Coordonarea eficientă a politicilor este esențială pentru a oferi răspunsuri la situații de criză. Răspunsurile politice la criza provocată de pandemia de COVID-19, la invadarea Ucrainei de către Rusia și la criza energetică ce a urmat au subliniat valoarea unei coordonări puternice în materie de politici, inclusiv între diferitele instrumente de politică și de finanțare, precum și între nivelul UE și cel național. Activarea clauzei derogatorii generale a facilitat răspunsurile bugetare naționale. Interacțiunea dintre politica bugetară și politica monetară a fost și este în continuare esențială pentru un răspuns macroeconomic eficace la criză. Politica monetară a creat un spațiu de manevră pentru punerea în aplicare a politicilor bugetare naționale necesare care, la rândul lor, au contribuit la atenuarea efectelor asupra creșterii economice și coeziunii sociale. Unele condiții-cadru, cum ar fi reglementările prudențiale ale pieței financiare și cadrul UE privind ajutoarele de stat, au fost adaptate temporar. Mecanismele de flexibilitate, inclusiv cele din cadrul bugetului UE, au fost aplicate integral. Noile instrumente disponibile la nivelul UE au avut, de asemenea, o contribuție în acest sens, în special sprijinul temporar pentru atenuarea riscurilor de șomaj într-o situație de urgență (SURE), Inițiativa pentru investiții ca reacție la coronavirus (CRII) din cadrul politicii de coeziune și NextGenerationEU, inclusiv Asistența de redresare pentru coeziune și teritoriile Europei (REACT-EU) și Mecanismul de redresare și reziliență. Punerea eficace în aplicare a reformelor și a investițiilor în planurile de redresare și reziliență oferă statelor membre o oportunitate unică de a atinge o traiectorie de creștere mai accentuată, de a aborda vulnerabilitățile economice și sociale, de a îmbunătăți sustenabilitatea datoriei publice și private, de a consolida reziliența și de a accelera tranziția verde și cea digitală, îndeplinind în același timp obiectivele Uniunii. De curând, ca răspuns la perturbarea pieței energiei declanșată de invadarea Ucrainei de către Rusia și de utilizarea energiei ca armă de către Rusia, Comisia a prezentat o serie de măsuri de abordare a prețurilor ridicate la energie și de asigurare a securității aprovizionării. De asemenea, Comisia a lansat o serie de inițiative, inclusiv planul REPowerEU, pentru a pune capăt dependenței de combustibilii fosili din Rusia, prin diversificarea aprovizionării cu energie, economisirea energiei și accelerarea tranziției verzi. ()

Învățămintele desprinse din răspunsul politic la șocurile economice recente, în special la criza provocată de pandemia de COVID-19, au implicații în ceea ce privește evaluarea guvernanței economice. În martie 2020, a fost activată clauza derogatorie generală din cadrul Pactului de stabilitate și de creștere (PSC). Acest fapt a permis statelor membre să ia măsuri în contextul crizei provocate de pandemia de COVID-19, oferind un sprijin bugetar considerabil economiilor lor și deviind temporar de la cerințele bugetare prevăzute în PSC. () Acest puternic răspuns anticiclic, împreună cu noile măsuri și instrumente la nivelul UE și cu plasele de securitate socială și sistemele de sănătate la nivel național, s-au dovedit extrem de eficace în atenuarea daunelor economice și sociale cauzate de criză. Învățămintele desprinse din succesul răspunsului politic al UE la criză, inclusiv interacțiunea pozitivă dintre reforme și investiții în temeiul Mecanismului de redresare și reziliență (MRR), au fost în egală măsură utile pentru evaluarea cadrului de guvernanță economică. În același timp, criza a generat o creștere semnificativă a ponderii datoriei publice și private, subliniind importanța reducerii ponderii datoriei până la niveluri prudente într-un mod treptat, susținut și favorabil creșterii. Prudența bugetară în perioade de creștere susținută contribuie la constituirea de rezerve bugetare pe care guvernele le pot utiliza pentru a oferi sprijin bugetar anticiclic în perioade de criză, atunci când politica bugetară discreționară poate fi deosebit de eficace. Investițiile în pregătire și reziliență pot reduce, de asemenea, impactul economic negativ al crizelor. În plus, experiența anterioară și din timpul crizei a confirmat dificultățile legate de elaborarea recomandărilor de politică pe baza unor indicatori neobservabili care fac obiectul unor revizuiri frecvente (cum ar fi „deviația PIB” și „soldul structural”).

Cadrul de guvernanță economică al UE a evoluat de-a lungul timpului. În general, s-au întreprins reforme ca răspuns la deficiențele cadrului, care au fost expuse în principal în momente de criză economică. În special, pachetele legislative cunoscute sub denumirea de „pachetul privind guvernanța economică” (six-pack) și „pachetul privind supravegherea și monitorizarea bugetare” (two-pack) au constituit un răspuns la învățămintele desprinse în urma crizei financiare mondiale și a crizei datoriilor suverane din zona euro, prin restructurarea supravegherii bugetare, consolidarea cadrelor bugetare naționale, consolidarea coordonării bugetare în zona euro și extinderea domeniului de aplicare al supravegherii economice pentru a include dezechilibrele macroeconomice. ()

Pe baza unei evaluări pozitive din partea Comisiei, Consiliul ar urma să adopte planul bugetar și structural pe termen mediu, inclusiv traiectoria sa bugetară. Comisia ar evalua planul în raport cu cadrul comun revizuit al UE și ar putea furniza o evaluare pozitivă a planurilor bugetare și structurale numai dacă datoria ar fi plasată pe o traiectorie descendentă ori s-ar menține la niveluri prudente, iar deficitul bugetar ar fi menținut sub valoarea de referință de 3 % din PIB pe termen mediu. Discuțiile multilaterale din cadrul comitetelor relevante ale Consiliului ar asigura transparența și răspunderea publică, Consiliul avizând caracterul adecvat al planului. Acest model ar consolida asumarea la nivel național. Pe baza unei mai bune integrări a cerințelor cadrului comun revizuit al UE în dezbaterile politice interne, el ar consolida supravegherea bugetară multilaterală.

Planul bugetar și structural național pe termen mediu ar fi elementul central al Pactului de stabilitate și de creștere reformat și ar fi propus de statul membru pe baza unui cadru comun al UE. Cadrul comun revizuit al UE ar stabili cerințele care garantează că datoria publică se înscrie pe o traiectorie descendentă ori se menține la niveluri prudente și că deficitul este menținut sub 3 % din PIB. Cadrul comun al UE ar stabili, de asemenea, criteriile de evaluare a reformelor și a investițiilor care stau la baza unei posibile extinderi a traiectoriei de ajustare. Planurile pe termen mediu ale statelor membre ar trebui să respecte cadrul comun revizuit al UE.

Un singur indicator operațional, care vizează sustenabilitatea datoriei, ar servi drept bază pentru stabilirea traiectoriei de ajustare bugetară și pentru realizarea supravegherii bugetare anuale, simplificând astfel în mod semnificativ cadrul bugetar și sporind transparența. Utilizarea cheltuielilor primare nete finanțate la nivel național, și anume cheltuielile fără măsurile discreționare privind veniturile și excluzând cheltuielile cu dobânzile, precum și cheltuielile ciclice cu șomajul, acționând drept indicator operațional unic pentru supraveghere ar permite funcționarea stabilizatorilor automați, inclusiv fluctuațiile în materie de venituri și cheltuieli în afara controlului direct al administrației publice. Acest fapt ar asigura un grad mai ridicat de stabilizare macroeconomică. În timp ce statele membre ar putea utiliza indicatori alternativi în scopuri bugetare naționale (de exemplu, un sold structural), supravegherea bugetară anuală la nivelul UE ar fi efectuată exclusiv pe baza acestui indicator operațional unic și, prin urmare, a traiectoriei cheltuielilor. Acest indicator operațional unic ar trebui definit astfel încât să asigure sustenabilitatea datoriei. Traiectoria multianuală convenită a cheltuielilor primare nete ar trebui să asigure înscrierea sau menținerea datoriei pe o traiectorie descendentă cel târziu până la sfârșitul perioadei de ajustare sau menținerea la niveluri prudente, asigurând, în același timp, menținerea deficitului bugetar sub 3 % din PIB pe termen mediu. ()

În plus, statele membre ar putea să se angajeze la realizarea unui set de reforme și investiții care să contribuie la înscrierea datoriei pe o traiectorie sustenabilă și, prin urmare, ar putea sprijini o perioadă de ajustare mai lungă și o traiectorie de ajustare treptată. Traiectoria de ajustare, reformele și investițiile vor face obiectul discuțiilor cu Comisia și, odată evaluate pozitiv, vor fi adoptate de Consiliu. Planurile ar trebui să fie transpuse în bugetele naționale pentru întreaga perioadă de ajustare, cu posibilitatea ca statele membre să revizuiască planul numai după o perioadă minimă de patru ani. Această perioadă minimă de ajustare ar putea fi prelungită pentru a corespunde reglementărilor legiuitorului național, dacă statele membre doresc acest lucru. Planul ar putea fi revizuit mai devreme în cazul unor circumstanțe obiective care fac imposibilă punerea în aplicare a planului, dar ar trebui să fie supus aceluiași proces de validare. Revizuirile frecvente ar submina credibilitatea planurilor ca ancoră pentru politici prudente.

Un cadru de supraveghere bazat pe riscuri ar permite adaptarea criteriului de referință existent privind reducerea datoriei la ponderea datoriei specifice fiecărei țări, concomitent cu aplicarea în continuare a cerinței de menținere a deficitelor bugetare în mod credibil sub 3 % din PIB. Actualul criteriu de referință privind reducerea datoriei (așa-numita regulă 1/20) presupune, în condițiile actuale în care ratele datoriei sunt ridicate după pandemia de COVID-19, un efort bugetar extrem de solicitant, concentrat la începutul perioadei, care riscă să pună în pericol creșterea și este prociclic. () Ar trebui recunoscut faptul că statele membre care au un nivel ridicat al datoriei nu pot respecta criteriul de referință existent 1/20 privind reducerea datoriei, deoarece reducerea ponderii datoriei lor în acest ritm ar avea un impact extrem de negativ asupra creșterii și, prin urmare, asupra sustenabilității datoriei în sine. Prin urmare, se propune trecerea la un cadru de supraveghere bazat mai mult pe riscuri, care să plaseze sustenabilitatea datoriei la bază și să diferențieze țările într-o mai mare măsură, ținând seama de provocările cu care se confruntă acestea în ceea ce privește datoria publică și aderând în același timp la un cadru transparent și comun al UE, în concordanță cu valorile de referință de 3 % din PIB și de 60 % din PIB prevăzute în tratat.

Planurile bugetare și structurale naționale pe termen mediu care reunesc angajamentele de natură bugetară, de reformă și de investiții ale fiecărui stat membru, într-un cadru comun al UE, ar constitui piatra de temelie a propunerii de revizuire a cadrului. () Acest aspect ar asigura coerența și ar simplifica procesele și rezultatele preconizate, recunoscând în același timp că reformele și investițiile pot avea un impact pozitiv asupra sustenabilității bugetare. Cadrul bugetar revizuit al UE ar stabili cerințele pentru asigurarea faptului că ponderea datoriei se înscrie pe o traiectorie descendentă ori se menține la niveluri prudente și că deficitul bugetar este menținut sub valoarea de referință de 3 % din PIB pe termen mediu. Statele membre ar urma să prezinte planuri pe termen mediu care să stabilească traiectorii bugetare specifice fiecărei țări, precum și angajamente publice prioritare în materie de investiții și de reforme, care să asigure împreună o reducere susținută și treptată a datoriei, precum și o creștere sustenabilă și favorabilă incluziunii. Toate statele membre ar trebui să abordeze prioritățile identificate în recomandările specifice fiecărei țări emise în contextul semestrului european. Planurile pe termen mediu ar trebui să prezinte totodată inițiative care să fie în concordanță cu prioritățile strategice ale UE derivate direct din orientările și obiectivele convenite la nivelul UE care necesită adoptarea unor măsuri de politică de către statele membre. Prin urmare, planurile ar trebui să fie, de asemenea, în concordanță cu planurile naționale privind energia și clima (care urmează să fie aliniate la obiectivele Legii europene a climei), precum și cu foile de parcurs naționale privind deceniul digital. Pe durata de viață a MRR, ar fi necesare trimiteri încrucișate la planurile de redresare și reziliență pentru a se asigura coerența politicilor.

În cazul statelor membre care se confruntă cu o provocare scăzută în ceea ce privește datoria publică, deficitul ar trebui să fie menținut sub valoarea de referință, în condițiile menținerii politicilor actuale pe o perioadă de 10 ani, la cel mult 3 ani de la încheierea perioadei vizate de plan.

În contextul evaluării planului, Comisia va evalua, de asemenea, dacă se asigură în mod credibil menținerea deficitului sub 3 % din PIB pe o perioadă de 10 ani.

·În cazul statelor membre care se confruntă cu o provocare moderată în ceea ce privește datoria publică, traiectoria de referință a cheltuielilor nete ar trebui să asigure faptul că, (i) la cel mult 3 ani de la încheierea perioadei vizate de plan, evoluția datoriei pe 10 ani urmează o traiectorie descendentă plauzibilă și continuă, în condițiile menținerii politicilor actuale și (ii) până la încheierea perioadei vizate de plan, deficitul este menținut sub valoarea de referință de 3 % din PIB, pe aceeași perioadă de 10 ani.

·În cazul statelor membre care se confruntă cu o provocare semnificativă în ceea ce privește datoria publică, traiectoria de referință a cheltuielilor nete ar trebui să asigure faptul că, pe durata prevăzută a planului (4 ani), (i) evoluția datoriei pe 10 ani, în condițiile menținerii politicilor actuale, urmează o traiectorie descendentă plauzibilă și continuă și (ii) deficitul este menținut sub valoarea de referință de 3 % din PIB, în condițiile menținerii politicilor actuale, pe aceeași perioadă de 10 ani.

În contextul cadrului comun, Comisia ar propune statelor membre care se confruntă cu o provocare semnificativă sau moderată în ceea ce privește datoria publică o traiectorie de ajustare multianuală de referință în materie de cheltuieli primare nete care să acopere cel puțin 4 ani. Traiectoria de ajustare de referință s-ar întemeia pe sustenabilitatea datoriei, ceea ce înseamnă că, în cazul statelor membre care se confruntă cu provocări bugetare semnificative și moderate, aceasta ar trebui să garanteze, chiar și în absența unor măsuri bugetare suplimentare, că datoria se va menține pe o traiectorie descendentă plauzibilă după perioada de ajustare bugetară și că deficitul va fi menținut sub pragul de 3 % din PIB (pentru mai multe detalii, a se vedea caseta 1). Pentru fiecare stat membru, traiectoria multianuală a cheltuielilor care ar înscrie datoria pe o traiectorie descendentă ar putea fi astfel transpusă în nivelul corespunzător al soldului structural primar care trebuie atins la sfârșitul perioadei de 4 ani. Analiza sustenabilității datoriei (), traiectoria de ajustare multianuală de referință și nivelul corespunzător al soldului primar structural la sfârșitul perioadei de ajustare de 4 ani ar fi făcute publice de către Comisie. Aceste elemente ar oferi o referință comună pentru evaluarea planurilor care urmează să fie propuse de statele membre.

În plus, rolul preventiv al PDM ar trebui consolidat într-un mediu macroeconomic caracterizat de noi riscuri. Atât examinarea inițială a dezechilibrelor din Raportul privind mecanismul de alertă (RMA), cât și evaluarea existenței unor dezechilibre în bilanțurile aprofundate ar căpăta un caracter mai orientat spre viitor, în vederea identificării și abordării timpurii a dezechilibrelor emergente. Acest fapt ar putea implica elaborarea mai multor bilanțuri aprofundate atunci când variabilele legate de flux prezintă tendințe negative, ceea ce indică riscuri ridicate de acumulare a dezechilibrelor. De asemenea, aceasta ar putea conduce la bilanțuri aprofundate care să concluzioneze mai frecvent că nu există dezechilibre.

În faza de proiectare, Comisia ar urma să evalueze dacă traiectoria multianuală de ajustare bugetară propusă de statele membre este în concordanță cu efortul necesar pentru a garanta că datoria este plasată sau menținută pe o traiectorie descendentă cel târziu până la sfârșitul perioadei de ajustare ori că se menține la niveluri prudente, iar deficitul rămâne sub 3 % din PIB pe termen mediu. Traiectoria de ajustare de referință ar servi drept bază comună pentru discutarea și evaluarea planurilor de către Comisie. Traiectoria de ajustare de referință ar trebui, de asemenea, să asigure menținerea deficitului sub valoarea de referință de 3 % din PIB pe termen mediu. În cazul statelor membre care se află deja în PDE la momentul transmiterii planului, Comisia ar urma să evalueze dacă planul este conform cu recomandările și deciziile relevante ale Consiliului.

Ca o ultimă etapă, statul membru ar urma să pună în aplicare planul, sub rezerva monitorizării anuale din partea Comisiei și a Consiliului în cadrul semestrului european. Planul național, astfel cum a fost aprobat de Consiliu, ar trebui să angajeze bugetele naționale anuale pentru o perioadă care să nu fie mai mică de patru ani. Traiectoria bugetară convenită ar putea fi revizuită înainte de această perioadă numai în cazul unor circumstanțe obiective care fac imposibilă punerea în aplicare a planului. Orice revizuire propusă de statul membru ar trebui să fie evaluată de Comisie și adoptată de Consiliu, așa cum se întâmplă în cazul planului în sine.

Principii pentru evaluarea conformității

Punerea în aplicare a planurilor bugetare și structurale pe termen mediu ar urma să fie monitorizată în raport cu respectarea traiectoriei convenite în materie de cheltuieli primare nete, avizată de Consiliu. În timp ce monitorizarea și punerea în aplicare ar continua să se bazeze pe ciclul de supraveghere anual și pe parcursul anului, cu un rol special pentru rapoartele anuale, supravegherea ar trebui să se concentreze pe asigurarea respectării planului pe termen mediu. Cheltuielile finanțate la nivel național ar trebui să se mențină în cadrul traiectoriei multianuale convenite în materie de cheltuieli primare nete. Având în vedere că utilizarea cheltuielilor primare nete ca indicator operațional unic pentru supraveghere ar permite funcționarea stabilizatorilor automați, nu ar fi justificată nicio abatere de la traiectorie din cauza condițiilor ciclice (deoarece ar genera riscul aplicării asimetrice în perioade nefavorabile, subminând astfel ajustarea și sustenabilitatea datoriei). De asemenea, în timp ce statele membre ar avea în continuare libertatea de a întreprinde reforme sau investiții suplimentare, noile inițiative de politică nu ar implica o redeschidere a traiectoriei multianuale convenite în materie de cheltuieli primare nete.

Sunt necesare clauze derogatorii solide pentru a aborda situațiile excepționale în care traiectoria de ajustare avizată nu ar putea fi respectată în mod realist. Respectarea strictă a traiectoriei multianuale convenite în materie de cheltuieli primare nete ar permite ca politica bugetară să fie anticiclică, creând rezerve bugetare în perioade favorabile și permițând răspunsul politic necesar în perioadele nefavorabile. () Cu toate acestea, în cazul șocurilor majore care afectează zona euro sau UE în ansamblu, ar fi menținută o clauză derogatorie generală necesară pentru a face față unei recesiuni economice grave, care să permită o abatere temporară de la traiectoria bugetară. În plus, o clauză privind circumstanțele excepționale ar permite abateri temporare de la traiectoria bugetară pe termen mediu în cazul unor circumstanțe excepționale care nu se află sub controlul guvernului și care au un impact major asupra finanțelor publice ale unui anumit stat membru. Aceasta s-ar aplica dacă dimensiunea globală a șocului ar depăși un interval „normal” (de exemplu, costurile dezastrelor naturale ar trebui anticipate în limitele unor intervale). Declanșarea și prelungirea clauzelor generale și specifice fiecărei țări ar necesita aprobarea Consiliului.

Pentru a spori gradul de asumare și transparența la nivel național, instituțiile fiscal-bugetare independente ar putea juca un rol în monitorizarea respectării planurilor bugetare și structurale naționale pe termen mediu în sprijinul guvernelor naționale. Instituțiile fiscal-bugetare independente ar putea furniza o evaluare ex ante a caracterului adecvat al planurilor și al previziunilor care stau la baza acestora, venind astfel în sprijinul guvernului național în faza de proiectare. Acest lucru ar spori gradul de asumare a planurilor la nivel național și ar consolida transparența înainte de avizarea planului la nivelul UE. În plus, instituțiile fiscal-bugetare independente ar putea consolida asigurarea respectării normelor la nivel național, fiind responsabile de furnizarea unei evaluări ex post a conformității rezultatelor execuției bugetare cu traiectoria multianuală convenită în materie de cheltuieli primare nete și, dacă este cazul, a unei evaluări a valabilității explicațiilor privind abaterile de la traiectorie. Comisia și Consiliul, responsabile cu supravegherea la nivelul UE, ar putea avea în vedere evaluarea instituțiilor fiscal-bugetare independente, dar și-ar menține obligatoriu competența de a propune și de a adopta decizia finală.

Asigurarea respectării traiectoriei bugetare pe termen mediu și deschiderea PDE

Un control ex post mai strict al respectării ar fi contrapartea necesară unui cadru de supraveghere bazat pe riscuri, care să ofere statelor membre mai multă libertate în stabilirea traiectoriilor de ajustare. Evaluarea conformității și a respectării normelor ar urma să fie efectuată în mod continuu, în special pe baza rapoartelor anuale privind progresele înregistrate și a notificărilor de date privind PDE. În ceea ce privește statele membre din zona euro, Comisia ar urma să evalueze, de asemenea, conformitatea proiectelor de planuri bugetare cu traiectoria multianuală convenită în toamnă în materie de cheltuieli primare nete. În cazul statelor membre care își respectă planurile pe termen mediu nu ar mai fi necesare recomandări bugetare anuale. În același timp, Comisia/Consiliul ar putea emite recomandări cu avertizare timpurie înainte de îndeplinirea condițiilor de deschidere a unei PDE, și anume în cazul în care constată riscuri semnificative de depășire a pragului de 3 % din PIB sau în cazul unor abateri de la traiectoria multianuală convenită în materie de cheltuieli primare nete care nu determină deschiderea unei PDE.

PDE bazată pe deficit ar fi menținută, în timp ce PDE bazată pe datorie ar fi consolidată și ar deveni un instrument-cheie pentru asigurarea respectării în continuare a traiectoriei multianuale convenite în materie de cheltuieli primare nete. Normele existente pentru deschiderea și închiderea unei PDE bazate pe deficit ar rămâne neschimbate. Procesul de lansare a unei PDE bazate pe datorie în temeiul normelor reformate ar fi activat atunci când un stat membru cu o datorie de peste 60 % din PIB se abate de la traiectoria multianuală convenită în materie de cheltuieli primare nete, stabilită în planul bugetar pe termen mediu avizat de Consiliu. Într-un astfel de caz, Comisia ar elabora un așa-numit „raport în temeiul articolului 126 alineatul (3)” care evaluează factorii relevanți, astfel cum se prevede în tratat. În cazul unui stat membru care se confruntă cu o provocare semnificativă în ceea ce privește datoria publică, o abatere de la traiectoria convenită ar conduce în mod implicit la deschiderea unei PDE. Traiectoria în cadrul PDE ar fi, în principiu, cea avizată inițial de Consiliu. În cazul în care această traiectorie inițială nu mai este fezabilă, din cauza unor circumstanțe obiective, Comisia ar putea propune Consiliului o traiectorie modificată în cadrul PDE. De asemenea, în cazul nepunerii în aplicare a reformelor și a investițiilor care stau la baza unei traiectorii de ajustare treptate, un nou instrument de asigurare a respectării normelor ar conduce la o revizuire a traiectoriei de ajustare într-un sens mai restrictiv. Comisia ar urma să utilizeze conturi noționale de control pentru fiecare stat membru pentru a urmări în timp abaterile cumulate de la traiectoria multianuală convenită în materie de cheltuieli primare nete. Acest fapt ar consolida memoria pe termen mediu a sistemului și ar evita ca abaterile nesemnificative să genereze, în cele din urmă, abateri semnificative.

Mecanismele de asigurare a respectării normelor ar urma să fie consolidate:

·Utilizarea eficace a sancțiunilor financiare ar implica o diminuare a constrângerilor prin reducerea cuantumului sancțiunilor.

·Sancțiunile legate de reputație ar fi sporite. De exemplu, în cazul PDE, miniștrilor statelor membre li s-ar putea solicita, de asemenea, să prezinte Parlamentului European măsurile necesare pentru a se conforma recomandărilor PDE.

·Condiționalitatea macroeconomică există în cazul fondurilor structurale și al Mecanismului de redresare și reziliență și ar fi aplicată în mod similar. Finanțarea UE ar putea fi suspendată și atunci când statele membre nu iau măsuri eficace pentru corectarea deficitului excesiv înregistrat.

Ar urma să se impună îndeplinirea unor condiții clare pentru abrogarea PDE. Pentru abrogare s-ar impune ca deficitul să rămână în mod credibil sub nivelul de 3 % din PIB (în conformitate cu dispozițiile actuale) și, în ceea ce privește PDE bazată pe datorie, ca statul membru să demonstreze o conformitate durabilă cu traiectoria multianuală convenită în materie de cheltuieli primare nete pe o perioadă de 3 ani, garantându-se că datoria este plasată în mod credibil pe o traiectorie descendentă la sfârșitul perioadei de ajustare.

Asigurarea respectării angajamentelor în materie de reforme și de investiții

Respectarea angajamentelor în materie de reforme și de investiții avizate care stau la baza unei traiectorii bugetare treptate ar fi monitorizată anual în contextul semestrului european. Pentru a asigura o monitorizare adecvată, planul național pe termen mediu ar trebui să includă suficiente detalii, precum și un calendar pentru punerea în aplicare a angajamentelor în materie de reforme și de investiții. Statele membre ar urma să prezinte progresele înregistrate în ceea ce privește punerea în aplicare a acestor angajamente în rapoartele lor anuale privind progresele înregistrate, transmise împreună cu un raport privind măsurile de politică întreprinse pentru a da curs recomandărilor specifice fiecărei țări.

Ar urma să fie creat un nou instrument pentru a asigura respectarea angajamentelor în materie de reforme și de investiții care stau la baza unei traiectorii de ajustare treptate. În cazul în care un stat membru nu își pune în aplicare angajamentele în materie de reforme și de investiții, instrumentul ar permite UE să solicite o traiectorie multianuală revizuită a cheltuielilor primare nete (într-un sens mai restrictiv, asigurând în același timp o calitate ridicată a finanțelor publice) și (în cazul statelor membre din zona euro) să impună și sancțiuni financiare.

4.3 Modalități pentru o mai bună identificare și evaluare a evoluției dezechilibrelor macroeconomice

Piatra de temelie a PDM reformate ar fi stabilirea în comun a unei strategii politice de abordare a dezechilibrelor, prin intermediul unui dialog și al unui angajament sporit.

·În mod similar cu traiectoria de ajustare bugetară, abordarea politică pentru prevenirea și corectarea dezechilibrelor macroeconomice s-ar întemeia pe îmbunătățirea asumării, în urma unui dialog cu Comisia pe baza bilanțului aprofundat al Comisiei și, după caz, a recomandărilor specifice fiecărei țări. Acest fapt ar determina angajamente în planul bugetar și structural pe termen mediu, a căror punere în aplicare va fi avută în vedere în analiza evoluției dezechilibrelor.

·La fel ca în cadrul supravegherii bugetare, în cazul PDM ar fi avut în vedere un proces consolidat de monitorizare și de asigurare a respectării normelor. Prin urmare, procedura de dezechilibru excesiv ar rămâne instrumentul de aplicare a măsurilor de politică în statele membre care se confruntă cu dezechilibre macroeconomice excesive, inclusiv dezechilibre care pun sau ar putea pune în pericol buna funcționare a uniunii economice și monetare, atunci când statele membre respective nu iau măsuri de politică adecvate.

·Pentru a asigura coerența generală cu angajamentele asumate în planul bugetar și structural pe termen mediu, în cazul în care ar fi lansată o procedură de dezechilibru excesiv, aceasta ar conduce la redeschiderea planului bugetar și structural pe baza unui plan revizuit prezentat de statul membru, care ar acționa ca plan de măsuri corective în cadrul procedurii de dezechilibru excesiv. Un astfel de plan unic ar permite un proces de monitorizare macrobugetară mai coerent și mai integrat.