(Text cu relevanță pentru SEE)

EXPUNERE DE MOTIVE

1.CONTEXTUL PROPUNERII

•Motivele și obiectivele propunerii

Modificările propuse la Directiva 2014/59/UE (Directiva privind redresarea și rezoluția instituțiilor bancare sau BRRD) fac parte dintr-un pachet legislativ care include, de asemenea, modificări la Regulamentul (UE) nr. 575/2013 (Regulamentul privind cerințele de capital sau CRR), la Directiva 2013/36/UE (Directiva privind cerințele de capital sau CRD) și la Regulamentul (UE) nr. 806/2014 (Regulamentul privind mecanismul unic de rezoluție sau RMUR).

În ultimii ani, UE a pus în aplicare o reformă substanțială a cadrului de reglementare a serviciilor financiare menită să consolideze reziliența instituțiilor financiare din UE, reformă bazată în mare măsură pe standardele internaționale convenite cu partenerii săi internaționali. Mai precis, pachetul de reforme a inclus Regulamentul (UE) nr. 575/2013 (Regulamentul privind cerințele de capital sau CRR) și Directiva 2013/36/UE (Directiva privind cerințele de capital sau CRD), în ceea ce privește cerințele prudențiale și supravegherea instituțiilor, Directiva 2014/59/UE (Directiva privind redresarea și rezoluția instituțiilor bancare sau BRRD), în ceea ce privește redresarea și rezoluția instituțiilor, și Regulamentul (UE) nr. 806/2014, în ceea ce privește mecanismul unic de rezoluție (MUR).

Aceste măsuri au fost luate ca răspuns la criza financiară din perioada 2007-2008.Din cauza faptului că nu au existat cadre adecvate de gestionare a crizei și de rezoluție, guvernele din întreaga lume au fost nevoite să salveze unele bănci ca urmare a crizei financiare. Impactul intervenției guvernelor asupra finanțelor publice, precum și stimulentele nedorite ale socializării costurilor legate de intrarea în dificultate a băncilor au pus în evidență necesitatea unei schimbări de abordare în ceea ce privește gestionarea crizelor bancare și protejarea stabilității financiare.

La nivelul Uniunii și în conformitate cu măsurile importante care au fost convenite și adoptate la nivel internațional, Directiva 2014/59/UE [Directiva privind redresarea și rezoluția instituțiilor bancare (BRRD)] și Regulamentul (UE) nr. 806/2014 [Regulamentul privind mecanismul unic de rezoluție (RMUR)] au instituit un cadru solid de rezoluție a instituțiilor bancare pentru gestionarea eficace a crizelor bancare și pentru reducerea impactului negativ al acestora asupra stabilității financiare și a finanțelor publice. Un element important al noului cadru de rezoluție este „recapitalizarea internă”, care constă în reducerea valorii contabile a datoriilor sau în conversia titlurilor de creanță sau a altor pasive în capitaluri proprii în funcție de o ierarhie predefinită. Acest instrument poate fi utilizat pentru a absorbi pierderile și pentru a recapitaliza, prin mijloace interne, o instituție care este în curs de a intra în dificultate sau este susceptibilă să intre în dificultate, astfel încât aceasta să își recapete viabilitatea. Consecințele intrării în dificultate a instituției vor fi astfel suportate de acționari și de ceilalți creditori ai săi, nu de contribuabili. Spre deosebire de alte jurisdicții, cadrul de redresare și de rezoluție bancară al Uniunii a împuternicit deja autoritățile de rezoluție să stabilească pentru fiecare instituție de credit sau firmă de investiții („instituție”) o cerință minimă privind fondurile proprii și pasivele eligibile (minimum requirement for own funds and eligible liabilities - „MREL”), acestea din urmă constând în pasive care pot fi recapitalizate intern cu foarte mare ușurință, în vederea utilizării pentru absorbția pierderilor și recapitalizarea instituțiilor în situația în care intră în dificultate. Comisia a adoptat recent actele legislative delegate privind aplicarea practică a acestei cerințe.

La nivel internațional, Consiliul pentru Stabilitate Financiară (CSF) a publicat, la 9 noiembrie 2015, Lista termenilor și a condițiilor privind capacitatea totală de absorbție a pierderilor (Total Loss-absorbing Capacity - TLAC) („standardul TLAC”), care a fost adoptată o săptămână mai târziu la summitul G20 din Turcia. Conform standardului TLAC, băncile de importanță sistemică globală („G-SIB”), denumite instituții de importanță sistemică globală („G-SII”) în legislația Uniunii, trebuie să dețină suficiente pasive cu o capacitate de absorbție foarte ridicată a pierderilor (pasive care pot fi recapitalizate intern) pentru a se asigura derularea rapidă și fără dificultăți a absorbției pierderilor și a recapitalizării în cadrul procedurii de rezoluție. În comunicarea sa din 24 noiembrie 2015, Comisia s-a angajat să înainteze o propunere legislativă până la sfârșitul acestui an, astfel încât standardul TLAC să poată fi pus în aplicare în termenul convenit, și anume până în 2019. În plus, Comisia s-a angajat să revizuiască normele MREL în vigoare în vederea asigurării coerenței depline cu standardul TLAC convenit la nivel internațional, luând în considerare concluziile unui raport pe care Autoritatea bancară europeană (ABE) trebuie să îl prezinte Comisiei în temeiul articolului 45 alineatul (19) din BRRD. La 19 iulie 2016, ABE a publicat deja o versiune intermediară a acestui raport și se preconizează că raportul final va fi prezentat în cursul lunii decembrie 2016.

Cadrul general BRRD este în continuare valabil și solid, principalul obiectiv al prezentei propuneri fiind punerea în aplicare a standardului TLAC și de a integra cerința TLAC în normele MREL generale, evitându-se duplicarea care ar rezulta din aplicarea în paralel a două cerințe. Deși TLAC și MREL urmăresc același obiectiv de reglementare, există totuși unele diferențe între acestea în ceea ce privește modul în care sunt concepute. În domeniul de aplicare a MREL intră nu numai G-SII-urile, ci întregul sector bancar al Uniunii. Spre deosebire de standardul TLAC, care prevede un nivel minim armonizat, nivelul MREL este stabilit de autoritățile de rezoluție în baza unei evaluări de la caz la caz, specifice fiecărei instituții. În fine, cerința minimă TLAC ar trebui îndeplinită, în principiu, cu ajutorul instrumentelor de datorie subordonate, în timp ce în sensul MREL, subordonarea instrumentelor de datorie ar putea fi o condiție impusă de autoritățile de rezoluție de la caz la caz, în măsura în care această subordonare este necesară, în anumite cazuri, pentru a se garanta că tratamentul aplicat creditorilor cu ocazia recapitalizării interne nu este mai defavorabil decât cel aplicat în situația ipotetică a insolvenței (aceasta fiind situația contrafactuală rezoluției). Pentru a avea un cadru simplu și transparent care să ofere securitate juridică și coerență, Comisia propune integrarea standardului TLAC în normele MREL în vigoare și asigurarea faptului că ambele cerințe sunt îndeplinite cu instrumente preponderent similare. Această abordare presupune introducerea unor modificări limitate ale normelor MREL în vigoare, asigurându-se coerența tehnică cu structura eventualelor cerințe pentru G-SII-uri.

Mai concret, pentru a alinia normele MREL în vigoare la standardul TLAC sunt necesare modificări tehnice suplimentare adecvate în ceea ce privește, printre altele, numitorii utilizați pentru măsurarea capacității de absorbție a pierderilor, interacțiunea cu cerințele privind amortizorul de capital, informarea investitorilor cu privire la riscuri și modalitățile de aplicare în raport cu diferitele strategii de rezoluție. Standardul TLAC se va aplica G-SII-urilor, însă abordarea Comisiei nu va influența în mod considerabil sarcina pe care o implică respectarea dispozițiilor privind MREL pentru instituțiile care nu sunt G-SII-uri.

Din punct de vedere operațional, nivelul minim armonizat al standardului TLAC va fi introdus în Uniune prin modificarea Regulamentului și a Directivei privind cerințele de capital (CRR și CRD), în timp ce majorarea specifică instituțiilor care intră în categoria G­SII-urilor și MREL specifică instituțiilor care nu intră în categoria G-SII-urilor vor fi abordate prin modificări specifice ale BRRD și RMUR. Prezenta propunere tratează, în particular, modificările specifice BRRD legate de punerea în aplicare a standardului TLAC în Uniune. Așadar, prezenta propunere face parte dintr-un pachet mai amplu de revizuire a legislației financiare a Uniunii care vizează reducerea riscurilor din sectorul financiar (revizuirea CRR/CRD) și asigurarea unei mai mari reziliențe a acestui sector.

În plus, pe baza punctelor de vedere exprimate de o mare parte din părțile interesate care au răspuns cererii de contribuții care le era adresată, publicată în septembrie 2015, prezenta propunere modifică BRRD pentru a restrânge costurile de asigurare a conformității pe care trebuie să le suporte băncile ale căror pasive sunt reglementate de legislația unor țări terțe. Cerința actuală s-a dovedit dificil de respectat în practică, valoarea adăugată în ceea ce privește posibilitatea de rezoluție a băncilor fiind limitată. Prin urmare, este necesar să se introducă o mai mare flexibilitate în relațiile contractuale ale băncilor din Uniune cu entități din țări terțe, oferindu-le autorităților de rezoluție posibilitatea să renunțe, sub rezerva unor garanții stricte, la obligația privind clauzele contractuale de recunoaștere, în țările terțe, a efectelor recapitalizării interne a pasivelor care intră sub incidența legislației din țările terțe respective. În practică, normele actuale sunt foarte dificil de pus în aplicare.

În plus, la invitația lansată de Consiliul ECOFIN în concluziile sale din 17 iunie 2016, prezenta propunere modifică BRRD în ceea ce privește aplicarea, de către autoritățile de rezoluție, a instrumentelor de moratoriu în cadrul unei rezoluții, și anume competențele de suspendare a executării angajamentelor bancare față de terți. Armonizarea unor astfel de competențe ar urma să contribuie la stabilizarea, de către autoritățile relevante, a unei instituții înainte și, eventul, după rezoluție.

•Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică

Conform cadrului de rezoluție bancară existent la nivelul Uniunii, toate băncile europene trebuie să dețină suficiente pasive cu o capacitate foarte ridicată de absorbție a pierderilor (pasive care pot fi recapitalizate intern). Prin alinierea cerinței existente în cazul G-SII-urilor la standardul internațional TLAC, propunerea va îmbunătăți și va facilita punerea în aplicare a normelor existente. Propunerea este, prin urmare, în concordanță cu obiectivul general al cadrului de rezoluție bancară al Uniunii, și anume reducerea sprijinului din partea contribuabililor în procedura de rezoluție bancară.

•Coerența cu alte politici ale Uniunii

Propunerea face parte dintr-un proces mai amplu de revizuire a legislației financiare a Uniunii (revizuirea CRR/CRD) care vizează reducerea riscurilor în sectorul financiar și promovarea, în același timp, a finanțării durabile a activității economice. Aceasta corespunde pe deplin obiectivelor fundamentale ale UE de promovare a stabilității financiare, de reducere a sprijinului contribuabililor în rezoluția bancară, precum și de contribuție la finanțarea durabilă a economiei.

2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

•Temei juridic