce privește eliminarea fosforului (a se vedea punctul 34). 
Investiții de acest tip au fost, de asemenea, propuse în cadrul planurilor letone 
de management al bazinelor hidrografice pentru orașele mai mici46 din zonele în 
care corpurile de apă nu ating o stare bună a apei, cu toate că acestea nu au fost 
puse în aplicare la momentul auditului. Nicio astfel de investiție nu a fost inclusă 
în planurile de management al bazinelor hidrografice elaborate în Polonia.
Stațiile de epurare a apelor uzate cofinanțate de UE sunt 
eficace, dar sustenabilitatea lor nu este întotdeauna 
garantată
55 
La sfârșitul anului 2013, toate cele 10 stații de epurare a apelor uzate examinate 
(trei în Letonia și șapte în Polonia) respectau standardele UE în ceea ce privește 
efluentul lor, cu excepția unei stații din Letonia care trebuia să se conformeze îna -
inte de termenul final stabilit pentru acest stat membru, respectiv luna decem -
brie 2015. O stație din Letonia și patru stații din Polonia respectau, de asemenea, 
recomandările mai riguroase formulate de HELCOM în ceea ce privește fosforul (a 
se vedea recomandarea 28E/5 din caseta 1 ).
56 
În ceea ce privește capacitatea de tratare a stațiilor vizitate, s-a constatat că 
o stație din Letonia (Ogre) era supradimensionată, întrucât tratarea încărcărilor 
organice reprezenta doar 29 % din capacitatea sa. De asemenea, Curtea a constat 
că capacitatea a patru stații poloneze (Varșovia, Lodz, Szczecin și Gdynia) ar fi 
putut fi mai mică, deoarece apa curată provenită din infiltrațiile de apă subtera -
nă, reprezentând între 21 % și 26 % din volumul total, era de asemenea tratată. 
Probleme similare au fost remarcate și în cadrul unui recent raport special al 
Curții referitor la bazinul hidrografic al Dunării47.46 Investiții în domeniul tratării 
apelor uzate în 15 orașe cu 
peste 10 000 de locuitori 
(bazinele hidrografice 
Daugava și Gauja) și în mai 
multe aglomerări cu mai puțin 
de 2 000 de locuitori.
47 A se vedea punctele 65-67 din 
Raportul special nr. 2/2015.
27 Observații 
57 
Tarifele pentru serviciile legate de utilizarea apei din aglomerările în cauză sunt 
stabilite de municipalități, în conformitate cu normele naționale și sub rezerva 
aprobării de către autoritatea națională de reglementare. În cadrul auditului s-a 
constatat că tarifele nu acoperă o parte din costul de amortizare al activelor din 
Letonia; aceeași deficiență a fost constatată în cazul uneia dintre cele șapte stații 
de epurare vizitate în Polonia; prin urmare, în aceste cazuri, veniturile generate 
nu sunt suficiente pentru a înlocui activele la sfârșitul duratei de viață a acestora. 
Această deficiență se poate, de asemenea, datora subutilizării stațiilor de epura -
re. În toate aglomerările analizate, prețul serviciilor legate de utilizarea apei se 
situează sub nivelul de accesibilitate general acceptat pentru gospodării (4 % din 
venitul gospodăriilor, astfel cum este menționat de Comisie în orientările sale48). 
Curtea a formulat observații similare anterior49.
Urmărirea de către Comisie a măsurilor de punere în aplicare 
a directivei de către statele membre nu este suficient de 
promptă
58 
O primă măsură de urmărire constă în verificarea de către Comisie a faptului că 
dispozițiile Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale au fost transpuse 
în mod corect în legislațiile statelor membre; acest lucru este realizat pe baza 
studiilor de conformitate. Aceste controale au început imediat după adoptarea 
directivei și au dat naștere unor acțiuni în justiție împotriva Danemarcei, Germa -
niei și Suediei. În ceea ce privește statele membre riverane Mării Baltice care au 
aderat la Uniune în 2004, controalele nu au avut ca rezultat introducerea de astfel 
de acțiuni.
59 
În cazul Poloniei, studiul de conformitate din 2005 nu a ridicat nicio problemă 
juridică, însă a afirmat clar că: „Polonia a aplicat procedura alternativă de tratare 
prevăzută la articolul 5 alineatul (4) din Directiva 91/271. Prin urmare, dispozițiile 
tranzitorii din tratatul de aderare se aplică cerinței de reducere cu 75 % a canti -
tății totale de azot și a cantității totale de fosfor”. Cu toate acestea, după cum se 
explică la punctul 51, tratatul de aderare acordă Poloniei o perioadă de tranziție 
numai pentru punerea în aplicare a articolului 5 alineatele (2) și (3) (prima opțiune 
privind tratarea mai riguroasă), nu și a articolului 5 alineatul (4) (a doua opțiune).
60 
Comisia a reacționat la această problemă abia în 2010, atunci când a trebuit să 
aprobe cereri de finanțare pentru proiecte de infrastructură de epurare a apelor 
uzate urbane care nu erau în conformitate cu tratatul de aderare al țării. În opinia 
Curții, Comisia nu a acționat cu suficientă promptitudine.48 Noua perioadă de 
programare 2007-2013: 
Orientări privind metodologia 
de realizare a analizelor 
costuri-beneficii, document de 
lucru nr. 4, 8/2006.
49 Raportul special nr. 2/2015 al 
Curții.
28 Observații 
61 
În ianuarie 2012, ca o condiție pentru a beneficia de cofinanțare din partea UE, 
Comisia a solicitat statului membru să demonstreze că toate proiectele privind 
aglomerările cu un e.l. mai mare de 10 000 respectau cerințele prevăzute la arti -
colul 5 alineatele (2) și (3) din directivă. Prin urmare, Polonia trebuie să modifice 
planul său de punere în aplicare cu privire la apele urbane uzate astfel încât aces -
ta să includă investiții suplimentare cu scopul de a respecta directiva, în pofida 
faptului că va depăși termenul acceptat în tratatul său de aderare.
62 
O a doua măsură a Comisiei este de a monitoriza în permanență progresele 
realizate la nivelul planurilor naționale de punere în aplicare a Directivei privind 
tratarea apelor urbane reziduale, pe baza informațiilor furnizate de statele mem -
bre o dată la doi ani (articolul 17). Potrivit Comisiei, informațiile colectate nu erau 
suficiente pentru a permite o urmărire eficace. Din acest motiv, Comisia a intro -
dus un nou format de raportare în 201450. Cu toate acestea, acțiunile Comisiei 
în acest sens sunt insuficiente pentru a depăși deficiențele actuale, precum cea 
reprezentată de faptul că Comisia nu solicită informații cu privire la realizările și 
rezultatele scontate în urma investițiilor propuse, exprimate în kilometri de con -
ducte de canalizare sau ca procent de încărcare a apelor uzate dintr-o aglomerare 
care urmează să fie colectate.
63 
Comisia solicită, de asemenea, informații din partea statelor membre cu privire la 
modul în care acestea respectă dispozițiile în materie de colectare și de epurare 
a apelor uzate [articolul 15 alineatul (4)], ceea ce poate conduce la comunicări 
prin procedura „EU Pilot”51 și la introducerea ulterioară de acțiuni în justiție dacă 
se confirmă existența unor încălcări. Cu toate acestea, acțiunea Comisiei în acest 
sens nu a fost suficient de promptă. Comisia a lansat sistemul de comunicare 
prin procedura EU Pilot cu statele membre de la Marea Baltică doar la mult timp 
după expirarea termenelor prevăzute în tratatele de aderare (în cazul Lituaniei, 
la sfârșitul anului 2014 pentru aglomerările al căror termen era 2008, în cazul 
Letoniei, la sfârșitul anului 2014 pentru aglomerările al căror termen era 2010). De 
asemenea, Comisia a lansat proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor 
împotriva Suediei și Finlandei în 2002, întrucât aceste țări au ales să reducă doar 
cantitățile de fosfor (nu și de azot) în anumite zone costiere și interioare. Curtea 
de Justiție a Uniunii Europene a pronunțat o hotărâre în favoarea Finlandei, dar 
Suediei i s-a impus reducerea cantității de azot din apele uzate evacuate din 36 
de aglomerări52. Potrivit informațiilor de care dispune Comisia, 8 dintre ele erau 
încă neconforme în 2015.50 Decizia de punere în aplicare 
2014/431/UE a Comisiei din 
26 iunie  2014 privind modelele 
de raportare referitoare la 
programele naționale de 
punere în aplicare a Deciziei 
91/271/CEE a Consiliului 
(JO L 197, 4.7.2014, p. 77).
51 Procedura EU Pilot este un 
prim pas în vederea 
soluționării problemelor 
intervenite, pentru a se evita, 
în măsura posibilului, 
procedurile formale de 
constatare a neîndeplinirii 
obligațiilor.
52 Cauza C-438/07 – Anexele 2 și 
3 la memoriul în apărare 
prezentat Curții de Justiție de 
către Suedia.
29 Observații 
64 
În fine, Curtea a constatat că posibilitatea acordată statelor membre de a opta 
sau nu pentru o tratare mai riguroasă duce la o situație în care acestea se pot con -
forma directivei permițând, în același timp, aglomerărilor să înregistreze niveluri 
diferite de reducere a cantității de nutrienți. Potrivit constatărilor Curții, concen -
trația de nutrienți din efluentul evacuat de 28 de stații de epurare a apelor uzate 
din jurul Mării Baltice varia foarte mult (a se vedea anexa IV ). Dacă se iau în con -
siderare stațiile de tratare a apelor uzate care respectau directiva în 2013, concen -
trația de azot variază de la 16,4 mg/l în Espoo la 3,7 mg/l în Helsinki; concentrația 
de fosfor variază de la 0,9 mg/l în Riga la 0,1 mg/l în Stockholm.
Sprijinul acordat de UE Rusiei și Republicii Belarus poate avea 
un bun raport costuri-eficiență, dar sfera sa este limitată 
în comparație cu nevoile existente, iar implementarea 
proiectelor necesită un timp îndelungat
65 
Finanțarea din partea UE pentru proiecte privind apele uzate din Rusia și din 
Belarus este foarte limitată. În perioada 2001-2014, Fondul de sprijin al Partene -
riatului de Mediu pentru Dimensiunea Nordică, o inițiativă internațională pentru 
soluționarea problemelor de mediu cu impact transfrontalier din nordul Europei, 
a alocat 177 de milioane de euro proiectelor de mediu din Rusia și din Belarus în 
cadrul componentei nenucleare a parteneriatului. Contribuția UE a fost de 44 de 
milioane de euro. La momentul auditului, parteneriatul aprobase 18 proiecte 
privind colectarea și epurarea apelor uzate și privind aprovizionarea cu apă, 15 în 
Rusia și trei în Belarus, reprezentând 71 % din finanțările nerambursabile acorda -
te de Parteneriatul de Mediu pentru Dimensiunea Nordică.
66 
O evaluare prezentată Adunării contribuabililor în decembrie 2013 de către Banca 
Europeană pentru Reconstrucție și Dezvoltare (BERD) – administratorul fondului 
parteneriatului – estimează că proiectele aprobate de parteneriat ar putea avea 
ca rezultat o reducere a cantității de azot de peste 7 600 t/an și a cantității de 
fosfor de 2 300 t/an. Aceste reduceri reprezintă aproximativ 7 %, respectiv 27 %, 
din aporturile Rusiei și 9 %, respectiv 21 %, din aporturile Republicii Belarus, ceea 
ce constituie o contribuție semnificativă la respectarea obligației de reducere 
a cantității de nutrienți în Marea Baltică. Cu toate acestea, nu au fost prezentate 
adunării date de monitorizare privind reducerile realizate.
30 Observații 
67 
Întrucât contribuția UE la fond este relativ scăzută, iar ponderea cofinanțată 
de autoritățile țărilor beneficiare este semnificativă, efectul de pârghie al fi -
nanțării UE este ridicat: pentru fiecare 2 euro proveniți din contribuțiile UE, se 
strâng 98 de euro din alte surse. Evaluarea realizată de BERD indică un cost de 
462 000 de euro pentru reducerea cu o tonă a încărcării cu fosfor prin proiecte de 
epurare a apelor uzate implementate de parteneriat în Rusia și în Belarus, ceea ce 
reprezintă aproximativ o cincime din costul înregistrat în Finlanda, în Suedia sau 
în Germania.
68 
Reducerea cantității de nutrienți proveniți din Rusia a fost realizată în principal 
prin extinderea și modernizarea sistemului de colectare și epurare a apelor uzate 
din Sankt Petersburg. Datele recente furnizate de operatorul sistemului arată că 
concentrația de fosfor îndeplinește standardul HELCOM (a se vedea caseta 1 ) în 
11 dintre cele 12 stații de epurare, precum și standardele pentru azot ale HELCOM 
în opt dintre stațiile respective.
69 
Totuși, implementarea proiectelor necesită un timp îndelungat. Din cauza duratei 
lungi a negocierilor privind împrumuturile, a modificărilor intervenite în legislația 
de mediu și a calendarului aferent contractării lucrărilor, proiectele sunt finalizate 
la câțiva ani după aprobarea unui proiect. La 31 octombrie 2014, doar 4 dintre 
cele 18 proiecte de infrastructură în domeniul apelor uzate erau finalizate, re -
prezentând jumătate din rezultatele preconizate în Rusia. Proiectele „Programul 
municipal de investiții în domeniul mediului din oblastul Leningrad”, aprobat 
în 2002, și „Serviciile de apă și de mediu din Kaliningrad”, aprobat în anul 2005, 
au fost afectate de întârzieri semnificative, nefiind încă finalizate. Cel din urmă 
proiect are o importanță crucială pentru Marea Baltică, întrucât încărcarea prove -
nită din orașul Kaliningrad este a doua ca mărime după cea din Sankt Petersburg. 
Niciunul dintre proiectele implementate în Belarus nu a fost încă finalizat. Prin 
urmare, mai rămân multe de făcut pentru a se obține reducerile de nutrienți ne -
cesare din partea acestor țări.
Eficacitatea acțiunilor vizând reducerea poluării apei 
cu nutrienți proveniți din agricultură
70 
Agricultura reprezintă principala sursă de poluare difuză cu nutrienți a apei (a 
se vedea punctul 4), fiind, de asemenea, principala sursă de poluare cu nutrienți 
în general, în special în țările în care poluarea apelor uzate urbane a fost redusă 
deja în mod semnificativ. De exemplu, în Finlanda, aproximativ două treimi din 
încărcarea cu azot din apă provine din agricultură, în comparație cu o treime, în 
cazul Poloniei.
31 Observații 
71 
UE a adoptat Directiva privind nitrații în 1991, cu scopul de a proteja apele îm -
potriva poluării cauzate de nitrații proveniți din agricultură în zonele care ali -
mentează ape deja poluate sau care prezintă risc de poluare, așa-numitele „zone 
vulnerabile la nitrați”, în care trebuie să fie puse în aplicare programe de acțiune 
privind nitrații. Statele membre aveau, de asemenea, posibilitatea de a decide ca 
cerințele directivei să se aplice pe întreg teritoriul lor.
72 
În 2005, a fost introdus un mecanism de ecocondiționalitate, care condiționează 
plățile primite de fermieri de respectarea de către aceștia a unor cerințe de me -
diu, printre altele. Aceste cerințe în materie de ecocondiționalitate trebuie să fie 
verificate într-un mod sistematic, în conformitate cu prevederile reglementărilor 
UE.
73 
În conformitate cu Directiva-cadru privind apa, în zonele în care măsurile de 
bază – în cazul de față punerea în aplicare a Directivei privind nitrații și celelalte 
măsuri de control al poluării difuze (a se vedea punctul 29) – sunt insuficien -
te pentru a se obține o stare bună a apei, așa cum este cazul în regiunea Mării 
Baltice, ar trebui să fie puse în aplicare măsuri suplimentare în zonele de captare 
ale corpurilor de apă care nu reușesc să atingă o stare bună a apei. Aceste măsuri 
suplimentare trebuie să fie incluse în planurile de management al bazinelor hi -
drografice. În cazul statelor membre vizitate, aceste măsuri corespund, în cea mai 
mare parte, măsurilor din cadrul programelor de dezvoltare rurală cofinanțate de 
Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală.
74 
Curtea a examinat dacă:
– punerea în aplicare de către statele membre a cerințelor prevăzute în Direc -
tiva privind nitrații este eficace și dacă urmărirea asigurată de Comisie cu 
privire la respectarea acestor cerințe este adecvată;
– mecanismul de ecocondiționalitate este eficace în ceea ce privește protecția 
apelor;
– măsurile de dezvoltare rurală cofinanțate de UE care au ca scop protecția 
apelor sunt eficace în ceea ce privește reducerea cantității de nutrienți.
32 Observații 
Directiva privind nitrații nu este pusă în aplicare în mod 
eficace, în pofida monitorizării relativ satisfăcătoare 
asigurate de Comisie
Carenţe la nivelul desemnării zonelor vulnerabile
75 
Zonele vulnerabile la nitrați ar trebui să includă toate suprafețele de teren care 
drenează în ape poluate (de exemplu, ape eutrofe și ape cu concentrație de ni -
trați de peste 50 mg/l) sau expuse riscului de poluare și care contribuie la polua -
rea cu nitrați. Statele membre trebuie să pună, atunci, în aplicare un program de 
acțiune în aceste zone. Germania, Danemarca, Finlanda și Lituania nu au desem -
nat zone specifice, întrucât au ales să aplice programele de acțiune pe întreg 
teritoriul lor. În pofida faptului că bazinele lor hidrografice se varsă aproape în 
totalitate în Marea Baltică, celelalte patru state membre, în special Polonia, nu au 
desemnat decât o mică parte din teritoriul lor ca fiind zone vulnerabile la nitrați 
(Estonia: 7 %; Letonia: 13 %; Polonia: 4,5 % și Suedia: 22 %). Comisia a pus sub 
semnul întrebării caracterul adecvat al acțiunii de desemnare a zonelor vulne -
rabile din aceste țări, mergând chiar până la intentarea unui proces împotriva 
Poloniei la Curtea de Justiție a Uniunii Europene (a se vedea punctul 82).
76 
Aplicarea unui program de acțiune pe întreg teritoriul, așa cum s-a procedat în 
Finlanda, facilitează acceptarea normelor, întrucât ele sunt aceleași pentru toți 
fermierii. Cu toate acestea, în zonele unde se practică o agricultură extensivă, 
aplicându-se cantități mici de îngrășăminte, și unde corpurile de apă receptoare 
înregistrează o stare bună și prezintă doar un risc scăzut de poluare, cerințele 
din cadrul anumitor programe de acțiune au un caracter superfluu, însă costurile 
administrative și de inspecție sunt mari comparativ. În schimb, în zonele unde 
se practică o agricultură și creștere a animalelor intensive, cerințele pot să nu fie 
suficiente pentru a se obține reducerile necesare de nutrienți în vederea atingerii 
unei stări bune a apelor interioare și a apei din Marea Baltică. De exemplu, după 
aplicarea pe o durată de 20 de ani a Directivei privind nitrații, o mare parte din 
corpurile de apă din sudul Finlandei prezintă o stare nesatisfăcătoare. De aseme -
nea, recent, Finlanda nu a reușit să reducă aportul său de azot în Marea Baltică (a 
se vedea figura 2 ).
77 
Mai există un drum lung de parcurs până la atingerea țintelor în materie de 
reducere a aportului de fosfor (a se vedea  anexa III ). În plus, Directiva privind 
nitrații pune accentul pe nitrați și nu impune limite în ceea ce privește aportul de 
fosfor53. Prin urmare, atunci când eutrofizarea este declanșată de fosfor, aplica -
rea unui program de acțiune în ceea ce privește nitrații nu va rezolva neapărat 
problema și este posibil să fie necesară luarea unor măsuri suplimentare de către 
statele membre. În statele membre vizitate, nu au fost stabilite cerințe privind 
limitarea aportului de fosfor pe terenuri (a se vedea punctul 35).53 Directiva nu soluționează 
decât indirect această 
problemă, prin stipularea 
cerinței privind „limitarea 
aplicării de îngrășăminte pe 
terenul agricol”, deoarece în 
îngrășăminte se regăsesc, în 
general, atât nitrați, cât și 
fosfor (împreună cu alți 
nutrienți). Cu toate acestea, 
cerința respectivă nu 
garantează limitarea aportului 
de fosfor, întrucât diferiții 
nutrienți sunt prezenți în 
proporții variabile în 
îngrășămintele comerciale.
33 Observații 
Conținutul programelor de acțiune privind nitrații variază de la un 
program la altul
78 
Directiva include atât cerințe obligatorii, cât și cerințe opționale care trebuie 
să fie respectate de fermieri. Cu toate acestea, directiva prevede limite precise 
numai pentru o parte din cerințele obligatorii, care sunt, prin urmare, aplicate 
uniform în toate statele membre54. În ceea ce privește celelalte cerințe obligatorii, 
ține de competența statelor membre să stabilească normele precise aplicabile, în 
cadrul programelor lor de acțiune privind nitrații. În cele trei state membre vizita -
te, aceste norme variau din punctul de vedere al rigurozității lor și erau mai puțin 
stricte decât cele menționate în cadrul unui studiu efectuat în numele Comisiei, 
după cum se arată în tabelul 2 .
79 
Directiva impune o limită precisă cu privire la aplicarea de azot provenit din gu -
noiul de grajd, însă nu și cu privire la aplicarea de azot provenit din îngrășăminte 
minerale, în condițiile în care utilizarea acestora din urmă a crescut55. Directiva 
include, de asemenea, o cerință generală potrivit căreia statele membre trebuie 
să stabilească limite pentru cantitatea totală de îngrășăminte cu azot care se 
poate aplica. Cea mai bună modalitate prin care se poate asigura eficacitatea 
acestei cerințe constă în elaborarea de către experți independenți a unor planuri 
de fertilizare, care să fie aprobate de către autoritățile competente. Cu toate aces -
tea, Directiva privind nitrații nu prevede obligativitatea ca fermierii să dispună 
de planuri de fertilizare și de registre ale lucrărilor de fertilizare. Programul de 
acțiune al Finlandei nu impune fermierilor aplicarea unor planuri de fertilizare, în 
timp ce Polonia prevede obligația ținerii unor registre ale lucrărilor de fertilizare, 
impunând totodată planuri de fertilizare pentru fermele de peste 100 ha, care 
reprezintă 1 % din numărul total al fermelor din Polonia. Cerințele menționate nu 
au un caracter obligatoriu în aceste două țări, ci ele sunt aplicate în mod voluntar 
de către fermieri atunci când ele constituie condiții pentru acordarea plăților de 
agromediu56. Letonia solicită atât planuri de fertilizare, cât și registre ale lucrărilor 
de fertilizare în cazul fermelor de peste 20 ha (sau de 3 ha, în cazul exploatațiilor 
horticole), care reprezintă 85 % din suprafața totală a terenurilor agricole din 
zonele vulnerabile la nitrați.
80 
În plus, punerea în aplicare a anumitor cerințe, care sunt dificil de verificat, deoa -
rece presupun neaplicarea de îngrășăminte în anumite perioade sau pe anumite 
porțiuni de teren (a se vedea secțiunile  III.1.1 , II.A.2  și II.A.4  din tabelul 2 ), ar fi 
asigurată în mod mai adecvat dacă s-ar prevedea obligația ținerii unor registre 
ale lucrărilor de fertilizare. În absența unor astfel de registre, este dificil să se 
stabilească cu certitudine dacă a avut loc o încălcare a normelor (și să se aplice 
sancțiuni), cu excepția cazului în care fermierul este prins în flagrant.54 Limita de 170 kg/ha/an pentru 
aplicarea de azot provenit din 
gunoiul de grajd, specificată în 
anexa III.2, și interdicția de 
aplicare a îngrășămintelor pe 
soluri saturate cu apă, 
inundate, înghețate sau 
acoperite cu zăpadă, 
specificată în anexa II.A.3.
55 Potrivit Eurostat, în 
perioada 2004-2012, aportul 
total de azot provenit din 
îngrășăminte minerale 
a crescut cu o medie anuală de 
peste 4 % în Estonia, Letonia și 
Lituania și cu o medie mai 
mică în Polonia și Suedia. În 
Germania, Finlanda și 
Danemarca, acesta a scăzut cu 
o medie anuală de 1 %.
56 În Finlanda, aceste cerințe 
privesc aproximativ 90 % din 
numărul fermierilor finlandezi, 
reprezentând 97 % din terenul 
arabil. În Polonia, fermierii care 
primesc plăți de agromediu 
trebuie să țină registre ale 
lucrărilor de fertilizare, însă 
planurile de fertilizare sunt 
obligatorii doar pentru 
fermierii care primesc plăți în 
cadrul pachetelor de 
agromediu „agricultura 
ecologică” și „agricultura 
durabilă”, acestor fermieri 
corespunzându-le 12 % din 
terenul arabil.
34 Observații 
Cerințe ale programelor de acțiune privind nitrații în vigoare la sfârșitul anului 2014
 Trimiterea la 
anexele din 
Directiva privind 
nitrațiiCerințe obligatorii
Îngrășăminte Gunoi de grajd
III.1.1
Perioada de 
interdicție III.1.3
Limitarea aplicării pe 
terenuri (kg/ha/an)II.A.2
Soluri foarte 
abrupteII.A.4
Distanța față de 
cursurile de apăIII.1.2
Capacitatea bazine -
lor destinate stocării 
gunoiului de grajd
LETONIA
(în zone 
vulnerabile 
la nitrați)4,5 luni pentru gunoiul 
de grajd
5 luni pentru 
îngrășăminte mineraleCartofi < 150
Pășuni: între 50 și 190
Cereale semănate primăvara 
și oleaginoase: între 110 și 
200 Toate îngrășă -
mintele interzise 
pe pante > 17 ,6 % 
(10°) 50 m dacă panta > 10°
distanță de 10 m 
de la zonele cu apă 
protejate 6 luni pentru producția 
de gunoi de grajd în 
stare solidă
7 luni pentru producția 
de gunoi de grajd în 
stare lichidă
POLONIA
(în zone 
vulnerabile 
la nitrați)Între 3,5 și 4,5 luni 
pentru gunoiul de grajd 
în stare solidă
6,5 luni pentru gunoiul 
de grajd în stare 
lichidă și îngrășămintele 
minerale Cartofi: între 100 și 200
Pășuni și furaje însilozate: 
între 260 și 300
Cereale semănate primăvara 
și oleaginoase: între 100 
și 240Unele îngrășăminte 
interzise pe pante 
> 10 %Între 5 și 20 m 6 luni pentru producția 
de gunoi de grajd
FINLANDA
(la nivelul 
întregii țări)6 luniCartofi < 130
Pășuni, furaje 
însilozate < 250
Cereale semănate primăvara 
și oleaginoase < 170 Gunoiul de grajd 
interzis pe pante 
> 10 %5 m
10 m dacă 
panta > 2 %12 luni pentru producția 
de gunoi de grajd
Studiu realizat în 
numele ComisieiFinlanda, 8 luni
Letonia și Polonia, 7 luni
(cu 2 luni mai puțin 
pentru gunoiul de grajd 
în stare solidă, dacă 
nu există niciun risc 
special)Cartofi < 130 în Finlanda
< 90 în Letonia și Polonia
Toate îngrășămin -
tele interzise pe 
pante > 8 % și la 
o distanță de 100 m25 m de-a lungul 
cursurilor de apă din 
zone cu corpuri de apă 
sensibile din punct de 
vedere eutrofic
50 m în cazul 
terenurilor abrupte
3-10 m de-a 
lungul șanțurilor și al 
pârâurilor miciFinlanda, 9 luni pentru 
producția de gunoi de 
grajd
Letonia și Polonia, 8 luniPășuni, porumb însilozat 
< 90 și < 210 în Finlanda
< 100 și < 250 în Letonia și 
Polonia
Cereale semănate primă -
vara și oleaginoase < 70 în 
Finlanda
< 60-80 în Letonia și Polonia
De nivel egal sau mai strict decât standardul din cadrul studiului 
De nivel apropiat de standardul din cadrul studiului 
Sub nivelul standardului din cadrul studiului 
Mult sub nivelul standardului din cadrul studiului 
Sursa:  Curtea de Conturi Europeană.
Studiu realizat în numele Comisiei și intitulat Recommendations for establishing Action Programmes under Directive 91/676/EEC concerning the pro -
tection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources  (Recomandări privind elaborarea programelor de acțiune în temeiul 
Directivei 91/676/CEE privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole), elaborat de DLO-Alterra Wageningen 
UR, DLO-Plant research International Wageningen UR, NEIKER Tecnalia, Derio, Spania, Institutul de Tehnologie și Științe ale Vieții (ITP), Varșovia, 
Polonia, Institutul de Inginerie Agricolă și de Mediu (JTI), Uppsala, în decembrie 2011.Tabelul 2
35 Observații 
Urmărirea de către Comisie a aplicării legislației a fost relativ 
satisfăcătoare, dar este un proces de durată
81 
Comisia trebuie să vegheze la punerea corectă în aplicare de către statele mem -
bre a Directivei privind nitrații57. Cu toate acestea, aprobarea desemnării zonelor 
vulnerabile la nitrați sau a programelor de acțiune privind nitrații este la latitu -
dinea statelor membre. O dată la patru ani, statele membre trebuie să prezinte 
Comisiei un raport (raportul prevăzut la articolul 10) care să conțină justificarea 
pentru zonele vulnerabile la nitrați pe care le-au desemnat, rezultatele monito -
rizării pe care o realizează cu privire la poluarea cu nitrați a apelor și un rezumat 
al programelor lor de acțiune. În cazul în care Comisia consideră că directiva nu 
a fost pusă în aplicare în mod corect, singurul instrument coercitiv de care dispu -
ne este acțiunea în justiție.
82 
Începând cu anul 2010, Comisia a menținut un dialog cu toate statele membre cu 
deschidere la Marea Baltică, dialog ce a contribuit la aducerea unor modificări la 
nivelul legislației privind îngrășămintele în general. Cele mai recente programe 
de acțiune noi, care au ridicat nivelul de strictețe al anumitor cerințe, au fost in -
troduse în Finlanda și în Letonia la sfârșitul anului 2014. În 2008, Comisia a soli -
citat Poloniei să își extindă zonele vulnerabile la nitrați și să își îmbunătățească 
programele de acțiune. În cele din urmă, în urma unei hotărâri pronunțate de 
Curtea de Justiție a Uniunii Europene (C-356/13) în 2014, Polonia a inițiat proce -
duri legislative pentru a desemna din nou zonele vulnerabile la nitrați și pentru 
a modifica legislația sa în domeniul fertilizării, precum și programele sale de 
acțiune pentru 2016.
83 
Procedura de urmărire de către Comisie a aplicării legislației este un proces de 
durată, lucru care este parțial explicat de faptul că cerințele directivei sunt formu -
late în termeni generali și au nevoie de norme de punere în aplicare detaliate în 
statele membre. De asemenea, Comisia are nevoie de expertiză științifică pentru 
a evalua dacă normele statelor membre sunt suficient de stricte pentru a garanta 
nivelul de protecție a apei prevăzut de directivă. În urma studiului menționat în 
tabelul 2  și a altor dovezi științifice suplimentare, Comisia și-a intensificat acțiuni -
le, dar recomandările formulate în acest studiu sunt uneori contestate de statele 
membre. La momentul auditului, erau în curs de desfășurare discuții cu Estonia și 
cu Suedia și era deschisă împotriva Estoniei o procedură de constatare a neînde -
plinirii obligațiilor. În ceea ce privește Letonia, Comisia a fost de acord ca, în locul 
extinderii zonelor vulnerabile la nitrați, Letonia să impună anumite norme privind 
utilizarea nitraților care să fie aplicabile în afara zonelor respective. Eficacitatea 
acestor două opțiuni poate să nu fie însă identică: în timp ce respectarea cerin -
țelor aplicabile în zonele vulnerabile la nitrați este asigurată printr-un mecanism 
al UE, cerințele stabilite pentru suprafețele din afara acestor zone nu fac toate 
obiectul unor controale similare (a se vedea punctul 85).57 În conformitate cu 
articolul 258 din Tratatul de la 
Lisabona, Comisia trebuie să 
vegheze la aplicarea 
dispozițiilor tratatului și 
a dispozițiilor adoptate de 
instituții în temeiul acestuia.
36 Observații 
58 Cultivarea și pășunatul sunt 
permise, dar cu restricții, 
precum limitările referitoare la 
aplicarea de îngrășăminte.
59 Perioada de interdicție pentru 
aplicarea îngrășămintelor 
(Polonia), limita de 170 kg de 
azot provenit din gunoi de 
grajd pe hectar, interdicția de 
aplicare a îngrășămintelor pe 
soluri saturate cu apă, 
inundate, înghețate și 
acoperite cu zăpadă și cea de 
aplicare a îngrășămintelor pe 
terenuri cu pantă foarte 
abruptă (Polonia și Letonia) 
reprezintă exemple de cerințe 
naționale privind utilizarea 
îngrășămintelor în afara 
zonelor vulnerabile la nitrați.Mecanismul de ecocondiționalitate contribuie la asigurarea 
respectării Directivei privind nitrații și a altor cerințe 
referitoare la fertilizare, dar nu este pe deplin eficace
Nu toate cerințele privind utilizarea îngrășămintelor intră sub 
incidența ecocondiționalității
84 
Directiva privind nitrații nu prevedea nicio dispoziție specifică privind asigurarea 
respectării cerințelor sale. De la introducerea sistemului de ecocondiționalitate, 
cerințele aplicabile zonelor vulnerabile la nitrați trebuie să fie verificate în cadrul 
ecocondiționalității. Acest lucru înseamnă că fermierul poate fi sancționat în 
cazul în care nu respectă cerințele. Cu toate acestea, deși legislația sectorială 
și mecanismele de asigurare a respectării acesteia se aplică tuturor fermierilor, 
numai beneficiarii de plăți în cadrul PAC pot face obiectul sancțiunilor aplicate în 
temeiul ecocondiționalității.
85 
În plus, statele membre trebuie să stabilească standarde, cunoscute sub nume -
le de standarde GAEC ( good agricultural and environmental conditions ), pentru 
anumite aspecte definite de legislația UE, astfel încât terenurile să fie menținute 
în bune condiții agricole și de mediu. Standardul GAEC care prezintă relevanță 
pentru calitatea apei și în cazul căruia trebuie să fie specificate cerințe privind 
aplicarea de îngrășăminte este cel privind „crearea de fâșii de protecție de-a lun -
gul cursurilor de apă”58.
86 
Cu toate acestea, nu toate cerințele de la nivel național referitoare la utilizarea 
îngrășămintelor în afara zonelor vulnerabile la nitrați intră sub incidența stan -
dardelor GAEC și, prin urmare, nu toate intră sub incidența ecocondiționalității59. 
Cerințele ce nu intră sub incidența ecocondiționalității sunt verificate de autori -
tățile naționale pentru protecția mediului și nerespectarea lor poate duce la sanc -
țiuni în temeiul legislației naționale. Verificările respective erau însă afectate de 
deficiențe la nivelul procedurilor de stabilire a eșantionului de control (Polonia), 
precum și de faptul că nu toate cerințele aplicabile erau verificate (Letonia). În 
această din urmă țară, controalele suplimentare acopereau doar cerințele referi -
toare la stocarea și gestionarea gunoiului de grajd.
87 
În plus, Curtea a constatat, în urma auditului, că standardul GAEC cu privire la 
fâșiile de protecție era foarte puțin strict (a se vedea caseta 2 ).
37 Observații 
60 Punctul 69 din Raportul 
special nr. 8/2008: „Este 
ecocondiționalitatea o politică 
eficace?” și punctul 136 din 
Raportul special nr. 23/2015.Controalele în materie de ecocondiționalitate indică o rată 
semnificativă de nerespectare a cerințelor pentru protecția apelor 
împotriva nutrienților
88 
Riscurile specifice aferente încărcărilor cu nutrienți nu erau luate în considerare, 
în niciunul dintre cele trei state membre vizitate, atunci când erau selectate eșan -
tioanele (a se vedea tabelul 3 ).Caseta 2 Tabelul 3Exemple de cerințe aferente standardului GAEC care prevede crearea de fâșii de 
protecție de-a lungul cursurilor de apă
Standardul GAEC, care, din 2013, este aplicabil tuturor fermierilor, trebuia să corespundă cel puțin cerințelor 
aplicabile fermierilor din zonele vulnerabile la nitrați. Tabelul 2  (cerința II.A.4) indică deja gradul mare în care 
variază definirea cerințelor.
În Finlanda, standardul GAEC a specificat o cerință suplimentară, și anume, aceea că nu este permisă cultiva -
rea pe o fâșie cu o lățime de cel puțin 0,60 m de-a lungul cursului de apă. Letonia și Polonia nu au profitat de 
ocazia oferită de definirea standardului GAEC pentru a prescrie o fâșie de teren necultivat.
Factorii legați de încărcarea cu nutrienți care erau luați în 
considerare la selectarea eșantionului pentru controalele 
în materie de ecocondiționalitate
Ferme care prezintă un risc mai ridicat în ceea ce 
privește poluarea apei cu nutriențiLV PL FI
Amplasate în apropierea cursurilor de apă NU DA NU
Amplasate pe teren în pantă NU DA NU
Prezintă o densitate mare a șeptelului > 1,7 unități vită 
mare/haNU NU NU
Sursa:  Curtea de Conturi Europeană.
89 
Instrucțiunile referitoare la inspecții din statele membre nu sunt întotdeauna 
suficient de detaliate pentru a preveni realizarea incorectă a unor controale 
esențiale. De exemplu, auditul a evidențiat că instrucțiunile nu prescriau confir -
marea fiabilității registrelor lucrărilor de fertilizare prin reconcilierea cu facturile 
aferente (Polonia) sau cu stocurile de îngrășăminte (Polonia și Letonia). Calenda -
rul inspecțiilor (realizate în special în perioada iulie-octombrie) nu este adecvat 
pentru verificarea cerințelor referitoare la lunile de iarnă. Această problemă a fost 
deja semnalată de Curte60.
38 Observații 
61 Rapoartele speciale nr. 8/2008, 
4/2014 și 23/2015.
62 Articolul 36 din Regulamentul 
(CE) nr. 1698/2005.
63 Planurile de management al 
bazinelor hidrografice 
adoptate în 2009 acoperă 
perioada 2010-2015, în timp ce 
programele de dezvoltare 
rurală adoptate în 2006 
acoperă perioada 2007-2013.
64 Planurile de management al 
bazinului hidrografic din 
Letonia propun finanțarea din 
fonduri naționale a două 
măsuri, „fâșii de protecție cu 
pășune” și „elaborarea 
planurilor de fertilizare”, însă 
acestea au avut o sferă limitată 
sau nu au fost puse în aplicare.90 
În cele trei țări vizitate, există o rată ridicată de neconformitate în ceea ce privește 
aplicarea cerințelor în zonele vulnerabile la nitrați, rată care variază între 17 % 
și 32 % din fermele controlate în 2013. Cele mai multe cazuri de neconformitate 
se refereau la lipsa instalațiilor de stocare a gunoiului de grajd sau la caracterul 
inadecvat al acestora, la probleme legate de analizarea conținutului de azot din 
gunoiul de grajd (Finlanda), la nerespectarea limitei privind conținutul de azot 
din gunoiul de grajd aplicat (Polonia), la planuri de fertilizare inadecvate și la 
inexistența registrelor lucrărilor de fertilizare (Letonia). Aceasta indică faptul că 
sistemul de control are un efect disuasiv limitat, lucru subliniat deja în rapoartele 
anterioare ale Curții61.
Măsurile de dezvoltare rurală cofinanțate de UE în 
perioada 2007-2013 au avut un efect scăzut asupra reducerii 
poluării cu nutrienți a corpurilor de apă în statele membre 
vizitate
91 
Măsurile suplimentare din cadrul planurilor de management al bazinelor hidro -
grafice din 2009 aveau ca scop reducerea poluării cu nutrienți proveniți din agri -
cultură și erau, în mare parte, de o natură similară cu măsurile stabilite în cadrul 
programelor de dezvoltare rurală pentru perioada 2007-2013, adică investiții reali -
zate la nivelul exploatațiilor agricole pentru stocarea gunoiului de grajd și măsuri 
vizând ameliorarea mediului și a spațiului rural62. Totuși, în cadrul programelor 
de dezvoltare rurală, aceste măsuri vizează atingerea unor obiective de mediu 
multiple și, în general, toți fermierii le pot aplica în mod voluntar, indiferent de 
locul în care este situată ferma, în timp ce, în cadrul planurilor de management 
al bazinelor hidrografice, ele sunt prezentate ca un instrument esențial pentru 
îmbunătățirea stării apelor și trebuie să fie aplicate în anumite zone.
92 
Mai mult, atunci când au fost adoptate planurile de management al bazinelor 
hidrografice63, o parte semnificativă din fondurile pentru dezvoltarea rurală 
fuseseră deja alocate, în special pentru pachetele de agromediu, dar nu neapă -
rat în zonele specificate în planurile de management al bazinelor hidrografice. 
Pentru a fi putut asigura implementarea acestor pachete în zonele specificate, 
ar fi fost nevoie de o mai bună coordonare între autoritățile de dezvoltare rurală 
și cele responsabile de ape și/sau de fonduri suplimentare, lucru care rareori s-a 
întâmplat64.
39 Observații 
65 În Letonia, investițiile în 
instalații de stocare 
a gunoiului de grajd au vizat 
50 % din ferme, ceea ce 
reprezintă 80 % din totalul 
unităților vită mare din zonele 
vulnerabile la nitrați. Sprijinul 
pentru instalațiile de stocare 
a gunoiului de grajd nu s-a 
bucurat de succes în Polonia.Investițiile cofinanțate cu fonduri UE au contribuit la o mai bună 
gestionare de către fermieri a gunoiului de grajd, dar au reușit să 
vizeze doar parțial fermele care generează cea mai mare poluare
93 
Lipsa unor instalații adecvate de stocare a gunoiului de grajd a fost recunoscută 
ca reprezentând o problemă majoră care vizează aproape toate fermele din zone -
le vulnerabile la nitrați din Polonia. Această problemă a fost considerată impor -
tantă și în Letonia. Primele programe de dezvoltare rurală din Polonia și Letonia 
(pentru perioada 2004-2006) au tratat cu mai mult sau mai puțin succes această 
problemă65. În plus, planurile de management al bazinelor hidrografice din 2009 
au fost elaborate pe baza ipotezei că era în continuare necesară îmbunătățirea 
instalațiilor de stocare a gunoiului de grajd în zonele vulnerabile la nitrați și în 
bazinele hidrografice ale anumitor corpuri de apă. Planurile de management al 
bazinelor hidrografice din Finlanda fac referire, de asemenea, la această măsură.
94 
Cu toate acestea, atunci când au implementat programele de dezvoltare rurală 
pentru perioada 2007-2013, niciunul dintre cele trei state membre vizitate nu 
a acordat prioritate acordării de finanțări pentru îmbunătățirea instalațiilor de 
stocare a gunoiului de grajd la fermele care sunt situate în zone vulnerabile la 
nitrați sau care reprezintă riscuri mai mari pentru protecția apei, cum ar fi cele 
cu o densitate ridicată a șeptelului și cele situate în bazinele corpurilor de apă cu 
o stare nesatisfăcătoare a apei.
Mai mulți factori au limitat eficacitatea măsurilor de dezvoltare 
rurală care vizează protecția apelor
95 
În ceea ce privește reducerea poluării apei cu nutrienți, cele mai relevante pa -
chete de agromediu nu au fost direcționate, din punct de vedere geografic, către 
acele zone problematice identificate în planurile de management al bazinelor 
hidrografice. Acestea sunt adesea zone unde se practică o agricultură intensivă 
și/sau zone vulnerabile la nitrați, precum și zone afectate de eroziune și, prin ur -
mare, care prezintă o scurgere semnificativă de nutrienți în apă. Chiar dacă unele 
pachete de agromediu și măsuri de împădurire au fost bine direcționate, ele au 
atras o cerere scăzută din partea fermierilor. De exemplu, în Finlanda, pachetul 
pentru „crearea de fâșii de protecție (zone riverane)” și cel pentru „reducerea 
eficientă a încărcării cu nutrienți (fosfor)” și-au atins 57 % și, respectiv, 15 % din 
valorile-țintă stabilite (ca număr de hectare). În Letonia, pachetul pentru „mi -
riști în perioada de iarnă” a obținut un procent aproape de 59 %, iar în Polonia, 
măsura privind „împădurirea” a atins 50 %. Potrivit autorităților naționale, cifrele 
scăzute pot fi explicate de complexitatea măsurilor și de valoarea scăzută a finan -
țărilor nerambursabile, în special pentru fermele practicând o agricultură intensi -
vă situate, în general, în aceste zone.
40 Observații 
66 Cerințele minime referitoare la 
îngrășăminte și pesticide 
trebuie să fie definite de 
statele membre și sunt 
aplicabile în cazul anumitor 
măsuri din cadrul programelor 
de dezvoltare rurală. În cele 
trei state membre vizitate, ele 
nu sunt mai stricte decât 
cerințele stabilite în cadrul 
mecanismului de 
ecocondiționalitate, în ceea ce 
privește îngrășămintele, și nu 
includ limite privind conținutul 
de fosfor aplicat, cu excepția 
Finlandei, unde limita este 
totuși destul de generoasă.96 
Drept consecință, cele mai relevante pachete de agromediu nu sunt aplicate în 
mod suficient în zonele expuse riscului de poluare cu nutrienți din statele mem -
bre auditate. De exemplu, în Letonia și în Polonia, cea mai mare parte a suprafeței 
vizate de „agricultura ecologică”, de „protecția solurilor și a apei” și de „fâșiile de 
protecție cu pășune” este constituită din terenuri agricole situate în afara zonelor 
vulnerabile la nitrați (a se vedea tabelul 4 ).Tabelul 4Implementarea pachetelor de agromediu relevante pentru 
protecția apelor în zonele vulnerabile la nitrați
% din terenurile care primesc sprijin 
din zonele vulnerabile la nitrați
Pachete de agromediu care prezintă relevanță pentru 
protecția apelor LV PL
Agricultură ecologică 5,2 1,6
Agricultură integrată/durabilă 28,8 11,6
Protecția solurilor și a apei 10,9 7, 5
Fâșii de protecție cu iarbă 0,0 2,4
Notă:  Finlanda nu este inclusă în tabel, întrucât întreaga țară este definită ca zonă vulnerabilă la 
nitrați.
Sursa:  Curtea de Conturi Europeană.
97 
Mai mult decât atât, unele cerințe din cadrul pachetelor de agromediu nu erau 
suficient de stricte, fiind uneori doar puțin mai riguroase decât cerințele de bază, 
adică cerințele care țin de ecocondiționalitate și cerințele minime referitoare 
la îngrășăminte și pesticide66. De exemplu, în Polonia, pachetul de agromediu 
vizând crearea unei fâșii de teren necultivat, acoperit de ierburi și de arbuști indi -
geni, de-a lungul cursurilor de apă prevede o lățime de 5 m pentru această fâșie, 
în timp ce lățimea minimă necesară este mult mai mare în alte state membre, 
de exemplu, de 15 m. În Finlanda, în rândul cerințelor de bază ar fi putut să fie 
incluse cerințele privind planurile de fertilizare și acoperirea solului cu vegetație 
în timpul iernii. Letonia (a se vedea punctul 79) a făcut acest lucru pentru ambele 
cerințe, iar Polonia a încorporat doar cea din urmă cerință (a se vedea punctul 86 
și nota de subsol 59).
41 Observații 
67 Regulamentul (UE) 
nr. 1305/2013 al Parlamentului 
European și al Consiliului din 
17 decembrie 2013 privind 
sprijinul pentru dezvoltare 
rurală acordat din Fondul 
european agricol pentru 
dezvoltare rurală (FEADR) și de 
abrogare a Regulamentului 
(CE) nr. 1698/2005 al 
Consiliului.
68 De exemplu, Comisia 
a solicitat ca, în cadrul 
programului de dezvoltare 
rurală din Letonia, să se 
impună măsuri de atenuare 
pentru orice investiție 
cofinanțată în domeniul 
drenării terenurilor agricole și 
forestiere, în conformitate cu 
prevederile planurilor de 
management al bazinelor 
hidrografice.
69 Fermierii care au dreptul la 
o plată pe suprafață au 
obligația de a aplica, în cadrul 
fermelor lor, un set de practici 
de ecologizare („înverzire”) 
benefice pentru mediu și 
pentru politicile climatice. 
Aceste practici iau forma 
diversificării culturilor, 
a menținerii unor pajiști 
permanente și a consacrării 
unei porțiuni de 5 % din 
terenul arabil elementelor 
benefice din punct de vedere 
ecologic. Regulamentul (UE) 
nr. 1307/2013 al Parlamentului 
European și al Consiliului din 
17 decembrie 2013 de stabilire 
a unor norme privind plățile 
directe acordate fermierilor 
prin scheme de sprijin în 
cadrul politicii agricole 
comune și de abrogare 
a Regulamentului (CE) 
nr. 637/2008 al Consiliului și 
a Regulamentului (CE) 
nr. 73/2009 al Consiliului 
(JO L 347, 20.12.2013, p. 608).
70 În cadrul programului de 
dezvoltare rurală din Finlanda, 
direcționarea geografică a fost 
îmbunătățită prin diverse 
mecanisme. În cadrul 
programului de dezvoltare 
rurală din Polonia, cerința 
privind planul de fertilizare 
a fost extinsă la mai multe 
pachete de agromediu. În 
cadrul programului de 
dezvoltare rurală din Letonia, 
cerințele din cadrul pachetelor 
privind „miriștile” și 
„horticultura integrată” au 
devenit mai stricte decât în 
cadrul programului anterior.98 
Auditul a relevat, de asemenea, că niciunul dintre statele membre cu deschidere 
la Marea Baltică nu a inclus măsura privind „plățile în temeiul Directivei-cadru 
privind apa” în cadrul programelor lor de dezvoltare rurală pentru perioadele 
2007-2013 și 2014-2020 (cu excepția Danemarcei pentru perioada 2007-2013). 
Explicația avansată pentru această situație constă în aceea că această măsură 
poate sprijini numai acțiuni care merg mai departe decât cerințele de bază și sunt 
obligatorii pentru fermierii din zonele identificate în planurile de management 
al bazinelor hidrografice. Planurile de management al bazinelor hidrografice din 
majoritatea statelor membre de la Marea Baltică nu includeau astfel de măsuri.
99 
Pe de o parte, fermele care generează cea mai mare poluare nu aplică în mod 
suficient pachetele de agromediu deoarece plățile compensatorii oferite de 
acestea sunt limitate, iar, pe de altă parte, statele membre nu aplică acestor ferme 
sancțiunile prevăzute în scopul protecției apelor. Raportul special nr. 23/2015 
(punctele 154-161) oferă mai multe detalii privind dificultatea aplicării în practică 
a principiului „poluatorul plătește” în agricultură.
În perioada de programare 2014-2020, sunt disponibile 
instrumente cu ajutorul cărora se poate îmbunătăți eficacitatea 
măsurilor de dezvoltare rurală în ceea ce privește protecția apei, 
dar acestea nu au fost încă valorificate pe deplin
100  
Regulamentul nr. 1305/201367 prevede o prioritate dedicată protecției apei în 
cadrul programelor de dezvoltare rurală și stabilește anumite condiționalități 
ex ante  care trebuie îndeplinite în ceea ce privește punerea în aplicare a Directi -
vei-cadru privind apa și a legislației de mediu aplicabile agriculturii.
101  
Atunci când a evaluat programele de dezvoltare rurală pentru perioada 
2014-2020 înainte de a le aproba, Comisia a insistat ca statele membre să direcți -
oneze în mod corespunzător măsurile către zonele care au cea mai mare nevoie 
de acestea. De asemenea, Comisia a solicitat o mai mare coerență între planurile 
de management al bazinelor hidrografice (proiectele de planuri trebuiau să fie 
finalizate în vederea aprobării până la sfârșitul anului 2015) și programele de 
dezvoltare rurală, în special în ceea ce privește direcționarea geografică68. Nu în 
ultimul rând, Comisia a solicitat ca atât cerințele de bază, cât și cerințele specifice 
pachetelor de agromediu să fie mai stricte, precum și ca orice eventuală suprapu -
nere între măsurile de dezvoltare rurală și practicile de ecologizare („înverzire”) 
nou introduse să fie evitată69. În practică, schimbul de puncte de vedere cu Comi -
sia a condus la unele îmbunătățiri la nivelul măsurilor din cadrul programelor de 
dezvoltare rurală care vizează protejarea calității apei70.
42 Observații 
71 O „strategie macroregională” 
constituie un cadru integrat, 
aprobat de Consiliul European, 
destinat să abordeze 
dificultățile comune cu care se 
confruntă o zonă geografică 
definită și care afectează atât 
state membre, cât și țări terțe 
situate în zona geografică 
respectivă, acestea beneficiind 
astfel de pe urma unei 
cooperări consolidate, ce 
contribuie la realizarea 
coeziunii economice, sociale și 
teritoriale (sursa: InfoRegio).
72 SWD(2013) 233 final din 
27 iunie 2013, care însoțește 
raportul Comisiei referitor la 
valoarea adăugată 
a strategiilor macroregionale. 
De asemenea, 
COM(2014) 284 final din 
20 iunie 2014: „Raportul 
Comisiei privind guvernanța 
strategiilor macroregionale”.102  
Drept urmare, totuși, unele programe de dezvoltare rurală pentru perioada 
2014-2020 au fost aprobate doar parțial sau sub rezerva îndeplinirii anumitor 
condiții, deoarece, la momentul aprobării lor, statele membre respective se aflau 
încă în curs de elaborare a planurilor lor de management al bazinelor hidrogra -
fice pentru 2015, de modificare a legislației cu privire la cerințele lor de bază sau 
de stabilire a practicilor de ecologizare. Acest lucru va implica întârzieri în ceea ce 
privește implementarea anumitor măsuri.
Valoarea adăugată a Strategiei UE pentru regiunea 
Mării Baltice în ceea ce privește reducerea aporturilor 
de nutrienți în Marea Baltică
103  
Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice (EUSBSR) a fost lansată, în 2009, ca un 
exercițiu-pilot pentru a pune în aplicare abordarea macroregională71 în domeniul 
dezvoltării regionale și pentru a crea, printre altele, legături între autoritățile de 
mediu și cele din sectorul agricol. Obiectivul subsidiar al strategiei, intitulat „apă 
curată în Marea Baltică”, a adoptat valorile-țintă în materie de reducere a apor -
tului de nutrienți stabilite în cadrul Planului de acțiune pentru Marea Baltică 
(BSAP) al HELCOM. Prin urmare, valoarea adăugată pe care o aduce strategia în 
acest domeniu ar trebui să constea în sprijinirea și accelerarea punerii în aplicare 
a Planului de acțiune pentru Marea Baltică al HELCOM prin intermediul unei noi 
guvernanțe, reunind diverse politici sectoriale și resurse, implicând o gamă largă 
de părți interesate (sectorul public, sectorul privat și societatea civilă) și conso -
lidând cooperarea internațională72.
104  
Curtea a examinat:
– dacă Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice are un impact vizibil în dome -
niul reducerii încărcării cu nutrienți;
– dacă au fost elaborate proiecte inovatoare și dacă au fost diseminate cele mai 
bune practici care au rezultat în urma implementării lor;
– dacă Comisia a luat măsuri pentru a garanta alinierea programelor opera -
ționale și a programelor de dezvoltare rurală la valorile-țintă de reducere 
a cantității de nutrienți stabilite de Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice.
43 Observații 
O rețea de guvernanță complexă și o valoare adăugată care 
este dificil de evaluat
105  
Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice este elaborată pe baza principiului 
celor trei „nu”: „nu” legislației noi, „nu” fondurilor noi și „nu” instituțiilor noi. Cu 
toate că intenția a fost de a nu se crea noi instituții, în practică, strategia se fon -
dează pe o rețea amplă de grupuri și de factori interesați. Aceștia au fost adăugați 
numărului mare de actori care activau deja în regiunea Mării Baltice. Cu toate 
acestea, valoarea adăugată pe care strategia o aduce în plus față de acțiunile sta -
telor membre în vederea reducerii aporturilor de nutrienți este dificil de evaluat 
în practică, întrucât nu există un cadru de monitorizare care să permită realizarea 
unei distincții între rezultatele strategiei și cele ale acțiunilor deja existente.
Proiectele emblematice contribuie la diseminarea de bune 
practici, dar impactul lor asupra reducerii cantității de 
nutrienți nu a fost demonstrat
106  
Conform cu ce se preconiza în strategie, părțile interesate, cum ar fi autorități din 
statele membre, parteneri de afaceri, universități și ONG-uri, urmau să elaboreze 
proiecte inovatoare, recurgând la bune practici și dezvoltându-le pe acestea în 
continuare. În anexa V  sunt prezentate cele mai importante proiecte emblemati -
ce ale strategiei, precum și obiectivele, costurile și sursele lor de finanțare.
107  
Proiectele emblematice Baltic Manure  și Baltic Deal  au contribuit la diseminarea 
de bune practici în domeniul agriculturii. Totuși, unele proiecte emblematice 
reprezintă investiții directe foarte reduse în ceea ce privește reducerea încărcă -
rilor cu nutrienți. În schimb, alte proiecte care nu au obținut statutul de proiecte 
emblematice prezintă o importanță la fel de mare ca unele emblematice pentru 
domeniul reducerii cantității de nutrienți, cum ar fi proiectele Baltic Compass  și 
Baltic Compact , ce abordează poluarea agricolă, precum și proiectul PURE , care 
abordează eliminarea fosforului din apele uzate urbane.
108  
Contribuția proiectelor emblematice și a altor proiecte finanțate prin programul 
pentru regiunea Mării Baltice la reducerea cantității de nutrienți este dificil de 
identificat. Majoritatea proiectelor emblematice nu produc, în sine, rezultate 
concrete imediate, întrucât ele servesc adesea ca exemplu-pilot pentru o acțiune 
mai amplă care este dorită într-un domeniu specific. În unele cazuri, aceste pro -
iecte sunt parțial redundante, aceleași rezultate fiind obținute prin intermediul 
altor proiecte de cercetare finanțate de UE și al unor evaluări elaborate deja de 
Comisie.
44 Observații 
73 A se vedea articolul 15 
(conținutul acordului de 
parteneriat), articolul 96 
alineatul (3) litera (d) (cerința 
care prevede că programele 
operaționale trebuie să 
specifice care sunt acordurile 
pentru acțiuni interregionale 
și transnaționale) și articolul 70 
alineatul (2) (permisiunea de 
a cofinanța operațiunile din 
afara zonei vizate de program) 
din Regulamentul (UE) 
nr. 1303/2013.
74 Au fost examinate acordurile 
de parteneriat și programele 
operaționale din Suedia, 
Finlanda, Letonia și Polonia.
75 Acest lucru este clar specificat 
în programul operațional 
național polonez intitulat 
„Infrastructuri și mediu”, 
precum și în programele 
operaționale suedeze, în 
programul operațional 
național finlandez fiind afirmat 
în termeni generali.Programele operaționale ar trebui să țină seama în mai mare 
măsură de Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice
109  
Unul dintre cele trei principii pe care se fundamentează Strategia UE pentru 
regiunea Mării Baltice este „nu” fondurilor noi. În schimb, se dorește ca atât fon -
durile de coeziune ale UE, cât și fondurile naționale să fie mai bine direcționate 
astfel încât să sprijine obiectivele macroregionale și să fie utilizate mai eficient. 
Având în vedere că strategia a fost lansată în anul 2009, la jumătatea perioadei de 
programare 2007-2013, sfera de influență a strategiei macroregionale în ceea ce 
privește alocarea fondurilor între diversele priorități ale programelor operaționa -
le a fost limitată de la bun început.
110  
În perioada de programare 2014-2020, sfera de influență a Strategiei UE pentru 
regiunea Mării Baltice asupra concepției politicii de coeziune și a celei de dezvol -
tare rurală s-a amplificat73. Auditul a evidențiat că documentele de programare 
pentru perioada 2014-2020 (acorduri de parteneriat și programe operaționale) au 
fost evaluate într-un mod structurat și standardizat de către Comisie, care a acor -
dat o atenție deosebită legăturilor dintre Strategia UE pentru regiunea Mării Bal -
tice și prioritățile din cadrul programelor, precum și mecanismelor de coordonare 
între structurile pentru administrarea fondurilor UE și strategie.
111 
Cu toate acestea, Curtea a constatat, de asemenea, că, în ceea ce privește obiec -
tivul subsidiar „apă curată în Marea Baltică”, Strategia UE pentru regiunea Mării 
Baltice a avut o influență redusă asupra priorităților stabilite de statele membre74. 
De exemplu, programele operaționale din Suedia și Finlanda nu fac aproape nicio 
referire la respectivul obiectiv subsidiar al strategiei, iar măsurile corespunzătoare 
din Letonia și Polonia vizează infrastructurile pentru ape uzate, care oricum sunt 
necesare pentru respectarea directivelor UE, indiferent de existența strategiei. 
Marja de acțiune aflată la dispoziția statelor membre pentru creșterea alocării 
de fonduri UE pentru protecția apei în perioada de programare 2014-2020 este 
restrânsă, deoarece 50 % din fondurile FEDR pentru regiunile de convergență și 
80 % din fondurile pentru alte regiuni sunt alocate pentru atingerea doar a trei 
obiective tematice. Protecția mediului nu se numără printre aceste obiective.
112  
În urma recomandărilor Comisiei, trei dintre cele patru programe operaționale 
naționale examinate au acordat o prioritate deosebită proiectelor legate de 
Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice75. Cu toate acestea, niciunul dintre 
proiectele respective nu propune valori-țintă sau indicatori pentru reducerea 
aportului de nutrienți, ceea ce îngreunează evaluarea contribuției lor la îndepli -
nirea obiectivului subsidiar al strategiei referitor la apa curată. Toate cele patru 
programe operaționale au integrat în comitetele lor de monitorizare structurile 
naționale desemnate pentru această strategie.
45
 Concluzii și recomandări
113  
Punerea în aplicare a acțiunilor UE de către statele membre nu a condus decât la 
realizarea unor progrese modeste în direcția reducerii aporturilor de nutrienți în 
Marea Baltică. Investițiile în infrastructura pentru apele uzate au fost doar parțial 
eficace, măsurile agricole nu sunt proporționale cu presiunea intensă la care 
sunt supuse apele și nu sunt direcționate în mod suficient, iar valoarea adăugată 
a Strategiei UE pentru Marea Baltică este dificil de evaluat.
Planurile statelor membre nu sunt suficient de 
ambițioase și nu conțin indicatori adecvați, iar 
progresele înregistrate în ceea ce privește reducerea 
cantității de nutrienți au fost modeste
114  
La sfârșitul anului 2012, progresele care fuseseră înregistrate în ceea ce privește 
reducerea aporturilor de nutrienți în vederea combaterii eutrofizării în Marea 
Baltică erau limitate. Încărcarea cu nutrienți provenită din aglomerările urba -
ne a scăzut, în vreme ce cea provenită din agricultură a rămas stabilă sau chiar 
a crescut (a se vedea punctul 25).
115  
Planurile statelor membre vizând reducerea cantității de nutrienți astfel încât să 
poată fi atinse valorile-țintă stabilite de HELCOM s-au limitat la punerea în aplicare 
a planurilor de management al bazinelor hidrografice elaborate în conformitate cu 
Directiva-cadru privind apa. Acest demers nu va fi suficient în toate cazurile pentru 
a se obține reducerile cantității de nutrienți care sunt necesare pentru Marea 
Baltică. În plus, planurile de management al bazinelor hidrografice se dovedesc a fi 
insuficiente, deoarece majoritatea măsurilor din cadrul acestora implică în special 
punerea în aplicare a unor directive specifice ale UE (a se vedea punctele 26-30).
116  
Obiectivele planurilor de management al bazinelor hidrografice în conformitate 
cu Directiva-cadru privind apa sunt exprimate prin intermediul unui indicator de 
impact, procentul apelor cu o stare bună a apei. Acesta nu a fost însă transpus 
în valori-țintă subiacente, cum ar fi încărcarea anuală cu nutrienți exprimată în 
termeni cantitativi. Aceeași problemă a fost remarcată în documentele pregăti -
toare pentru programele de măsuri elaborate în conformitate cu Directiva-cadru 
„Strategia pentru mediul marin”. Recomandările formulate de HELCOM, care sunt 
mai stricte decât standardele prevăzute în directivele UE pentru activități specifi -
ce, sunt aplicate numai parțial (a se vedea punctele 31-36).
117  
Fiabilitatea datelor de monitorizare privind aporturile de nutrienți în Marea Balti -
că nu este asigurată. Acest lucru este valabil în special în cazul datelor referitoare 
la poluarea transfrontalieră și difuză, care sunt esențiale pentru o repartizare 
echitabilă a țintelor de reducere între diversele țări și pentru definirea unor mă -
suri adecvate (a se vedea punctele 37-41).
46 Concluzii și recomandări 
Recomandarea 1
Comisia ar trebui:
(a) să solicite statelor membre să elaboreze programe de măsuri care să facă po -
sibilă atingerea valorilor-țintă măsurabile pentru reducerea încărcării cu nutri -
enți, astfel încât să poată fi îndeplinite obiectivele Directivei-cadru „Strategia 
pentru mediul marin” și ale Directivei-cadru privind apa;
(b) să solicite statelor membre să evalueze și să monitorizeze în mod fiabil și 
constant încărcările cu nutrienți din bazinele lor hidrografice și aporturile de 
nutrienți în Marea Baltică.
Statele membre ar trebui:
(c) să colecteze informații cu privire la raportul costuri-eficacitate al măsurilor 
de reducere a încărcării cu nutrienți, cu scopul de a efectua o analiză solidă în 
vederea stabilirii viitoarelor programe de măsuri.
Acțiunile având ca obiectiv reducerea poluării cu 
nutrienți proveniți din ape uzate urbane sunt parțial 
eficace
118  
Nu toate statele membre de la Marea Baltică care trebuiau să se conformeze 
directivei până în 2012 respectă, de fapt, dispozițiile acesteia. Doar Germania și 
Finlanda erau foarte aproape de respectarea în integralitate a dispozițiilor artico -
lelor 4 și 5 din directivă, în care se specifică cerințele privind epurarea secundară 
și epurarea mai riguroasă. În ceea ce privește statele membre care trebuie să 
finalizeze punerea în aplicare a directivei până la sfârșitul anului 2015, în pofida 
investițiilor semnificative cofinanțate de UE, Polonia nu va reuși să atingă confor -
mitatea cu directiva, iar rata de neracordare la sistemele de colectare este încă 
ridicată (a se vedea punctele 46-54).
119  
Stațiile de epurare a apelor uzate vizitate sunt eficace și conforme cu Directiva 
privind tratarea apelor urbane reziduale. Însă doar o parte dintre ele respectă 
recomandarea mai strictă formulată de HELCOM cu privire la fosfor. Suste -
nabilitatea financiară a acestora nu este întotdeauna garantată (a se vedea 
punctele 55-57).
47 Concluzii și recomandări 
120  
Monitorizarea Comisiei cu privire la respectarea de către statele membre a dis -
pozițiilor tratatelor lor de aderare nu a fost suficient de promptă. Comisia nu 
urmărește suficient de îndeaproape punerea în aplicare a acestor planuri, de -
oarece activitatea sa se bazează pe date inadecvate. Comisia nu a dat dovadă 
de promptitudine în luarea unor măsuri pentru a detecta încălcările și pentru 
a urmări în justiție cazurile de neîndeplinire a obligațiilor în statele membre (a se 
vedea punctele 58-64).
121  
Sprijinul acordat de UE pentru infrastructuri de colectare și epurare a apelor 
uzate din Rusia și din Belarus poate obține, cu un bun raport costuri-eficiență, 
o reducere a cantității de nutrienți proveniți din evacuările de ape uzate. Dar im -
plementarea necesită un timp îndelungat, iar sfera acoperită este foarte limitată 
în comparație cu nevoile din acest domeniu. Poluarea provenită din zona orașului 
Kaliningrad din Rusia pune în special probleme (a se vedea punctele 65-69).
Recomandarea 2
Comisia ar trebui:
(a) să încurajeze statele membre să stabilească obligații juridice privind racorda -
rea gospodăriilor la rețelele de canalizare existente și să asigure respectarea 
acestor obligații;
(b) să solicite statelor membre să pună în aplicare o politică de tarifare adec -
vată privind apa uzată, pentru a permite întreținerea corectă și reînnoirea 
activelor. Această politică ar trebui să ia în considerare principiul „poluatorul 
plătește”, precum și accesibilitatea serviciilor legate de utilizarea apei;
(c) să micșoreze durata necesară pentru evaluarea conformității cu Directiva 
privind tratarea apelor reziduale urbane;
(d) să continue să promoveze proiecte care vizează reducerea încărcărilor cu 
nutrienți proveniți din Rusia și din Belarus în Marea Baltică, concentrându-se 
mai mult pe poluatorii principali identificați de HELCOM (precum zona 
Kaliningrad).
Statele membre ar trebui:
(e) să își planifice și să își construiască infrastructura pentru ape uzate cât mai 
eficient posibil și, dacă este necesar, să aibă în vedere acordarea de sprijin 
financiar gospodăriilor care, altfel, nu ar putea să își permită racordarea la 
rețeaua de canalizare;
(f) să stabilească, pentru efluenți, standarde în materie de nutrienți mai stricte 
decât cele prevăzute în Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale 
pentru zonele care drenează în ape a căror concentrație de nutrienți nu este 
conformă cu dispozițiile în materie de stare bună a apei ale Directivei-cadru 
privind apa și ale Directivei-cadru „Strategia pentru mediul marin”.
48 Concluzii și recomandări 
Reticența statelor membre de a exploata la maximum 
acțiunile disponibile în domeniul agriculturii și 
neorientarea acestora către zonele care au nevoie de 
ele
122  
În unele state membre, zona în care sunt aplicabile măsurile obligatorii în temeiul 
Directivei privind nitrații nu este suficientă. Programele de acțiune variază din 
punctul de vedere al rigurozității și nu sunt întotdeauna la fel de stricte ca reco -
mandările formulate de Comisie. Directiva nu impune în mod expres fermelor să 
elaboreze planuri de fertilizare, nici să țină registre ale îngrășămintelor utilizate. 
Ambele instrumente ar contribui la punerea în aplicare și la verificarea mai multor 
cerințe din Directiva privind nitrații. Comisia a pus la dispoziția statelor membre 
orientări și a desfășurat o monitorizare continuă a punerii în aplicare a Directivei 
privind nitrații. Acest lucru a condus la îmbunătățiri în ceea ce privește desemna -
rea zonelor vulnerabile la nitrați și programele de acțiune, dar procesul este unul 
de durată (a se vedea punctele 75-83).
123  
Mecanismul de ecocondiționalitate contribuie la aplicarea cerințelor privind 
nitrații și a altor cerințe legate de îngrășăminte, dar nu este pe deplin eficace 
ca urmare a caracterului insuficient de exigent al unora dintre cerințe. Sistemul 
de controale și sancțiuni din cadrul acestui mecanism este afectat de deficiențe 
în ceea ce privește selectarea eșantionului și instrucțiunile furnizate. Rata de 
neconformitate în ceea ce privește aplicarea cerințelor în zonele vulnerabile la 
nitrați este ridicată, lucru care semnalează faptul că, în prezent, efectul disuasiv al 
sistemelor de control este limitat. Există deficiențe la nivelul controalelor națio -
nale cu privire la cerințele ce nu intră în sfera de aplicare a ecocondiționalității (a 
se vedea punctele 84-90).
124  
Măsurile de dezvoltare rurală cofinanțate de UE au avut un efect scăzut asupra re -
ducerii poluării cu nutrienți a corpurilor de apă. Investițiile destinate să contribuie 
la îmbunătățirea de către fermieri a stocării și a gestionării gunoiului de grajd au 
fost numai parțial direcționate către exploatațiile agricole relevante. Pachetele de 
agromediu nu au fost direcționate din punct de vedere geografic către zonele în 
care corpurile de apă nu au o stare bună. Măsura specifică referitoare la imple -
mentarea acțiunilor legate de Directiva-cadru privind apa a fost rareori pusă în 
aplicare. Principiul „poluatorul plătește” nu este aplicat în mod suficient activității 
agricole (a se vedea punctele 91-99).
49 Concluzii și recomandări 
125  
Comisia a profitat de ocazia oferită de noile instrumente aplicabile perioadei de 
programare 2014-2020 pentru a solicita cerințe de bază mai stricte și măsuri de 
agromediu mai exigente. Aceasta a solicitat, de asemenea, o mai bună direcți -
onare geografică a măsurilor de dezvoltare rurală și o mai bună coerență între 
programele de dezvoltare rurală și planurile de management al bazinelor hidro -
grafice. Discuțiile cu statele membre au condus la îmbunătățiri. Cu toate acestea, 
o serie de măsuri vor trebui să fie redefinite după ce vor fi fost adoptate toate 
actele legislative și planurile naționale. Acest lucru va întârzia astfel aplicarea 
anumitor măsuri, crescând totodată sarcina administrativă a programelor (a se 
vedea punctele 100-102).
Recomandarea 3
Comisia ar trebui:
(a) să solicite statelor membre să desemneze zone vulnerabile la nitrați adecva -
te. În acest sens, statele membre ar trebui să ia în considerare informațiile cu 
privire la presiunile exercitate de poluarea cu nutrienți proveniți din agricul -
tură colectate în planurile de management al bazinelor hidrografice elabora -
te în temeiul Directivei-cadru privind apa.
Statele membre ar trebui:
(b) să fixeze valori-limită adecvate pentru utilizarea fosforului în agricultură, în 
cazul în care acesta prezintă un risc pentru starea bună a apei;
(c) să își stabilească normele pentru programele de acțiune privind nitrații pe 
baza celor mai recente dovezi științifice;
(d) să stabilească măsuri obligatorii care să fie mai stricte decât cerințele exis -
tente aplicabile fermelor poluante din bazinele hidrografice care drenează în 
ape eutrofice;
(e) să aplice pachetele de agromediu care prezintă cea mai mare relevanță 
pentru reducerea poluării cu nutrienți a apei și să direcționeze aceste pachete 
de măsuri, precum și măsurile de împădurire către zonele în care pot exercita 
impactul cel mai puternic asupra reducerii încărcării cu nutrienți.
50 Concluzii și recomandări 
Valoarea adăugată din punctul de vedere al reducerii 
cantității de nutrienți pe care o aduce strategia 
macroregională a UE pentru regiunea Mării Baltice 
este dificil de evaluat
126  
Structura de guvernanță aplicabilă strategiei UE pentru regiunea Mării Baltice 
(EUSBSR) este complexă și adaugă niveluri în plus față de instituțiile de guvernan -
ță regionale deja existente. Impactul acestei strategii asupra acțiunilor întreprinse 
de statele membre pentru reducerea aporturilor de nutrienți în Marea Baltică este 
dificil de evaluat (a se vedea punctul 105).
127  
Proiectele emblematice derulate în cadrul cooperării dintre mai multe țări din 
UE și din afara UE vizează dezvoltarea unor bune practici, în vederea punerii lor 
în aplicare la scară largă. Cu toate acestea, uneori, rezultatele obținute de aceste 
proiecte nu sunt mai bune decât ceea ce s-ar fi putut obține cu instrumente deja 
disponibile, iar impactul lor din punct de vedere practic a fost destul de scăzut (a 
se vedea punctele 106 și 108).
128  
În plus, rezultatul preconizat a se obține în urma alinierii priorităților programelor 
cofinanțate de UE la obiectivul subsidiar „apă curată în Marea Baltică” a fost unul 
foarte modest (a se vedea punctele 109-112).
Prezentul raport a fost adoptat de Camera II, condusă de domnul Henri GRETHEN, 
membru al Curții de Conturi, la Luxemburg, în ședința sa din 27 ianuarie 2016.
 Pentru Curtea de Conturi
 Vítor Manuel da SILVA CALDEIRA
 Președinte
51
 Anexe
Valori-țintă pentru reducerea aportului de nutrienți
ȚarăAportul 
mediu de azot 
1997-2003Aportul 
mediu 
de fosfor 
1997-2003Ținta de 
reducere 
a aportului de 
azot pentru 
2021Ținta de 
reducere 
a aportului de 
fosfor pentru 
2021Rata de 
reducere 
a azotului 
(%)Rata de 
reducere 
a fosforului 
(%)
tone/an tone/an tone/an tone/an
Danemarca 70 490 1 928 2 890 38 4 2
Estonia 27 684 804 1 800 320 7 40
Finlanda 88 005 3 609 3 030 356 3 10
Germania 65 672 627 7 670 170 12 27
Letonia 61 164 829 1 670 220 3 27
Lituania 48 689 2 463 8 970 1 470 18 60
Polonia 212 412 11 787 43 610 7 480 21 63
Rusia 87 122 7 142 10 380 3 790 12 53
Suedia 130 279 3 639 9 240 530 7 15
Aportul de nutrienți proveniți din 
țările HELCOM791  517 32 828 89 260 14 374 11 44
Aport de nutrienți proveniți din țări 
nesemnatare1 21 421 1 979
Aport de nutrienți în Marea Baltică 
prin țările HELCOM812  938 34 807
Nutrienți proveniți din alte surse297 405 2 087
Total Marea Baltică 910  343 36 894 118  134 15 178 13 41
1 Aporturi transfrontaliere de nutrienți riverani proveniți din Republica Cehă, Ucraina și Belarus.
2 Aporturi din transportul maritim și poluarea atmosferică din toate țările UE care nu fac parte din bazinul hidrografic al Mării Baltice.
Sursa:  Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor furnizate de documentul Summary report on the development of revised Maximum Allowable 
Inputs (MAI) and updated Country Allocated Reduction Targets (CART) of the Baltic Sea Action Plan  [Raport de sinteză privind evoluția aporturilor 
maxime admise revizuite și țintele actualizate de reducere alocate pe țări din cadrul Planului de acțiune pentru Marea Baltică], document suport 
pentru reuniunea ministerială a HELCOM din 2013.Anexa I
52 Anexe 
Evoluția, pe țări, a aporturilor de azot și de fosfor în Marea Baltică
(tone/an)
DE DK EE FI LT LV PL RU SE
NAporturi 1997-2003 65 672 70 490 27 684 88 005 48 689 61 164 212 412 87 122 130 279
Aporturi 2012, inclusiv cantități 
incerte (valoare de testare)55 963 52 535 28 378 94 688 55 502 70 388 191 602 91 757 116 723
DE DK EE FI LT LV PL RU SE
PAporturi 1997-2003 627 1 928 804 3 609 2 463 829 11 787 7 142 3 639
Aporturi 2012, inclusiv cantități 
incerte (valoare de testare)630 1 663 782 3 608 1 929 1 242 9 680 7 230 3 509
Sursa:  Documentul Preliminary assessment for following-up on progress towards the country-wise allocated reduction targets on nutrients (CART) 
[Evaluare preliminară pentru monitorizarea progreselor realizate în direcția atingerii țintelor de reducere a cantității de nutrienți alocate pe țară], 
adoptat în cadrul Declarației ministeriale a HELCOM din 2013, de la Copenhaga.
Svendsen, L. M., Gustafsson, B., Pyhälä, M., 2015, Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Scheme  
[Evaluare pentru îndeplinirea țintelor de reducere a cantității de nutrienți din cadrul Programului de reducere a cantității de nutrienți al HELCOM]. 
Online. http://helcom.fi/baltic-sea-action-plan/progress-towards-reduction-targets/key-messageAnexa II
53 Anexe 
Plafoanele pentru aporturi atinse, pe subbazine
(tone/an)
Golful 
BotnicMarea 
BotnicMarea 
Baltică 
centralăGolful 
FinlandeiGolful 
RigaStrâmto -
rile Dane -
marceiKattegat Total
Plafon privind aportul de azot, 
luând în considerare ținta de 
reducere a  HELCOM57 622 79 372 325 000 101 800 88 418 65 998 74 001 792 211
Aporturi 2012, inclusiv cantități 
incerte (valoare de testare)60 484 74 794 375 760 119 687 97 106 51 495 65 801 845 127
 Reducere suplimentară 4 578 14 503 8 200 27 281
 Cantitatea care trebuie încă redusă pentru 
a se atinge ținta de reducere pentru 2021 
a HELCOM2 862 50 760 17 887 8 688 80 197
Plafon privind aportul de fosfor, 
luând în considerare ținta de 
reducere a  HELCOM2 675 2 773 7 360 3 600 2 020 1 601 1 687 21 716
Aporturi 2012, inclusiv cantități 
incerte (valoare de testare)2 787 2 490 15 145 7 536 2 775 1 418 1 591 33 742
 Reducere suplimentară 283 183 96 562
 Cantitatea care trebuie încă redusă pentru 
a se atinge ținta de reducere pentru 2021 
a HELCOM112 7 785 3 936 755 12 588
Sursa:  Documentul Preliminary assessment for following-up on progress towards the country-wise allocated reduction targets on nutrients (CART) 
[Evaluare preliminară pentru monitorizarea progreselor realizate în direcția atingerii țintelor de reducere a cantității de nutrienți alocate pe țară], 
adoptat în cadrul Declarației ministeriale a HELCOM din 2013, de la Copenhaga.
Svendsen, L. M., Gustafsson, B., Pyhälä, M., 2015, Assessment for fulfilment of nutrient reduction targets of the HELCOM Nutrient Reduction Scheme  
[Evaluare pentru îndeplinirea țintelor de reducere a cantității de nutrienți din cadrul Programului de reducere a cantității de nutrienți al HELCOM]. 
Online. http://helcom.fi/baltic-sea-action-plan/progress-towards-reduction-targets/key-messageAnexa III
54 Anexe 
Concentrația de nutrienți din efluentul stațiilor de epurare a apelor uzate din princi -
palele orașe ale statelor membre ale UE din jurul Mării Baltice (2013)Anexa IV
Uppsala
N: 10,52 (mg/l)
P: 0,13 (mg/l)Turku
N: 14,18 (mg/l)
P: 0,15 (mg/l)
Gdańsk
N: 8,30 (mg/l)
P: 0,38 (mg/l)Stockholm
N: 9,47 (mg/l)
P: 0,14 (mg/l)Espoo
N: 16,38 (mg/l)
P: 0,31 (mg/l)
Tallinn
N: 7,52 (mg/l)
P: 0,45 (mg/l)Helsinki
N: 3,69 (mg/l)
P: 0,22 (mg/l)
Gdynia
N: 8,40 (mg/l)
P: 0,64 (mg/l)Copenhaga
N: 5,43 (mg/l)
P: 1,81 (mg/l)Malmö
N: 9,30 (mg/l)
P: 0,27 (mg/l)
Kiel
N: 5,79 (mg/l)
P: 0,11 (mg/l)
Lübeck
N: 7,38 (mg/l)
P: 0,18 (mg/l)Rostock
N: 11,62 (mg/l)
P: 0,18 (mg/l)
Szczecin
N: 6,64 (mg/l)
P: 0,43 (mg/l)
Poznań
N: 7,92 (mg/l)
P: 0,45 (mg/l)
Wrocław
N: 9,50 (mg/l)
P: 0,50 (mg/l)Var/uni0219ovia
N: 8,52 (mg/l)
P: 0,52 (mg/l) Łódź
N: 9,72 (mg/l)
P: 0,78 (mg/l)26 262500 0001 000 0001 500 0002 000 0002 666 000
Riga
N: 11,16 (mg/l)
P: 0,88 (mg/l)
Jelgava
N: 6,35 (mg/l)
P: 0,37 (mg/l)Ogre
N: 33,89 (mg/l)
P: 5,91 (mg/l)
Daugavpils
N: 5,55 (mg/l)
P: 0,61 (mg/l)
Vilnius
N: 9,52 (mg/l)
P: 0,66 (mg/l)Klaipėda
N: 9,99 (mg/l)
P: 0,33 (mg/l)
Kaunas
N: 8,50 (mg/l)
P: 0,34 (mg/l)Jūrmala
N: 8,67 (mg/l)
P: 0,27 (mg/l)
Sursa:  Curtea de Conturi Europeană, pe baza datelor furnizate de statele membre la sfârșitul anului 2013. Valorile pentru Copenhaga și Stockholm 
sunt derivate din mediile a două stații de epurare a apelor uzate din fiecare din aceste orașe.
55 Anexe 
Proiecte emblematice și alte proiecte importante pentru punerea în aplicare 
a Strategiei UE pentru regiunea Mării Baltice (EUSBSR)
(în milioane de euro)
Proiecte emblematice din cadrul EUSBSR care vizează eutrofizarea
Domeniul prioritar AGRI: Sursa și cuantumul de finanțare
Baltic ManureAcest proiect își propune să elaboreze o expertiză în ceea ce priveș -
te soluțiile inovatoare de gestionare a gunoiului de grajd, cum ar 
fi producerea de energie din surse regenerabile și de îngrășăminte 
organice.Programul operațional pentru regiunea 
Mării Baltice
Total: 3,7
FEDR: 2,8
Reciclarea fosforului  
(Recycling phosphorus)Acest proiect își propune să recupereze fosforul din principalele 
surse din regiunea Mării Baltice, cum ar fi gunoiul de grajd, nămo -
lurile de epurare și carcasele animale, și să producă îngrășăminte 
reciclate. Proiectul vizează, de asemenea, elaborarea de strategii 
pentru o fertilizare specifică locului cu scopul de a face din regiu -
nea Mării Baltice prima regiune în care să se practice o fertilizare 
autosustenabilă cu îngrășăminte minerale cu conținut de fosfor.
Domeniul prioritar NUTRI: Finanțarea
Eliminarea fosfaților din detergenți 
(Removing phosphates in 
detergents)Scopul acestui proiect a fost acela de a sprijini statele din zona 
Mării Baltice în vederea punerii în aplicare a recomandării 28E/7 
a HELCOM (măsuri legislative naționale pentru a limita utilizarea 
fosfaților în detergenții de rufe și în detergenții pentru mașinile 
automate de spălat vase), prin elaborarea de materiale informative 
pentru factorii de decizie. În 2011, a fost adoptată, la nivelul UE, 
o interdicție privind prezența fosfaților în detergenții de rufe.Agenția pentru Produse Chimice din 
Suedia a finanțat bugetul acestui proiect 
de mici dimensiuni.
PRESTOProiectul își propune să reducă încărcarea cu nutrienți în Marea 
Baltică prin programe de educare pentru personalul de exploa -
tare, pentru proiectanți și pentru formatori din mediul academic 
implicați în epurarea apelor uzate, precum și prin studii tehnice și 
investiții în anumite stații de epurare a apelor uzate din Belarus 
(Baranovichi, Grodno, Molodechno și Vitebsk).Programul operațional pentru regiunea 
Mării Baltice
Total: 4,6
FEDR: 1,1
IEVP: 2,8
Baltic DealAcest proiect își propune să combată scurgerile și infiltrațiile de 
nutrienți proveniți de la ferme: a fost inițiat în mod voluntar de 
către cinci federații ale fermierilor.Programul operațional pentru regiunea 
Mării Baltice
Total: 3,8
FEDR: 3,0
Evaluarea încărcării de poluare 
cu nutrienți la nivel regional și 
identificarea de proiecte prioritare 
pentru a reduce aporturile de 
nutrienți proveniți din Belarus 
în Marea Baltică (Assessment of 
regional nutrient pollution load and 
identification of priority projects to 
reduce nutrient inputs from Belarus 
to the Baltic Sea)Acest proiect își propune să identifice investiții prioritare și să con -
solideze capacitatea locală pentru a reduce aporturile de nutrienți 
în Marea Baltică în contextul Parteneriatului de Mediu pentru Di -
mensiunea Nordică, acordând o atenție specială agriculturii, apelor 
uzate municipale și industriei, precum și producției și utilizării de 
detergenți cu conținut de fosfor.Finanțat din Fondul Planului de acțiune 
pentru Marea Baltică, administrat de 
Banca Nordică de Investiții/NEFCO, 
Suedia și Finlanda ca investitori: 0,25
Acțiunea orizontală „Țări vecine”
Zona lacului Peipsi, o  zonă 
sustenabilă din punct de vedere 
economic și ecologic  
(Economically and Environmentally 
Sustainable Lake Peipsi Area)Acest proiect își propune să îmbunătățească situația ecologică 
a bazinului lacului Peipsi prin renovarea stațiilor de epurare 
a apelor uzate existente în oblastul Pskov și prin realizarea unei 
noi infrastructuri în porturile de dimensiuni mici aflate pe partea 
estonă a lacului Peipsi.Programul operațional 
Estonia-Letonia-RusiaAnexa V
56 Anexe 
Proiectele din cadrul Programului operațional pentru regiunea Mării Baltice (altele 
decât proiectele emblematice) care abordează problema eutrofizării
(în milioane de euro)
Proiectele din cadrul Programului operațional pentru regiunea Mării Baltice (altele decât proiectele 
emblematice) care abordează problema eutrofizăriiSursa și cuantumul de 
finanțare (Programul 
operațional pentru 
regiunea Mării Baltice)
Baltic CompassAcest proiect presupune o colaborare cu sectorul agricol și cu cel de mediu pentru 
a răspunde necesității unei abordări transnaționale pentru reducerea eutrofizării 
Mării Baltice.Total: 6,6
FEDR: 4,6
IEVP: 0,5
Baltic Compact Acest proiect vizează măsuri de agromediu.Total: 1,9
FEDR: 1,5
BERAS (Baltic Ecological 
Recycling Agriculture and 
Society – Agricultură și 
societate de reciclare ecologică 
în regiunea baltică)Acest proiect își propune reducerea eutrofizării, încetarea utilizării pesticidelor și 
reducerea impactului sectorului alimentar asupra încălzirii globale.Total: 4,4
FEDR: 3,4
IEVP: 0,05
WaterpraxisAcest proiect își propune îmbunătățirea stării Mării Baltice prin sprijinirea punerii 
în aplicare la nivel practic a planurilor de management al bazinelor hidrografice 
în regiune.Total: 2,0
FEDR: 1,5
PURE (Project on urban 
reduction of eutrophication – 
Proiect privind reducerea 
urbană a  eutrofizării)Proiectul își propune elaborarea și executarea de investiții în municipalități prin 
intermediul cooperării transnaționale.Total: 3,2
FEDR: 2,0
IEVP: 0,5Anexa V
57 Răspunsul  
Comisiei
Sinteză
V
Comisia a menționat aceste probleme în cadrul evaluării primelor planuri de management al bazinelor hidrografice1 și 
a primelor programe de măsuri2, considerându-le un domeniu important care necesită îmbunătățiri, și a îndemnat statele 
membre să ia măsuri în acest sens în cadrul celei de a doua serii a planurilor de management al bazinelor hidrografice.
VI
Comisia consideră că acțiunile sale au fost adecvate. Este clar enunțat în tratat și în jurisprudența constantă a Curții de 
Justiție că Comisia dispune de o marjă largă de apreciere în ceea ce privește momentul în care să înceapă acțiuni în 
constatarea neîndeplinirii obligațiilor și să urmărească în justiție astfel de cazuri de neîndeplinire a obligațiilor, în confor -
mitate cu rolul său de gardian al tratatelor. În unele cazuri, instrumentele alternative sau dialogul politic pot fi o abordare 
mai eficace decât acțiunile în constatarea neîndeplinirii obligațiilor.
Cu toate acestea, Comisia are o tradiție substanțială dovedită în ceea ce privește asigurarea conformității cu Directiva 
privind tratarea apelor reziduale urbane prin utilizarea instrumentului de constatare a neîndeplinirii obligațiilor.
VII
Punerea în aplicare de către statele membre a Directivei privind nitrații a întâmpinat o serie de dificultăți în unele cazuri, 
dovedindu-se, în același timp, eficace în alte cazuri. Cu toate acestea, tendința generală a concentrațiilor medii de nitrați 
în UE și în Marea Baltică s-a îmbunătățit.
Politica în materie de ecocondiționalitate nu este menită să servească drept măsură de asigurare a punerii în aplicare 
a legislației europene în statele membre. În cazul unei puneri în aplicare necorespunzătoare, procedura de constatare 
a neîndeplinirii obligațiilor constituie o procedură consacrată.
Numărul cazurilor de neconformitate și al sancțiunilor aplicate în urma mecanismului de ecocondiționalitate este un indi -
cator mai degrabă al funcționării decât al insuficienței acestuia. Ecocondiționalitatea se aplică numai fermierilor care pri -
mesc plăți directe sau care participă la unele dintre măsurile de dezvoltare rurală, de exemplu la măsurile de agromediu.
VIII
Comisia consideră că Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice (EUSBSR) a contribuit cu succes la promovarea protecției 
mediului din Marea Baltică. În general, noua abordare macroregională poate fi privită ca un instrument valoros pentru 
a aborda problemele regionale și pentru a consolida cooperarea dintre țările riverane Mării Baltice.
1 http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_RO-Vol2.pdf
2 http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=RO
Răspunsul Comisiei 58
Introducere
09
Atât programele Directivei-cadru privind apa, cât și cele ale Directivei-cadru „Strategia pentru mediul marin” au fost 
raționalizate în vederea unei raportări comune în luna martie 2016. Programul de măsuri al Directivei-cadru privind apa și 
cel al Directivei-cadru „Strategia pentru mediul marin” prezentate de către statele membre ar trebui să ia în considerare 
HELCOM și obligațiile prevăzute în acordurile în materie de integrare.
13
FEADR, în ambele sale perioade de programare, 2007-2013 și 2014-2020, definește gestionarea apei ca unul dintre princi -
palele obiective ale dezvoltării rurale. Aceste obiective pot fi atinse prin măsuri diverse, printre care măsuri care nu sunt 
legate de suprafață, cum ar fi investițiile și formarea.
În perioada 2007-2013, informațiile privind alocarea financiară sunt disponibile doar la nivel de axe și de măsuri. În 
perioada 2014-2020, aceste informații sunt disponibile la nivel de măsuri și domenii de interes (sau priorități, ca în cazul 
priorității legate de gestionarea apei), ceea ce va permite primirea unor date direct legate de obiective.
Observații
18
Comisia remarcă faptul că, chiar dacă obiectivele HELCOM de reducere a nutrienților sunt considerate o bună practică, nu 
se putea aștepta, din punct de vedere juridic, ca statele membre riverane Mării Baltice să prezinte, în cadrul rapoartelor 
prezentate în octombrie 2012 în temeiul Directivei-cadru „Strategia pentru mediul marin”, obiectivele lor HELCOM de 
reducere a nutrienților care au fost adoptate la reuniunea ministerială a HELCOM din octombrie 2013. Cu toate acestea, 
în practică, Comisia ar aprecia dacă programele de măsuri ale statelor membre elaborate în temeiul Directivei-cadru 
„Strategia pentru mediul marin”, prevăzute pentru martie 2016, ar contribui, de asemenea, la îndeplinirea angajamentelor 
asumate de acestea în cadrul HELCOM.
28
Directiva-cadru privind apa și HELCOM urmăresc același obiectiv – ca Marea Baltică să nu fie eutrofică. Obținerea unei 
stări bune în conformitate cu Directiva-cadru privind apa ar trebui să fie suficientă pentru atingerea valorii-țintă stabilite 
de HELCOM. Este necesar ca Polonia să ia măsuri suplimentare, dar acestea sunt necesare nu doar pentru a se conforma 
valorilor-țintă stabilite de HELCOM, ci și pentru îndeplinirea obiectivelor prevăzute de Directiva-cadru privind apa.
Pentru primele planuri de management al bazinelor hidrografice, Polonia nu a stabilit standarde conforme cu Directi -
va-cadru privind apa suficient de stricte pentru fosfat, corelate cu starea ecologică bună prevăzută de această directivă 
(s-au utilizat standarde mai vechi preexistente directivei) și astfel este posibil să pară că valorile-țintă stabilite de HELCOM 
sunt mai stricte. Această anomalie aparentă ar trebui să fie corectată de către Polonia prin stabilirea unor standarde 
conforme cu Directiva-cadru privind apa pentru fosfați și prin utilizarea acestora pentru a identifica programe de măsuri 
în cadrul celei de a doua serii a planurilor de management al bazinelor hidrografice, care să reducă concentrația fosfaților 
atât din apele interioare, cât și din apele marine.
31
Raportarea statelor membre pentru a doua serie a planurilor de management al bazinelor hidrografice necesită efec -
tuarea unei analize a lacunelor în ceea ce privește nutrienții și astfel urmărirea de către Comisie a progreselor efectuate 
de către statele membre în materie de reducere a nutrienților în următoarele două perioade de raportare ar trebui să se 
îmbunătățească.
Răspunsul Comisiei 59
Statele membre trebuie să precizeze în rapoartele aferente celei de a doua serii a planurilor de management al bazinelor 
hidrografice în ce măsură punerea în aplicare a Directivei privind nitrații este suficientă pentru a se aborda problema 
poluării cu nutrienți proveniți din agricultură și ce alte măsuri de bază și suplimentare corespunzătoare Directivei-cadru 
privind apa vor fi programate în vederea abordării acestei probleme. Acest lucru va ajuta statele membre și Comisia să 
identifice domeniile unde sunt necesare acțiuni suplimentare.
34
Comisia se așteaptă ca autorizațiile existente de tratare a apelor urbane reziduale să fie reanalizate și revizuite, ca parte 
a măsurilor incluse în planul de management al bazinelor hidrografice, dacă este nevoie, pentru a se asigura că polua -
rea urbană este redusă la un nivel care să permită condițiile necesare obținerii unei stări bune pentru toate corpurile de 
apă. În unele ape, acest nivel poate fi de 1 mg/l de P , iar în alte zone s-ar putea să fie necesar să fie mai strict, de exemplu, 
0,5 mg/l sau sub această valoare – în cazul în care există o densitate mare a populației sau o diluare redusă.
41
Planurile statelor membre pentru realizarea reducerilor de nutrienți, care se bazează pe planurile lor de management al 
bazinelor hidrografice, nu sunt ambițioase întrucât majoritatea se rezumă la a prezenta „măsurile de bază” instituite deja 
în vederea punerii în aplicare a directivelor UE în ceea ce privește activitățile specifice care cauzează poluarea cu nutrienți, 
în principal apele reziduale urbane și agricultura, și nu stabilesc modul în care aceste măsuri urmează a fi consolidate 
pentru a permite condiții privind nutrienții în concordanță cu starea bună care trebuie obținută. Au fost incluse puține 
măsuri noi în temeiul articolului 11 alineatul (3) litera (h) din Directiva-cadru privind apa pentru a controla poluarea din 
surse difuze (în special, lipsesc controalele surselor difuze de fosfați), iar „măsurile suplimentare” sunt vagi în ceea ce 
privește contribuția lor totală preconizată. Comisia a menționat aceste probleme în cadrul evaluării primelor planuri de 
management al bazinelor hidrografice3 și a primelor programe de măsuri4, considerându-le un domeniu important care 
necesită îmbunătățiri, și a îndemnat statele membre să ia măsuri în acest sens în cadrul celei de a doua serii a planurilor 
de management al bazinelor hidrografice.
A se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la punctul 30.
46
Comisia consideră că Germania și Finlanda s-au conformat directivei, potrivit metodologiei de evaluare a conformității 
efectuate de Comisie, deoarece au atins o rată de conformitate de 99 % sau mai mare. Celelalte patru state membre rive -
rane Mării Baltice care trebuiau să se conformeze integral directivei în 2012 au atins rate ridicate de conformitate, de 89 % 
și peste această valoare.
47
Într-adevăr, Comisia nu consideră în mod automat că utilizarea unor sisteme individuale sau adecvate (SIA) reprezintă 
o încălcare, întrucât această posibilitate este oferită de directivă. Cu toate acestea, o rată ridicată a SIA ar putea indica 
probleme cu sistemele de colectare, iar Comisia va urmări/investiga aceste situații (pentru mai multe detalii, a se vedea 
răspunsul la punctul 48).
3 http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_RO-Vol2.pdf
4 http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=RO
Răspunsul Comisiei 60
48
Comisia investighează utilizarea sistemelor individuale și adecvate prin intermediul așa-numitului instrument-pilot (de 
exemplu, tipuri de SIA instituite în statele membre, înregistrarea, autorizarea și inspectarea SIA). De asemenea, Comisia 
analizează SIA de mulți ani, prin includerea SIA în tabelul de raportare prevăzut la articolul 15. În plus, orientările privind 
„termenii și definițiile din Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale”, care există din 2007, includ o secțiune pri -
vind SIA.
49
Comisia a decis să accepte că o rată de conformitate de 100 % nu era posibilă sau realistă, de aceea a definit pragul 
dincolo de care „lansează proceduri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor”, prin introducerea celor două standarde 
menționate de Curte. Această metodologie a fost acceptată de Curtea de Justiție a Uniunii Europene (a se vedea Hotărâ -
rea Comisia/Belgia, cauza C-395/13, punctele 33-38).
51
Comisia subliniază că era la curent cu alegerea făcută de Polonia înainte de 2010, dar nu a fost în măsură, din punct de 
vedere juridic, să o conteste și să prevadă nivelul de neconformitate în Polonia dinainte de 2010. Directiva oferă în mod 
evident aceste două opțiuni statelor membre, iar alegerea Poloniei de a recurge la articolul 5 alineatul (4) a fost o posibili -
tate deschisă din punct de vedere juridic, chiar dacă era nerealistă, având în vedere că acest lucru a însemnat că Polonia, 
din cauza acestei alegeri, nu a putut beneficia de timpul suplimentar acordat în temeiul tratatului de aderare.
52
Comisia a urmărit punerea în aplicare a acestei directive în Polonia cu din ce în ce mai multă îngrijorare și atenție de 
îndată ce a devenit evident că a existat și există în continuare un deficit fundamental în ceea ce privește planificarea clară 
a punerii sale în aplicare. Alegerea temeiului juridic reprezintă pentru Comisie o sursă de îngrijorare minoră în această 
chestiune și nu constituie o justificare valabilă pentru această lipsă de acțiune coordonată la nivel național.
Comisia a subliniat în mod regulat începând din 2011 faptul că investițiile prevăzute nu vor conduce la o situație de 
conformitate în Polonia. În plus, Polonia a furnizat doar planuri preliminare de investiții („planul general”), și nu a lucrat 
asupra Programului național pentru tratarea apelor reziduale din orașe (KPOSK) relevant (2010) până în prezent. Nici 
planul general preliminar din februarie 2014 și nici versiunea finală din mai 2015 nu au fost acceptate de Comisie până la 
această dată.
56
Stațiile de epurare a apelor reziduale sunt infrastructuri care au o durată lungă de viață și este dificil să se evalueze dimen -
siunea corespunzătoare a acestora doar pe termen scurt. În general, dimensiunea stațiilor poate fi determinată de mai 
mulți factori, cum ar fi marje de siguranță, capacitatea de a face față activităților/variațiilor sezoniere, cum ar fi turismul, 
debitul apei în urma ploilor torențiale sau rezerve pentru posibile racordări viitoare datorate creșterii demografice.
În plus, o rată minimă de apă curată nu este un dezavantaj, deoarece se evită ca apa uzată să devină septică și să gene -
reze hidrogen sulfurat care este periculos pentru sănătatea umană.
Răspunsul Comisiei 61
58
Pentru țările în curs de aderare, înaintea aderării au fost realizate evaluări ale legislației și s-a considerat că aceasta era 
completă, astfel cum s-a solicitat înainte de aderare cu privire la acquis-ul UE existent, printre care și Directiva 91/271/CEE.
59
Statele membre au posibilitatea de a alege între articolul 5 alineatul (2) și articolul 5 alineatul (4), iar această alegere nu 
este limitată de existența dispozițiilor tratatului de aderare.
60
După aderarea Poloniei, Comisia a început treptat să identifice problemele pe care Polonia le-a avut cu punerea în apli -
care a Directivei privind tratarea apelor urbane reziduale și, începând din 2007, a demarat o examinare extinsă regulată 
a proiectelor depuse în vederea unei cofinanțări din partea UE. Începând cu 2010, atunci când Comisia a colectat sufici -
ente informații care indicau că au existat probleme grave legate de punerea în aplicare, au fost inițiate comunicări oficiale 
cu privire la această chestiune cu autoritățile poloneze. Trebuie reamintit că problemele pe care Polonia le avea erau mult 
mai extinse și mai importante decât alegerea dintre aplicarea articolului 5 alineatul (2) sau a articolului 5 alineatul (4) și 
erau legate de delimitarea incorectă a aglomerărilor, de lipsa datelor privind conformitatea sau raportarea lor inconsec -
ventă, de lipsa unor date clare și a unei planificări coerente și de un prag arbitrar privind investițiile axate doar pe stațiile 
de epurare cu o capacitate de peste 15 000 e.l.
61
În pofida numeroaselor mesaje ale Comisiei adresate Poloniei, prin care cerea prezentarea unor date coerente privind sta -
diul punerii în aplicare și planificarea acțiunilor viitoare de punere în aplicare a Directivei privind tratarea apelor urbane 
reziduale [inclusiv date care să demonstreze conformitatea fie cu articolul 5 alineatul (2), fie cu articolul 5 alineatul (4)], 
Polonia nu a transmis aceste date. Comisia ar dori să sublinieze faptul că, în urma unor schimburi de mesaje cu Comisia, 
Polonia a ales singură să aplice articolul 5 alineatul (2). În 2012, în timpul negocierilor pentru perioada de programare 
2014-2020, Comisia a solicitat Poloniei să pregătească un plan general pentru punerea în aplicare a Directivei privind 
tratarea apelor urbane reziduale care va face obiectul controlului exercitat de Comisie pentru a se asigura că, în perioada 
de programare 2014-2020, se va acorda cofinanțare din partea UE proiectelor care sunt conforme cu Directiva privind 
tratarea apelor urbane reziduale și care contribuie cel mai mult la acoperirea lacunelor în punerea în aplicare.
62
Comisia a reactivat acum rapoartele prevăzute de articolul 17, cu obiectivul de a ști când o anumită aglomerare va deveni 
conformă, în cazul în care încă nu era conformă.
Prin noul model aferent articolului 17, Comisia a încercat să găsească un echilibru între îmbunătățirea informațiilor despre 
situația din statele membre, fără a spori însă sarcina administrativă. Majoritatea statelor membre au răspuns pozitiv și au 
transmis rapoarte în noul format. În plus, statele membre sunt libere să descrie fiecare proiect în tabelul de raportare. În 
temeiul articolului 15, Comisia cunoaște cantitatea, exprimată în procente, care este evacuată fără tratare și, prin urmare, 
„distanța până la situația de conformitate”. Ulterior, statele membre sunt cele care trebuie să stabilească un proiect adap -
tat pentru a se conforma cât mai curând posibil. Comisia nu intenționează să mărească sarcina de raportare a statelor 
membre deoarece nu este necesar să aibă informații detaliate privind km de conducte de canalizare per aglomerare la 
nivelul UE.
Răspunsul Comisiei 62
63
Comisia dispune de o marjă considerabilă de apreciere în aceste chestiuni și trebuie să aleagă cele mai adecvate instru -
mente. În acest caz, Comisia a ales angajamentele prin intermediul reuniunilor cu statele membre privind tratarea apelor 
urbane reziduale și a preferat să aștepte lansarea unor cazuri mai oficiale până la expirarea unui număr suficient de ter -
mene pentru un număr suficient de state membre. Proiectele-pilot lansate pe baza termenului inițial evaluat (2004 până 
la sfârșitul anului 2006) ar fi vizat doar trei state membre, printre care Polonia. Din rațiuni legate de eficiență, s-a decis, 
prin urmare, să se aștepte rezultatele următorului exercițiu de raportare în cazul căruia un astfel de exercițiu ar fi mai 
substanțial în ceea ce privește statele membre și aglomerările vizate.
Prin urmare, Comisia consideră că acțiunile sale au fost adecvate. Este clar enunțat în tratat și în jurisprudența constantă 
a Curții de Justiție că Comisia dispune de o marjă largă de apreciere în ceea ce privește momentul în care să înceapă 
acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor și să urmărească în justiție astfel de cazuri de neîndeplinire a obligațiilor, 
în conformitate cu rolul său de gardian al tratatelor. În unele cazuri, instrumentele alternative sau dialogul politic pot fi 
o abordare mai eficace decât acțiunile în constatarea neîndeplinirii obligațiilor.
În fine, Comisia a luat în considerare diferitele perioade de punere în aplicare (14 ani pentru statele membre UE-15, față de 
3 până la 11 ani pentru statele membre UE-10 care au aderat în 2004) în momentul lansării proiectelor-pilot și a cazurilor 
de constatare a neîndeplinirii obligațiilor.
Cu toate acestea, Comisia are o tradiție dovedită substanțială în ceea ce privește asigurarea conformității cu Directiva pri -
vind tratarea apelor urbane reziduale prin utilizarea instrumentului de constatare a neîndeplinirii obligațiilor (de exemplu, 
Franța, Belgia, Regatul Unit etc.).
64
Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale stabilește, în tabelul 2 din anexă, standarde minime care trebuie înde -
plinite, dar lasă statelor membre libertatea de a aplica standarde mai stricte. Astfel de standarde mai stricte pot fi nece -
sare din punct de vedere juridic pentru a asigura conformitatea în temeiul Directivei-cadru privind apa.
69
Comisia ar dori să precizeze că se preconizează că proiectul intitulat „Serviciile de apă și de mediu din Kaliningrad” va fi 
pe deplin operațional în cursul anului 2016 în ceea ce privește componentele sale care vizează apa.
76
Apele din zonele în care se practică o agricultură extensivă cu un grad redus de utilizare a îngrășămintelor pot totuși să fie 
expuse la poluarea cu nutrienți. În conformitate cu Directiva privind nitrații, și apele care sunt expuse riscului de poluare 
trebuie să facă obiectul unor măsuri specifice.
În anumite domenii, sunt necesare măsuri atât în cadrul Directivei privind nitrații, cât și al Directivei-cadru privind apa, 
pentru a se realiza reducerile necesare de nutrienți pentru atingerea stării bune pentru ape.
79
Aplicarea de azot din îngrășăminte minerale, în sine, nu poate fi utilizată ca un indicator al lipsei unui impact al cerințelor 
și trebuie să fie interpretată cu precauție. Totalul pierderilor sau totalul surplusului de azot (din toate sursele) constituie 
indicatori mai adecvați.
Răspunsul Comisiei 63
80
Comisia consideră că măsurile precum interdicția de împrăștiere a îngrășămintelor în anumite perioade ale anului pot fi 
verificate efectiv, cu condiția efectuării controalelor la momentul potrivit.
Planurile de fertilizare sau evidența îngrășămintelor sunt incluse în mai multe programe de acțiune derulate în temeiul 
Directivei privind nitrații, ca practică obișnuită în vederea unei fertilizări echilibrate și a facilitării controalelor.
84
Comisia subliniază că ecocondiționalitatea nu este un mecanism de punere în aplicare a legislației europene în materie 
de mediu, ci își propune, printre altele, „să ofere o contribuție pentru ca PAC să devină mai compatibilă cu așteptările 
societății” [a se vedea considerentul 54 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013]. Ecocondiționalitatea leagă plățile efectuate 
în cadrul politicii agricole comune (PAC) de respectarea anumitor norme, în timp ce încălcarea acestor norme conduce la 
reducerea plăților din cadrul PAC. Ecocondiționalitatea ar trebui, în principiu, să utilizeze sistemele de control existente. 
Cu toate acestea, ar trebui, de asemenea, să se asigure o rată minimă de control atunci când sistemul de control din cadrul 
legislației sectoriale nu este suficient de eficace.
86
Este la latitudinea statelor membre să definească standarde GAEC astfel încât să se atingă obiectivul standardului. În ceea 
ce privește standardul GAEC menționat, „crearea de fâșii de protecție de-a lungul cursurilor de apă”, obiectivul său este 
stabilirea de fâșii de protecție și gestionarea acestora, și nu, în general, utilizarea îngrășămintelor pe terenurile agricole. 
Prin urmare, domeniul de aplicare a standardului GAEC respectiv este limitat la fâșiile de protecție, atât din interiorul, cât 
și din afara zonelor vulnerabile la nitrați. În plus, anumite cerințe care decurg din Directiva privind nitrații fac parte din 
domeniul de aplicare al ecocondiționalității prin intermediul SMR 1, fostul SMR 4.
87
Fâșiile de protecție prevăzute de GAEC menționat aplicabile începând cu 1 ianuarie 2012 [a se vedea articolul 149 din 
Regulamentul (CE) nr. 73/2009] se referă la cerințele care decurg din Directiva privind nitrații și transpun aceste cerințe 
la terenurile agricole situate în afara zonelor vulnerabile la nitrați, ținând cont de condițiile locale, astfel cum se prevede 
la articolul 94 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013. În consecință, modurile diverse remarcate de Curte în care au fost 
definite cerințele rezultă din însăși Directiva privind nitrații și reflectă varietatea condițiilor locale, astfel cum au fost luate 
în considerare de către statele membre.
90
Numărul cazurilor de neconformitate și al sancțiunilor aplicate în urma mecanismului de ecocondiționalitate este un 
indicator mai degrabă al funcționării decât al insuficienței acestuia. De exemplu, lipsa instalațiilor de stocare a gunoiului 
de grajd este în continuare o problemă în zonele vulnerabile la nitrați și această încălcare este monitorizată din punctul 
de vedere al ecocondiționalității, ceea ce explică rata ridicată de neconformitate (a se vedea, de asemenea, punctul 93).
Răspunsul Comisiei 64
91
Programele de dezvoltare rurală în perioada 2007-2013 urmau să contribuie la obiectivele de dezvoltare rurală puse 
în aplicare prin intermediul mai multor axe. Unele dintre măsurile și operațiunile puse în aplicare, inclusiv măsurile de 
agromediu, ar putea viza un obiectiv principal, dar multe dintre ele au fost instituite în vederea realizării unor obiective 
multiple care nu diminuează eficacitatea acestor măsuri și contribuie la asigurarea unui raport costuri-beneficii mai bun.
Măsurile de agromediu aplicate de un număr mare de fermieri în zone vaste pot contribui, de asemenea, la îmbunătățirea 
stării apelor în toate acele zone.
În cursul procesului de adoptare a programelor pentru perioada 2014-2020, Comisia a formulat observații cu privire la 
necesitatea unei utilizări sporite a direcționării de către statele membre, inclusiv în ceea ce privește aspectele legate de 
apă.
92
În perioada de programare 2007-2013, diferitele calendare de adoptare a planurilor de management al bazinelor hidro -
grafice și a programelor de dezvoltare rurală au constituit unul dintre motivele pentru care domeniul de aplicare al măsu -
rilor de agromediu nu a corespuns întotdeauna zonelor vizate de planurile de management al bazinelor hidrografice.
În plus, trebuie amintit că respectarea cerințelor obligatorii la care se face trimitere deseori în planurile de management 
al bazinelor hidrografice nu poate fi asigurată prin măsuri de agromediu care pot susține numai acțiuni voluntare care 
depășesc cerințele obligatorii.
În plus, pe parcursul perioadei de programare, statele membre au avut posibilitatea de a-și modifica programele în ceea 
ce privește conținutul lor și/sau alocarea financiară. Modificările propuse trebuie să fie în concordanță cu obiectivele și 
strategia globală a programului. Prin intermediul acestui mecanism, ele ar putea fi coordonate cu planurile de manage -
ment al bazinelor hidrografice, atunci când sunt disponibile. În 2009, ca urmare a bilanțului de sănătate al PAC și a planu -
lui european de redresare economică, obiectivul de gestionare a apei a fost consolidat și mai mult, fiind considerat una 
dintre provocările dezvoltării rurale.
93
În perioada 2004-2006, noile state membre riverane Mării Baltice (Estonia, Letonia, Lituania și Polonia) au fost invitate să 
instituie un sprijin specific pentru instalațiile de stocare a gunoiului de grajd, pentru a îndeplini standardele de protecție 
a apei.
94
Programele de dezvoltare rurală din perioada 2007-2013 cuprindeau măsuri privind investițiile în instalații de stocare 
a gunoiului de grajd.
În special, era posibil ca statele membre să sprijine investiții în vederea îmbunătățirii stocării gunoiului de grajd la ferme 
numai în cazul în care acestea aveau drept scop respectarea noilor standarde comunitare care decurgeau din Directiva 
privind nitrații, astfel cum fuseseră puse în aplicare în statele membre, și pentru o scurtă perioadă de grație de 36 de luni 
de la data la care standardele deveneau obligatorii.
Răspunsul Comisiei 65
95
Comisia consideră că explicația pentru diversitatea măsurilor de agromediu este că aceste măsuri includ atât operațiuni 
simple, cât și operațiuni mai complexe care vizează protecția și îmbunătățirea mediului. Acest lucru le permite beneficiari -
lor să efectueze operațiunile care corespund nevoilor lor specifice și presiunii existente asupra mediului.
Nivelul de sprijin este întotdeauna corelat cu nivelul angajamentelor și compensează pierderea de venit și costurile supli -
mentare aferente acestor angajamente.
Nivelul scăzut de utilizare a mijloacelor disponibile poate fi, de asemenea, explicat prin alte motive decât complexitatea 
operațiunilor, de exemplu, o promovare insuficientă a sprijinului, transfer insuficient de cunoștințe sau o utilizare insufici -
entă a serviciilor de consiliere.
Problema nivelului scăzut de utilizare a măsurilor de agromediu în domenii precum agricultura intensivă a fost unul din -
tre motivele pentru care Comisia a propus în 2011 o ecologizare a primului pilon al PAC, astfel încât să se ajungă la acele 
zone prin măsuri simple, generalizate, necontractuale, ale căror efecte asupra mediului ar trebui să fie îmbunătățite prin 
intermediul unor măsuri de agromediu mai bine orientate.
Pentru perioada 2014-2020, Comisia a promovat direcționarea, care a fost pusă în aplicare în Polonia și Finlanda.
A se vedea, de asemenea, răspunsul Comisiei la punctul 92.
98
Majoritatea statelor membre optează, în ambele perioade de programare, pentru utilizarea altor măsuri, precum „Agro -
mediu și climă”, în vederea atingerii valorilor-țintă și obiectivelor legate de prioritatea gestionării apei. Valorile-țintă și 
indicatorii referitori la calitatea apei și la gestionarea apei în ambele perioade arată că, chiar și în lipsa punerii în aplicare 
a măsurii privind plățile efectuate în temeiul Directivei-cadru privind apa, statele membre programează acțiuni care 
urmează să contribuie la atingerea acestor valori-țintă și indicatori.
Lipsa unor măsuri obligatorii în planurile de management al bazinelor hidrografice și problemele legate de identificarea 
măsurilor lor au reprezentat unul dintre principalele obstacole în calea utilizării măsurii în cauză în perioada 2007-2013.
99
În ceea ce privește aplicarea de sancțiuni pentru protecția apei, este la latitudinea statelor membre să le aplice (în afară de 
normele de ecocondiționalitate) în cazul în care este necesar și în cazurile în care se poate stabili cine este responsabil de 
poluare.
Comisia consideră că nu există dificultăți inerente în aplicarea principiului „poluatorul plătește” în domeniul agriculturii. 
De exemplu, ar putea fi percepută o taxă pe îngrășământ și gunoiul de grajd. Programele ambițioase de acțiune privind 
nitrații și măsurile de bază adoptate în temeiul Directivei-cadru privind apa ar putea institui controale clare pentru redu -
cerea poluării la sursă.
Răspunsul Comisiei 66
100
Regulamentul nr. 1305/2013 prevede condiționalități ex ante  specifice pentru dezvoltarea rurală. Condiționalitatea ex ante  
privind sectorul apei (aplicabilă în cazul investițiilor programate în cadrul priorității 5) este legată de existența unei politici 
de tarifare a apei și a unei contribuții adecvate a diferitelor utilizări ale apei pentru recuperarea costurilor serviciilor legate 
de utilizarea apei, la o rată stabilită în planul de management al bazinelor hidrografice aprobat, pentru investiții sprijinite 
de programe.
Alte condiționalități ex ante  specifice pentru dezvoltarea rurală în domeniul mediului se referă la bunele condiții agricole 
și de mediu, la cerințele minime privind utilizarea îngrășămintelor și a produselor de protecție a plantelor, la eficiența 
energetică și la utilizarea energiei din surse regenerabile.
102
Atunci când nu există temeiurile juridice relevante, anumite măsuri de dezvoltare rurală nu pot fi activate. Acesta este 
cazul pentru măsurile privind plățile efectuate în temeiul Directivei-cadru privind apa, care nu pot fi puse în aplicare 
decât atunci când sunt stabilite planurile de management al bazinelor hidrografice și programele de măsuri aferente. Cu 
toate acestea, statele membre au posibilitatea de a-și modifica programele pe parcursul întregii perioade de programare.
În ceea ce privește modificările legislației privind cerințele pentru referințe, atunci când modificările aduse referințelor 
relevante sunt introduse în timpul punerii în aplicare a măsurilor, statele membre trebuie să reflecte aceste modificări în 
conținutul măsurilor (de exemplu, nivelul angajamentelor și al primelor în cazul în care modificările au impact și asupra 
acestor elemente).
105
Pentru Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice, statele membre au optat pentru o structură de guvernanță foarte „sim -
plă”. Activitatea se bazează pe o rețea de coordonatori de domenii de politică și de acțiune orizontală. Aceștia urmăresc 
să asigure coerența între toate prioritățile Strategiei UE pentru regiunea Mării Baltice. Nu au fost create noi instituții sau 
formațiuni ale Consiliului. Structura de guvernanță aleasă nu este prea complexă și greoaie.
În general, abordarea macroregională poate fi privită ca un instrument valoros pentru abordarea problemelor regionale 
într-un cadru geografic mai restrâns comparativ cu nivelul întregii UE. Comisia consideră că Strategia UE pentru regiunea 
Mării Baltice a contribuit cu succes la promovarea protecției mediului din Marea Baltică.
107
Solicitarea statutului de proiect emblematic este o chestiune la latitudinea fiecărui dezvoltator de proiect. Planul de acți -
une pentru Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice descrie procedura și prevede un model de cerere. Aceasta necesită 
o scurtă evaluare realizată de coordonatorul la nivel de domeniu de politică sau de acțiune orizontală, criteriile de evalu -
are fiind, printre altele, „impactul macroregional al proiectului emblematic” și „contribuția la obiectivele/indicatorii/țintele 
Strategiei UE pentru regiunea Mării Baltice”. Comisia efectuează o consultare internă pentru fiecare cerere și, în cele din 
urmă, grupul de coordonatori naționali aprobă statutul de proiect emblematic. Coordonatorii la nivel de domeniu de 
politică și coordonatorii la nivel de acțiune orizontală încurajează dezvoltatorul de proiect să solicite statutul de proiect 
emblematic.
108
Comisia observă că dezvoltatorii de proiecte sunt foarte interesați să primească statutul de proiect emblematic, probabil 
deoarece acesta îi ajută la mobilizarea de fonduri pentru proiecte macroregionale și sporește vizibilitatea activității lor.
Comisia consideră că se poate identifica contribuția la reducerea nutrienților a „proiectelor emblematice” specifice. Pro -
iectele emblematice ar trebui să servească o gamă largă de scopuri, cum ar fi crearea de noi rețele, schimbul de experi -
ență, contribuirea la consolidarea capacităților, facilitarea guvernanței pe mai multe niveluri și realizarea de investiții-pilot. 
Rezultatele și impactul asupra obiectivelor de politici pot fi, într-adevăr, analizate doar dintr-o perspectivă pe termen lung. 
În acest sens, chiar proiectele la scară mică pot fi vectori importanți ai dezvoltării. Cu titlu de exemplu, proiectul PRESTO nu 
Răspunsul Comisiei 67
doar a investit în tehnici de tratare a apelor reziduale, ci a și acordat o atenție deosebită îmbunătățirii competențelor perso -
nalului operativ al instalațiilor de epurare a apelor reziduale, ale proiectanților de instalații și ale cadrelor universitare care îi 
formează pe viitorii ingineri specializați în domeniul apelor reziduale.
Răspuns comun al Comisiei la punctele 111 și 112
Comisia ar fi preferat să vadă o mai puternică integrare a Strategiei UE pentru regiunea Mării Baltice în programele 
aferente fondurilor structurale și de investiții europene destinate regiunii Mării Baltice. Aceasta ia act de faptul că nivelul 
de angajament față de strategie variază între statele membre și regiunile în cauză, reflectând astfel priorități naționale și 
regionale diferite.
Cu toate acestea, programele oferă posibilități de finanțare pentru punerea în aplicare a Strategiei UE pentru regiunea 
Mării Baltice. De exemplu, Lituania, în procesul de selecție, acordă prioritate proiectelor care contribuie la Strategia UE 
pentru regiunea Mării Baltice (cu accent pe cooperare/parteneriat internațional) și intenționează să organizeze cereri de 
propuneri specifice acolo unde este necesar. Suedia intenționează, de asemenea, să aibă criterii de selecție pentru proiec -
tele cu relevanță pentru Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice și să aloce resurse către zone, pentru inițiative și/sau 
proiecte în conformitate cu definiția din planul de acțiune al strategiei. Procesul de derulare concretă a programelor va 
demonstra în ce măsură aceste posibilități vor fi valorificate.
Concluzii și recomandări
115
Directiva-cadru privind apa și HELCOM urmăresc același obiectiv – ca Marea Baltică să nu fie eutrofică. Obținerea unei 
stări bune în conformitate cu Directiva-cadru privind apa ar trebui să fie suficientă pentru atingerea obiectivului HELCOM.
Planurile statelor membre pentru realizarea reducerilor de nutrienți, care se bazează pe planurile de management al bazi -
nelor hidrografice, nu sunt ambițioase întrucât majoritatea se rezumă la a prezenta „măsurile de bază” instituite deja în 
vederea punerii în aplicare a directivelor UE în ceea ce privește activitățile specifice care cauzează poluarea cu nutrienți, în 
principal apele reziduale urbane și agricultura, și nu stabilesc modul în care aceste măsuri urmează a fi consolidate pentru 
a permite condiții privind nutrienții compatibile cu starea bună care trebuie obținută. Au fost incluse puține măsuri noi în 
temeiul articolului 11 alineatul (3) litera (h) din Directiva-cadru privind apa pentru a controla poluarea din surse difuze (în 
special lipsesc controalele surselor difuze de fosfați), iar „măsurile suplimentare” sunt vagi în ceea ce privește contribuția 
totală preconizată. Comisia a menționat aceste probleme în cadrul evaluării primelor planuri de management al bazine -
lor hidrografice5 și a primelor programe de măsuri6 considerându-le un domeniu important care necesită îmbunătățiri 
și a îndemnat statele membre să ia măsuri în acest sens în cadrul celei de a doua serii a planurilor de management al 
bazinelor hidrografice.
116
În octombrie 2012, statele membre au trimis Comisiei un raport privind țintele lor de mediu, în conformitate cu Direc -
tiva-cadru „Strategia pentru mediul marin”. Unele state membre au fost mai ambițioase decât altele în ceea ce privește 
stabilirea unor obiective de reducere a presiunii sub forma unor ținte privind încărcarea cu nutrienți (a se vedea, de 
asemenea, punctul 17).
5 http://ec.europa.eu/environment/water/water-framework/pdf/3rd_report/CWD-2012-379_RO-Vol2.pdf
6 http://eur-lex.europa.eu/legal-content/RO/TXT/HTML/?uri=CELEX:52015DC0120&from=RO
Răspunsul Comisiei 68
Recomandarea 1 (a)
Comisia acceptă recomandarea și consideră că aceasta a fost deja pusă în aplicare pentru Directiva-cadru privind apa 
(DCA), și că va fi pusă în aplicare pentru Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin” (MSFD).
În rapoartele întocmite în temeiul DCA pentru cel de al 2-lea plan de management al bazinului hidrografic, statele mem -
bre trebuie să prezinte informații cu privire la reducerea încărcării cu nutrienți necesară obținerii unor condiții în ceea 
ce privește nutrienții corespunzătoare stării bune prevăzute în DCA (aceasta va include încărcarea cu nutrienți necesară 
îndeplinirii dispozițiilor MSFD, dacă statul membru adoptă abordarea adecvată).
Pentru MSFD, Comisia va ține seama de această recomandare, împreună cu analiza ciclului actual al programelor de 
măsuri, atunci când va defini cerințele de raportare pentru următorul ciclu.
Recomandarea 1 (b)
Comisia acceptă recomandarea, iar punerea în aplicare a acesteia este în curs.
În ceea ce privește DCA, lacunele identificate în legătură cu monitorizarea și evaluarea primei serii de planuri de manage -
ment al bazinelor hidrografice au fost urmate de discuții bilaterale cu statele membre. Au fost convenite acțiuni cu statele 
membre în vederea îmbunătățirii situației cu privire la monitorizare și evaluare, iar Comisia va revizui aceasta în cadrul 
evaluării celei de a doua serii de planuri de management al bazinelor hidrografice, care va avea loc în cursul anului 2017.
În conformitate cu dispozițiile MSFD, statele membre au instituit programe de monitorizare pentru a evalua progresele 
obținute în vederea atingerii stării ecologice bune și a țintelor aferente. Proiectul Comisiei de evaluare a programelor de 
monitorizare pentru Marea Baltică arată că majoritatea statelor membre au inclus monitorizarea aportului de nutrienți (de 
exemplu: nivelurile aportului surselor de nutrienți de la sol, de nutrienți din atmosferă, precum și de îngrășăminte și de 
alte substanțe bogate în azot și fosfor, printre altele).
În plus, acest lucru ar trebui să conducă la elaborarea unor orientări în 2018, pentru a se compara standardele privind 
nutrienții stabilite de statele membre pentru DCA și pentru MSFD, pentru a se garanta că acestea sunt compatibile cu 
standardele biologice și pentru a se înțelege modul în care statele membre le utilizează în elaborarea programelor de 
măsuri.
Recomandarea 1 (c)
Comisia ia act de faptul că această recomandare se adresează statelor membre
118
Comisia consideră că Germania și Finlanda se conformează directivei, potrivit metodologiei Comisiei de evaluare a con -
formității, deoarece au atins o rată de conformitate de 99 % sau peste această valoare. Celelalte patru state membre 
riverane Mării Baltice care trebuiau să se conformeze integral directivei în 2012 au atins rate ridicate de conformitate, de 
89 % și peste această valoare.
În cazurile în care sunt disponibile date care demonstrează o întârziere în punerea în aplicare sau în atingerea conformită -
ții, Comisia a lansat proceduri EU Pilot și a deschis cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor și sunt urmate procedu -
rile normale.
Răspunsul Comisiei 69
120
Comisia consideră că acțiunile sale au fost adecvate. Este clar enunțat în tratat și în jurisprudența constantă a Curții de 
Justiție că Comisia dispune de o marjă largă de apreciere în ceea ce privește momentul în care să înceapă acțiuni în 
constatarea neîndeplinirii obligațiilor și să urmărească în justiție astfel de cazuri de neîndeplinire a obligațiilor, în confor -
mitate cu rolul său de gardian al tratatelor. În unele cazuri, instrumentele alternative sau dialogul politic pot fi o abordare 
mai eficace decât acțiunile în constatarea neîndeplinirii obligațiilor.
În plus, Comisia a decis, de asemenea, să aștepte expirarea mai multor termene tranzitorii înainte de a lansa proiecte-pi -
lot, astfel încât, din rațiuni de eficiență, exercițiul să fie mai substanțial în ceea ce privește statele membre și aglomerările 
vizate.
În fine, Comisia a luat în considerare diferitele perioade de punere în aplicare (14 ani pentru statele membre UE-15, față de 
3 până la 11 ani pentru statele membre UE-10 care au aderat în 2004) în momentul lansării proiectelor-pilot și a cazurilor 
de constatare a neîndeplinirii obligațiilor.
Recomandarea 2 (a)
Comisia acceptă această recomandare și consideră că este deja pusă în aplicare în aglomerările cu un e.l. mai mare de 
2 000. În aceste aglomerări, Directiva privind tratarea apelor urbane reziduale prevede instalarea de sisteme de colectare 
sau de sisteme individuale sau corespunzătoare, prin urmare, Comisia consideră este instituit cadrul juridic la nivelul UE. 
Cu toate acestea, Comisia subliniază că nu poate obliga gospodăriile să se conecteze la rețelele de canalizare, deoarece 
aceasta intră în sfera de responsabilitate a statelor membre și este o decizie de politică națională.
Recomandarea 2 (b)
Comisia acceptă această recomandare, deoarece se bazează pe interpretarea articolului 9 din DCA. Comisia va evalua 
punerea în aplicare a prezentei recomandări în evaluarea globală a celei de a doua serii a planurilor de management al 
bazinelor hidrografice care trebuiau să fie adoptate de statele membre până la 22 decembrie 2015.
Recomandarea 2 (c)
Comisia acceptă recomandarea și lucrează în prezent la îmbunătățirea procesului de raportare în temeiul Directivei pri -
vind tratarea apelor urbane reziduale, care reprezintă baza pentru evaluarea conformității.
Recomandarea 2 (d)
Comisia acceptă recomandarea.
Recomandarea 2 (e)
Comisia ia act de faptul că această recomandare se adresează statelor membre
Recomandarea 2 (f)
Comisia ia act de faptul că această recomandare se adresează statelor membre
123
Comisia subliniază că ecocondiționalitatea nu este un mecanism de punere în aplicare a legislației europene în materie de 
mediu, ci are ca scop, inter alia , „să ofere o contribuție pentru ca PAC să devină mai compatibilă cu așteptările societății” 
[a se vedea considerentul 54 din Regulamentul (UE) nr. 1306/2013]. Ecocondiționalitatea leagă plățile efectuate în cadrul 
politicii agricole comune (PAC) de respectarea anumitor norme, în timp ce încălcarea acestor norme conduce la reducerea 
plăților din cadrul PAC. Ecocondiționalitatea ar trebui, în principiu, să utilizeze sistemele de control existente. Cu toate 
acestea, ar trebui, de asemenea, să se asigure o rată minimă de control atunci când sistemul de control din cadrul legisla -
ției sectoriale nu este suficient de eficace.
Răspunsul Comisiei 70
124
Comisia reamintește că respectarea cerințelor obligatorii ale planurilor de management al bazinelor hidrografice nu 
poate fi asigurată prin măsuri de agromediu, care sprijină numai acțiunile voluntare. Cu toate acestea, numeroase pro -
grame de dezvoltare rurală au inclus de la început anumite măsuri (investiții, formare, agromediu) care au vizat obiective 
legate de apă.
În perioada 2007-2013, sprijinul pentru instalațiile obligatorii de stocare a gunoiului de grajd s-a limitat la cele care rezul -
tau din noile standarde comunitare care decurg din Directiva privind nitrații, astfel cum sunt puse în aplicare de către 
statele membre.
În perioada 2014-2020, măsura specifică privind punerea în aplicare a acțiunilor legate de Directiva-cadru privind apa 
a fost prevăzută într-o serie de programe.
În plus, în cursul procesului de adoptare a programelor pentru perioada 2014-2020, Comisia a formulat observații cu 
privire la necesitatea unei utilizări sporite de către statele membre a direcționării, inclusiv în ceea ce privește aspectele 
legate de apă.
În ceea ce privește aplicarea de sancțiuni pentru protecția apei, este la latitudinea statelor membre să le aplice (în afară de 
normele de ecocondiționalitate) în cazul în care este necesar și în cazurile în care se poate stabili cine este responsabil de 
poluare.
Comisia consideră că nu există dificultăți inerente în aplicarea principiului „poluatorul plătește” în domeniul agriculturii. 
De exemplu, ar putea fi percepută o taxă pe îngrășământ sau pe gunoiul de grajd. Programele ambițioase de acțiune 
privind nitrații și măsurile de bază adoptate în temeiul DCA ar putea institui controale clare pentru reducerea poluării la 
sursă.
A se vedea, de asemenea, răspunsurile Comisiei la punctele 91-99.
125
Noua arhitectură a PAC în materie de ecologizare care include cerințe în această privință în cadrul pilonului I influențează 
dezvoltarea rurală. Acțiunile sprijinite în temeiul acestor cerințe de ecologizare nu pot face obiectul plăților pentru agro -
mediu și climă, pentru a se evita dubla finanțare.
Atunci când nu există temeiurile juridice relevante, anumite măsuri de dezvoltare rurală nu pot fi activate. Acesta este 
cazul măsurii privind plățile efectuate în temeiul Directivei-cadru privind apa, care nu poate fi pusă în aplicare decât 
atunci când sunt stabilite planurile de management al bazinelor hidrografice și programele de măsuri aferente. Cu toate 
acestea, statele membre au posibilitatea de a-și modifica programele pe parcursul întregii perioade de programare.
Deși astfel de modificări ar putea conduce la eforturi administrative suplimentare, acestea ar trebui analizate din perspec -
tiva valorii lor adăugate pentru realizarea obiectivelor și priorităților programelor.
Recomandarea 3 (a)
Comisia acceptă această recomandare, punerea ei în aplicare fiind în curs. Atunci când statele membre își revizuiesc 
programele de acțiune destinate zonelor vulnerabile la nitrați și nitraților, Comisia cere să se ia în considerare informați -
ile aferente DCA referitoare la efectele poluării cu nutrienți agricoli. Acest lucru este esențial pentru controlul poluării la 
sursă, mai ales în statele membre în care legislația națională de punere în aplicare a Directivei privind nitrații este singurul 
instrument juridic care controlează pierderile de nutrienți agricoli.
Statele membre trebuie să precizeze în rapoartele aferente celei de a doua serii a planurilor de management al bazinelor 
hidrografice în ce măsură punerea în aplicare a Directivei privind nitrații este suficientă pentru a se aborda problema 
poluării cu nutrienți proveniți din agricultură și ce alte măsuri de bază și suplimentare corespunzătoare DCA vor fi progra -
mate în vederea abordării acestei probleme. Acest lucru va ajuta statele membre și Comisia să identifice domeniile unde 
sunt necesare acțiuni suplimentare.
Răspunsul Comisiei 71
Recomandarea 3 (b)
Comisia ia act de faptul că aceste recomandări se adresează statelor membre.
126
Pentru Strategia UE pentru regiunea Mării Baltice, statele membre au optat pentru o structură de guvernanță foarte „sim -
plă”. Nu au fost create noi instituții sau formațiuni ale Consiliului. Comisia consideră că Strategia UE pentru regiunea Mării 
Baltice a contribuit cu succes la promovarea protecției mediului din Marea Baltică.
127
Comisia consideră că se poate identifica contribuția „proiectelor emblematice” specifice la reducerea nutrienților. Proiec -
tele emblematice deservesc o gamă variată de scopuri și chiar proiectele la scară mică pot fi vectori importanți ai dezvol -
tării. Rezultatele concrete și impactul asupra obiectivelor de politici pot fi analizate doar dintr-o perspectivă pe termen 
lung.
128
Comisia este de acord cu analiza Curții și ar fi preferat să vadă o mai puternică integrare a Strategiei UE pentru regiunea 
Mării Baltice în programele aferente fondurilor structurale și de investiții europene destinate regiunii Mării Baltice. Aceasta 
ia act de faptul că nivelul de angajament față de strategie variază între statele membre și regiunile în cauză, reflectând 
astfel priorități naționale și regionale diferite.

CUM VĂ PUTE/uni021AI PROCURA PUBLICA/uni021AIILE UNIUNII EUROPENE?
Publica/uni021Bii gratuite:
  un singur exemplar:  
pe site-ul EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu);
  mai multe exemplare/postere/hăr/uni021Bi:  
de la reprezentan/uni021Bele Uniunii Europene (http://ec.europa.eu/represent_ro.htm),  
de la delega/uni021Biile din /uni021Bările care nu sunt membre ale UE (http://eeas.europa.eu/delegations/index_ro.htm)  
sau contactând re/uni021Beaua Europe Direct (http://europa.eu/europedirect/index_ro.htm)  
la numărul 00 800 6 7 8 9 10 11 (gratuit în toată UE) (*).
(*)  Informa/uni021Biile primite sunt gratuite, la fel ca și cea mai mare parte a apelurilor telefonice (unii operatori și unele cabine  
telefonice și hoteluri taxează totuși aceste apeluri).
Publica/uni021Bii contra cost:
 pe site-ul EU Bookshop (http://bookshop.europa.eu).
Marea Baltică este una dintre cele mai poluate mări din 
lume. Combaterea eutrofizării, care este cauzată de 
încărcările cu nutrienți proveniți în principal din agricultură 
și din apele uzate urbane, este percepută ca o provocare 
majoră. În temeiul Convenției de la Helsinki, toate statele 
membre ale UE și țările terțe care au deschidere la această 
mare, precum și Uniunea Europeană s-au angajat să 
asigure protecția mediului în zona Mării Baltice. Cadrul 
legislativ al UE impune statelor membre să pună în 
aplicare măsuri pentru combaterea încărcărilor excesive cu 
nutrienți și să atingă o stare ecologică bună a apelor 
marine. O  parte dintre aceste măsuri sunt cofinanțate de 
UE. Curtea a examinat dacă acțiunile UE au fost eficace în 
ceea ce privește acordarea de ajutor statelor membre 
pentru a  reduce încărcările cu nutrienți din Marea Baltică. 
Concluzia sa este că aceste acțiuni au permis realizarea 
doar a unor progrese limitate în ceea ce privește reducerea 
cantității de nutrienți din Marea Baltică. Curtea formulează 
o serie de recomandări pentru îmbunătățirea eficacității 
acțiunilor de combatere a eutrofizării în Marea Baltică.
CURTEA DE
CONTURI
EUROPEANĂ