[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 10.3.2011

COM(2011) 118 final

2011/0051 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

de modificare a Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) și a Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen

EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

Motivele și obiectivele propunerii

Prezenta propunere conține o serie de modificări ale Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen). Acestea sunt rezultatul experienței acumulate pe parcursul primilor ani de aplicare a acestuia. De asemenea, propunerea conține anumite modificări strâns legate de Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985.

Contextul general

Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) a intrat în vigoare la 13 octombrie 2006.

După patru ani de aplicare practică este necesară realizarea unui număr de modificări tehnice limitate. Principalele surse ale acestor modificări constau în:

- experiențele practice ale statelor membre și ale Comisiei privind aplicarea Codului Frontierelor Schengen, inclusiv rezultatele evaluărilor Schengen, precum și rapoartele și solicitările prezentate de către statele membre;

- raportul Comisiei din septembrie 2009 privind punerea în aplicare a dispozițiilor referitoare la ștampilarea documentelor de călătorie ale resortisanților țărilor terțe în conformitate cu articolele 10 și 11 din Codul Frontierelor Schengen [COM(2009) 489];

- raportul Comisiei din 13 octombrie 2010 privind aplicarea titlului III (Frontiere interne) din Codul Frontierelor Schengen [COM(2010)554];

- considerentele privind compatibilitatea altor legislații adoptate recent, în special, Codul vizelor [Regulamentul (CE) nr. 810/2009 din 13 iulie 2009] și Directiva privind returnarea (Directiva 2008/115/CE din 16 decembrie 2008).

Prezenta propunere conține modificări care îmbunătățesc claritatea și care restrâng posibilitatea unor interpretări divergente ale textului actual, precum și modificări care oferă răspunsuri la problemele practice apărute pe parcursul primilor ani de aplicare a Codului Frontierelor Schengen. În plus, propunerea prevede un cadru juridic clar pentru acordurile bilaterale privind controalele comune la frontieră în domeniul traficului rutier.

Noile inițiative de politică, cum ar fi crearea sistemului UE de intrare/ieșire și a programului UE de înregistrare a călătorilor vor face obiectul unor propuneri specifice care urmează să fie discutate separat.

Dispoziții în vigoare

Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) și Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985.

2. CONSULTAREA PăRțILOR INTERESATE

Modificările propuse au făcut obiectul unui schimb de opinii cu experții statelor membre în cadrul reuniunii Comitetului privind imigrarea și azilul care a avut loc la 16 martie 2010.

La 7 mai 2010, o reuniune specială a experților a permis un schimb de opinii aprofundat cu privire la modificările propuse. Experții statelor membre au susținut în mare parte conținutul modificărilor propuse, precum și abordarea privind propunerea modificărilor tehnice în vederea realizării unui număr limitat de îmbunătățiri tehnice și practice ale Codului Frontierelor Schengen. Anumiți experți au evidențiat necesitatea practică urgentă de a aborda într-o manieră pragmatică o parte dintre aspectele ridicate în prezenta propunere, exprimându-și încrederea în posibilitatea adoptării rapide a modificărilor solicitate.

3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

Rezumat

Principalele modificări propuse vizează următoarele aspecte:

- definirea clară a metodei pentru „calcularea șederilor care nu depășesc trei luni pe o perioadă de șase luni” (articolul 5): ca urmare a hotărârii CEJ din 3 octombrie 2006 în cauza C­241/05, Bot , (Rec. 2006, p.I-09627) și a adoptării dispoziției paralele conexe de la articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Codul vizelor, este necesar să se furnizeze o îndrumare legislativă clară cu privire la acest aspect în contextul Codului Frontierelor Schengen;

- clarificări cu privire la durata de valabilitate a documentelor de călătorie solicitate persoanelor care nu se află în posesia unei vize (articolul 5) ca răspuns la necesitățile practice și pentru a alinia textul la articolul 12 din Codul vizelor;

- posibilitatea amenajării unor culoare separate pentru pasagerii care nu au obligația de a deține viză (articolul 9) pentru a oferi o mai mare flexibilitate și rapiditate a controlului la frontieră în conformitate cu necesitățile practice;

- o mai bună formare a polițiștilor de frontieră pentru a detecta situațiile de vulnerabilitate deosebită a minorilor neînsoțiți și a victimelor traficului (articolul 15); necesitatea de a acorda o atenție specifică formării profesionale pentru a detecta aceste situații a fost confirmată recent de Planul de acțiune al Comisiei privind minorii neînsoțiți (2010 – 2014) COM (2010) 213 final din 6.5.2010;

- posibilitatea de a prevedea derogări în ceea ce privește intrarea și ieșirea membrilor serviciilor de salvare, de poliție și ai brigăzilor de pompieri care acționează în situații de urgență (articolul 19);

- un cadru juridic clar pentru punctele comune de trecere a frontierei (anexa VI): pentru a face posibilă încheierea de acorduri bilaterale între statele membre și țările terțe vecine privind cooperarea în domeniul controlului de frontieră cu puncte comune de trecere a frontierei, este necesară modificarea anexei VI la Codul Frontierelor Schengen, pentru a permite în mod expres încheierea de acorduri bilaterale privind desfășurarea controalelor de frontieră în domeniul traficului rutier și pentru a oferi un cadru juridic privind anumite aspecte esențiale cum ar fi situația persoanelor care solicită protecție internațională.

Temeiul juridic

Articolul 77 alineatul (1), precum și articolul 77 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

Prezenta propunere modifică Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen), care avea la bază dispozițiile echivalente ale Tratatului de stabilire a Comunității Europene, și anume, articolul 62 alineatul (1) și articolul 62 alineatul (2) litera (a). Aceasta modifică, de asemenea, articolele 21 și 22 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985, care urmau (prin Decizia 1999/436/CE) să aibă la bază articolul 62 alineatul (3) CE, precum și articolul 136 din convenție, care urma să aibă la bază articolul 62 alineatul (2) CE.

Principiul subsidiarității

Articolul 77 alineatul (1) literele (a) și (b) împuternicește Uniunea să „dezvolte o politică ce urmărește să asigure absența oricărui control asupra persoanelor, la trecerea frontierelor interne, indiferent de cetățenie, precum și controlul persoanelor și supravegherea eficace la trecerea frontierelor externe”.

Prezenta propunere se încadrează în limitele dispozițiilor menționate. Obiectivul propunerii este de a dezvolta și îmbunătăți din punct de vedere tehnic măsurile Codului Frontierelor Schengen privind controlul persoanelor care traversează frontierele externe, precum și absența controalelor asupra persoanelor la trecerea frontierelor interne. Acest obiectiv nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre acționând singure, deoarece o modificare a unui act al Uniunii cu putere de lege (Codul Frontierelor Schengen) poate fi realizată doar de către Uniune.

Principiul proporționalității

Articolul 5 alineatul (4) din Tratatul privind Uniunea Europeană prevede că acțiunea Uniunii, în conținut și formă, nu trebuie să depășească ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivele tratatului. Forma aleasă pentru această acțiune trebuie să permită propunerii să își atingă obiectivul și să fie pusă în aplicare într-un mod cât mai eficient cu putință.

Crearea Codului Frontierelor Schengen din 2006 a trebuit să ia forma unui regulament pentru a asigura aplicarea sa identică în toate statele membre care pun în aplicare acquis-ul Schengen. Inițiativa propusă – modificarea Codului Frontierelor Schengen – constituie o modificare a unui regulament existent și poate fi realizată doar prin intermediul unui regulament. În ceea ce privește conținutul, această inițiativă se limitează la îmbunătățiri aduse regulamentului existent bazate pe orientările de politică pe care acesta le conține. Prin urmare, propunerea respectă principiul proporționalității.

Alegerea instrumentului

Instrumentul propus: regulament.

4. IMPLICAȚIILE BUGETARE

Prezenta propunere nu are implicații pentru bugetul UE.

5. INFORMAȚII SUPLIMENTARE

Consecințele asupra diferitelor protocoale anexate la tratate și asupra acordurilor de asociere încheiate cu țări terțe

Întrucât temeiul juridic al prezentei propuneri este titlul V din partea a treia a Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, se aplică sistemul „geometriei variabile” prevăzut de protocoalele privind poziția Regatului Unit, a Irlandei și a Danemarcei, precum și de Protocolul Schengen. Prezenta propunere se bazează pe acquis -ul Schengen. Prin urmare, trebuie luate în considerare consecințele asupra protocoalelor privind Danemarca, Irlanda și Regatul Unit, Islanda și Norvegia precum și Elveția și Liechtenstein. Situația detaliată a fiecăruia dintre statele mai-sus menționate este descrisă la considerentele 7-12 din prezenta propunere.

Scurtă trecere în revistă a modificărilor propuse

- Articolul 1 – Modificări ale Codului Frontierelor Schengen :

Modificări orizontale

- în text, sunt propuse anumite modificări care rezultă în urma intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona („UE” în loc de „CE”, „Uniune Europeană” în loc de „Comunitate Europeană”, trimiteri actualizate la dispozițiile tratatului).

Articolul 2 - Definiții

- punctul 1: modificare care rezultă în urma modificărilor propuse la punctele 4 și 4 alineatul (a);

- punctul 4: clarificare care evidențiază faptul că articolul 2 punctul 4 face referire exclusiv la legăturile prin nave feribot între statele membre;

- punctul 4 litera (a): noua definiție va da posibilitatea operatorilor interni de transport de mărfuri să beneficieze de absența controalelor la frontierele interne după modelul operatorilor interni de nave feribot;

- punctul 15: definiția permisului de ședere se modifică. Pentru a evita orice neînțelegere, se specifică în mod clar faptul că vizele (atât de lungă ședere, cât și de scurtă ședere) nu pot fi considerate în niciun caz drept „permise de ședere” în sensul punctului 15 litera (b). Trimiterea desuetă la termenul „întoarcere” este eliminată. Se clarifică, de asemenea, că pentru a fi luate în considerare, permisele naționale trebuie comunicate și publicate conform articolului 34.

Articolul 4 - Trecerea frontierelor externe

În efortul de a îmbunătăți structura globală și claritatea textului, derogările detaliate existente la literele (a) și (b) se elimină. Pentru a păstra conținutul dispozițiilor eliminate, articolele 18 și 19 sunt modificate astfel încât să permită derogări de la articolul 4 pentru diferite tipuri de frontiere și categorii de persoane în general, în coroborare cu textul anexei VI punctele 3.2.5.-3.2.9. (navigație de agrement și pescuit de coastă) și al anexei VII punctul 3.1 (marinari). Trimiterea la „ trecerea ocazională ” de la alineatul (2) este menită să facă o distincție clară între excepțiile autorizate în temeiul prezentei dispoziții și regimurile micului trafic de frontieră care permit „ trecerea regulată ” [reglementată de articolul 35 și Regulamentul (CE) nr. 1931/2006]. În plus, alineatul (2) autorizează expres încheierea de acorduri bilaterale cu țări terțe vecine în acest domeniu.

Articolul 5 - Condiții de intrare pentru resortisanții țărilor terțe

- alineatul (1): durata șederii : în urma hotărârii CEJ din 3 octombrie 2006 în cauza C­241/05, Bot și în urma adoptării dispoziției paralele conexe de la articolul 2 alineatul (2) litera (a) din Codul vizelor, se oferă o îndrumare legislativă clară pentru calcularea celor „trei luni pe o perioadă de șase luni” în cadrul Codului Frontierelor Schengen, prin alinierea textului la Codul vizelor. Documente de călătorie valabile : ca răspuns la necesitățile practice, textul este aliniat cu articolul 12 din Codul vizelor, inclusiv posibilitatea ca polițiștii de frontieră să autorizeze derogări în cazurile justificate de urgență.

- alineatul (4): termenul desuet și înșelător „viză de întoarcere” se elimină. Trimiterea la Regulamentul (CE) nr. 415/2003 din articolul 5 alineatul (4) litera (b) se înlocuiește cu trimiterea la noul Cod al vizelor. Având în vedere că articolul 46 și anexa XII la Codul vizelor prevăd obligația întocmirii unei evidențe statistice privind vizele pentru fiecare locație în care statele membre eliberează vize (această definiție include punctele de trecere a frontierei în care se eliberează vize), al doilea paragraf de la articolul 5 alineatul (4) litera (b) a devenit redundant și ar trebui înlocuit cu o trimitere la dispozițiile relevante din Codul vizelor.

Articolul 7 - Verificările la frontiere efectuate asupra persoanelor

- alineatul (5): clarificarea obligației existente de a furniza în scris informații;

- noul alineat (8): având în vedere că circumstanțele excepționale enumerate la articolul 4 alineatul (2) (cerințe speciale și situații de urgență) pot necesita în practică anumite derogări de la articolul 7, acest lucru este autorizat în mod expres.

Articolul 9 - Amenajarea de culoare separate și informațiile aflate pe panouri

- alineatul (2): posibilitatea creării de culoare separate pentru pasagerii care nu au obligația de a deține viză este menită să ofere o mai mare flexibilitate și să accelereze controlul de frontieră în conformitate cu necesitățile practice.

Articolul 10 - Ștampilarea documentelor de călătorie ale resortisanților țărilor terțe

- alineatul (2): corectarea greșelii lingvistice din versiunea în limba engleză a textului;

- alineatul (3): situația personalului de tren din trenurile internaționale este comparabilă cu cea a piloților sau a marinarilor, întrucât trenurile respective urmează un orar fix. În „raportul privind ștampilarea” [COM(2009)489 final] din septembrie 2009, Comisia a anunțat deja că va introduce o exceptare a acestei categorii de persoane de la obligația de ștampilare.

Articolul 11 - Prezumția privind îndeplinirea condițiilor de durată a șederii

- alineatul (3): adaptare tehnică care rezultă în urma adoptării noii legislații (Directiva 2008/115/CE privind returnarea);

- noul alineat (4): Adaptare tehnică pentru completarea unei lacune a textului actual (dovada ieșirii în cazul absenței ștampilei de ieșire).

Articolul 12 – Supravegherea frontierelor

- modificare referitoare la competența Comisiei de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

Articolul 13 - Refuzul intrării

- alineatul (5): adaptare tehnică care rezultă în urma adoptării noii legislații (Regulamentul 862/2007 privind statisticile în domeniul migrației).

Articolul 15 - Punerea în aplicare a controalelor

- alineatul (1): se menționează expres trunchiul comun al planurilor de învățământ pentru formarea polițiștilor de frontieră dezvoltat de FRONTEX. Necesitatea de a acorda o atenție specifică formării profesionale pentru a detecta situațiile de vulnerabilitate deosebită a fost evidențiată recent de Planul de acțiune al Comisiei privind minorii neînsoțiți [COM(2010)213 final din 6.5.2010].

Articolul 18 - Dispoziții speciale referitoare la diferitele tipuri de frontiere și mijloacele de transport utilizate pentru trecerea frontierelor externe

- ultima teză: pentru a completa modificările articolului 4 alineatul (2), se furnizează o bază coerentă sistematică pentru derogări de la articolul 4 pentru toate tipurile de frontiere și mijloacele de transport menționate în anexa VI.

Articolul 19 - Dispoziții speciale referitoare la verificarea anumitor categorii de persoane

- noul alineat (1) litera (g): pentru a permite derogări privind intrarea și ieșirea membrilor serviciilor de salvare, de poliție și ai brigăzilor de pompieri care acționează în situații de urgență este necesar un cadru juridic expres (adăugarea unei noi categorii în articolul 19, însoțită de dispozițiile conexe din anexa VII) care să includă posibilitatea încheierii de acorduri bilaterale cu privire la acest aspect.

- noul alineat (1) litera (h): se face o excepție specială în favoarea lucrătorilor offshore (cum ar fi lucrătorii de pe platformele petroliere sau din parcurile eoliene maritime) în anexa VII punctul 8 și se prevăd dispoziții comparabile cu pescuitul costier (anexa VI, punctele 3.2.8 și 3.2.9.)

- alineatul (1), teza a doua: pentru a completa modificările articolului 4 alineatul (2), se furnizează o bază coerentă sistematică pentru derogările de la articolul 4 pentru toate categoriile de persoane menționate în anexa VII.

Articolul 21 - Verificări în interiorul teritoriului

- litera (d): numeroase state membre nu aplică articolul 22 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen (obligația de raportare pentru resortisanții țărilor terțe aflați în situație de ședere legală și care intră pe teritoriul altor state membre). Dificultățile practice întâmpinate cu ocazia verificării respectării acestei obligații generale de raportare sunt cunoscute la nivel global și nu pot fi formulate argumente convingătoare pentru a demonstra că în ceea ce privește raportul cost-beneficiu, această dispoziție ar avea un impact semnificativ asupra identificării imigranților aflați în situație de ședere ilegală. Prin urmare,în raportul recent al Comisiei privind aplicarea titlului III (Frontiere interne) al Codului Frontierelor Schengen [COM(2010)554] s-a propus abrogarea articolului 22 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen, precum și a trimiterii corespunzătoare din articolul 21 litera (d) din Codul Frontierelor Schengen. Modificarea propusă nu afectează dreptul statelor membre de a prevedea verificări concertate pentru combaterea imigrației ilegale pe teritoriul lor, în limitele prevăzute la articolul 21 literele (a) – (c).

Articolul 32 – Modificări ale anexelor

- modificări privind competența Comisiei de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene

Articolul 33 – Exercitarea delegării

- competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene trebuie să fie delegată în mod expres Comisiei. Propunerea urmărește formularea standard sugerată în proiectul de Acord comun al Parlamentului European, Consiliului și Comisiei Europene de stabilire a unei metode de lucru între instituții pentru punerea în aplicare a articolului 290. Formularea poate necesita modificări ulterioare pentru a se ține cont de rezultatele negocierilor interinstituționale.

Articolul 34 - Comunicări

- alineatul (1): clarificare referitoare la modificarea articolului 2 punctul 15. Având în vedere efectele juridice pe care Codul Frontierelor Schengen le atașează permiselor de ședere eliberate în temeiul Directivei 2004/38/CE, acest tip de permise vor trebui evidențiate ca atare.

Articolul 37 - Comunicarea informațiilor de către statele membre

- alinierea obligațiilor de raportare, care obligă în mod expres statele membre să informeze Comisia cu privire la acordurile bilaterale autorizate de Codul Frontierelor Schengen.

Anexa III

- adaptare care rezultă în urma modificării articolului 9 alineatul (2), pentru autorizarea amenajării de culoare separate pentru pasagerii care nu au obligația de a deține viză.

Anexa IV

- alineatul (3): Adaptare tehnică. Având în vedere dimensiunea standard a documentului de călătorie (126 x 88 mm), a vizei autocolante (105 x 74 mm) și a ștampilei de intrare/ieșire (43 x 30 mm), este tehnic imposibilă respectarea dispoziției potrivit căreia ștampilele se aplică pe aceeași pagină ca viza autocolantă, fără afectarea lizibilității mențiunilor de pe viză.

Anexa VI

- noul punct 1.1.4.: pentru a face posibilă încheierea de acorduri bilaterale între statele membre și țările terțe vecine privind cooperarea în domeniul controalelor de frontieră cu puncte comune de trecere a frontierei, este necesar un cadru juridic clar, care să trateze, de asemenea, anumite aspecte esențiale, cum ar fi situația persoanelor care solicită protecție internațională. Modificarea propusă oferă statelor membre posibilitatea de a încheia acorduri bilaterale [autorizare în înțelesul articolului 2 alineatul (1) din TFUE], dar nu îi obligă să facă acest lucru.

- punctele 1.2.1. și 1.2.2.: din motive de consecvență, dispozițiile privind încheierea de acorduri bilaterale privind controalele de frontieră în domeniul traficului feroviar sunt aliniate la cadrul juridic propus la punctul 1.1.4. pentru traficul rutier. În urma propunerii de modificare a articolului 37, ultima teză de la punctul 1.2.1. devine redundantă și se elimină. Se prevede o mai mare flexibilitate cu privire la punctele de control în conformitate cu necesitățile practice.

- punctele 3.1.1-3.1.5: adaptări tehnice care aliniază textul la terminologia utilizată în Convenția FAL (Convenția Organizației Maritime Internaționale privind facilitarea traficului maritim internațional) și Directiva 2010/65/UE privind formalitățile de raportare aplicabile navelor la intrarea în și/sau la ieșirea din porturile statelor membre[1], inclusiv introducerea posibilității de a trimite listele echipajului și ale pasagerilor în format electronic; introducerea unei trimiteri la informațiile solicitate de listele Convenției FAL, astfel cum au fost aprobate prin Directiva 2002/6/CE; posibilitatea a trimite listele prin intermediul autorităților portuare în posturile de frontieră; stabilirea de termene limită privind transmiterea acestor liste; orientări mai precise privind verificarea administrativă a listelor și clarificări privind necesitatea de a verifica persoanele care rămân la bord fără a debarca.

- punctul 3.2.1.: adaptări care rezultă în urma modificărilor de la punctul 3.1.

- punctul 3.2.2.: adaptări în conformitate cu modificările propuse la punctul 3.1.4.

- punctul 3.2.4.: pentru a se evita suprapunerea cu punctul 3.1.2. astfel cum a fost modificat, punctul 3.2.4. se elimină.

- punctul 3.2.9.: obligația de a notifica modificările este deja prevăzută la punctul 3.1.2. și nu este necesară repetarea sa la punctul 3.2.9.

- noul punct 3.2.10. subpunctul (i): clarificare cu privire la necesitatea de a prezenta listele echipajului și ale pasagerilor în cazul legăturilor prin nave feribot, aliniată la dispozițiile Directivei 98/41/CE privind siguranța maritimă.

- noul punct 3.2.11.: clarificare cu privire la regimul aplicabil feriboturilor din țări terțe care fac mai multe escale pe teritoriul statelor membre, în conformitate cu sistemul și modul de formulare al unei dispoziții paralele existente pentru frontierele aeriene [punctul 2.1.2. litera (b) subpunctul (iii)]

Anexa VII

- punctul 3.1.: corectarea unei erori de redactare: majoritatea statelor membre au ratificat Convenția nr. C 108 privind actele de identitate ale navigatorilor, în timp ce doar trei state membre au ratificat Convenția nr. C 185 privind actele de identitate ale navigatorilor (LT, HU, FR). Prin urmare, ambele convenții trebuie să fie menționate. Îmbunătățire editorială [„debarcare” într-un port implică nu doar intrarea, ci și posibilitatea de întoarcere la bordul navei (ieșire) după ce staționarea ia sfârșit].

- eliminarea ultimei teze de la punctele 3.1 și 3.2.: punctul 3 prevede exclusiv derogările de la articolele 4 și 7, nu și derogările de la articolul 5. Prin urmare, acest text este înșelător și se elimină.

- punctele 6.4. și 6.5.: trebuie întocmită o listă a punctelor naționale de contact în scopul consultării informațiilor privind minorii (stabilită în prezent în mod voluntar în temeiul secțiunii 3.7 și al anexei 37 din Manualul Schengen) și trebuie să se impună utilizarea acesteia.

- noul punct 7: a se vedea observațiile privind articolul 19 alineatul (1) litera (g) de mai sus

- noul punct 8: a se vedea observațiile privind articolul 19 alineatul (1) litera (h) de mai sus

Anexa VIII

- adaptare rezultând din modificarea articolului 11.

Articolul 2 – Modificări ale Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen:

- abrogarea articolului 21 alineatul (3): având în vedere obligațiile de comunicare în temeiul articolului 34 din Codul Frontierelor Schengen, această dispoziție devine redundantă și se abrogă.

- abrogarea articolului 22: a se vedea observațiile de mai sus privind articolul 21 litera (d) din Codul Frontierelor Schengen.

- abrogarea articolului 136: dispozițiile privind controalele la frontieră au fost armonizate prin dreptul UE. Aceasta afectează competența statelor membre de a încheia tratate în acest domeniu. Încheierea de acorduri bilaterale între un stat membru și o țară terță privind controalele la frontieră fără autorizația specifică în Codul Frontierelor Schengen de a încheia astfel de acorduri bilaterale ar aduce atingere dreptului UE în sensul articolului 3 alineatul (2) din TFUE și al articolului 2 alineatul (1) din TFUE. Articolul 136 din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen este incompatibil cu acest principiu și, prin urmare, ar trebui abrogat.

2011/0051 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

de modificare a Regulamentului (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen) și a Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 77 alineatele (1) și (2),

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ parlamentelor naționale,

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,

întrucât:

(1) Politica Uniunii în domeniul frontierelor externe are ca obiectiv gestionarea integrată a frontierelor care să garanteze un nivel uniform și înalt de control și de supraveghere, care reprezintă un corolar indispensabil al liberei circulații a persoanelor în Uniunea Europeană și o componentă fundamentală a unui spațiu de libertate, securitate și justiție. În acest scop, vor fi prevăzute norme comune privind standardele și procedurile de control la frontierele externe.

(2) Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 martie 2006 de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul Frontierelor Schengen)[2] a intrat în vigoare la 13 octombrie 2006.

(3) După patru ani de aplicare practică este necesară realizarea unui număr de modificări pe baza experiențelor practice ale statelor membre și ale Comisiei în ceea ce privește aplicarea Codului Frontierelor Schengen, inclusiv pe baza rezultatelor evaluărilor Schengen, precum și a rapoartelor și solicitărilor prezentate de către statele membre.

(4) Raportul Comisiei din septembrie 2009 privind punerea în aplicare a dispozițiilor referitoare la ștampilarea documentelor de călătorie ale resortisanților țărilor terțe în conformitate cu articolele 10 și 11 din Codul Frontierelor Schengen [COM(2009) 489], precum și Raportul Comisiei din 13 octombrie 2010 privind aplicarea titlului III (Frontiere interne) din Codul Frontierelor Schengen [COM(2010)554] conțin propuneri concrete pentru modificări tehnice ale Codului Frontierelor Schengen.

(5) Legislația adoptată recent, în special, Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul vizelor)[3] și Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală[4] necesită anumite modificări ale Codului Frontierelor Schengen.

(6) Pentru alinierea dispozițiilor Codului Frontierelor Schengen cu Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ar trebui delegată Comisiei în ceea ce privește adoptarea de măsuri suplimentare de reglementare a supravegherii în conformitate cu articolul 12 alineatul (5), precum și modificările anexelor în conformitate cu articolul 32. Este deosebit de important ca în cadrul activității pregătitoare, Comisia să realizeze consultări, inclusiv la nivel de experți. Atunci când pregătește și elaborează acte delegate, Comisia ar trebui să asigure transmiterea simultană, la timp și adecvată a documentelor relevante către Parlamentul European și Consiliu.

(7) Deoarece obiectivul prezentului regulament, și anume modificări tehnice ale normelor existente ale Codului Frontierelor Schengen, poate fi realizat doar la nivel de Uniune, Uniunea Europeană poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este, de altfel, prevăzut la același articol, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea acestui obiectiv.

(8) În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezentul regulament constituie o dezvoltare a acquis-ului Schengen, în sensul Acordului încheiat între Consiliul Uniunii Europene, Republica Islanda și Regatul Norvegiei în ceea ce privește asocierea acestor două state în vederea punerii în aplicare, a asigurării respectării și dezvoltării acquis-ului Schengen[5], care intră în domeniul de aplicare a articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE a Consiliului privind anumite modalități de aplicare a acordului[6].

(9) În ceea ce privește Elveția, prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Acordului semnat între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care intră în domeniul de aplicare a articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE, coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/146/CE a Consiliului privind semnarea, în numele Comunității Europene, a acordului[7].

(10) În ceea ce privește Liechtenstein, prezentul regulament constituie o dezvoltare a acquis-ului Schengen, în sensul protocolului semnat de Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein cu privire la aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care intră în domeniul de aplicare a articolului 1 punctul A din Decizia 1999/437/CE a Consiliului din 17 mai 1999, coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/261/CE a Consiliului[8].

(11) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale. Întrucât prezentul regulament constituie o dezvoltare a acquis-ului Schengen, Danemarca decide, în conformitate cu articolul 4 din protocolul respectiv, în termen de șase luni de la data la care Consiliul a decis cu privire la prezentul regulament, dacă îl va pune în aplicare în legislația sa națională.

(12) Prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen[9]. În consecință, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale.

(13) Prezentul regulament constituie o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen[10]. În consecință, Irlanda nu participă la adoptarea prezentului regulament, nu are obligații în temeiul acestuia și nu face obiectul aplicării sale.

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Articolul 1

Modificarea Codului Frontierelor Schengen

Regulamentul (CE) nr. 562/2006 se modifică după cum urmează:

(1) Articolul 2 se modifică după cum urmează:

1. La punctul 1, litera (c) se înlocuiește cu următorul text:

„(c) porturile maritime, fluviale și pe lacuri ale statelor membre pentru legăturile regulate interne ale navelor feribot și legăturile interne de transport de mărfuri;”;

2. la punctul 4, teza „legături regulate prin nave feribot” se înlocuiește cu teza „legături interne prin nave feribot”;

3. se inserează următorul punct 4 litera (a):

„4 litera (a) «legătură internă de transport de mărfuri» înseamnă orice legătură de transport de mărfuri între aceleași două sau mai multe porturi situate pe teritoriul statelor membre care nu face escală în porturile din afara teritoriului statelor membre;”;

4. la punctul 5, teza „persoane care beneficiază de dreptul comunitar la liberă circulație” se înlocuiește cu „persoane care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii”;

5. la punctul 5 litera (a), teza „articolul 17 alineatul (1)” se înlocuiește cu teza „articolul 20 alineatul (1)”;

6. la punctul 5 litera (b), cuvântul „Comunitate” se înlocuiește cu cuvântul „Uniune”;

7. la punctul 6, teza „articolul 17 alineatul (1)” se înlocuiește cu teza „articolul 20 alineatul (1)”;

8. punctul 15 se înlocuiește cu următorul text:

„«permis de ședere» înseamnă:

(a) orice permis de ședere eliberat de statele membre în conformitate cu modelul uniform stabilit prin Regulamentul (CE) nr. 1030/2002 al Consiliului din 13 iunie 2002 de instituire a unui model uniform de permis de ședere pentru resortisanții țărilor terțe și permisele de ședere eliberate în conformitate cu Directiva 2004/38/CE;

(b) orice alt document emis de un stat membru resortisanților țărilor terțe, care le autorizează șederea pe teritoriul său și care a făcut obiectul unei comunicări și al publicării ulterioare în conformitate cu articolul 34, cu excepția:

(i) permiselor temporare emise în cursul examinării primei cereri de eliberare a unui permis de ședere astfel cum se menționează la litera (a) sau a unei cereri de azil și

(ii) vizelor eliberate de statele membre în formatul uniform stabilit de Regulamentul (CE) nr. 1683/95 al Consiliului*

_____________________

JO L 105, 13.4.2006, p. 1”;

(2) Articolul 3 litera (a) se înlocuiește cu următorul text:

„(a) drepturile persoanelor care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii”;

(3) La articolul 4, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

„(2) Prin derogare de la alineatul (1), pot fi prevăzute excepții de la obligația de trecere a frontierelor externe pe la punctele de trecere a frontierei și în timpul programului de funcționare stabilit:

9. pentru indivizi sau grupuri de persoane, în cazul unei necesități cu caracter special privind trecerea ocazională a frontierelor externe în afara punctelor de trecere a frontierei sau în afara programului de funcționare stabilit, cu condiția să fie în posesia autorizațiilor cerute de legislația internă și ca acest lucru să nu fie contrar intereselor statelor membre în materie de ordine publică și de siguranță internă. Statele membre pot prevedea aranjamente specifice în acordurile bilaterale;

10. pentru indivizi sau grupuri de persoane, în cazul unei urgențe neprevăzute.”

(4) Articolul 5 se modifică după cum urmează:

11. la alineatul (1), formularea introductivă și litera (a) se înlocuiesc cu următorul text:

„Pentru șederile preconizate pe teritoriul statelor membre pentru o perioadă de maximum trei luni în orice perioadă de șase luni de la data primei intrări pe teritoriul statelor membre respective, condițiile de intrare pentru resortisanții țărilor terțe sunt următoarele:

(a) să fie în posesia unui document de călătorie valabil sau a unui document care să le permită să treacă frontiera și care să îndeplinească următoarele criterii:

(i) să fie valabil pentru o perioadă de cel puțin trei luni de la data preconizată a plecării de pe teritoriul statelor membre. În caz justificat de urgență, se poate deroga de la această obligație;

(ii) să fi fost eliberat în ultimii 10 ani”.

12. alineatul (4) se modifică după cum urmează:

(i) litera (a) se înlocuiește cu următorul text:

„(a) resortisanții țărilor terțe care nu îndeplinesc toate condițiile menționate la alineatul (1), dar care sunt titulari ai unui permis de ședere sau ai unei vize de lungă ședere sunt autorizați să intre în scopul tranzitului pe teritoriile altor state membre pentru a putea ajunge pe teritoriul statului membru care le-a eliberat permisul de ședere sau viza de lungă ședere, cu excepția cazului în care respectivii resortisanți se află pe lista națională de alerte a statului membru ale cărui frontiere externe doresc să le traverseze și alerta respectivă este însoțită de instrucțiuni cu privire la interdicția de intrare sau de tranzit;”

(ii) la litera (b), primul și al doilea paragraf se înlocuiesc cu următorul text:

„resortisanții țărilor terțe care îndeplinesc condițiile menționate la alineatul (1), cu excepția celor menționate la litera (b), și care se prezintă la frontieră pot fi autorizați să intre pe teritoriile statelor membre dacă la frontieră este eliberată o viză în conformitate cu articolele 35 și 36 din Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului*.

Statele membre întocmesc o evidență statistică privind vizele eliberate la frontieră în conformitate cu articolul 46 și anexa XII la Regulamentul (CE) nr. 810/2009.

____________________

JO L 243, 15.9.2009, p. 1”

(5) Articolul 7 se modifică după cum urmează:

13. la alineatul (2), al doilea paragraf, teza „persoane care beneficiază de dreptul comunitar la liberă circulație” se înlocuiește cu „persoane care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii”;

14. la alineatul (2), al treilea paragraf, teza „persoane care beneficiază de dreptul comunitar la liberă circulație” se înlocuiește cu „persoane care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii”;

15. la alineatul (2), al patrulea paragraf, teza „persoane care beneficiază de dreptul comunitar la liberă circulație” se înlocuiește cu „persoane care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii”;

16. la alineatul (5) primul paragraf se înlocuiește cu următorul text:

„Resortisanții țărilor terțe care fac obiectul unei verificări amănunțite în linia a doua li se vor furniza informații scrise privind scopul și procedura acestei verificări.”

17. la alineatul (6), cuvântul „comunitar” se elimină și se inserează teza „în temeiul legislației UE” după cuvântul „circulație”;

18. se adaugă următorul alineat (8):

„(8) În cazul aplicării literelor (a) sau (b) ale articolului 4 alineatul (2), statele membre pot prevedea, de asemenea, derogări de la normele menționate în prezentul articol.”

(6) La articolul 9, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

„(2) litera (a) Persoanele care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul legislației Uniunii sunt autorizate să folosească culoarele indicate de panoul prezentat în partea A („UE, SEE, CH”) a anexei III. Respectivele persoane pot, de asemenea, să folosească culoarele indicate de panoul prezentat în părțile B1 („fără viză”) și B2 („toate pașapoartele”) ale anexei III.

Resortisanții țărilor terțe care nu au obligația de a deține viză în momentul trecerii frontierelor externe ale statelor membre în conformitate cu Regulamentul (CE) nr . 539/2001 și resortisanții țărilor terțe care dețin un permis de ședere valabil sau o viză de lungă ședere pot să folosească culoarele indicate de panoul prezentat în partea B1 („ fără viză ”) a anexei III la prezentul regulament. Aceștia pot, de asemenea, să folosească culoarele indicate de panoul prezentat în partea B2 („ toate pașapoartele ”) a anexei III la prezentul regulament.

(b) Toate celelalte persoane folosesc culoarele indicate de panoul prezentat în partea B2 a anexei III.

Indicațiile care figurează pe panourile menționate la primul paragraf, literele (a) și (b), pot fi afișate în limba sau limbile considerate adecvate de fiecare stat membru.

Dispoziția privind amenajarea de culoare separate indicate de panoul prezentat în partea B1 („ fără viză ”) a anexei III reprezintă o opțiune și nu o obligație a statelor membre. Acestea hotărăsc, în funcție de necesitățile lor practice, dacă și în ce punct de trecere a frontierei doresc să folosească această opțiune.”

(7) Articolul 10 se modifică după cum urmează:

19. alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

„(2) Se aplică o ștampilă de intrare sau o ștampilă de ieșire pe documentele de călătorie ale resortisanților țărilor terțe, membri ai familiei unui cetățean al Uniunii, cărora li se aplică Directiva 2004/38/CE, dar care nu prezintă permisul de ședere menționat în această directivă.

Se aplică o ștampilă de intrare sau o ștampilă de ieșire pe documentele de călătorie ale resortisanților țărilor terțe, membri ai familiei unui resortisant al unei țări terțe, care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii, dar care nu prezintă permisul de ședere menționat în Directiva 2004/38/CE.”

(b) la alineatul (3) se adaugă următoarele puncte (f) și (g):

„(f) pe documentele de călătorie ale personalului de trenuri de pasageri și de mărfuri din trenurile internaționale;

(g) pe documentele de călătorie ale resortisanților țărilor terțe care prezintă un permis de ședere menționat în Directiva 2004/38/CE.”

(8) Articolul 11 se modifică după cum urmează:

Alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:

„În cazul în care prezumția menționată la alineatul (1) nu este infirmată, resortisantul unei țări terțe poate fi returnat în conformitate cu Directiva 2008/115/CE*.

Se adaugă un nou alineat (4):

„Dispozițiile relevante ale alineatelor (1) și (2) se aplică mutatis mutandis în absența ștampilei de ieșire”.

______________________

*JO L 348, 24.12.2008, p. 98”

(9) La articolul 12, alineatul (5) se înlocuiește cu următorul text:

„(5) Comisia este abilitată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 33 referitor la măsurile suplimentare privind supravegherea.”

(10) La articolul 13, alineatul (5) se înlocuiește cu următorul text:

„(5) Statele membre întocmesc o evidență statistică privind numărul de persoane care au făcut obiectul unei decizii de refuz al intrării, motivul refuzului, cetățenia persoanelor refuzate și tipul de frontieră (terestră, aeriană, maritimă) la care s-a refuzat intrarea și o înaintează în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 862/2007 al Parlamentului European și al Consiliului*.”

_____________________

*JO L 199, 31.7.2007, p. 23.

(11) La articolul 15 alineatul (1), paragraful al treilea se înlocuiește cu următorul text:

„Statele membre se asigură că polițiștii de frontieră sunt profesioniști specializați și formați corespunzător, luând în considerare trunchiul comun al planurilor de învățământ pentru formarea polițiștilor de frontieră redactat și dezvoltat de Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale statelor membre ale Uniunii Europene, înființată prin Regulamentul (CE) nr. 2007/2004 al Consiliului. Aceste planuri de învățământ includ formarea specializată privind modul de detectare a situațiilor de vulnerabilitate deosebită a minorilor neînsoțiți și a victimelor traficului de persoane. Statele membre încurajează polițiștii de frontieră să învețe limbi străine, în special, acele limbi străine care le sunt necesare pentru îndeplinirea atribuțiilor lor.”

(12) La articolul 18, al doilea paragraf, se adaugă trimiterea „4,” după cuvântul „articolele”.

(13) La articolul 19 alineatul (1) se modifică după cum urmează:

(a) la prima teză, se adaugă următoarele litere (g) și (h):

„(g) servicii de salvare, poliție și pompieri;

(h) lucrători offshore.”

(b) la a doua teză, se adaugă trimiterea „4,” după cuvântul „articolele”.

(14) La articolul 21, litera (d) se elimină.

(15) Articolul 32 se înlocuiește cu următorul text:

„Articolul 32

Modificarea anexelor

Comisia este abilitată să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 33 privind modificările anexelor III, IV și VIII.”;

(16) Articolul 33 se înlocuiește cu următorul text:

„Articolul 33

Exercitarea delegării

(1) Comisia este competentă să adopte acte delegate, cu respectarea condițiilor stabilite în prezentul articol.

(2) Delegarea competenței menționate la articolul 12 alineatul (5) și la articolul 32 se acordă pe o perioadă de timp nedeterminată, începând de la X.X.2011 (data intrării în vigoare a prezentului regulament).

(3) Delegarea competenței menționate la articolul 12 alineatul (5) și la articolul 32 poate fi revocată în orice moment de Parlamentul European sau de Consiliu. Decizia de revocare încetează delegarea de competență specificată în respectiva decizie. Aceasta va produce efecte începând cu ziua următoare publicării deciziei în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene sau la o data ulterioară, specificată în decizie și nu va afecta validitatea niciunui act delegat deja în vigoare.

(4) Comisia comunică simultan, Parlamentului European și Consiliului adoptarea unui act delegat, imediat după adoptarea acestuia.

(5) Un act delegat adoptat în temeiul articolului 12 alineatul (5) și 32, intră în vigoare doar dacă Parlamentul European sau Consiliul nu au formulat nici o obiecțiune într-un termen de 2 luni de la comunicarea actului către Parlamentul European și Consiliu, sau dacă, înainte de expirarea acestui termen, atât Parlamentul European cât și Consiliul au informat Comisia ca nu au obiecțiuni. Acest termen se prelungește cu 2 luni la inițiativa Parlamentului European și a Consiliului.”

(17) La articolul 34 alineatul (1), litera (a) se înlocuiește cu următorul text:

„(a) lista permiselor de ședere, făcându-se distincția între cele reglementate la articolul 2 punctul 15 litera (a) și cele reglementate la articolul 2 punctul 15 litera (b) și care sunt însoțite de un model pentru permisele reglementate de articolul 2 punctul 15 litera (b). Permisele de ședere eliberate în conformitate cu Directiva 2004/38/CE sunt evidențiate ca atare.”

(18) La articolul 37, prima teză se înlocuiește cu următorul text:

„Statele membre informează Comisia în legătură cu dispozițiile naționale referitoare la articolul 21 litera (c), sancțiunile prevăzute la articolul 4 alineatul (3) și acordurile bilaterale autorizate prin prezentul regulament.”

(19) Anexele III, IV, VI, VII și VIII se modifică în conformitate cu anexa la prezentul regulament.

Articolul 2

Modificarea Convenției de punere în aplicare a Acordului Schengen

Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985 se modifică după cum urmează:

(1) articolul 21 alineatul (3) se abrogă;

(2) articolul 22 se abrogă;

(3) articolul 136 se abrogă.

Articolul 3

Intrarea în vigoare

Prezentul regulament intră în vigoare la […], ziua următoare publicării sale în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .

Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în statele membre în conformitate cu tratatele.

Adoptat la […],

Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu

Președintele Președintele

ANEXĂ

Anexele III, IV, VI, VII și VIII se modifică după cum urmează:

(1) Anexa III se modifică după cum urmează:

(a) Partea B se înlocuiește după cum urmează:

„PARTEA B1: «fără viză»;

[pic] FĂRĂ VIZĂ

PARTEA B2: «toate pașapoartele».”

[pic]TOATE PAȘAPOARTELE ”

(b) În Partea C, se inserează următoarele panouri printre panourile „UE, SEE, CH” și „TOATE PAȘAPOARTELE”.

[pic]

FĂRĂ VIZĂ MAȘINI

[pic]

FĂRĂ VIZĂ AUTOBUZE

[pic]

FĂRĂ VIZĂ CAMIOANE

(2) La anexa IV punctul 3, primul paragraf se înlocuiește cu următorul text:

„La intrarea și la ieșirea resortisanților țărilor terțe care fac obiectul obligativității deținerii unei vize, ștampila se aplică pe pagina opusă celei pe care este aplicată viza.”

(3) La anexa VI, punctul 1 se modifică după cum urmează:

(a) se inserează următorul punct 1.1.4.:

„ 1.1.4. Punctele comune de trecere a frontierei

1.1.4.1. Statele membre pot încheia acorduri bilaterale cu țările terțe vecine în ceea ce privește stabilirea punctelor comune de trecere a frontierei în care polițiștii de frontieră ai uneia dintre părți desfășoară controale la intrarea și/sau ieșirea de pe teritoriul celeilalte părți în conformitate cu legislația acestora. Punctele comune de trecere a frontierei pot fi localizate atât pe teritoriul statelor membre, cât și pe teritoriul țărilor terțe.

1.1.4.2. Punctele comune de trecere a frontierei aflate pe teritoriul statelor membre : acordurile bilaterale care stabilesc punctele comune de trecere a frontierei aflate pe teritoriul statelor membre autorizează polițiștii de frontieră din țările terțe să își exercite sarcinile pe teritoriul statelor membre în cauză, respectând următoarele principii:

20. Protecție internațională : resortisantului unei țări terțe care solicită protecție internațională pe teritoriul unui stat membru i se asigură accesul la procedurile relevante ale statului membru în cauză chiar dacă acesta nu a trecut încă de controlul polițiștilor de frontieră ai țării terțe prezenți în punctul comun de trecere a frontierei.

21. Arestarea unei persoane sau confiscarea bunurilor : în cazul în care polițiștii de frontieră ai unei țări terțe iau la cunoștință elemente care justifică arestarea sau punerea sub protecție a unei persoane, sau confiscarea bunurilor, aceștia:

- fie informează autoritățile statului membru respectiv despre aceste fapte, iar autoritățile statului membru în cauză asigură o verificare corespunzătoare în conformitate cu legislația națională, UE și internațională, independent de naționalitatea persoanei vizate;

- fie acționează în conformitate cu legislația lor națională. În acest caz, persoanei vizate trebuie, însă, să i se ofere acces la instanțele judecătorești ale statelor membre și posibilitatea de a exercita căi de atac într-o manieră suficientă pentru asigurarea protecției juridice în domeniile acoperite de dreptul Uniunii, în vederea asigurării protecției juridice de care persoanele beneficiază în temeiul normelor dreptului Uniunii, precum și pentru asigurarea aplicării efective a acestor norme.

22. Persoanele care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii și care intră pe teritoriul Uniunii: polițiștii de frontieră ai țărilor terțe nu trebuie să împiedice intrarea pe teritoriul Uniunii a persoanelor care beneficiază de dreptul la liberă circulație în temeiul dreptului Uniunii. În cazul în care există motive care justifică refuzul ieșirii din țara terță în cauză, polițiștii de frontieră ai țării terțe respective informează autoritățile statelor membre cu privire la aceste motive, iar acestea din urmă asigură o verificare corespunzătoare în conformitate cu legislația națională, UE și internațională.

1.1.4.3. Punctele comune de trecere a frontierei aflate pe teritoriul țărilor terțe : acordurile bilaterale care stabilesc punctele comune de trecere a frontierei aflate pe teritoriul țărilor terțe autorizează polițiștii de frontieră din statele membre să își exercite sarcinile pe teritoriul țărilor terțe în cauză, în conformitate cu Codul Frontierelor Schengen și cu respectarea următoarele principii:

23. Protecție internațională : resortisantului unei țări terțe care a trecut de controlul de ieșire al polițiștilor de frontieră de pe teritoriul țării terțe respective și care solicită ulterior protecție internațională polițiștilor de frontieră ai statului membru prezenți pe teritoriul țării terțe în cauză i se asigură accesul pe teritoriul statului membru respectiv în vederea lansării procedurilor relevante. Autoritățile țării terțe acceptă transferul persoanei vizate pe teritoriul statului membru în cauză.

24. Arestarea unei persoane sau confiscarea bunurilor : în cazul în care polițiștii de frontieră ai unui stat membru iau la cunoștință elemente care justifică arestarea sau punerea sub protecție a unei persoane, sau confiscarea bunurilor, aceștia acționează în conformitate cu legislația lor națională și cu legislația UE aplicabilă. Autoritățile țărilor terțe trebuie să accepte transferul persoanei vizate sau a obiectului pe teritoriul statului membru.

25. Resortisanții țărilor terțe care intră pe teritoriul țării de cetățenie: polițiștii de frontieră ai unui stat membru nu împiedică intrarea cetățenilor țării terțe în cauză pe teritoriul țării de cetățenie. În cazul în care există motive care justifică refuzul ieșirii de pe teritoriul statului membru în cauză în temeiul legislației naționale a acestuia, polițiștii de frontieră ai statului membru informează autoritățile țării terțe respective în legătură cu aceste motive, iar autoritățile țării terțe asigură verificarea corespunzătoare în conformitate cu legislația națională, UE și internațională.”

1.1.4.4. Înainte de a încheia sau de a modifica un acord bilateral cu o țară vecină privind punctele comune de trecere a frontierei, statul membru în cauză consultă Comisia cu privire la compatibilitatea acordului cu prezentul regulament.

În cazul în care Comisia consideră că acordul este incompatibil cu prezentul regulament, notifică statul membru în cauză. Statul membru adoptă toate măsurile necesare pentru modificare acordului într-un termen rezonabil, astfel încât să elimine toate incompatibilitățile identificate.”

(b) punctele 1.2.1. și 1.2.2 se înlocuiesc cu următorul text:

„1.2.1. Verificările se efectuează atât asupra pasagerilor din trenuri, cât și asupra personalului feroviar de la bordul trenurilor care trec frontierele externe, inclusiv trenurile de mărfuri și trenurile goale. Statele membre pot încheia acorduri bilaterale privind modalitățile de desfășurare a verificărilor care respectă principiile prevăzute la punctul 1.1.4. Verificările se efectuează într-unul din următoarele moduri:

- în prima gară de sosire sau în ultima gară de plecare de pe teritoriul unui stat membru;

- la bordul trenului, în timpul călătoriei, între ultima gară de plecare dintr-o țară terță și prima gară de sosire de pe teritoriul unui stat membru sau viceversa;

- în ultima gară de plecare sau în prima gară de sosire de pe teritoriul unei țări terțe.”

1.2.2. În plus, în vederea facilitării traficului trenurilor de călători de mare viteză, statele membre de pe itinerariul trenurilor care sosesc din țări terțe pot, de asemenea, decide, de comun acord cu țările terțe în cauză care respectă principiile prevăzute la punctul 1.1.4., să efectueze verificări la urcarea resortisanților țărilor terțe în tren, într-unul din modurile următoare:

- în gările din țările terțe din care se urcă persoanele respective în tren;

- în gările în care coboară persoanele respective și care se află pe teritoriul statelor membre;

la bordul trenului, în timpul călătoriei, între gările situate pe teritoriul unei țări terțe și gările situate pe teritoriul statelor membre, cu condiția ca persoanele respective să rămână la bordul trenului.”

(4) La anexa VI, punctul 3 se modifică după cum urmează:

(a) la punctul 3.1.1., a doua teză se înlocuiește cu următorul text:

„Statele membre pot încheia acorduri bilaterale în funcție de ce controale pot fi, de asemenea, efectuate, în timpul trecerii frontierelor, sau la sosirea sau plecarea navei pe teritoriul unei țări terțe, sau de pe teritoriul acesteia, cu respectarea principiilor prevăzute la punctul 1.1.4.

(b) punctele 3.1.2, 3.1.3, 3.1.4 și 3.1.5. se înlocuiesc cu următorul text:

„3.1.2. Comandantul sau orice altă persoană autorizată în mod corespunzător de către operatorul navei (în ambele cazuri, denumit în continuare «comandant») redactează lista echipajului și lista pasagerilor care trebuie să conțină informațiile solicitate în formularul nr. 5 (lista echipajului) și 6 (lista pasagerilor) ale Convenției privind facilitarea traficului maritim internațional (FAL) a Organizației Maritime Internaționale (OMI), precum și, după caz, numărul vizei sau al permisului de ședere cu cel puțin

- 24 de ore înainte de sosirea în port, sau

- cel târziu în momentul în care nava părăsește portul anterior, dacă durata cursei este mai scurtă de 24 de ore, sau

- dacă portul de escală nu este cunoscut sau este schimbat în timpul cursei, de îndată ce aceste informații sunt disponibile.

Comandantul comunică lista (listele) autorității competente relevante numită de către statul membru în cauză (polițiștii de frontieră, autoritățile portuare sau alte autorități, care o (le) înaintează fără întârziere polițiștilor de frontieră ) .

3.1.3. O confirmare de primire se înmânează comandantului, care o prezintă, la cerere, atunci când nava este în port.

3.1.4. Comandantul semnalează imediat autorității competente toate modificările privind componența echipajului sau numărul de pasageri.

În plus, comandantul comunică imediat autorităților competente și în termenul limită prevăzut la punctul 3.1.2. prezența la bord a pasagerilor clandestini. Pasagerii clandestini rămân sub responsabilitatea comandantului.

Prin derogare de la articolele 4 și 7, persoanele care își au reședința în străinătate nu fac obiectul controalelor sistematice la frontieră. Cu toate acestea, polițiștii de frontieră efectuează o inspecție fizică a navei și controale ale persoanelor aflate la bordul acesteia, în baza unei analizei a riscurilor legate de siguranța internă și de imigrația ilegală.”

3.1.5. Comandantul informează autoritatea competentă despre plecarea navei în timp util și în conformitate cu normele în vigoare în portul respectiv.”

(c) punctul 3.2.1. se înlocuiește cu următorul text:

„3.2.1. Comandantul navei înmânează autorității competente respective itinerariul și programul echipajului în termenul limită prevăzut la punctul 3.1.2.”

(d) la punctul 3.2.2. al doilea paragraf, se înlocuiește cu următorul text:

„Cu toate acestea, pe baza unei analize a riscurilor legate de siguranța internă și de imigrația ilegală, se efectuează verificări asupra echipajului și pasagerilor respectivelor nave.”

(e) la punctele 3.2.3. litera (a) și 3.2.3. litera (b), trimiterea „punctul 3.2.4” se înlocuiește cu trimiterea „punctul 3.1.2.”;

(f) la punctul 3.2.3. litera (e), al doilea paragraf se înlocuiește cu următorul text:

„Cu toate acestea, pe baza unei analize a riscurilor legate de siguranța internă și de imigrația ilegală, se efectuează verificări asupra echipajului și pasagerilor respectivelor nave.”

(g) punctul 3.2.4. se elimină;

(h) la punctul 3.2.9., al doilea paragraf se elimină;

(i) la punctul 3.2.10. se adaugă următorul subpunct (i):

„(i) Punctul 3.1.2. (obligația de a înainta listele pasagerilor și ale echipajului) nu se aplică. În cazul în care trebuie redactată lista persoanelor aflate la bord în conformitate cu Directiva 98/41/CE a Consiliului*, comandantul înmânează autorității competente din portul de sosire pe teritoriul statelor membre o copie a acestei liste în maximum treizeci de minute de la plecarea navei din portul țării terțe.

____________________

* JO L 188, 2.7.1998, p. 35.”

(j) se adaugă următorul punct 3.2.11:

„3.2.11. În cazul în care un feribot dintr-o țară terță îmbarcă, pentru escale multiple pe teritoriul statelor membre, pasageri exclusiv pentru tronsonul care mai rămâne pe teritoriul respectiv, pasagerii în cauză fac obiectul verificărilor de ieșire în portul de îmbarcare și al verificărilor de intrare în portul de destinație.

Verificările asupra pasagerilor care, în timpul escalelor, se află deja la bordul feribotului și nu s-au îmbarcat pe teritoriul statelor membre se efectuează în portul de destinație.”

(5) Anexa VII punctul 3 se modifică după cum urmează:

(a) punctul 3.1. și punctul 3.2. se înlocuiesc cu următorul text:

„Prin derogare de la articolele 4 și 7, statele membre pot autoriza marinarii care dețin un act de identitate de navigator emis în conformitate cu Convențiile Organizației Internaționale a Muncii (OIM) nr. 108 (1958) și nr. 185 (2003) privind actele de identitate ale navigatorilor, Convenția de la Londra din 9 aprilie 1965 și legislația națională relevantă, să intre pe teritoriul statelor membre și să coboare de pe navă în zona portului unde face escală nava sau în localitățile limitrofe fără să se prezinte la un punct de trecere a frontierei, cu condiția să figureze pe lista echipajului navei de care aparțin, care a fost în prealabil verificată de autoritățile competente.

Cu toate acestea, în funcție de analiza riscurilor legate de siguranța internă și de imigrația ilegală, marinarii fac obiectul unei verificări efectuate de polițiștii de frontieră, înainte de a coborî de pe navă, în conformitate cu articolul 7.”

(6) La anexa VII punctul 6, se adaugă următoarele puncte 6.4. și 6.5:

„6.4. Statele membre desemnează punctele naționale de contact pentru consultarea informațiilor privind minorii și informează Comisia cu privire la aceasta. Comisia pune la dispoziția statelor membre o listă cu punctele naționale de contact.

6.5. În cazul în care există dubii cu privire la circumstanțele prevăzute la punctele 6.1., 6.2. și 6.3., polițiștii de frontieră utilizează lista punctelor naționale de contact pentru consultarea informațiilor privind minorii.”

(7) La anexa VII se adaugă următoarele puncte 7. și 8:

„7. Servicii de salvare, poliție și pompieri

Aranjamentele privind intrarea și ieșirea membrilor serviciilor de salvare, a poliției și a pompierilor care acționează în situații de urgență sunt prevăzute de legislația națională și, după caz, de acordurile bilaterale. Aceste aranjamente pot prevedea derogări de la articolele 4, 5 și 7.

8. Lucrători offshore

Prin derogare de la articolele 4 și 7, lucrătorii offshore (care lucrează pe platforme petroliere, în parcuri eoliene maritime etc.) care se întorc în mod regulat pe teritoriul statelor membre prin intermediul transportului maritim sau aerian fără a staționa pe teritoriul unei țări terțe nu fac obiectul verificărilor sistematice.

Cu toate acestea, în special în cazul în care coasta unei țări terțe este situată în imediata apropiere a unui sit offshore, se ia în considerare analiza riscurilor legate de imigrația ilegală în vederea determinării frecvenței verificărilor care trebuie efectuate.”

(8) La anexa VIII, în formularul standard, teza „ștampilă de intrare” se înlocuiește cu teza „ștampilă de intrare sau de ieșire” iar cuvântul „a intrat” se înlocuiește cu teza „a intrat sau a părăsit”.

[1] Directiva 2010/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind formalitățile de raportare aplicabile navelor la intrarea în și/sau la ieșirea din porturile statelor membre și de abrogare a Directivei 2002/6/CE, JO L 283, 29.10.2010, p.1.

[2] JO L 105, 13.4.2006, p.1.

[3] JO L 243, 15.9.2009, p. 1.

[4] JO L 348, 24.12.2008, p. 98.

[5] JO L 176, 10.7.1999, p. 36.

[6] JO L 176, 10.7.1999, p. 31.

[7] JO L 53, 27.2.2008, p. 1.

[8] JO L 83, 26.3.2008, p. 5.

[9] JO L 131, 1.6.2000, p. 43.

[10] JO L 64, 7.3.2002, p. 20.