Miercuri, 9 iulie 2008

Coordonarea sistemelor de securitate socială: modalități de aplicare ***I

P6_TA(2008)0348

Rezoluția legislativă a Parlamentului European din 9 iulie 2008 referitoare la propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de protecție socială (COM(2006)0016 — C6-0037/2006 — 2006/0006(COD))

2009/C 294 E/49

(Procedura de codecizie: prima lectură)

Parlamentul European,

având în vedere propunerea Comisiei prezentată Parlamentului European și Consiliului (COM(2006)0016),

având în vedere articolul 251 alineatul (2) și articolele 42 și 308 din Tratatul CE, în temeiul cărora propunerea a fost prezentată de către Comisie (C6–0037/2006),

având în vedere articolul 51 din Regulamentul său de procedură,

având în vedere raportul Comisiei pentru ocuparea forței de muncă și afaceri sociale și avizul Comisiei pentru drepturile femeii și egalitatea între sexe (A6–0251/2008),

Miercuri, 9 iulie 2008

P6_TC1-COD(2006)0006

Poziția Parlamentului European adoptată în primă lectură la 9 iulie 2008 în vederea adoptării Regulamentului (CE) nr. …/2008 al Parlamentului European și al Consiliului de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială și de abrogare a Regulamentului (CEE) nr. 574/72

(Text cu relevanță pentru SEE și Elveția)

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolele 42 și 308 ale acestuia;

având în vedere Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de protecție socială (1), în special articolul 89,

având în vedere propunerea Comisiei ║

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2);

hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3);

întrucât:

(1) Regulamentul (CE) nr. 883/2004 modernizează normele de coordonare a sistemelor de protecție socială ale statelor membre, specificând măsurile și procedurile de punere în aplicare a acestuia și simplificându-le în beneficiul tuturor părților implicate. Este necesar să se adopte norme de punere în aplicare.

(2) Cooperarea mai strânsă și mai eficientă între instituțiile de protecție socială reprezintă un factor cheie pentru a permite persoanelor vizate de Regulamentul (CE) nr. 883/2004 să își intre în drepturi cât mai curând posibil și în condiții optime.

(3) Comunicarea electronică reprezintă un mod rapid și fiabil de a face schimb de date între instituțiile statelor membre. Prelucrarea electronică a acestor date ar contribui de asemenea la accelerarea procedurilor în beneficiul tuturor celor implicați. Cei vizați trebuie de asemenea să beneficieze de toate garanțiile prevăzute de dispozițiile comunitare referitoare la protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea și libera circulație a datelor cu caracter personal. Statele membre ar trebui, prin urmare, să adopte măsurile necesare pentru a garanta că informațiile legate de legislația națională privind securitatea socială, la care face referire Regulamentul (CE) nr 883/2004 sunt tratate în mod adecvat, având în vedere protecția persoanelor sub aspectul prelucrării datelor personale și schimbului acestora, în contextul prezentului Regulament .

(4) Disponibilitatea coordonatelor (inclusiv a celor în format electronic) acelor organisme naționale care sunt probabil implicate în punerea în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 într-o formă care să le permită a fi reactualizate în timp real trebuie să înlesnească schimburile dintre instituțiile statelor membre. Această abordare, care se axează pe relevanța informațiilor exclusiv faptice și pe accesibilitatea imediată a acestora pentru cetățeni, reprezintă o simplificare valoroasă, care urmează să fie introdusă de către prezentul regulament.

(5) Realizarea unei funcționări cât mai bune și a gestionării eficiente a procedurilor complexe de punere în aplicare a normelor referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială necesită un sistem destinat actualizării imediate a anexei IV. Pregătirea și aplicarea acestor dispoziții în acest sens necesită o strânsă cooperare între statele membre și Comisie, iar punerea lor în aplicare ar trebui efectuată rapid, ținând seama de consecințele întârzierilor asupra cetățenilor și a instituțiilor administrative. Prin urmare, Comisia ar trebui să fie împuternicită să creeze și să administreze o bază de date și să garanteze funcționarea acesteia cel puțin de la data intrării în vigoare a prezentului regulament. Comisia ar trebui, în special, să adopte măsurile necesare pentru a integra în baza de date respectivă informațiile enumerate în anexa IV .

(6) Întărirea anumitor proceduri trebuie să asigure un grad mai mare de securitate și transparență juridică în beneficiul utilizatorilor Regulamentului (CE) nr. 883/2004. De pildă, stabilirea de termene limită comune în vederea îndeplinirii anumitor obligații sau sarcini administrative trebuie să ajute la clarificarea și la structurarea relațiilor dintre instituții și persoanele asigurate.

(7) Statele membre, autoritățile competente ale acestora, precum și instituțiile de protecție socială trebuie să aibă posibilitatea de a conveni cu privire la simplificarea procedurilor și a dispozițiilor administrative pe care le consideră mai eficace și mai potrivite pentru specificul propriilor lor sisteme de protecție socială. Cu toate acestea, astfel de dispoziții nu trebuie să aducă atingere drepturile persoanelor vizate de Regulamentul (CE) nr. 883/2004.

(8) Complexitatea inerentă a domeniului protecției sociale face ca toate instituțiile din statele membre să trebuiască să depună un efort deosebit pentru a sprijini persoanele asigurate cu scopul de a evita penalizarea acelora care nu și-au înaintat cererea de despăgubire sau au omis să ofere anumite informații instituției responsabile de prelucrarea cererii respective în conformitate cu regulile și procedurile stabilite de Regulamentul (CE) nr. 883/2004 și de prezentul regulament.

(9) Instituțiile unuia sau mai multor state membre trebuie să analizeze circumstanțele referitoare la persoana asigurată și pe cele referitoare la membrii familiei acesteia, cu scopul de a stabili care este instituția competentă, mai exact care este instituția a cărei legislație se aplică în acel caz sau care este responsabilă de plata anumitor prestații. Trebuie create condițiile necesare pentru calitatea provizorie de membru al unui sistem de protecție socială cu scopul de a asigura protecția persoanei în cauză pe durata comunicării care se impune între instituții.

(10) Statele membre ar trebui să coopereze pentru a determina locul de reședință al persoanelor cărora li se aplică prezentul regulament și Regulamentul (CE) nr. 883/2004, iar în caz de diferend, ar trebui să țină seama de toate criteriile pertinente pentru soluționarea chestiunii. În acest scop, statele membre pot lua în considerare dispozițiile pertinente ale prezentului regulament.

(11) Multe dintre măsurile și procedurile prevăzute în prezentul regulament sunt menite să asigure o transparență sporită privind criteriile pe care trebuie să le aplice instituțiile statelor membre conform Regulamentului (CE) nr. 883/2004. Acestea reies din jurisprudența Curții de Justiție a Comunităților Europene, din deciziile Comisiei administrative și din experiența de peste de 30 de ani în aplicarea coordonării sistemelor de protecție socială în contextul drepturilor fundamentale consfințite de tratat.

(12) Prezentul regulament include măsuri și proceduri pentru promovarea mobilității angajaților și a persoanelor aflate în șomaj. Lucrătorii transfrontalieri care nu au nici un loc de muncă se pot pune la dispoziția serviciilor de ocupare a forței de muncă, atât în statul lor de reședință, cât și în statul membru unde au avut ultimul loc de muncă. Cu toate acestea, ar trebui să fie îndreptățiți la beneficii doar din statul membru de reședință.

(13) Pentru a extinde domeniul de aplicare al Regulamentului (CE) nr. 883/2004 la nivelul tuturor persoanelor asigurate, inclusiv la populația neîncadrată în muncă, este nevoie de anumite reguli și proceduri specifice pentru aceste persoane; în special trebuie definită legislația aplicabilă pentru a lua în calcul intervalele de timp dedicate creșterii copiilor de către persoanele care nu au fost niciodată încadrate în muncă sau nu au desfășurat niciodată o activitate independentă în statele membre în care au domiciliat.

(14) Anumite proceduri trebuie de asemenea să releve necesitatea unei partajări echilibrate a costurilor între statele membre. În special în ceea ce privește cazurile de boală, aceste proceduri trebuie să țină cont de poziția statelor membre care suportă costurile accesului la sistemul lor de sănătate oferit persoanelor asigurate, precum și de poziția statelor membre ale căror instituții suportă costul prestațiilor în natură primite de asigurați într-un alt stat membru decât cel în care își au domiciliul.

(15) În contextul specific al Regulamentului (CE) nr. 883/2004, este necesară clarificarea condițiilor de acoperire a costurilor pe care le prezintă prestațiile de boală în cadrul tratamentelor programate, mai exact al tratamentelor pentru care asiguratul se deplasează într-un alt stat membru decât cel în care este asigurat sau își are domiciliul. Obligațiile persoanei asigurate cu privire la aplicarea autorizației prealabile ar trebui să fie specificate, după cum sunt specificate și obligațiile instituției în raport cu pacientul în ceea ce privește condițiile de autorizare. Trebuie de asemenea clarificate consecințele pe care le prezintă caracterul imputabil al costurilor serviciilor de îngrijire primită într-un alt stat membru pe baza unei autorizări.

(16) Introducerea unor proceduri mai stricte cu scopul de a scurta termenele de plată a acestor prestații între instituțiile statelor membre, este esențială pentru a păstra încrederea în aceste schimburi și pentru a satisface necesitatea gestionării sănătoase a sistemelor de protecție socială ale statelor membre. De aceea, este necesar să se eficientizeze procedurile de tratare a cererilor pentru prestații de boală și ajutoare de șomaj.

(17) Având în vedere faptul că programele de protecție socială care fac obiectul Regulamentului (CE) nr. 883/2004 se bazează pe solidaritatea dintre toate persoanele asigurate, trebuie create mecanismele care să asigure recuperarea mai eficientă a creanțelor privitoare la prestațiile necuvenite sau la contribuțiile neachitate. Procedurile referitoare la asistența reciprocă între instituții trebuie clarificate în conformitate cu prevederile Directivei 2008/55/CE a Consiliului din 26 mai 2008 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privindanumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri (4) menite să apere mai bine interesele financiare ale statelor membre prin intermediul unei cooperări organizate, în special între administrațiile financiare.

(18) Informarea persoanelor asigurate cu privire la drepturile și obligațiile lor este o componentă crucială a relației de încredere cu autoritățile competente și cu instituțiile statelor membre.

(19) Deoarece obiectivul prezentului regulament, respectiv adoptarea de măsuri de coordonare care să garanteze exercitarea eficientă a dreptului la libera circulație a persoanelor, nu ║ poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre și, având în vedereamploarea și efectele acțiunii ║, ║ poate fi realizat mai bine la nivelul Comunității, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezentul regulament nu depășește ║ ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.

(20) Prezentul regulament ar trebui să înlocuiască Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității (5),

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

TITLUL I

DISPOZIȚII GENERALE

Capitolul I

Definiții

Articolul 1

Definiții

(1) În sensul prezentului regulament ▐:

a) prin „regulament de bază” se înțelege Regulamentul (CE) nr. 883/2004;

b) prin „regulament de aplicare” se înțelege prezentul regulament; și

c) se aplică definițiile prevăzute de regulamentul de bază .

(2) Pe lângă definițiile menționate la alineatul (1), în sensul prezentului regulament:

a) „punct de acces” înseamnă orice organism desemnat drept punct de contact electronic ║ de către autoritatea competentă a unui stat membru, pentru unul sau mai multe domenii ale securității sociale menționate la articolul 3 din regulamentul de bază , în scopul de a trimite și a primi sub formă electronică datele necesare aplicării regulamentulu i de bază , precum și a regulamentului de aplicare , prin intermediul rețelei comune dintre statele membre;

b) „organism de legătură” înseamnă orice organism desemnat de către autoritatea competentă a unui stat membru, într-unul sau mai multe domenii ale securității sociale menționate la articolul 3 din regulamentul de bază , să răspundă solicitărilor de informații și asistență destinate aplicării regulamentului de bază și a celui de aplicare și care trebuie să își îndeplinească atribuțiile care i-au fost acordate în temeiul titlului IV din regulamentul de aplicare ;

c) „document” înseamnă o serie de date, indiferent de mediul de comunicație folosit, structurate într-un mod care să permită transmiterea lor electronică și care trebuie comunicate cu scopul de a permite funcționarea regulamentului de bază , precum și a regulamentului de aplicare;

d) „mesaj electronic standardizat” înseamnă orice document structurat într-un format conceput pentru schimbul electronic de informații între statele membre;

e) „transmitere electronică” înseamnă transmiterea cu ajutorul echipamentelor electronice de prelucrare a datelor (inclusiv compresia digitală) prin intermediul cablurilor, al transmisiunilor radio, al tehnologiilor optice sau prin orice alte mijloace electromagnetice;

(f) „Comisie tehnică” înseamnă organismul menționat la articolul 73 din regulamentul de bază;

(g) „Consiliu de audit” înseamnă organismul menționat la articolul 74 din regulamentul de bază.

Capitolul II

Dispoziții privind cooperarea și schimburile de date

Articolul 2

Domeniul de aplicare și normele referitoare la schimburile dintre instituții

(1) În sensul regulamentului de aplicare, schimburile dintre autoritățile și instituțiile statelor membre și persoanele care intră sub incidența regulamentului de bază se bazează pe principiile serviciului public, ale obiectivității, cooperării, asistenței active, eficienței, accesibilității pentru persoanele cu handicap și furnizării rapide. ▐

(2) Instituțiile vor furniza sau vor schimba toate informațiile necesare pentru instituirea și stabilirea drepturilor și obligațiilor persoanelor cărora li se aplică regulamentul de bază. Între statele membre, transferul acestui tip de date se face fie direct, de către instituțiile în sine, fie indirect, prin intermediul organismelor de legătură.

(3) În cazul în care o persoană a transmis din greșeală informații, documente sau cereri de despăgubire unei instituții situate pe teritoriul unui alt stat membru decât cel în care este situată instituția desemnată în conformitate cu regulamentul de aplicare , instituția care le-a primit retransmite fără întârziere informațiile, documentele sau cererile de despăgubire instituției desemnate în conformitate cu regulamentul de aplicare , cu menționarea datei la care acestea au fost transmise inițial. Această dată va fi obligatorie pentru instituția care primește documentele retransmise. Instituțiile statelor membre nu răspund totuși și nu se poate considera că au luat o decizie în virtutea omisiunii de a acționa ca urmare a unei transmisii întârziate de informații, documente sau cereri de către instituțiile altor state membre.

▐

(4) În cazul în care transferul de date se face indirect, prin intermediul punctului de acces ori al organismului de legătură, se va considera că punctul de acces sau organismul de legătură respectiv îndeplinește rolul și funcția instituției competente din respectivul stat membru cu privire la termenele limită de răspuns la cererile de despăgubire înaintate.

Articolul 3

Domeniul de aplicare și normele privind schimburile dintre beneficiari și instituții

(1) Persoanele acoperite de regulamentul de bază trebuie să transmită instituției competente informațiile , documentele sau dovezile necesare pentru a lămuri situația lor ori pe cea a familiei acestora , pentru a-și stabili sau menține drepturile și obligațiile, precum și pentru a stabili care este legislația aplicabilă și respectiv obligațiile persoanelor în cauză ce derivă din aceasta.

▐

(2) În momentul în care colectează, transmit sau prelucrează date personale conform legislației proprii în scopul aplicării regulamentului de bază, fiecare stat membr se asigură că persoanele în cauză își pot exersa pe deplin drepturile cu privire la protecția datelor personale , în conformitate cu prevederile comunitare privind protecția persoanelor sub aspectul prelucrării datelor cu caracter personal, precum și libera circulație a acestui tip de date.

Statele membre garantează în special că astfel de date personale nu sunt utilizate în alte scopuri decât pentru securitatea socială, cu excepția cazurilor în care sunt autorizate în mod expres de persoana în cauză. De asemenea, statele membre furnizează persoanelor în cauză, la cerere, informații specifice și adecvate cu privire la prelucrarea datelor personale, solicitate în sensul prezentului regulament.

Persoanele în cauză sunt capabile să-și exercite drepturile cu privire la datele personale în domeniile vizate de prezentul regulament prin instituția competentă, indiferent de originea datelor

Lista și detaliile de contact privind responsabilii cu protecția datelor cu caracter personal care sunt numiți în fiecare stat membru în conformitate cu articolul 18 din Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (6) , și care se referă la date legate de legislația în domeniul securității sociale reglementate în regulamentul de bază, fac parte din anexa IV la regulamentul de aplicare.

(3) În măsura în care acest lucru este necesar pentru aplicarea regulamentului de bază și a regulamentului de aplicare, instituțiile relevante transmit informațiile ▐ și le eliberează persoanelor în cauză documentele în termenele prevăzute de legislația în domeniul securității sociale din statul membru în cauză .

(4) Instituția competentă a unui stat membru care transmite în mod direct un document ce conține o decizie privind drepturile unei persoane cu reședința sau cu domiciliul temporar pe teritoriul unui alt stat membru solicită confirmarea de primire a documentului, indiferent de calea de comunicare sau de metoda de expediere utilizată. Confirmarea de primire poate fi trimisă pe orice cale și sub orice formă.

(5) În absența dovezii care confirmă faptul că decizia menționată la alineatul (4) a fost trimisă, termenele limită referitoare la decăderea din drepturi sau la limitarea drepturilor dobândite conform regulamentului de bază nu le sunt opozabile beneficiarilor.

(6) În cazul în care data la care a fost trimisă decizia menționată la alineatul (4) este corect stabilită, decizia instituției competente va fi considerată opozabilă persoanei în cauză în termen de o lună de la data respectivă. Cu toate acestea, dacă legislația statului membru care a luat decizia respectivă prevede un interval de timp mai lung, atunci acel termen limită se va aplica.

(7) În orice caz, persoana în cauză va avea la dispoziție căile de atac și procedurile prevăzute de legislația aplicată de către instituția care a luat decizia respectivă.

▐

Articolul 4

Formatul și metoda de efectuare a schimbului de date

(1) Comisia administrativă stabilește structura , conținutul, formatul și modalitățile de schimb ale documentelor și al mesajelor electronice standardizate ▐ .

(2) Transmiterea datelor între instituții, puncte de acces sau organisme de legătură se efectuează pe cale electronică într-un mediu comun și în condiții de siguranță care pot garanta confidențialitatea și protecția schimbului de date.

(3) Pentru a comunica cu persoanele interesate , instituțiile relevante utilizează modalitățile adecvate fiecărui caz și preferă pe cât posibil căile electronice de comunicare. Comisia administrativă stabilește măsurile practice pentru transmiterea pe cale electronică a informațiilor, documentelor sau deciziilor către persoana interesată.

Articolul 5

Valoarea juridică a documentelor și a documentelor justificative eliberate într-un alt stat membru

(1) Documentele eliberate de către instituția unui stat membru și care fac dovada statutului unei anumite persoane în sensul aplicării regulamentului de bază și a regulamentui de aplicare, precum și documentele justificative eliberate de autoritățile unui alt stat membru, inclusiv de către administrațiile financiare, sunt acceptate de către instituțiile celorlalte state membre atâta timp cât aceste documente nu au fost retrase sau declarate nule de către autoritatea sau instituția competentă din statul membru în care au fost emise.

(2) În cazul în care există îndoieli cu privire la valabilitatea unui document sau la acuratețea informațiilor pe care se bazează conținutul acestuia, instituția care destinatară contactează instituția emitentă pentru a solicita lămuririle necesare și, dacă este cazul, retragerea documentului respectiv. Instituția emitentă reexaminează temeiul eliberării documentului și îl retrage, dacă este necesar.

(3) În cazul în care nu se ajunge la un acord între instituțiile în cauză în luna următoare datei la care instituția destinatară a depus solicitarea, problema poate fi supusă atenției Comisiei administrative în conformitate cu articolul 76 alineatul (6) din regulamentul de bază cu scopul de a obține un consens în termen de șase luni de la data la care problema a fost supusă atenției comisiei.

Articolul 6

Aplicarea provizorie a legislației și plata provizorie a prestațiilor

(1) Dacă nu se specifică altfel în regulamentul de aplicare, în cazul în care intervine o divergență de opinii între instituțiile sau autoritățile din două sau mai multe state membre cu privire la legislația aplicabilă , persoana vizată se supune cu titlu provizoriu legislației unuia dintre statele membre respective, ordinea de priorități fiind determinată în funcție de următoarele criterii :

a) legislația statului membru în care persoana este salariată sau desfășoară efectiv o activitate profesională independentă, în cazul în care activitatea profesională sau activitatea profesională independentă este exercitată într-un singur stat membru; sau

b) legislația statului membru de reședință, atunci când persoana vizată își desfășoară acolo o parte a activității sau când persoana respectivă nu este nici salariată și nici nu desfășoară activități independente;

c) legislația statului membru în cauză a cărei aplicare a fost solicitată prima dată , atunci când persoana desfășoară o activitate sau activități în două sau mai multe state membre.

(2) În cazul în care există diferențe de opinie între instituțiile competente sau autoritățile din două sau mai multe state membre privind identificarea instituției care să ofere prestațiile, persoana vizată care ar putea solicita prestațiile în cazul în care nu ar exista diferendul respectiv are dreptul, cu titlu provizoriu, la prestațiile prevăzute de legislația aplicată de către instituția din localitatea sa de reședință sau, dacă persoana respectivă nu își are reședința pe teritoriul unuia dintre statele membre în cauză, la prestațiile prevăzute de legislația aplicată de către instituția căreia i-a fost înaintată cererea mai întâi.

(3) În cazul în care nu se ajunge la un acord între instituțiile sau autoritățile interesate, problema poate fi supusă atenției Comisiei administrative prin intermediul autorităților competente cel mai devreme la o lună de la data la care a apărut diferența de opinii menționată la alineatul (1) sau (2). Comisia administrativă încearcă să reconcilieze punctele de vedere în termen de șase luni de la data la care i-a fost adusă în atenție problema.

(4) În cazul în care se stabilește că legislația aplicabilă nu este cea a statului membru în care s-a instituit calitatea de membru provizoriu sau în cazul în care instituția care a acordat prestațiile în regim provizoriu nu era cea competentă să o facă, se va considera că instituția identificată ca fiind competentă se consideră competentă cu efect retroactiv, ca și când diferența de opinii nu ar fi existat, cel târziu începând cu data instituirii calității de membru provizoriu sau cu data primei acordări provizorii a prestațiilor în cauză.

(5) Dacă este necesar, instituția competentă reglementează situația financiară a persoanei interesate în ceea ce privește contribuțiile și prestațiile sub formă bănească care i-au fost acordate cu titlu provizoriu , după caz , pe baza acordurilor prevăzute la articolele 71 -81 din regulamentul de aplicare.

Prestațiile în natură acordate cu titlu provizoriu de către o anumită instituție, în conformitate cu dispozițiile alineatului (2) sunt rambursate de către instituția competentă în conformitate cu dispozițiile titlului IV din regulamentul de aplicare.

Articolul 7

Obligația de plată provizorie

(1) Dacă nu se specifică altfel în regulamentul de aplicare, în cazul în care o persoană este eligibilă pentru o prestație sau răspunzătoare să plătească contribuții în conformitate cu dispozițiile regulamentului de bază, și instituția competentă nu dispune de toate informațiile privind situația dintr-un alt stat membru, necesare pentru a calcula definitiv contravaloarea prestației sau contribuției respective, acea instituție acordă respectiva prestație la cererea persoanei interesate sau calculează respectiva contribuție cu titlu provizoriu, în cazul în care calculul este posibil, pe baza informațiilor aflate la dispoziția instituției .

(2) Prestația sau contribuția în cauză este recalculată imediat ce instituția în cauză primește documentele justificative aferente.

Capitolul III

Alte dispoziții generale pentru punerea în aplicare a Regulamentului de bază

Articolul 8

Acorduri administrative între două sau mai multe state membre

(1) Prevederile din prezentul regulament înlocuiesc acordurile de aplicare a convențiilor menționate la articolul 8 alineatul (1) din regulamentulde bază, cu excepția prevederilor cuprinse în acordurile cu privire la convențiile menționate în anexa II la regulamentulde bază, cu condiția ca prevederile din acordurile respective să fie incluse în anexa I la regulamentul de aplicare.

(2) Dacă este necesar, statele membre pot încheia între ele acorduri referitoare la aplicarea convențiilor menționate la articolul 8 alineatul (2) din regulamentul de bază , cu condiția ca aceste acorduri să nu aducă atingere drepturilor și obligațiilor persoanelor interesate și să fie incluse în anexa I la regulamentul de aplicare .

Articolul 9

Alte proceduri în relația dintre instituții

(1) Două sau mai multe state membre, sau autoritățile ▐ lor competente, pot cădea de acord asupra altor proceduri decât cele prevăzute de regulamentul de aplicare , cu condiția ca aceste proceduri să nu prejudicieze drepturile sau obligațiile persoanelor interesate .

(2) Orice acorduri încheiate în acest scop sunt comunicate Comisiei administrative și enumerate la anexa I a prezentului regulament.

Articolul 10

Prevenirea suprapunerii prestațiilor

În cazul în care prestațiile datorate conform legislației din două sau mai multe state membre se reduc, se suspendă sau se retrag reciproc, orice sumă care nu ar fi achitată în cazul aplicării stricte a regulilor privind reducerea, suspendarea sau retragerea prevăzute de legislația respectivelor state membre va fi împărțită la numărul de prestații supuse reducerii, suspendării sau retragerii.

Articolul 11

Elementele necesare stabilirii reședinței

(1) În cazul în care instituțiile din două sau mai multe state membre au puncte de vedere divergente privind stabilirea reședinței unei persoane în cazul căreia se aplică regulamentul de bază , aceste instituții stabilesc, de comun acord, care este centrul de interes al persoanei în cauză, pe baza unei evaluări globale a tuturor informațiilor disponibile și pertinente, care pot include, după caz:

a) durata și continuitatea prezenței pe teritoriile respectivelor state membre;

b) circumstanțele personale, inclusiv: i) caracterul și condițiile specifice oricărei activități exercitate, în special locul în care se exercită de obicei activitatea, stabilitatea activității și durata oricărui contract de muncă; ii) situația familială, precum și legăturile de familie; iii) exercitarea oricărei activități neremunerate; iv) în cazul studenților, sursa veniturilor acestora; v) situația locativă, în special măsura în care aceasta are un caracter permanent; vi) statul membru în care se consideră că persoana își are reședința fiscală .

(2) În cazul în care aplicarea diferitelor criterii bazate pe fapte pertinente astfel cum sunt prevăzute la alineatul (1) nu conduce la un acord între instituțiile interesate , intenția persoanei , ilustrată de astfel de aspectele și împrejurările specifice și în special de motivele care au determinat-o să se mute , se consideră a fi decisivă pentru stabilirea reședinței sale reale.

Articolul 12

Cumularea perioadelor

(1) În sensul aplicării articolului 6 din regulamentul de bază , instituția competentă contactează instituțiile statelor membre a căror legislație s-a aplicat, de asemenea, și persoanei în cauză pentru a afla toate perioadele ▐ încheiate sub incidența acestei legislații.

(2) Perioadele de asigurare, angajare, desfășurare de activități independente sau de reședință încheiate sub incidența legislației unui stat membru se adaugă celor încheiate sub incidența legislației oricărui alt stat membru, în măsura în care este necesar, în sensul aplicării articolului 6 din regulamentul de bază , cu condiția ca aceste perioade să nu se suprapună.

(3) În cazul în care perioada de asigurare sau de reședință obligatorie încheiată ║ conform legislației unui anumit stat membru coincide cu perioada de asigurare voluntară sau opțională extinsă în conformitate cu legislația unui alt stat membru, se va lua în considerare numai perioada încheiată pe baza asigurării obligatorii.

(4) În cazul în care perioada de asigurare sau de reședință, alta decât perioada echivalentă încheiată în conformitate cu legislația unui stat membru, coincide cu o perioadă echivalentă pe baza legislației unui alt stat membru, se va lua în considerare numai perioada alta decât perioada echivalentă.

(5) Orice perioadă privită ca echivalent conform legislației din două sau mai multe state membre va fi luată în calcul numai de către instituția statului membru sub incidența legislației căruia s-a aflat asiguratul în mod obligatoriu imediat înainte de perioada în cauză. În cazul în care asiguratul nu s-a aflat în mod obligatoriu sub incidența legislației unui stat membru înaintea perioadei în cauză, aceasta din urmă va fi luată în calcul de către instituția statului membru sub incidența legislației căruia s-a aflat asiguratul în mod obligatoriu pentru prima dată după perioada în cauză.

(6) În cazul în care nu se poate stabili cu precizie când s-au încheiat anumite perioade de asigurare sau de reședință conform legislației unui stat membru, se presupune că aceste perioade nu se suprapun cu perioadele de asigurare sau de reședință încheiate conform legislației unui alt stat membru și se ține seama de ele în măsura în care pot fi luate în considerare în limite rezonabile, în cazul în care acest lucru prezintă un avantaj pentru persoana în cauză.

(7) În cazul în care perioadele de asigurare sau de reședință nu sunt luate în considerare în temeiul prezentului articol, deoarece prevalează alte perioade de care nu se poate ține seama pentru acordarea de prestații, perioadele necalificate nu își pierd valabilitatea acordată în temeiul legislației naționale, în ceea ce privește dobândirea, păstrarea sau redobândirea dreptului la prestații.

Articolul 13

Reguli de transformare a perioadelor de asigurare

În cazul în care perioadele de asigurare încheiate conform legislației unui stat membru sunt exprimate în unități diferite de cele utilizate de către legislația unui alt stat membru, transformarea necesară în scopul cumulării se efectuează după următoarele reguli:

a) one day shall be equivalent to eight hours, and vice versa;

b) cinci zile vor însemna o săptămână și invers;

c) 22 de zile vor însemna o lună și invers;

d) trei luni sau treisprezece săptămâni sau 66 de zile vor însemna un trimestru și invers;

e) pentru transformarea săptămânilor în luni și invers, săptămânile și lunile vor fi transformate în zile;

f) la aplicarea literelor (a)-(e) nu se poate accepta, pentru toate perioadele de asigurare încheiate într-un an calendaristic, un total care să depășească 264 de zile sau 52 de săptămâni sau 12 luni sau patrutrimestre.

În cazul în care perioadele de asigurare încheiate conform legislației unui stat membru sunt exprimate în luni, se consideră, în conformitate cu regulile de transformare prevăzute la primul paragraf, că zilele care corespund unei părți dintr-o lună reprezintă o lună întreagă.

TITLUL II

STABILIREA LEGISLAȚIEI APLICABILE

Articolul 14

Detalii referitoare la articolele 12 și 13 din regulamentul de bază

(1) În sensul aplicării articolului 12 alineatul (1) din regulamentul de bază, o „persoană care desfășoară o activitate în calitate de salariat într-un stat membru, în numele unui angajator…și care este detașată de către respectivul angajator într-un alt stat membru” poate fi o persoană recrutată în vederea detașării în alt stat membru, cu condiția ca persoana în cauză, imediat anterior începerii activității profesionale, să se afle deja sub incidența legislației statului membru în care este stabilit angajatorul acesteia.

(2) În sensul aplicării articolului 12 alineatul (1) din regulamentul de bază, expresia „care își desfășoară în mod obișnuit activitățile în acest stat membru” se referă la un angajator care desfășoară de obicei activități substanțiale, diferite de cele strict legate de gestionarea internă, pe teritoriul statului membru unde este stabilit, ținând seama de toate criteriile care caracterizează activitățile desfășurate de întreprinderea respectivă; criteriile pertinente trebuie să fie adaptate caracteristicilor specifice fiecărui angajator și naturii reale a activităților desfășurate.

(3) În sensul aplicării articolului 12 alineatul (2) din regulamentul de bază, expresia „care desfășoară în mod obișnuit o activitate independentă” se referă la o persoană care desfășoară în mod obișnuit activități substanțiale pe teritoriul statului membru unde este stabilită. În special, este necesar ca persoana respectivă să își fi desfășurat deja activitatea pentru o anumită perioadă anterioară datei la care dorește să beneficieze de dispozițiile articolului respectiv și ca, în orice perioadă de activitate temporară într-un alt stat membru, să continue să își mențină, în statul membru în care este stabilită, mijloacele necesare pentru exercitarea activității sale pentru a fi capabilă să o reia la întoarcere.

(4) În sensul aplicării articolului 12 alineatul (2) din regulamentul de bază, criteriul utilizat pentru a stabili dacă activitatea independentă desfășurată de către o anumită persoană și continuată în alt stat membru este „asemănătoare” cu activitatea independentă desfășurată în mod normal este criteriul naturii efective a activității respective și nu cel al clasificării activității ca fiind una salariată sau una independentă, care ar putea fi aplicat activității respective de către celălalt stat membru.

(5) În sensul aplicării articolului 13 alineatul (1) din regulamentul de bază, o persoană care „desfășoară în mod normal o activitate salariată în două sau mai multe state membre” este în special o persoană care:

a) în timp ce își menține o anumită activitate într-un stat membru, desfășoară în mod simultan o activitate separată pe teritoriul unuia sau mai multor state membre, indiferent de durata sau natura respectivei activități separate;

b) exercită în mod continuu activități alternative, cu excepția activităților de mică anvergură, în două sau mai multe state membre, indiferent de frecvența sau periodicitatea alternării.

(6) În sensul aplicării articolului 13 alineatul (2) din regulamentul de bază, o persoană care „desfășoară în mod normal o activitate independentă în două sau mai multe state membre” este în special o persoană care desfășoară în mod simultan sau alternativ una sau mai multe activități independente, indiferent de natura acestora, pe teritoriul a două sau mai multe state membre.

(7) Pentru a face deosebirea dintre activitățile menționate la alineatele (5) și (6) și situațiile menționate la articolul 12 alineatele (1) și (2) din regulamentul de bază, durata activității dintr-unul sau mai multe state membre (fie având un caracter permanent sau unul ad hoc ori temporar) este decisivă. În acest scop, se realizează o evaluare generală a tuturor aspectelor pertinente, inclusiv, în ceea ce privește o persoană salariată, în special locul său de muncă, așa cum este definit în contractul de muncă.

(8) În sensul aplicării articolului 13, alineatele (1) și (2) din regulamentul de bază , ▐ o „parte substanțială a activității salariate sau independente” desfășurată într-un stat membru înseamnă că o parte substanțială din punct de vedere cantitativ a tuturor activităților lucrătorului salariat sau independent se desfășoară în statul respectiv, fără ca aceasta să fie neapărat partea cea mai importantă a activităților respective. ▐

Pentru a stabili dacă o parte substanțială a activităților este desfășurată într-un stat membru, se ține seama de următoarele criterii orientative:

a) în cazul unei activități salariate, timpul de lucru și/sau remunerațiile; și

b) în cazul unei activități independente , cifra de afaceri, timpul de lucru numărul serviciilor prestate și/sau venitul.

În cadrul unei evaluări globale, un procent mai mic de 25 % din criteriile menționate anterior indică faptul că o parte substanțială a activităților nu se desfășoară în respectivul stat membru.

(9) În sensul aplicării articolului 13 alineatul (2) litera (b) din regulamentul de bază,„centrul de interes” al activităților unei persoane care desfășoară activități independente se stabilește ținând cont de toate aspectele referitoare la activitățile ocupaționale ale acelei persoane, mai ales de sediul social, de natura preponderentă sau durata activităților desfășurate, de statul membru în care persoana în cauză achită impozit pe întregul său venit, indiferent de sursa acestuia, precum și de intenția persoanei în cauză, așa cum aceasta reiese din situația specifică.

(10) Pentru determinarea legislației aplicabile în temeiul alineatelor (8) și (9), instituțiile interesate iau în considerare situația estimată pentru următoarele 12 luni calendaristice.

(11) Dacă o persoană își desfășoară activitatea în calitate de lucrător salariat în două sau mai multe state membre pentru unui angajator cu sediul în afara teritoriului Uniunii și dacă această persoană își are reședința într-un stat membru fără a desfășura acolo o activitate substanțială, persoana respectivă se va supune legislației statului membru în care își are reședința.

▐

Articolul 15

Proceduri privind aplicarea articolului 11 alineatul (3) literele (b) și (d), a articolului 11 alineatul (4) și a articolului 12 din regulamentul de bază (Furnizarea informațiilor către instituțiile interesate)

(1) Dacă nu se specifică altfel în articolul 16 din regulamentul de aplicare, în cazul în care o persoană își desfășoară activitatea într-un alt stat membru decât statul membru competent în temeiul titlului II din regulamentul de bază, angajatorul sau persoana interesată, în cazul în care aceasta nu este lucrător salariat, informează, ori de câte ori este posibil în mod anticipat, instituția competentă din statul membru a cărui legislație este aplicabilă. Instituția respectivă pune fără întârziere la dispoziția instituției desemnate de autoritatea competentă din statul membru în care se desfășoară activitatea, informațiile privind legislația aplicabilă persoanei interesate, în temeiul articolului 11 alineatul (3) litera (b) sau articolului 12 din regulamentul de bază.

(2) Dispozițiile din alineatul (1) se aplică mutatis mutandis persoanelor care fac obiectul articolului 11 alineatul (3) litera (d) din regulamentul de bază.

(3) Un angajator în sensul articolului 11 alineatul (4) din regulamentul de bază, care are un angajat la bordul unei nave care navighează sub pavilionul unui alt stat membru informează cu privire la acest fapt, ori de câte ori este posibil în mod anticipat, instituția competentă din statul membru a cărui legislație este aplicabilă. Instituția respectivă pune fără întârziere la dispoziția instituției desemnate de autoritatea competentă din statul membru sub al cărui pavilion navighează nava pe care își desfășoară activitatea angajatul, informațiile privind legislația aplicabilă persoanei interesate, în temeiul articolului 11 alineatul (4) din regulamentul de bază.

▐

Articolul 16

Procedura de aplicare a articolului 13 din regulamentul de bază

(1) Persoana care desfășoară activități în două sau mai multe state membre informează instituția desemnată de autoritatea competentă din statul membru de rezidență. Această instituție înaintează această informație instituției desemnate din fiecare stat membru în care se desfășoară câte o activitate.

(2) Instituțiile desemnate de autoritățile competente din statele membre în rezidență stabilesc fără întârziere care este legislația aplicabilă persoanei respective, ținând seama de prevederile articolului 13 din regulamentul de bază și ale articolului 14 din regulamentul de aplicare. Inițial, stabilirea legislației aplicabile se face cu titlu provizoriu. Instituția informează instituțiile desemnate de autoritățile competente din fiecare stat membru în care se desfășoară activitatea asupra stabilirii unei legislații cu titlu provizoriu .

(3) Stabilirea cu titlu provizoriu a legislației aplicabile menționate la alineatul (2) devine definitivă în termen de două luni de la informarea instituției desemnate în statele membre în care se desfășoară activitatea asupra stabilirii unei legislații cu titlu provizoriu , , cu excepția cazului în care legislația a fost deja stabilită definitiv pe baza alineatului (4), sau când cel puțin una dintre instituțiile interesate informează instituția desemnată de autoritatea competentă din statul membru de reședință, până la sfârșitul perioadei de două luni, asupra faptului că nu poate accepta alegerea respectivă sau are un punct de vedere diferit în cazul acesteia.

(4) În cazul în care, din cauza ambiguității în determinarea legislației aplicabile, este necesară stabilirea unor contacte între instituțiile sau autoritățile din două sau mai multe state membre, la cererea uneia sau mai multora dintre instituțiile desemnate de autoritățile competente din statele membre în cauză sau la cererea autorităților competente însele, legislația aplicabilă persoanei în cauză se determină de comun acord, având în vedere dispozițiile articolului 13 din regulamentul de bază și dispozițiile pertinente ale articolului 14 din regulamentul de aplicare .

În cazul în care intervine o divergență de opinii între instituțiile sau autoritățile competente în cauză, aceste organisme încearcă să ajungă la un acord, în conformitate cu condițiile menționate anterior și dispozițiile articolului 6 din regulamentul de aplicare.

(5) Instituția competentă din statul membru a cărui legislație este determinată ca fiind aplicabilă, fie provizoriu, fie definitiv, informează de îndată persoana interesată.

(6) În cazul în care persoana interesată nu furnizează informațiile prevăzute la alineatul (1), dispozițiile prezentului articol se aplică la inițiativa instituției desemnate de autoritatea competentă din statul membru de reședință, de îndată ce este informată asupra situației persoanei în cauză, posibil prin intermediul unei alte instituții interesate.

Articolul 17

Procedura de aplicare a articolului 15 din regulamentul de bază

Personalul auxiliar își exercită dreptul de a opta prevăzut de articolul 15 din regulamentul de bază în momentul încheierii contractului de muncă. Autoritatea autorizată să încheie acest contract informează instituția desemnată din statul membru pentru a cărui legislație a optat persoana angajată ca agent auxiliar.

Articolul 18

Procedura de aplicare a articolului 16 alineatul (1) din regulamentul de bază

Cererea, din partea angajatorului sau a persoanei interesate, de derogare de la dispozițiile articolelor 11-15 din regulamentul de bază se depune anticipat, ori de câte ori este posibil, la autoritatea competentă sau la organismul desemnat de autoritatea din statul membru a cărui legislație angajatorul sau persoana interesată solicită să fie aplicată în cazul său.

Articolul 19

Furnizarea de informații către persoane interesate și angajatori

(1) Instituția competentă din statul membru a cărui legislație devine aplicabilă în temeiul titlului II din regulamentul de bază informează persoana în cauză și , dacă este cazul, angajatorul (angajatorii) acesteia cu privire la obligațiile în temeiul legislației respective. Instituția oferă acestora sprijinul necesar pentru încheierea formalităților impuse de acea legislație.

(2) Instituția competentă a statului membru a cărui legislație este aplicabilă în virtutea prevederii cuprinse în titlul II din regulamentul de bază eliberează către persoana în cauză un certificat cu privire la legislația aplicabilă și indică, dacă este cazul, data limită și condițiile de aplicare a legislației. Certificatul indică salariul declarat de angajator.

Articolul 20

Cooperarea dintre instituții

(1) Instituțiile relevante comunică instituției competente din statul membru a cărui legislație îi este aplicabilă unei anumite persoane în temeiul titlului II din regulamentul de bază, informațiile necesare pentru a stabili data la care legislația devine aplicabilă și contribuțiile pe care acea persoană și angajatorul (angajatorii) săi sunt obligați să le plătească în conformitate cu această legislație.

(2) Instituția competentă din statul membru a cărui legislație devine aplicabilă unei anumite persoane informează instituția din statul membru sub incidența legislației căruia s-a aflat acea persoană ultima dată, cu mențiunea datei de la care legislația respectivă intră în vigoare.

Articolul 21

Obligațiile angajatorului

(1) Angajatorul ║ cu sediul social sau locul de desfășurare a activității în afara statului membru competent este obligat să respecte toate obligațiile stabilite de legislația aplicabilă acelui lucrător, mai ales obligația de a achita contribuțiile prevăzute de către acea legislație , ca și când sediul social sau locul de desfășurare a activității s-ar fi aflat în statul membru competent .

(2) Angajatorul care nu are un loc de desfășurare a activității în statul membru a cărui legislație este aplicabilă poate cădea de acord cu angajatul ca acesta din urmă să poată îndeplini obligațiile angajatorului în numele său în ceea ce privește plata contribuțiilor , fără a aduce atingere obligațiilor care revin în acest sens angajatorului . Angajatorul este obligat să facă cunoscută o astfel de înțelegere instituției competente din acel stat membru.

TITLUL III

DISPOZIȚII SPECIALE APLICABILE DIFERITELOR TIPURI DE PRESTAȚII

Capitolul I

Prestațiile de boală, de maternitate și de paternitate asimilate

Articolul 22

Dispoziții generale de aplicare

(1) Autoritățile sau instituțiile competente asigură că se pun la dispoziția persoanelor asigurate toate informațiile necesare în legătură cu procedurile și condițiile privind acordarea prestațiilor în natură, ▐ în cazul în care aceste prestații se primesc pe teritoriul unui alt stat membru decât acela în care se găsește instituția competentă.

(2) Articolele 25 și 26 nu aduc atingere aplicării dispozițiilor dreptului intern al unui stat membru care permite ca o parte mai importantă a costului prestației în natură în situațiile la care se face referire la alineatul 1 să fie acoperită în temeiul regulamentului de bază.

(3) Două sau mai multe state membre sau autoritățile competente ale acestora pot conveni între ele cu privire la alte proceduri sau modalități de punere în aplicare a articolelor 25, 26 și 27. Cu toate acestea, acordurile încheiate în acest sens nu pot avea efecte nefavorabile asupra condițiilor și valorilor rezultate din aplicarea prezentului regulament pentru exigibilitatea prestațiilor în natură în favoarea persoanelor respective. Aceste acorduri trebuie să fie comunicate Comisiei administrative.

(4) Fără a aduce atingerea articolului 5 litera (a) din regulamentul de bază, un stat membru poate deveni responsabil pentru costul prestațiilor în conformitate cu articolul 22 din regulamentul de bază, numai dacă persoana asigurată a făcut o cerere de pensie în temeiul legislației acestui stat membru, sau dacă în conformitate cu articolele 23-30 din regulamentul de bază, aceasta primește o pensie în temeiul legislației statului membru respectiv.

Articolul 23

Regimul aplicabil în cazul existenței mai multor regimuri în statul membru de reședință sau de ședere

În cazul în care legislația de la locul de reședință sau de ședere prevede mai multe regimuri de asigurare pentru boală, maternitate sau paternitate, dispozițiile aplicabile în temeiul dispozițiilor articolelor 17, 19 alineatul (1), 20, 22, 24, 26 și 27 din regulamentul de bază sunt cele ale legislației privind regimul general pentru salariați.

Articolul 24

Reședința într-un alt stat membru decât statul membru competent

(1) În scopul aplicării articolului 17 din regulamentulde bază, persoana asigurată sau membrii familiei acesteia trebuie să se înregistreze la instituția de la locul lor de reședință, prin trimiterea unui document care să le certifice dreptul la prestații în natură pe cheltuiala statul membru competent.

Instituția competentă eliberează acest document, acolo unde este cazul, pe baza informaților furnizate de către angajator. În cazul în care persoana asigurată sau membrii familiei acesteia nu trimit documentul menționat, instituția de la locul de reședință solicită informațiile necesare de la instituția competentă.

(2) Documentul menționat la alineatul (1) rămâne valabil până când instituția competentă informează instituția de la locul de reședință cu privire la anularea acestuia.

Instituția de la locul de reședință informează instituția competentă în legătură cu orice înregistrare în conformitate cu dispozițiile alineatului (1) și cu orice modificare sau anulare a acelei înregistrări .

(3) Prezentul articol se aplică mutatis mutandis persoanelor prevăzute la articolele 22, 24, 25 și 26 din regulamentul de bază.

Articolul 25

Șederea într-un alt stat membru decât statul membru competent

1. În scopul aplicării articolului 19 din regulamentul de bază , persoana asigurată prezintă un document eliberat de către instituția competentă, care să dovedească faptul că este îndrituit la prestații în natură furnizorului de servicii medicale din statul membru de ședere. În cazul în care persoana asigurată nu se află în posesia unui astfel de document, instituția de la locul de ședere, la cerere sau dacă este necesar, contactează instituția competentă pentru a-l obține.

▐

2. Documentul dovedește că persoana asigurată are dreptul la prestații în natură în condițiile prevăzute în articolul 19 din regulamentul de bază în condițiile aplicabile de asemenea persoanelor asigurate în temeiul legislației statului membru de ședere.

▐

3. Prestațiile în natură prevăzute la articolul 19 alineatul (1) din regulamentul de bază se referă la prestațiile în natură furnizate în statul membru de ședere în conformitate cu legislația națională a acestuia și care sunt necesare din punct de vedere medical în scopul de a evita c a o persoană asigurată să fie obligată să se reîntoarcă în statul membru competent înainte de sfârșitul duratei prevăzute a șederii pentru a beneficia de tratamentul care îi este necesar .

▐

4. În cazul în care persoana asigurată a suportat efectiv, în totalitate sau parțial, costurile prestațiilor în natură prevăzute în cadrul articolului 19 din regulamentul de bază și dacă dispozițiile legislative aplicate de către instituția de la locul de ședere prevăd posibilitatea rambursării acestor costuri unei persoane asigurate , aceasta poate trimite cererea de rambursare instituției de la locul de ședere. În acest caz , instituția respectivă rambursează în mod direct acelei persoane valoarea cheltuielilor corespunzătoare acestor prestații în limitele și conform condițiilor cotelor de rambursare prevăzute de legislația națională.

5. În cazul în care rambursarea acestor costuri nu a fost solicitată în mod direct instituției de la locul de ședere, costurile suportate vor fi rambursate persoanei în cauză de către instituția competentă, conform cotelor de rambursare aplicate de către instituția de la locul de ședere sau dacă articolul 61 din regulamentul de aplicare ar fi fost aplicabil cazului vizat, conform sumelor care ar fi fost supuse rambursării către instituția de la locul de ședere .

Instituția de la locul de ședere are obligația de a furniza instituției competente, la cerere, toate informațiile necesare în legătură cu aceste cote sau sume .

6. Prin derogare de la punctul 5 , instituția competentă poate să efectueze rambursarea costurilor suportate, în limitele și conform cotelor prevăzute de legislația acesteia, cu condiția ca persoana asigurată să fie de acord să i se aplice această dispoziție.

7. Rambursarea către persoana asigurată nu depășește în niciun caz valoarea costurilor suportate în mod efectiv de către aceasta.

8. În cazul unor cheltuieli majore, instituția competentă poate plăti persoanei asigurate o sumă adecvată în avans imediat ce persoana îi înaintează cererea de rambursare.

9. Punctele 1–8 se aplică mutatis mutandis membrilor familiei persoanei asigurate.

Articolul 26

Tratamentul programat

1. În scopul punerii în aplicare a articolului 20 alineatul (1) din regulamentul de bază, persoana asigurată prezintă un document eliberat de către instituția competentă instituției de la locul de ședere. În sensul prezentului articol , instituție competentă înseamnă instituția care suportă costurile tratamentului programat; în cazurile menționate la articolul 20 alineatul (4) și articolul 27 alineatul (5) din regulamentul de bază, în care valoarea prestațiilor în natură furnizate în statul membru de reședința este rambursată pe baza unor sume fixe, instituție competentă înseamnă instituția de la locul de reședință .

2. În cazul în care o persoană asigurată nu își are reședința pe teritoriul statului membru competent, aceasta solicită autorizația instituției de la locul de reședință , care o transmite imediat instituției competente .

În acest caz, institutția de la locul de reședință certifică printr-un atestat dacă condițiile prevăzute la articolul 20 alineatul (2) teza a doua din regulamentul de bază sunt îndeplinite în statul membru de reședință.

Instituția competentă poate refuza autorizația numai dacă, în conformitate cu evaluarea instituției de la locul de reședință, condițiile prevăzute la articolul 20 alineatul (2) teza a doua din regulamentul de bază nu sunt îndeplinite în statul membru de reședință a persoanei asigurate sau dacă același tratament poate fi acordat chiar în statul membru competent, într-un termen justificat din punct de vedere medical, avându-se în vedere starea actuală de sănătate și evoluția probabilă a bolii persoanei în cauză.

Instituția competentă informează imediat instituția din statul membru de reședință în legătură cu decizia sa .

În absența unui răspuns într-o perioadă de cincisprezece „zile calendaristice” de la data trimiterii cererii, se consideră că instituția competentă a acordat autorizația.

▐

3. Dacă o persoană asigurată care nu își are reședința în statul membru competent are nevoie de un tratament urgent și vital , autorizația nu poate fi refuzată, în conformitate cu a doua teză a articolului 20 alineatul (2) din regulamentul de bază. În astfel de circumstanțe , instituția de la locul de reședință acordă autorizația în numele instituției competente și o anunță imediat pe aceasta.

Instituția competentă are obligația de a accepta constatările și opțiunile terapeutice stabilit de către doctorii aprobați de instituția de la locul de reședință care eliberează autorizația privind nevoia unui tratament urgent și vital ║.

4. În orice moment al procedurii de acordare a autorizației, instituția competentă își rezervă dreptul de a supune persoana asigurată unei examinări de către un doctor la alegerea sa în statul membru de ședere sau de reședință.

5. Instituția de la locul de ședere , fără a aduce atingere vreunei decizii privind autorizația, informează instituția competentă dacă se consideră adecvată din punct de vedere medical suplimentarea tratamentului acoperit de autorizația existentă .

6. Fără a aduce atingere punctului (7), articolul 25 alineatele (5) și (6) din regulamentul de aplicare se aplică mutatis mutandis.

7. În cazul în care persoana asigurată a suportat ea însăși în mod efectiv, în totalitate sau parțial, costurile tratamentelor medicale autorizate, iar totalul costurilor pe care instituția competentă este obligată să le ramburseze instituției de la locul de ședere sau persoanei asigurate în conformitate cupunctul 6 (costul real) este inferior totalului costurilor pe care ar fi trebuit să le suporte pentru același tratament în statul membru competent (costul noțional), instituția competentă rambursează, la cerere, costul tratamentului suportat de persoana asigurată până la valoarea cu care costul noțional depășește costul real. Suma rambursată nu poate totuși depăși cheltuielile suportate efectiv de persoana asigurată și poate lua în considerare suma pe care persoana asigurată ar fi trebuit să o plătească dacă tratamentul ar fi fost acordat în statul membru competent .

8. ▐ Costurile de călătorie și de ședere care formează corp comun cu tratamentul la care este supusă persoana asigurată și , dacă este cazul , costurile de călătprie și ședere pentru o persoană care trebuie să o însoțească, sunt acoperite de această instituție în cazul în care se acordă o autorizație de tratament în alt stat membru. În cazul în care persoana asigurată este o persoană cu handicap, costurile de călătorie și de ședere ale persoanei care o însoțește sunt considerate necesare.

9. Alineatele (1)-(8) se aplică mutatis mutandis membrilor de familie ai persoanei asigurate.

Articolul 27

Prestațiile în numerar pentru incapacitate de muncă în cazul șederii sau reședinței într-un alt stat membru decât statul membru competent

1. Dacă legislația statului membru competent prevede ca persoana asigurată să prezinte un certificat pentru a avea dreptul la prestațiile în numerar pentru incapacitate de muncă în conformitate cu articolul 21 alineatul (1) din regulamentul de bază , persoana asigurată solicită doctorului din statul membru de reședință care i-a evaluat starea de sănătate ▐ să îi certifice incapacitatea de muncă și durata probabilă a acesteia .

2. Persoana asigurată trimite certificatul instituției competente în termenul stabilit de legislația statului membru competent.

3. În cazul în care doctorii care efectuează tratamentul în statul membru de reședință nu eliberează certificate de incapacitate de muncă, iar astfel de certificate sunt solicitate în temeiul legislației statului membru competent, persoana în cauză se adresează direct instituției de la locul de reședință. Această instituție procedează imediat la evaluarea, din punct de vedere medical, a incapacității de muncă a respectivei persoane și la întocmirea certificatului menționat la punctul 1. Acest certificat este transmis imediat instituției competente.

4. Transmiterea documentului prevăzut la subpuntele 1, 2 și 3 nu scutește persoana asigurată de îndeplinirea obligațiilor prevăzute de către legislația aplicabilă, în special în relația cu angajatorul său. După caz, angajatorul și/sau instituția competentă pot solicita angajatul să participe la activități menite să promoveze și să sprijine reluarea activității de către persoana asigurată.

▐

5. La cererea instituției competente sau în cazurile prevăzute lapunctul 3, instituția de la locul de reședință dispune, dacă este cazul, verificarea stării de sănătate a persoanei asigurate, ca și cum persoana ar fi asigurata acesteia. Informațiile din raportul doctorului examinator privind în special durata probabilă a incapacității de muncă vor fi înaintate de către instituția de la locul de reședință instituției competente în termen de trei zile lucrătoare de la data examinării.

▐

6. Instituția competentă își rezervă dreptul de a proceda la examinarea persoanei asigurate de către un medic ales de aceasta.

7. Fără a aduce atingere articolului 21 alineatul (1) a doua teză din regulamentul de bază, instituția competentă plătește prestațiile în numerar direct persoanei în cauză și, dacă este necesar , informează instituția de la locul de reședință în acest sens.

8. În scopul aplicării articolului 21 alineatul (1) din regulamentulde bază, informațiile cuprinse în certificatul de incapacitate de muncă al unei persoane asigurate redactat într-un alt stat membru pe baza constatărilor medicale ale medicului examinator trebuie acceptate de către instituția competentă în cazul în care nu apare nici un comportament abuziv.

9. În cazul în care instituția competentă decide să refuze acordarea prestațiilor în numerar , aceasta notifică persoana asigurată în legătură cu decizia sa și notifică simultan în acest sens instituția de la locul de reședință.

10. Dispozițiile punctelor 1-9 se aplică mutatis mutandis în cazul în care persoana asigurată are drept de ședere într-un alt stat membru decât statul membru competent.

Articolul 28

Prestațiile în numerar pentru îngrijirea pe termen lung în cazul șederii sau reședinței într-un alt stat membru decât statul membru competent

1. Pentru a avea dreptul la prestațiile în numerar pentru îngrijirea pe termen lung în conformitate cu articolul 21 alineatul (1) din regulamentul de bază, persoana asigurată se adresează instituției competente. Instituția competentă informează, când este necesar, instituția de la locul de reședință în acest sens.

2. La cererea instituției competente, instituția de la locul de reședință examinează starea de sănătate a persoanei asigurate în perspectiva necesității îngrijirii pe termen lung a acesteia. Instituția competentă furnizează instituției de la locul de reședință toate informațiile necesare pentru această examinare.

3. Pentru a stabili gradul de necesitate a îngrijirii pe termen lung, instituția competentă are dreptul de a proceda la examinarea persoanei asigurate de către un doctor sau orice alt expert ales deaceasta.

4. Articolul 27 punctul 7 din regulamentul de aplicare se aplică mutatis mutandis.

5. Subpunctele 1–4 se aplică mutatis mutandis în cazul șederii persoanei asigurate într-un alt stat membru decât statul membru competent.

6. Subpunctele 1–5 se aplică mutatis mutandis membrilor familiei persoanei asigurate.

Articolul 29

Aplicarea articolului 28 din regulamentul de bază

În cazul în care statul membru în care fostul lucrător frontalier și-a desfășurat ultima activitate nu mai este statul membru competent și fostul lucrător frontalier sau un membru al familiei sale călătorește acolo în scopul de a primi prestații în natură în temeiul articolului 28 din regulamentul de bază, acesta prezintă instituției de la locul de ședere un document eliberat de către instituția competentă .

Articolul 30

Cotizațiile titularilor de pensii

▐

║ În cazul în care o persoană primește o pensie din partea mai multor state membre, valoarea contribuțiilor reținute din toate pensiile plătite nu este în nici un caz mai mare decât suma reținută pentru o persoană cu aceeași valoare a pensiilor obținute din partea statului membru competent .

Articolul 31

Aplicarea articolului 34 din regulamentul de bază

1. Instituția competentă informează persoana în cauză cu privire la dispoziția de la articolul 34 din regulamentul de bază, referitoare la prevenirea cumulului de prestații . Aplicarea unor astfel de reguli asigură că persoana care nu își are reședința pe teritoriul statului competent are dreptul la cel puțin aceeași sumă sau valoare totală a prestației ca și aceea la care ar avea dreptul în cazul în care ar avea reședința în statul membru respectiv.

2. Instituția competentă informează, de asemenea, instituția de la locul de reședință sau locul de ședere cu privire la plata prestațiilor în numerar pentru îngrijirea pe termen lung în cazul în care legislația aplicată de către această din urmă instituție prevede prestații în natură pentru îngrijirea pe termen lung, care sunt incluse în lista la care se face referire la articolul 34 alineatul (2) din regulamentul de bază.

3. După primirea informațiilor prevăzute la subpunctul 2, instituția de la locul de reședință sau ședere informează imediat instituția competentă cu privire la orice prestații în natură pentru îngrijirea pe termen lung având același scop acordat conform legislației sale persoanei în cauză, precum și cu privire la rata de rambursare aplicabilă.

4. Comisia administrativă stabilește măsurile de aplicare a dispozițiilor prezentului articol, acolo unde este cazul.

Articolul 32

Măsuri speciale de aplicare

(1) Pentru statele membre menționate în anexa II, dispozițiile titlului III capitolul 1 din regulamentul de bază privind prestațiile în natură se aplică persoanelor care au dreptul la prestații în natură exclusiv pe baza unui regim special pentru funcționarii publici numai în măsura specificată în acesta. Instituția din alt stat membru nu devine, doar datorită acestei scutiri, responsabilă să suporte costurile prestațiilor în natură sau în numerar furnizate acestor persoane sau membrilor familiei acestora .

(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului 1, articolul 23 din regulamentul de bază se aplică persoanelor care au dreptul atât la o pensie în cadrul unui regim pentru funcționari publici într-unul din statele membre prevăzute în anexa II, cât și la o pensie în temeiul legislației unui alt stat membru.

(3) Comisia administrativă adoptă modalitățile practice de aplicare a dispozițiilor alineatelor 1 și 2.

Capitolul II

Prestații pentru accidente la locul de muncă și boli profesionale

Articolul 33

Dreptul la prestații în natură și în numerar în cazul reședinței sau șederii într-un alt stat membru decât statul membru competent

În scopul aplicării articolului 36 alineatul (1) din regulamentul de bază, procedurile prevăzute la articolele 24 până la 27 ale regulamentui de aplicare se aplică mutatis mutandis.

▐

Articolul 34

Cooperarea între instituții în cazul unui accident la locul de muncă sau a unei boli profesionale care apare într-un alt stat membru decât statul membru competent

(1) În cazul în care survine un accident la locul de muncă sau este diagnosticată o boală profesională pentru prima dată pe teritoriul unui alt stat membru decât statul membru competent, declarația cu privire la accidentul de muncă sau boala profesională trebuie făcută în conformitate cu dispozițiile legislației statului competent, fără a aduce atingere oricăror dispoziții legale în vigoare pe teritoriul statului membru în care a survenit accidentul de muncă sau în care a fost diagnosticată pentru prima dată boala profesională, dispoziții care rămân, în acest caz, aplicabile. Această declarație este adresată instituției competente, iar o copie este trimisă instituției de la locul de reședință sau de ședere.

(2) Instituția din statul membru pe teritoriul căruia a survenit accidentul profesional sau a fost diagnosticată pentru prima dată boala profesională notifică instituția competentă în legătură cu certificatele medicale eliberate pe teritoriul statului respectiv și, la cererea acestei instituții, furnizează orice informație adecvată.

(3) În cazul în care, ca rezultat al deplasării către sau dinspre locul de muncă pe teritoriul unui alt stat membru decât statul membru competent, este necesară o anchetă pe teritoriul primului stat membru, instituția competentă poate numi în acest scop un anchetator care informează autoritățile statului membru respectiv. Autoritățile acordă sprijin anchetatorului, în special prin numirea unei persoane responsabile pentru a facilita consultarea rapoartelor și a oricăror alte documente referitoare la accident.

(4) În urma tratamentului, se trimite instituției competente un raport detaliat însoțit de certificate medicale privind consecințele permanente ale accidentului sau ale bolii, în special starea actuală a victimei și vindecarea sau stabilizarea leziunilor. Onorariile relevante se plătesc, după caz, de instituția de la locul de reședință sau de instituția de la locul de ședere, acolo unde este cazul, în conformitate cu tariful aplicat de acea instituție, pe cheltuiala instituției competente.

(5) La cererea instituției de la locul de reședință sau a instituției de la locul de ședere, instituția competentă o notifică, după caz, în legătură cu decizia de stabilire a datei de vindecare sau stabilizare a leziunilor și, după caz, în legătură cu decizia privind acordarea unei pensii.

Articolul 35

Contestarea caracterului profesional al accidentului sau al bolii

(1) În cazul în care instituția competentă contestă aplicarea legislației privind accidentele la locul de muncă sau bolile profesionale prevăzute la articolul 36 alineatul (2) din regulamentul de bază, aceasta informează imediat instituția de la locul de reședință sau de ședere care a acordat prestațiile în natură, care vor fi în acest caz considerate prestații în cadrul asigurărilor de sănătate.

(2) În cazul în care s-a luat o decizie definitivă cu privire la acest subiect, instituția competentă informează imediat instituția de la locul de reședință sau de ședere care a acordat prestațiile în natură. Instituția din urmă continuă să plătească pentru prestații în natură ca prestații în cadrul asigurărilor de sănătate în cazul în care lucrătorul salariat sau lucrătorul care desfășoară activități independente este îndreptățit să le primească și nu a fost vorba de un accident sau o boală profesională. În situația opusă, prestațiile în natură plătite beneficiarului ca asigurare de sănătate vor fi considerate prestații pentru accident profesional sau boală profesională de la data la care a survenit accidentul profesional sau a fost pentru prima dată diagnosticată boala.

Articolul 36

Procedura în cazul expunerii la riscul unei boli profesionale în mai multe state membre

(1) În cazul prevăzut la articolul 38 din regulamentul de bază, declarația cu privire la boala profesională se trimite fie instituției competente pentru bolile profesionale din ultimul stat membru în temeiul legislației căruia victima a desfășurat o activitate de natură să cauzeze boala respectivă, fie instituției de la locul de reședință, care înaintează declarația instituției competente ║.

În cazul în care aceasta stabilește că activitatea de natură să cauzeze boala profesională respectivă a fost ultima dată desfășurată în temeiul legislației unui alt stat membru, trimite declarația și certificatele însoțitoare instituției omoloage din acel stat membru.

(2) În cazul în care instituția din ultimul stat membru în temeiul legislației căruia victima a desfășurat o activitate de natură să cauzeze boala profesională respectivă stabilește că victima sau urmașii acesteia nu îndeplinesc cerințele acelei legislații, instituția menționată înaintează de îndată instituției din statul membru anterior în temeiul legislației căruia victima a desfășurat o activitate de natură să cauzeze boala profesională respectivă atât declarația și toate certificatele însoțitoare, inclusiv constatările și rapoartele medicale realizate de prima instituție, cât și o copie a deciziei prevăzute la alineatul 2.

Aceasta va informa de asemenea persoana asigurată în legătură cu decizia sa, indicând în special motivele care au dus la neacordarea prestațiilor, căile de atac și perioadele în care se poate face recurs, cât și data la care dosarul a fost trimis instituției din statul membru în temeiul legislației căruia persoana asigurată a desfășurat anterior o activitate de natură să cauzeze boala profesională respectivă.

(3) Este indicat, acolo unde este cazul, să se aplice aceeași procedură până la instituția omoloagă din statul membru în temeiul legislației căruia victima a desfășurat o activitate care să cauzeze boala respectivă.

Articolul 37

Schimbul de informații între instituții și plățile în avans în cazul unui recurs împotriva unei decizii de neacordare a prestațiilor

(1) În cazul unui recurs împotriva unei decizii de neacordare a prestațiilor luată de instituția din unul din statele membre în temeiul legislației căruia victima a desfășurat o activitate de natură să cauzeze boala profesională respectivă, instituția în cauză informează instituția căreia i-a fost trimisă declarația, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 36 alineatul (2) al regulamentului de aplicare, iar ulterior o informează în legătură cu decizia ei finală.

(2) În cazul în care o persoană are dreptul la prestații în temeiul legislației aplicate de către instituția căreia i-a fost trimisă declarația, acea instituție face plățile în avans, a căror valoare se determină, dacă este cazul, după consultarea instituției care a luat decizia împotriva căreia s-a înaintat recurs. Aceasta din urmă rambursează plățile efectuate în avans în cazul în care, ca rezultat al recursului, este obligată să furnizeze aceste prestații. Suma respectivă este în cazul acesta dedusă din prestațiile datorate persoanei în cauză, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 71 al regulamentului de aplicare.

Articolul 38

Agravarea unei boli profesionale

În cazurile prevăzute la articolul 39 din regulamentul de bază, solicitantul trebuie să furnizeze instituției din statul membru de la care revendică dreptul la prestații toate detaliile privind prestațiile acordate anterior pentru boala profesională în cauză. Instituția poate contacta oricare altă instituție competentă anterior pentru a obține informațiile pe care le consideră necesare.

Articolul 39

Evaluarea gradului de incapacitate în cazul unor accidente sau boli ocupaționale care au survenit anterior sau ulterior

În sensul aplicării articolului 40 alineatul (3) din regulamentul de bază, în cazul în care incapacitatea de muncă anterioară sau ulterioară a fost cauzată de un accident survenit pe când acea persoană se supunea legislației unui stat membru care nu face nicio distincție legată de originea incapacității de muncă, instituția competentă în cazul incapacității de muncă anterioare sau ulterioare sau organul desemnat de autoritatea competentă a statului membru în cauză are obligația, în cazul în care i se cere de către instituția competentă a unui alt stat membru, să furnizeze informații legate de gradul de incapacitate de muncă anterioară sau ulterioară și, dacă este posibil, informații care permit să se stabilească dacă incapacitatea este rezultatul unui accident la locul de muncă în sensul legislației aplicate de instituția din celalalt stat membru.

În acest caz, în conformitate cu legislația pe care o aplică, instituția competentă ia în considerare, la determinarea dreptului la prestații și a valorii acestora, gradul de incapacitate cauzată de aceste cazuri anterioare sau ulterioare.

Articolul 40

Înaintarea și investigarea cererilor de pensii sau de alocații suplimentare

(1) Pentru a primi o pensie sau o alocație suplimentară în temeiul legislației unui stat membru, persoana care a desfășurat o activitate salariată sau independentă sau urmașii acesteia care își au reședința pe teritoriul unui alt stat membru înaintează o cerere fie către instituția competentă, fie către instituția de la locul de reședință, care o trimite instituției competente. Cererea este însoțită de documentele justificative necesare și elaborată în conformitate cu legislația aplicată de instituția competentă.

(2) Instituția competentă notifică solicitantul cu privire la decizia sa în mod direct sau prin organismul de legătură al statului membru în care solicitantul își are reședința și trimite o copie a acestei decizii organismului de legătură al statului membru în care solicitantul își are reședința.

Articolul 41

Măsuri speciale de aplicare

Dispozițiile titlului III, capitolul 2 din regulamentul de bază privind prestațiile în natură nu se aplică persoanelor care au dreptul la prestații în natură exclusiv pe baza unui regim special pentru funcționarii publici într-unul din statele membre prevăzute în anexa II a prezentului regulament.

Capitolul III

Ajutorul de deces

Articolul 42

Revendicarea dreptului la ajutor de deces

În scopul aplicării articolelor 42 și 43 din regulamentul de bază, cererea pentru ajutorul de deces trebuie trimisă instituției de la locul de reședință al solicitantului.

Capitolul IV

Prestațiile de invaliditate și pensiile pentru limită de vârstă și de urmaș

Articolul 43

Calcularea valorii prestației

(1) În sensul calculării valorii teoretice și a valorii reale ale prestației în conformitate cu articolul 52 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază , se aplică normele prevăzute la articolul 12 alineatele (3), (4) , (5) și (6) din regulamentul de aplicare .

(2) În cazul în care perioadele de asigurare voluntară sau facultativă continuă nu au fost luate în considerare în temeiul articolului 12 alineatul (3) din regulamentul de aplicare, instituția din statul membru în temeiul legislației căruia s-au încheiat aceste perioade calculează valoarea corespunzătoare a acestor perioade în temeiul legislației pe care o aplică. Valoarea reală a prestației, calculată în conformitate cu articolul 52 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază, crește cu valoarea corespunzătoare perioadelor de asigurare voluntară sau facultativă continuă.

(3) Instituția din fiecare stat membru calculează, în temeiul legislației pe care o aplică, suma datorată corespunzând perioadelor de asigurare voluntară sau facultativă continuă care, în temeiul articolului 53 alineatul (3) litera (c) din regulamentul de bază, nu se supune regulilor unui alt stat membru privind retragerea, reducerea sau suspendarea.

În cazul în care legislația aplicată de către instituția competentă nu îi permite acesteia să determine în mod direct această sumă, pe motiv că legislația respectivă alocă valori diferite perioadelor de asigurare, poate fi stabilită o valoare noțională. Comisia administrativă stabilește modalitățile de stabilire a respectivei valori noționale.

▐

Articolul 44

Luarea în considerare a perioadelor de creștere a copilului

(1) În sensul prezentului articol, „perioada de creștere a copilului” înseamnă orice perioadă care este avută în vedere în temeiul legislației privind pensiile a unui stat membru sau care aduce în mod explicit un supliment unei pensii, pentru motivul că o persoană a crescut un copil, indiferent de metoda folosită pentru a calcula aceste perioade și indiferent dacă acestea sunt cumulate pe durata creșterii copilului sau sunt recunoscute retroactiv.

(2) În cazul în care, în temeiul legislației statului membru care este competent în conformitate cu titlul II din regulamentul de bază, nicio perioadă de creștere a copilului nu este luată în considerare, instituția din statul membru a cărui legislație se aplica persoanei vizate, în conformitate cu titlul II din regulamentul de bază, pe motivul că aceasta desfășura o activitate salariată sau independentă la data la care, în conformitate cu această legislație, perioada de creștere a copilului a început să fie luată în considerare pentru copilul în cauză, rămâne responsabilă pentru luarea în considerare a acestei perioade drept perioadă de creștere a copilului în conformitate cu legislația proprie, ca și cum acest aceasta a avut loc pe teritoriul său.

(3) Alineatul (2) nu se aplică în cazul în care persoana vizată se află sau se va afla sub incidența legislației altui stat membru datorită desfășurării unei activități salariate sau independente în statul respectiv.

Articolul 45

Cererile de prestații

1. Pentru a beneficia de prestații în temeiul legislației de tip A în conformitate cu articolul 44 alineatul (2) din regulamentul de bază , solicitantul înaintează o cerere către instituția statului membru a cărei legislație era aplicabilă în momentul în care a survenit incapacitatea de muncă urmată de invaliditate sau de agravarea acestei invalidități ori către instituția de la locul de reședință, care transmite cererea primei instituții .

2. În cazul în care au fost acordate prestații de boală în numerar, data de expirare a perioadei de acordare a acestora va fi considerată, acolo unde este cazul, ca dată de înaintare a cererii de pensie.

3. În cazul prevăzut la articolul 47 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul de baza, instituția unde a fost asigurată ultima dată persoana în cauză trebuie să informeze instituția care a plătit inițial prestațiile cu privire la suma și data începerii acordării prestațiilor în conformitate cu dispozițiile legislației aplicabile. De la această dată, prestațiile cuvenite înainte de agravarea invalidității vor fi retrase sau reduse până la nivelul suplimentului prevăzut la articolul 47 alineatul (2) din regulamentul de bază.

4. În alte situații decât cele prevăzute la subpunctul 1 , solicitantul înaintează o cerere fie către instituția de la locul său de reședință, fie către instituția ultimului stat membru a cărei legislație a fost aplicabilă . În cazul în care persoana vizată nu a fost niciodată supusă legislației aplicate de către instituția de la locul de reședință , această instituție transmite cererea către instituția ultimului stat membru a cărei legislație a fost aplicabilă .

5. Data înaintării cererii se aplică pentru toate instituțiile în cauză.

6. Prin derogare de la alineatul 5, în cazul în care solicitantul nu menționează toate perioadele de asigurare sau de reședință care au fost supuse legislației altor state membre, în ciuda faptului că acest lucru a fost solicitat expres, data la care solicitantul își finalizează cererea inițială sau înaintează o nouă cerere pentru perioadele lipsă este considerată ca dată a înaintării cererii către instituția care aplică legislația în vigoare și va fi supusă celor mai favorabile prevederi ale acesteia.

▐

Articolul 46

Certificate și informații ce trebuie înaintate de către solicitant odată cu cererea

(1) Cererea este înaintată de solicitant în conformitate cu prevederile legislației aplicate de instituția prevăzută la articolul 45 alineatele (1) sau (4) al regulamentului de aplicare și este însoțită de documentele justificative necesare în conformitate cu acea legislație. În special, solicitantul furnizează toate informațiile relevante disponibile și documentele justificative referitoare la perioadele de asigurare (instituții, numere de asigurare) , de activitate salariată (angajatori) sau de activitate independentă ( natura și locul desfășurării activității ) și reședință (adrese) care au fost desfășurate sub incidența unei alte legislații , precum și durata acestor perioade .

(2) În cazul în care, în conformitate cu articolul 50 alineatul (1) din regulamentul de bază , solicitantul cere amânarea acordării prestațiilor de limită de vârstă ▐ în conformitate cu legislația unuia sau mai multor state membre, acesta declară acest lucru în cererea sa, precum și în conformitate cu ce legislație ▐ solicită amânarea prestațiilor. Pentru a permite solicitantului să își exercite acest drept, instituțiile vizate, la cererea solicitantului, notifică acestuia toate informațiile aflate la dispoziția lor, pentru ca acesta să poată evalua consecințele acordării concomitente sau succesive a prestațiilor pe care le-ar putea solicita.

(3) În cazul în care solicitantul retrage o cerere de prestații prevăzute în legislația unui stat membru, această retragere nu se consideră o retragere concomitentă a cererilor de prestații prevăzute în legislația altor state membre.

Articolul 47

Investigarea cererilor de către instituții

1. Instituția căreia îi este înaintată sau transmisă cererea de prestații în conformitate cu dispozițiile articolului 45 alineatele (1) sau (4) al regulamentului de aplicare este numită în continuare „instituția de contact ”. Instituția de la locul de reședință nu este denumită instituție de contact în cazul în care persoana vizată nu s-a aflat în niciun moment sub incidența legislației aplicate de către acea instituție.

Pe lângă investigarea cererii de prestații în conformitate cu legislația aplicabilă, instituția de contact promovează schimbul de date, comunicarea deciziilor și a operațiunilor necesare pentru investigarea cererii de către instituțiile vizate, furnizează solicitantului, la cerere, orice informație relevantă pentru aspectele comunitare ale investigației și îl ține la curent în legătură cu evoluția acesteia.

2. În cazul prevăzut la articolul 44 alineatul (3) din regulamentul de bază, instituția de investigare trimite toate documentele persoanei în cauză către instituția unde aceasta a fost asigurată anterior și care, la rândul ei, examinează cazul.

3. Articolele 48-52 nu se aplică investigării cererilor prevăzute la articolul 44 din regulamentul de bază.

4. În alte situații decât cele prevăzute la subpunctul 2 , instituția de contact trimite fără întârziere cereri de prestații și toate documentele pe care le are la dispoziție și, acolo unde este cazul, documentele relevante furnizate de solicitant, către toate instituțiile în cauză, astfel încât acestea să poată începe concomitent investigarea cererii . Instituția de contact notifică celorlalte instituții perioadele de asigurare sau reședință care fac obiectul legislației sale. Aceasta indică , de asemenea , ce documente vor fi prezentate la o dată ulterioară și completează cererea cât mai curând posibil .

5. Fiecare dintre instituțiile în cauză notifică instituției de contact și celorlalte instituții în cauză, cât mai curând posibil, perioadele de asigurare sau reședință care fac obiectul legislației sale. ▐

6. Fiecare instituție în cauză calculează valoarea prestațiilor în conformitate cu articolul 52 din regulamentul de bază și notifică instituției de contact și celorlalte instituții în cauză decizia sa, valoarea prestațiilor datorate, precum și orice informații cerute în temeiul articolelor 53–55 din regulamentul de bază .

7. În cazul în care o instituție stabilește, pe baza informațiilor menționate la subpunctele 4 și 5 din prezentul articol , că articolul 46 alineatul (2) sau articolul 57 alineatul (2) sau (3) din regulamentul de bază sunt aplicabile , aceasta informează instituția de contact și celelalte instituții în cauză .

▐

Articolul 48

Notificarea solicitantului cu privire la decizii

(1) Fiecare instituție notifică solicitantului decizia luată în conformitate cu legislația aplicabilă. Fiecare decizie trebuie să prevadă căile de atac și perioadele în care se poate face recurs. După ce instituției de contact i-au fost notificate toate deciziile luate de fiecare instituție, aceasta transmite solicitantului și celorlalte instituții în cauză sinteză a acestor decizii. Un model de sinteză este elaborat de Comisia administrativă. Nota de sinteză este trimisă solicitantului în limba instituției sau, la cererea solicitantului, în limba aleasă de acesta, recunoscută ca limbă oficială a instituțiilor comunitare în conformitate cu articolul 290 din tratat.

(2) În cazul în care solicitantul consideră, în urma primirii sintezei, că drepturile sale au fost afectate în mod negativ de interacțiunea dintre deciziile luate de două sau mai mult instituții, solicitantul are dreptul la o reexaminare a deciziilor de către instituțiile în cauză în termenele stabilite de respectivele legislațiile naționale. Termenele se calculează de la data primirii notei de sinteză. Rezultatul reexaminării este notificat solicitantului în scris.

Articolul 49

Stabilirea gradului de invaliditate

(1) În cazul în care sunt aplicabile prevederile articolului 46 alineatul (3) din regulamentul de bază, instituția de investigare este singura autorizată să ia decizia privind gradul de invaliditate al solicitantului. Aceasta trebuie să ia decizia imediat ce stabilește dacă sunt întrunite condițiile de eligibilitate prevăzute de legislația aplicabilă, luând în considerare, acolo unde este cazul, prevederile articolelor 6 și 51 din regulamentul de bază. Instituția de investigare notifică imediat celelalte instituții în cauză cu privire la această decizie.

În cazul în care nu sunt îndeplinite criteriile de eligibilitate prevăzute de legislația aplicabilă, altele decât cele referitoare la gradul de invaliditate, luând în considerare prevederile articolelor 6 și 51 din regulamentul de bază, instituția de investigare trebuie să informeze imediat instituția competentă a ultimului stat membru a cărui legislație a fost aplicabilă solicitantului. Aceasta din urmă este autorizată să ia decizia privind gradul de invaliditate al solicitantului, în cazul în care sunt îndeplinite condițiile de eligibilitate prevăzute de legislația aplicabilă; notifică apoi imediat celelalte instituții implicate cu privire la această decizie.

(2) Este indicat, acolo unde este cazul, ca la determinarea eligibilității să se adopte aceeași procedură până la instituția competentă în domeniul invalidității din statul membru a cărui legislație a fost prima aplicabilă solicitantului.

(3) Atunci când nu sunt aplicabile dispozițiile articolului 46 alineatul (3) din regulamentul de bază , pentru a determina gradul de invaliditate, fiecare instituție , în conformitate cu legislația sa, are posibilitatea de a supune solicitantul unei examinări medicale, efectuate de către un doctor sau un alt expert la alegerea instituției. Cu toate acestea, instituția unui stat membru ia în considerare documentele, rapoartele medicale și informațiile administrative colectate de instituția oricărui alt stat membru ca și cum acestea ar fi fost elaborate în propriul stat membru.

▐

Articolul 50

Plăți parțiale provizorii și plata în avans a prestațiilor

(1) Fără a aduce atingerea articolului 7 din prezentul regulament, orice instituție care stabilește, în procesul de investigare a unei cereri de prestații, că solicitantul are dreptul la o prestație autonomă prevăzută de legislația aplicabilă, în conformitate cu articolul 52 alineatul (1) litera (a) din regulamentul de bază, trebuie să plătească această prestație imediat. Această plată este considerată provizorie în cazul în care valoarea poate fi modificată de rezultatul procedurii de investigare a cererii.

(2) În cazul în care solicitantului nu îi poate fi plătită nici o prestație provizorie în temeiul alineatului 1, dar este evident din informațiile primite că solicitantul este eligibil în temeiul articolului 52 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază, instituția de investigare trebuie să plătească în avans o suma recuperabilă; valoarea acesteia trebuie să fie cât mai apropiată de valoarea care va fi probabil plătită în temeiul articolului 52 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază.

(3) Fiecare instituție obligată să plătească prestațiile provizorii sau să efectueze plata în avans, în temeiul alineatului (1) sau (2) informează fără întârziere solicitantul, atrăgând în mod explicit atenția acestuia asupra naturii provizorii a acestei măsuri și asupra oricăror drepturi de a recurge la căi de atac în conformitate cu legislația sa .

Articolul 51

Recalcularea prestațiilor

(1) În cazul în care are loc o nouă calculare a prestațiilor în conformitate cu articolele 48 alineatele (3) și (4), 50 alineatul (4) și 59 alineatul (1) din regulamentul de bază, se aplică mutatis mutandis articolul 50 din prezentul regulament.

(2) În cazul în care are loc o nouă calculare, retragere sau suspendare a prestației, instituția care a luat decizia informează imediat persoana în cauză, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 3 alineatele (4)-(7) din regulamentul de aplicare și informează fiecare dintre instituțiile relativ la care persoana în cauză deține vreun drept.

Articolul 52

Măsuri de accelerare a procesului de calculare a pensiilor

(1) Pentru a facilita și accelera investigarea cererilor de prestații, precum și plata prestațiilor, instituțiile a căror legislație s-a aplicat unei persoane:

a) fac schimb de sau pun la dispoziția instituțiilor din alte state membre elementele privitoare la identificarea persoanelor care schimbă o legislație națională aplicabilă cu o alta și împreună se asigură că aceste elemente de identificare sunt păstrate și corespund sau, dacă nu este cazul, pun la dispoziția acestor persoane mijloace de acces direct la elementele lor de identificare;

b) suficient de devreme înainte de vârsta minimă de începere a drepturilor de pensie sau înainte de o vârstă care urmează a fi stabilită de instituțiile a căror legislație se aplică personei în cauză, schimbă sau pun la dispoziția persoanei în cauză și a instituțiilor altor state membre informații (perioade efectuate sau alte elemente importante) privind drepturile de pensie ale persoanelor care au schimbat o legislație națională aplicabilă cu o alta sau, dacă nu este cazul, informează aceste persoane sau le pune la dispoziție mijloacele prin care se pot familiariza cu viitoarele lor drepturila prestații.

(2) În sensul aplicării alineatului (1), Comisia administrativă stabilește informațiile care urmează să fie schimbate sau puse la dispoziție, precum și procedurile și mecanismele adecvate, luând în considerare caracteristicile sistemelor naționale de pensii, organizarea lor tehnică și administrativă, precum și mijloacele tehnologice aflate la dispoziția acestora. Comisia administrativă asigură punerea în aplicare a acestor sisteme de pensii prin organizarea unei monitorizări a măsurilor luate și a aplicării acestora .

(3) În sensul aplicării alineatului (1), ar trebui să fie furnizate informațiile menționate anterior instituției din primul stat membru care alocă unei persoane un număr personal de identificare (PIN) pentru relația cu administrația protecției sociale.

▐

Articolul 53

Măsuri de coordonare în interiorul unui stat membru

(1) Fără a aduce atingere articolului 51 din regulamentul de bază, în cazul în care legislația națională prevede norme pentru stabilirea instituției responsabile sau a regimului aplicabil sau pentru desemnarea perioadelor de asigurare aferente unui anumit regim , se aplică aceste norme, luându-se în considerare numai perioadele de asigurare realizate în temeiul legislației statului membru respectiv.

(2) În cazul în care legislația internă prevede reguli pentru coordonarea regimului special aplicabil funcționarilor publici și a regimului general pentru persoane angajate, prevederile regulamentul de bazăși cele ale regulamentui de aplicare nu le aduc acestora atingere.

Capitolul V

Indemnizația de șomaj

Articolul 54

Cumularea perioadelor și calcularea prestațiilor

(1) Articolul 12 alineatul (1) din regulamentul de aplicare se aplică mutatis mutandis articolului 61 din regulamentul de bază. Fără a aduce atingere obligațiilor care revin instituțiilor implicate, persoana în cauză poate înainta instituției competente un document emis de instituția din statul membru a cărui legislație i-a fost aplicată în cursul ultimei sale activități salariate sau independente, specificând perioadele efectuate sub incidența legislației respective.

(2) În scopul punerii în aplicare a articolului 62 alineatul (3) din regulamentul de bază, instituția competentă a statului membru a cărui legislație i-a fost aplicată persoanei în cauză în relație cu ultima sa activitate salariată sau independentă, la cererea instituției de la locul de reședință, trebuie să furnizeze toate informațiile necesare pentru calculul indemnizației de șomaj și în special salariul sau venitul profesional primit.

▐

(3) În scopul punerii în aplicare a articolului 62 din regulamentul de bazăși fără a aduce atingere articolului 63 din regulamentul menționat, instituția competentă a unui stat membru unde, conform legislației, calculul indemnizației variază în funcție de numărul de membri de familie, va lua de asemenea în calcul membrii familiei persoanei respective care își au reședința în alt stat membru ca și cum aceștia și-ar avea reședința pe teritoriul statului membru competent. Această prevedere nu se aplică în cazul în care, în statul membru de reședință a membrilor de familie, o altă persoană are dreptul la o indemnizație de șomaj calculată pe baza numărului membrilor de familie.

Articolul 55

Condiții și restricții la păstrarea dreptului la indemnizații pentru șomerii care se deplasează în alt stat membru

(1) Pentru a face obiectul dispozițiilor articolului 64 din regulamentul de bază, persoana aflată în șomaj care se deplasează în alt stat membru informează instituția competentă înaintea plecării și solicită un document care certifică faptul că păstrează dreptul la indemnizație în condițiile prevăzute la articolul 64 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază.

Instituția informează persoana în cauză în legătură cu obligațiile acesteia și furnizează documentul prevăzut anterior, care conține informațiile următoare:

a) data la care persoana aflată în șomaj a încetat să se afle la dispoziția serviciilor de ocupare a forței de muncă din statul competent;

b) perioada acordată în conformitate cu articolul 64 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază pentru ca șomerul să se înregistreze ca persoană care caută de lucru în statul membru în care se deplasează;

c) perioada maximă pe parcursul căreia poate fi păstrat dreptul la indemnizație în conformitate cu articolul 64 alineatul (1) litera (c) din regulamentul de bază;

d) circumstanțele care ar putea afecta dreptul la indemnizație.

(2) Șomerul trebuie să se înregistreze ca persoană care caută de lucru la serviciile de ocupare a forței de muncă din statul membru în care se deplasează în conformitate cu articolul 64 alineatul (1) litera (b) din regulamentul de bază și să trimită documentul prevăzut la alineatul (1) către instituția acelui stat membru. În cazul în care acesta nu se conformează, instituția de la locul în care s-a deplasat persoana aflată în șomaj contactează instituția competentă pentru a obține informațiile necesare.

(3) Serviciile de ocupare a forței de muncă din statul membru în care s-a deplasat persoana aflată în șomaj trebuie să o informeze pe aceasta de obligațiile ce îi revin.

(4) Instituția din locul în care s-a deplasat persoana aflată în șo