Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Comitetului mixt instituit în temeiul Acordului dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor în ceea ce privește înlocuirea anexei II la acordul respectiv referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială /* COM/2011/0671 final - 2011/0291 (NLE) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII La 1 iunie 2002 a intrat în vigoare Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor. Anexa II la prezentul acord prevede coordonarea sistemelor de securitate socială. În temeiul articolului 18 din acord, Comitetul mixt UE-Elveția privind libera circulație a persoanelor poate adopta modificări la anexa II la acord. Articolul 2 din Decizia 2002/309/CE, Euratom a Consiliului și a Comisiei privind Acordul de cooperare științifică și tehnologică din 4 aprilie 2002 privind încheierea a șapte acorduri cu Confederația Elvețiană prevede că poziția pe care o adoptă Uniunea în ceea ce privește deciziile Comitetului mixt este stabilită de către Consiliu, la propunerea Comisiei. Pentru a asigura aplicarea coerentă și corectă a legislației UE și pentru a evita dificultățile administrative și, eventual, juridice, anexa II la acord ar trebui să facă trimitere la toată legislația relevantă a UE și la deciziile Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială. Prin urmare, anexa II la acord trebuie actualizată, în special pentru integrarea sistemului modernizat de coordonare a sistemelor de securitate socială, care a devenit aplicabil în UE începând de la 1 mai 2010, și anume Regulamentul nr. 883/2004, astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 988/2009, Regulamentul nr. 987/2009 de punere în aplicare a regulamentului menționat anterior, precum și deciziile și recomandările Comisiei administrative. Regulamentele nr. 883/2004, 988/2009 și 987/2009 prevăd că au relevanță pentru Elveția. În acest scop, Comisia a prezentat o propunere de decizie a Consiliului privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniune în cadrul Comitetului mixt instituit prin acordul din 28 iunie 2010. Propunerea Comisiei a fost modificată ulterior astfel încât să se refere la articolul 48 din TFUE (coordonarea sistemelor de securitate socială), coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE, ca temei juridic. Consiliul a adoptat decizia sa la 6 decembrie 2010, pe baza articolului 79 din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE. Comisia a publicat o declarație conform căreia articolul 48 din TFUE constituia temeiul juridic corect. Comisia a reamintit, în special, faptul că articolul 48 din TFUE permite extinderea acquis-ului UE în domeniul securității sociale la resortisanții țărilor terțe și că obiectivele și dispozițiile Acordului privind libera circulație a persoanelor vizează extinderea legislației UE, în special dispozițiile privind libera circulație a lucrătorilor, la resortisanții elvețieni din UE. Articolul 79 din TFUE intră sub incidența titlului V (spațiul de libertate, securitate și justiție) și implică aplicarea Protocoalelor nr. 21 și 22. În consecință, Decizia Consiliului nu a generat obligații pentru Regatul Unit, Irlanda sau Danemarca. Ulterior, Irlanda și Danemarca s-au aliniat la poziția Uniunii, dar nu și Regatul Unit. Reprezentantul UE în cadrul Comitetului mixt a propus Elveției adoptarea proiectului de decizie a Comitetului mixt pe baza poziției adoptate de Consiliu, în numele UE și al statelor membre ale acesteia, inclusiv Irlanda și Danemarca (care s-au aliniat la poziția Uniunii), dar cu excepția Regatului Unit. Acesta și-a prezentat poziția specifică. Mai concret, Regatul Unit a propus neaplicarea normelor privind coordonarea sistemelor de securitate socială în cazul persoanelor inactive din punct de vedere economic, care fac obiectul normelor de coordonare ale UE de la intrarea în vigoare a Regulamentului nr. 883/2004, în relațiile dintre Elveția și Regatul Unit. Prin scrisoarea din 2 septembrie 2011, Elveția l-a informat pe reprezentantul UE în cadrul Comitetului mixt că nu putea accepta ca atare propunerea de decizie a Comitetului mixt și propunerea Regatului Unit. În primul rând, Elveția regretă faptul că UE nu a adoptat textul care fusese deja aprobat de guvernul elvețian în martie 2011. Textul respectiv corespunde propunerii inițiale a Comisiei. În al doilea rând, Elveția arată că ar putea să accepte o astfel de rezervă privind Regatul Unit doar dacă ar fi introduse derogări suplimentare referitoare la persoanele inactive care să fie aplicabile în relațiile cu toate statele membre ale UE. Refuzul Elveției implică faptul că este necesară o nouă decizie a Consiliului privind poziția care urmează să fie adoptată de UE în cadrul Comitetului mixt referitor la revizuirea anexei II. Prezenta propunere privind o nouă decizie a Consiliului se bazează pe articolul 48 din TFUE, coroborat cu articolul 218 alineatul (9) din TFUE, deoarece Comisia are în continuare convingerea că acesta este temeiul juridic corect. Mai mult, prezenta propunere ia în considerare textul proiectului de decizie a Comitetului mixt care a primit aprobarea guvernului elvețian în martie 2011 și care poate, de asemenea, să asigure în mod optim realizarea obiectivului în materie de aplicare omogenă și coerentă a legislației UE privind coordonarea sistemelor de securitate socială în relațiile dintre UE și Elveția. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI Versiunea actualizată a anexei II la propunerea anexată este rezultatul discuțiilor tehnice la care au participat experți din domeniul securității sociale, în special din cadrul administrației competente în materie din Elveția și din Uniunea Europeană. Rezultatul a fost prezentat spre informare la cea de a 318-a reuniune a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 16 decembrie 2009, în cadrul căreia delegațiile au salutat această propunere. Actualizarea anexei II la acord va simplifica și va moderniza coordonarea sistemelor de securitate socială între Elveția și statele membre ale UE prin introducerea, în special, a noului Regulament nr. 883/2004, astfel cum a fost modificat de Regulamentul nr. 988/2009, și Regulamentul nr. 987/2009. Acest lucru va avea un impact pozitiv în raport cu legislația existentă și va îmbunătăți procedurile administrative pentru toți utilizatorii regulamentelor, inclusiv autoritățile naționale de securitate socială, angajatorii (în special întreprinderile mici și mijlocii) și persoanele fizice. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII SECȚIUNEA A: ACTE LA CARE SE FACE TRIMITERE În ceea ce privește Regulamentul nr. 883/2004, motivele pentru care au fost efectuate mențiunile la anexele privind Elveția sunt următoarele: – În ceea ce privește anexa I (I) la Regulamentul nr. 883/2004 („Avansuri din pensii alimentare”), Elveția profită de această ocazie pentru a excepta avansurile din pensiile alimentare de la aplicarea Regulamentului 883/04, prin introducerea unei mențiuni speciale. – În ceea ce privește anexa I (II) la Regulamentul nr. 883/2004 („Indemnizații speciale de naștere și adopție”), nu există modificări de fond și această mențiune corespunde mențiunii actuale din anexa II secțiunea II din Regulamentul 1408/71. – În ceea ce privește anexa II la Regulamentul nr. 883/2004 („Dispoziții ale convențiilor care rămân în vigoare…”): Mențiunile care corespund anexei III partea A și partea B din Regulamentul 1408/71 și care privesc prestațiile în numerar pentru persoane care au reședința într-o țară terță nu mai sunt prevăzute în această anexă. Resortisanții UE care au reședința într-o țară terță se pot baza pe articolul 4 din Regulamentul 883/2004, întrucât clauza privind egalitatea de tratament nu mai face trimitere la „reședința în UE” [care corespunde articolului 3 alineatul (1), modificat de Regulamentul 647/2005]. Elveția va trebui să exporte drepturile de pensie pe baza articolului 4 din Regulamentul nr. 883/2004 (egalitatea de tratament), întrucât legislația sa internă garantează resortisanților elvețieni din întreaga lume plata drepturilor de pensie dobândite în Elveția. Se vor îmbunătăți drepturile resortisanților UE care, în prezent, nu fac obiectul unui acord bilateral, cum ar fi resortisanții Estoniei, Letoniei, Lituaniei, Ungariei, Maltei, Poloniei, României și Slovaciei, întrucât Elveția va trebui să exporte drepturile de pensie către resortisanții tuturor statelor membre ale UE în țări terțe, așa cum procedează Elveția în cazul propriilor cetățeni. În ceea ce privește mențiunea referitoare la Germania-Elveția, există două convenții prevăzute deja în actuala anexă III la Regulamentul nr. 1408/71: Convenția de la litera (a) oferă persoanelor inactive cu reședința în Büsingen, care nu sunt asigurate în Germania, opțiunea de a se afilia sistemului de asigurări de sănătate din Elveția [punctul (i)] și facilitează accesul muncitorilor care se întorc în Germania la sistemul de asigurări de sănătate din Germania [punctul (ii)]. Convenția prevăzută la litera (b) se referă la asigurarea de șomaj și permite lucrătorilor frontalieri din Büsingen să primească, în anumite condiții, prestații de șomaj, ca și cum ar avea reședința în Elveția. Articolul 8 alineatul (5) din această convenție prevede că Germania (districtul Büsingen) participă, cu o sumă echivalentă contribuției cantonale în temeiul legii elvețiene, la acoperirea costului locurilor de muncă efective pentru promovarea măsurilor de ocupare a forței de muncă în cazul lucrătorilor care fac obiectul acestei dispoziții. În ceea ce privește mențiunea referitoare la Spania-Elveția, aceasta corespunde actualei mențiuni din anexa III la Regulamentul nr. 1408/71. Mențiunea se referă la convenția spaniolă („Convenio especial”), conform căreia lucrătorii care se întorc în Spania se pot afilia la sistemul de asigurări de sănătate din Spania și, prin urmare, nu mai sunt obligați să fie asigurați ca pensionari în cadrul sistemului elvețian de asigurări de sănătate. În ceea ce privește mențiunea Italia-Elveția, aceasta se referă la agregarea perioadelor realizate în țări terțe și permite să se țină seama de perioadele de asigurare a cetățenilor elevețieni sau italieni în țări terțe în vederea îndeplinirii condițiilor care conferă dreptul la pensie în Italia (dispoziție unilaterală). Această mențiune este necesară întrucât Elveția nu este în situația de a pune în aplicare recomandarea P1 privind hotărârea în cauza Gottardo, întrucât se întemeiază direct pe TFUE (anterior, Tratatul CE). – În ceea ce privește anexa III la Regulamentul nr. 883/2004 („Restricții privind dreptul membrilor de familie ai unui lucrător frontalier la prestații în natură”), nu există nicio mențiune referitoare la Elveția. – În ceea ce privește anexa IV la Regulamentul nr. 883/2004, („Drepturi suplimentare pentru titularii de pensii care se întorc în statul membru competent”), Elveția a fost adăugată pe listă. – În ceea ce privește anexele V, VI și VII din Regulamentul nr. 883/2004, nu există nicio mențiune referitoare la Elveția. – În ceea ce privește anexa VIII partea 1 din Regulamentul nr. 883/2004 [„Cazuri în care se renunță la calculul pro rata în temeiul articolului 52 alineatul (4)”], Elveția este inclusă pe listă în legătură cu sistemul său, menționat deja în anexa IV C la Regulamentul 1408/71, și anume calcularea pensiilor în temeiul legii elvețiene, conform articolului 52 alineatul (1) litera (a), are drept rezultat o prestație egală sau mai mare decât prestația pro rata calculată în conformitate cu articolul 52 alineatul (1) litera (b). – În ceea ce privește anexa VIII partea 2 din Regulamentul nr. 883/2004 [„Cazuri în care se aplică articolul 52 alineatul (5)], sunt incluse pensiile pentru limită de vârstă, pensiile de urmaș și pensiile de invaliditate din Elveția, astfel cum sunt prevăzute de sistemul de prestații ocupaționale statutare. În prezent, sistemul este adăugat pe lista din anexa IV C la Regulamentul 1408/71. Acest sistem este menționat în partea 2 din anexa VIII la Regulamentul 883/2004, întrucât pensiile din cadrul său sunt calculate din economiile individuale acumulate și capitalizate, și anume perioadele nu sunt relevante pentru calcul. – În ceea ce privește anexa IX partea II din Regulamentul nr. 883/2004 [„Prestații prevăzute la articolul 54 alineatul (2) litera (b) din regulament, a căror valoare este stabilită în funcție de o perioadă creditată, considerată realizată între data materializării riscului și o dată ulterioară”], există o mențiune privind pensiile de urmaș și de invaliditate din Elveția, în cadrul sistemului de prestații ocupaționale statutare. Această mențiune corespunde celei care există în prezent în partea 2 din anexa IV.D la Regulamentul nr. 1408/71. – În ceea ce privește anexa X la Regulamentul nr. 883/2004 („Prestații speciale în numerar de tip necontributiv”), mențiunile nr. 1, 2 și 3 corespund mențiunilor actuale din anexa IIa. Cu toate acestea, având în vedere că aceste mențiuni au fost introduse înainte ca Regulamentul nr. 647/2005 să introducă unele criterii mai stricte, prevăzute în anexa IIa la Regulamentul nr. 1408/71 (care corespund criteriilor din anexa X la Regulamentul nr. 883/2004), menținerea intrărilor în anexa X presupune ca acestea să fie conforme cu cerințele prevăzute în anexa X. În această privință, mențiunile respective pot fi motivate astfel: În ceea ce privește mențiunea nr. 1 privind prestațiile suplimentare (Legea federală privind prestațiile suplimentare din 19 martie 1965) și prestațiile similare prevăzute de legislația cantonală: Având în vedere Regulamentul nr. 883/2004, delegația Elveției a solicitat ca pe lista prestațiilor speciale în numerar de tip necontributiv să fie menținute prestațiile suplimentare, astfel cum au fost prevăzute în actuala anexă IIa la Regulamentul 1408/71, din următoarele motive: 1. Descrierea prestației În ceea ce privește prestațiile federale, acestea sunt acordate atunci când pensiile pentru limită de vârstă, pensiile de invaliditate sau pensiile de urmaș nu acoperă nevoile de bază. Condițiile necesare pentru acordarea acestor prestații sunt prevăzute în continuare. Solicitantul trebuie: – să aibă un venit mai mic decât venitul minim stabilit pentru acoperirea nevoilor de bază (locuință, asigurare de sănătate, hrană); – să aibă dreptul la pensie pentru limită de vârstă, pensie de invaliditate sau pensie de urmaș; – să aibă domiciliul și reședința în Elveția. Valoarea prestațiilor este egală cu diferența dintre venitul minim stabilit și venitul real al persoanei (pensii, venitul partenerului, active). Prestațiile sunt finanțate exclusiv de taxele generale stabilite de Confederația Elvețiană și de cantoane. Plafoanele actuale stabilite pentru venitul minim: – persoană singură: 18 720 CHF/an; – cuplu: 28 080 CHF/an În ceea ce privește prestațiile cantonale, alte prestații suplimentare similare pot fi acordate de cantoane în cazul pensiilor pentru limită de vârstă, al pensiilor de invaliditate sau al pensiilor de urmaș, care completează prestațiile suplimentare federale. În prezent, opt cantoane au un astfel de sistem paralel de prestații suplimentare pensiei pentru limită de vârstă, pensiei de invaliditate sau pensiei de urmaș. De regulă, pentru a avea dreptul la prestații cantonale, persoana respectivă trebuie să beneficieze de prestații suplimentare federale. 2. Calificarea drept prestație specială de tip necontributiv Prestațiile suplimentare federale și cantonale îndeplinesc toate criteriile necesare pentru a fi considerate prestații speciale de tip necontributiv în temeiul articolului 70 alineatul (2) din Regulamentul nr. 883/2004, luând în considerare toată jurisprudența relevantă a Curții Europene de Justiție referitoare la prestațiile speciale de tip necontributiv: (a) sunt prestații speciale (de tip mixt): pe de o parte, au caracteristicile securității sociale, întrucât persoanele în cauză beneficiază de dreptul legal incontestabil de a le primi. Aceste prestații au rolul de a suplimenta pensiile pentru a se garanta un venit minim de subzistență și, prin urmare, sunt corelate cu pensiile de bază și cu riscul de bătrânețe sau de invaliditate. Pe de altă parte, aceste prestații au caracteristicile asistenței sociale, întrucât sunt acordate numai pensionarilor ale căror venituri totale nu ating venitul minim stabilit de legislație. Aceste prestații sunt strâns legate de situația socioeconomică din Elveția, întrucât corespund nevoilor de bază minime din Elveția. Aceste prestații nu depind de perioadele de încadrare în muncă sau de contribuții; (b) sunt de tip necontributiv: ele sunt finanțate exclusiv din taxe și nu depind de nicio contribuție. În ceea ce privește mențiunea nr. 2 privind pensiile pentru situații dificile în cadrul asigurării de invaliditate [articolul 28 paragraful (1a) din Legea federală privind asigurarea de invaliditate din 19 iunie 1959, astfel cum a fost modificată la 7 octombrie 1994), delegația elvețiană a solicitat ca această mențiune să rămână așa cum a fost formulată în actuala anexă IIa la Regulamentul 1408/07, din următoarele motive: 1. Descrierea prestației Pensia pentru situații dificile a fost anulată la 1 ianuarie 2004, fiind înlocuită cu prestațiile suplimentare, însă în unele cazuri aceasta este acordată în continuare în baza normelor tranzitorii (în prezent, există aproximativ 500 de beneficiari) și, prin urmare, trebuie prevăzută în anexa X la Regulamentul 883/2004. Pensia pentru situații dificile este o sumă suplimentară acordată persoanelor care au dreptul la o pătrime din pensia de invaliditate (grad de invaliditate cuprins între 40 % și 49 %), care se confruntă cu o situație personală dificilă și nu beneficiază de un venit minim de subzistență decentă („situații dificile”). Suplimentul acordat pentru situații dificile corespunde unei pătrimi dintr-o pensie. În consecință, beneficiarul va primi echivalentul unei jumătăți de pensie. Pensia pentru situații dificile se plătește numai în Elveția. Condițiile necesare pentru acordarea acestor prestații sunt prevăzute în continuare. Solicitanții trebuie: – să aibă dreptul la pensie de invaliditate; – să nu dispună de suficiente mijloace; – să aibă domiciliul și reședința în Elveția. 2. Calificarea drept prestație specială de tip necontributiv Pensia de invaliditate pentru situații dificile întrunește toate criteriile necesare pentru a fi considerată prestație specială de tip necontributiv în temeiul articolului 70 alineatul (2) din Regulamentul nr. 883/2004, luând în considerare toată jurisprudența relevantă a Curții Europene de Justiție referitoare la prestațiile speciale de tip necontributiv. Se face trimitere la hotărârea CEJ din 29 aprilie 2004 în cauza C-160/02, Skalka: (a) este o prestație specială (de tip mixt): pe de o parte, are caracteristicile securității sociale, întrucât persoanele în cauză beneficiază de dreptul legal incontestabil de a o primi. Această prestație are rolul de a suplimenta pensiile obișnuite pentru a se garanta un venit minim de subzistență, fiind legată de pensiile de bază pentru invaliditate și de riscul de invaliditate. Pe de altă parte, aceasta are caracteristicile asistenței sociale, întrucât este acordată numai pensionarilor aflați într-o situație economică dificilă. Prestația este strâns legată de situația socioeconomică din Elveția, întrucât cuantumul acesteia este calculat în funcție de pensia obișnuită. Această prestație nu depinde de perioadele de încadrare în muncă sau de contribuții; (b) prestația este de tip necontributiv, întrucât este finanțată din taxe și nu depinde de contribuții. În ceea ce privește mențiunea nr. 3 privind prestațiile mixte de tip necontributiv în caz de șomaj, astfel cum se prevede în legislația cantonală, din următoarele motive: 1. Descrierea prestației Opt cantoane au introdus astfel de prestații: Basel-Stadt, Geneva, Jura, Neuchâtel, Schaffhausen, Tessin, Uri, Zug. Aceste prestații sunt acordate persoanelor care sunt în căutarea unui loc de muncă și care nu mai beneficiază de prestații federale de șomaj, în vederea reintegrării lor pe piața forței de muncă și pentru evitarea asistenței sociale și a excluderii sociale. Pentru a beneficia de acest drept, solicitanții trebuie: – să aibă un venit mai mic decât venitul minim stabilit de canton; – să nu beneficieze de alte drepturi la prestații federale de șomaj; – să fie în căutarea unui loc de muncă și să fie disponibili pentru angajare în muncă; – să aibă domiciliul și reședința în canton. Categoriile de prestații sunt următoarele: alocații zilnice și/sau indemnizații în cadrul diferitelor măsuri de reintegrare (cursuri de formare etc.). Aceste prestații sunt finanțate exclusiv din taxe. 2. Calificarea drept prestație specială de tip necontributiv Aceste ajutoare acordate de cantoane pentru persoanele care sunt în căutarea unui loc de muncă îndeplinesc toate criteriile necesare pentru a fi considerate prestații speciale de tip necontributiv în temeiul articolului 70 alineatul (2) din Regulamentul nr. 883/2004, luând în considerare toată jurisprudența relevantă a Curții Europene de Justiție referitoare la prestațiile speciale de tip necontributiv: (a) sunt prestații speciale (de tip mixt): pe de o parte, au caracteristicile securității sociale, întrucât persoanele în cauză beneficiază de dreptul legal incontestabil de a le primi. Rolul lor este de a suplimenta prestațiile federale de șomaj pentru a se garanta un venit minim, fiind legate în mod clar de riscul de șomaj. Pe de altă parte, aceste prestații au caracteristicile asistenței sociale, întrucât sunt acordate numai persoanelor care sunt în căutarea unui loc de muncă și ale căror venituri totale nu ating venitul minim stabilit de legislație. Acestea sunt strâns legate de situația socioeconomică din Elveția, întrucât se referă la venitul minim din cantonul de reședință și au legătură cu piața muncii din teritoriu. Aceste prestații nu depind de perioadele de contribuții; (b) sunt de tip necontributiv: ele sunt finanțate exclusiv din taxe și nu depind de nicio contribuție. În ceea ce privește mențiunea nr. 4 privind pensiile extraordinare de invaliditate de tip necontributiv pentru tinerii cu handicap (articolul 39 din Legea federală privind asigurarea de invaliditate din 19 iunie 1959), Elveția a motivat mențiunea respectivă astfel: Având în vedere Regulamentul nr. 883/2004, care se va aplica, de asemenea, persoanelor inactive, delegația Elveției a solicitat includerea pensiilor extraordinare pentru persoanele inactive cu handicap pe lista prestațiilor speciale în numerar de tip necontributiv, din următoarele motive: 1. Descrierea prestației Pentru a avea dreptul la o pensie obișnuită de invaliditate în Elveția, este necesar ca la data la care a survenit incapacitatea de muncă (invaliditatea), persoanele asigurate să fi plătit contribuțiile la sistemul de pensii cel puțin trei ani. Persoanele cu handicap din naștere ori cu handicap dobândit în copilărie nu pot îndeplini această condiție întrucât nu au capacitatea de a munci înainte de a împlini vârsta de la care încep să fie percepute contribuțiile. Aceste persoane au dreptul la o prestație specială corespunzătoare valorii pensiei minime obișnuite de invaliditate. Prestația este acordată persoanelor care au depășit vârsta de 18 ani, cu condiția să locuiască în Elveția. Această prestație este denumită „pensie extraordinară de invaliditate”, întrucât nu este calculată pe baza contribuțiilor. 2. Calificarea drept prestație specială de tip necontributiv Pensiile extraordinare de invaliditate îndeplinesc toate criteriile necesare pentru a fi considerate prestații speciale de tip necontributiv în temeiul articolului 4 alineatul (2a) din Regulamentul nr. 1408/71, luând în considerare toată jurisprudența relevantă a Curții Europene de Justiție referitoare la prestațiile speciale în numerar de tip necontributiv: (a) este o prestație hibridă (de tip mixt): pe de o parte, are caracteristicile securității sociale, întrucât persoanele în cauză beneficiază de dreptul legal incontestabil de a o primi, prestația acoperind riscul de invaliditate. Pe de altă parte, aceasta este legată de asistența socială, în sensul că nu depinde de perioadele de încadrare în muncă sau de contribuții și are rolul de a compensa o necesitate prin garantarea unui venit minim de subzistență unui grup defavorizat din punct de vedere social (tineri cu handicap); (b) este o prestație specială: reprezintă o alocație de înlocuire pentru persoanele care nu îndeplinesc condițiile de asigurare pentru a obține o pensie obișnuită de invaliditate. Este strâns legată de situația socioeconomică din Elveția, întrucât corespunde pensiei minime în Elveția; (c) este de tip necontributiv: nu este finanțată din contribuții. Guvernul federal suportă totalitatea costurilor aferente acestei prestații. În cauza C-154/05 Kersbergen-Lap și Dams-Schipper, Curtea Europeană de Justiție (CEJ) a considerat prestația Wajong din țările de Jos ca fiind o prestație specială de tip necontributiv. CEJ a confirmat această hotărâre în cauza C-287/05 Hendrix. Ca și în cazul pensiei extraordinare de invaliditate elvețiene, prestația Wajong din Țările de Jos prevede plata unei prestații tinerilor care se află în incapacitate de muncă pe termen lung, însă nu îndeplinesc condițiile pentru a avea dreptul la o pensie obișnuită de invaliditate. Pentru a nu se crea o situație mai puțin favorabilă în raport cu cea actuală, mențiunea propusă de Elveția se limitează la persoanele care, înainte de a interveni incapacitatea de muncă, nu au intrat sub incidența legislației elvețiene pe baza unei activități desfășurate în calitate de salariat (de exemplu, ca ucenic) sau de lucrător independent. – În ceea ce privește anexa XI la Regulamentul nr. 883/2004 („Dispoziții speciale pentru aplicarea legislației statelor membre”): – Cu privire la mențiunile nr. 1 și nr. 2, Elveția a justificat propunerile prezentate astfel: Elveția propune să se păstreze cele două mențiuni din anexa VI la Regulamentul 1408/71 privind admiterea la asigurarea voluntară de pensie din Elveția (punctul 1) și asigurarea facultativă continuă (punctul 2) în cazul persoanelor care locuiesc în afara domeniului de aplicare teritorială a Acordului Elveția-UE privind libera circulație a persoanelor. Aceste mențiuni se introduc în anexa XI la Regulamentul 883/2004. Motivele pentru introducerea acestor mențiuni sunt următoarele: În ceea ce privește mențiunea nr. 1 (asigurare voluntară): Resortisanții Elveției și ai statelor membre ale UE pot opta pentru afilierea la un sistem elvețian de asigurări de pensie pentru limită de vârstă, pensie de urmaș și pensie de invaliditate. Având în vedere că asigurarea voluntară este finanțată parțial de la bugetul de stat al Elveției, la acest sistem de asigurări se pot afilia numai persoanele care au o legătură strânsă cu Elveția. Prin urmare, este necesar ca aceste persoane să fi fost asigurate timp de cinci ani în sistemul elvețian de asigurări de pensie pentru limită de vârstă, pensie de urmaș și pensie de invaliditate. Această condiție se aplică, de asemenea, resortisanților Elveției și ai UE care au reședința în afara domeniului teritorial de aplicare a Acordului privind libera circulație a persoanelor. În ceea ce privește mențiunea nr. 2 (Asigurare continuă în cazul unei activități prestate în străinătate pentru un angajator elvețian) Persoanele care lucrează în străinătate pentru un angajator elvețian pot plăti în continuare contribuțiile la sistemul de asigurări de pensie pentru limită de vârstă, pensie de urmaș și pensie de invaliditate. Cu toate acestea, angajatorul, care va plăti jumătate din contribuții, trebuie să fie de acord cu această soluție. Având în vedere că asigurarea continuă este finanțată parțial de la bugetul de stat al Elveției, la acest sistem de asigurări se pot afilia numai persoanele care au o legătură strânsă cu Elveția. Prin urmare, este necesar ca aceste persoane să fi fost asigurate timp de cinci ani în sistemul elvețian de asigurări de pensie pentru limită de vârstă, pensie de urmaș și pensie de invaliditate. Această condiție se aplică, de asemenea, resortisanților Elveției și ai UE care au reședința în afara domeniului teritorial de aplicare a Acordului privind libera circulație a persoanelor. În ceea ce privește mențiunea nr. 3, aceasta corespunde actualei mențiuni nr. 3 din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71. Acestă opțiune conferă mai multe drepturi lucrătorilor migranți și membrilor de familie ai acestora. Acest drept a fost cerut de lucrătorii migranți, deoarece aceștia pot evita să plătească pentru contribuțiile la sistemul de asigurări de sănătate din Elveția sume mai mari decât în statul membru de proveniență. În ceea ce privește mențiunea nr. 4, Elveția propune să se păstreze această mențiune, care corespunde punctului 3a din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71 privind alte accidente decât cele de muncă. Această mențiune se introduce în anexa XI la Regulamentul nr. 883/2004. Persoanele care lucrează în Elveția și locuiesc în Austria, Germania, Franța sau Italia pot opta să aibă o asigurare de sănătate în statul de reședință, mai degrabă decât în Elveția [clauză de renunțare; punctul (3) litera (b) din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71 - Elevia]. În astfel de cazuri poate apărea, între instituția elvețiană de asigurări în caz de accident și instituția de asigurări de sănătate din statul de reședință, responsabilitatea simultană în cazul altor accidente decât cele de muncă. În fapt, alte accidentele decât cele de muncă sunt considerate drept accidente de muncă și boli profesionale în legislația elvețiană, fiind considerate prestații în natură în caz de boală în temeiul legislației statelor membre ale UE în cauză. Este necesară o dispoziție clară privind distribuția costurilor. În ceea ce privește mențiunea nr. 5, aceasta corespunde mențiunii nr. 3b din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71. Mențiunea se referă la situația în care o persoană care lucrează în Elveția și are reședința în alt stat membru a ales să fie asigurată în țara de reședință. În această situație, mențiunea respectivă asigură aplicarea articolului 19 din Regulamentul nr. 883/2004, astfel încât persoana în cauză să beneficieze de îngrijirea medicală necesară pe durata șederii în Elveția (care nu are competență financiară). Formularea a fost îmbunătățită pentru a se garanta includerea membrilor de familie. Mențiunile nr. 4 și nr. 6 din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71 nu mai sunt necesare, întrucât aceste situații sunt reglementate de articolul 18 și articolul 27 alineatul (2) din Regulamentul nr. 883/2004. În ceea ce privește mențiunea nr. 6, aceasta corespunde actualei mențiuni nr. 5 din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71. Aceasta prevede, în conformitate cu articolul 62 alineatul (1) din noul Regulament nr. 987/2009 de punere în aplicare, faptul că instituția competentă va rambursa instituției care a acordat prestațiile în Elveția suma efectivă înregistrată în contabilitatea instituției respective. Acest lucru se aplică, de asemenea, prestațiilor acordate în Elveția persoanelor care au ales să fie asigurate în țara de reședință, în conformitate cu mențiunea nr. 3 litera (a) din anexa XI. În ceea ce privește mențiunea nr. 7, aceasta corespunde actualei mențiuni nr. 7 din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71 și Elveția propune să se păstreze punctul 7 din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71 cu privire la prestațiile în numerar în caz de boală. În Elveția, asigurarea pentru prestații în numerar în caz de boală este opțională. Orice persoană care este asigurată în Elveția pentru a beneficia de prestații în numerar în caz de boală are dreptul să se afilieze la acest sistem suplimentar de asigurări. Persoanele asigurate au dreptul de a renunța oricând la societatea de asigurări, în favoarea alteia. În acest caz, noua societate de asigurări are dreptul de a exclude plata pentru riscuri și boli care existatau deja înainte de afilierea persoanei. Cu toate acestea, în cazul în care persoana respectivă a fost obligată să își aleagă alt asigurător deoarece a acceptat un nou loc de muncă sau s-a mutat într-un loc în care asigurătorul anterior nu își desfășoară activitatea, persoana respectivă trebuie să fie acceptată de către noul asigurător fără alte restricții. În astfel de cazuri, asigurătorul anterior trebuie să emită un certificat din care să rezulte că alegerea unei alte instituții a fost independenta de voința persoanei în cauză. Noul asigurător are obligații în temeiul acestui document, care este valabil trei luni. Atât timp cât asiguratorul anterior nu a eliberat certificatul persoanei asigurate, acesta răspunde în continuare de orice prestații în numerar neacoperite de noul asigurător. În cazul în care o persoană a fost asigurată anterior de o instituție dintr-un stat membru al UE, persoana respectivă nu poate să obțină un certificat care să ateste îndeplinirea condițiilor de admitere fără rezerve. Pentru protejarea acestor persoane, se iau în considerare perioadele anterioare de asigurări de sănătate din alt stat membru și nu se aplică excluderea acoperirii cazurilor anterioare de boală sau de riscuri. Ca și în cazul Elveției, alegerea unei alte societăți de asigurare trebuie efectuată în termen de trei luni. Punctul 8 din anexa VI la Regulamentul 1408/71 nu este preluat în anexa XI la Regulamentul nr. 883/2004. În Elveția, acoperirea asigurării de invaliditate depinde fie de stabilirea reședinței în Elveția, fie de exercitarea unei activități remunerate în Elveția. Persoanele care locuiesc în afara Elveției (de exemplu, lucrătorii frontalieri) care renunță la activitatea remunerată din cauza unei boli sau a unui accident, nu mai sunt asigurate și nu pot plăti contribuții. Dacă aceste persoane au lucrat în Elveția mai puțin de un an, nu au dreptul la pensie de invaliditate, întrucât nu îndeplinesc perioada minimă de contribuție. Până la sfârșitul anului 2007, perioada minimă de contribuție a fost de numai un an. Pentru a permite foștilor lucrători frontalieri să realizeze perioada minimă de contribuție, punctul 8 din anexa VI îi obligă să plătească aceste contribuții către sistemul elvețian de asigurări de pensie, timp de un an de la începutul incapacității de muncă, atâta timp cât nu intră sub incidența legislației altui stat membru, ca urmare a angajării într-o nouă activitate. La 1 ianuarie 2008, perioada minimă de contribuție pentru pensiile de invaliditate elvețiene a fost majorată la trei ani. În prezent, această mențiune este inutilă: nu se mai justifică asigurarea în continuare a persoanei și forțarea acesteia de a plăti contribuții, întrucât, în multe cazuri, anul suplimentar respectiv nu ar avea niciun impact asupra dreptului și este incompatibil cu normele de competență prevăzute în anexa II la Regulamentul nr. 883/2004. În ceea ce privește mențiunea nr. 8, aceasta corespunde mențiunii nr. 9 din anexa VI la Regulamentul nr. 1408/71 și are următoarea justificare: în conformitate cu legislația Elveției privind asigurarea de invaliditate, măsurile de reabilitare sunt acordate numai atâta timp cât persoana respectivă este asigurată. În Elveția, acoperirea asigurării depinde fie de stabilirea reședinței în Elveția, fie de exercitarea unei activități remunerate în Elveția. Persoanele care locuiesc în afara Elveției (de exemplu, lucrătorii frontalieri) și renunță la activitatea remunerată din cauza unei boli sau a unui accident, nu mai sunt asigurate. Mențiunea din anexa XI garantează că aceste persoane pot beneficia în continuare de măsurile de reabilitare, cu toate că Elveția a încetat să fie stat competent. Mențiunea se referă, în principal, la măsurile de formare profesională, care au drept obiectiv reintegrarea în muncă a persoanei. În plus, menținerea asigurării pe durata aplicării măsurilor poate permite, de asemenea, persoanei respective să realizeze perioada minimă de asigurare pentru pensia de invaliditate, dacă este necesar. Mențiunea existentă a fost modificată, întrucât au fost definite mai clar situațiile care intră sub incidența acestei dispoziții. Aceasta va acoperi numai perioada imediat următoare încetării activității remunerate în Elveția, în consecință fiind introdusă formularea „până la plata pensiei de invaliditate”, astfel încât persoanele pensionate nu au dreptul la aceste prestații. În ceea ce privește aplicarea Regulamentului nr. 987/2009, mențiunile la anexele privind Elveția au următoarea justificare: – în ceea ce privește anexa 1 la Regulamentul nr. 987/2009 („Dispoziții de punere în aplicare a acordurilor bilaterale…”), sunt enumerate acordurile bilaterale cu Franța și Italia de stabilire a procedurilor speciale privind rambursarea prestațiilor de asistență medicală; – în ceea ce privește anexele 3 și 5 din Regulamentul nr. 987/2009, nu există mențiuni referitoare la Elveția. SECȚIUNEA B: ACTE PE CARE PĂRȚILE CONTRACTANTE LE IAU ÎN CONSIDERARE ÎN MOD CORESPUNZĂTOR Această secțiune conține noul set de decizii adoptate de Comisia administrativă pentru coordonarea sistemelor de securitate socială. SECȚIUNEA C: ACTE DE CARE PĂRȚILE CONTRACTANTE IAU NOTĂ Această secțiune conține noul set de recomandări adoptate de Comisia administrativă pentru coordonarea sistemelor de securitate socială. PROTOCOL În ceea ce privește Protocolul la anexa II, acesta abordează 3 chestiuni: În primul rând, în ceea ce privește la asigurarea de șomaj pentru lucrătorii care dețin un permis elvețian de ședere cu o valabilitate mai mică de un an, dispozițiile de la acest punct au fost actualizate pentru resortisanții UE-8 și UE-2, în cazul cărora se aplică în continuare sistemul actual de rambursare. Acest sistem de rambursare se aplică resortisanților UE-8 până la 30 aprilie 2011, conform punctului 4 din protocolul la anexa II la Acordul UE-Elveția, precum și resortisanților UE-2 până la 31 mai 2016, conform punctului 5 din anexa II la protocolul la Acordul UE-Elveția privind participarea Bulgariei și a României. În al doilea rând, în ceea ce privește alocațiile acordate de Elveția persoanelor neajutorate (Actul federal din 19 iunie 1959 privind asigurarea de invaliditate și Actul federal din 20 decembrie 1946 privind pensiile pentru limită de vârstă și pensiile de urmaș, astfel cum a fost modificată la 8 octombrie 1999), aceste prestații nu pot fi enumerate la anexa X la Regulamentul nr. 883/2004, întrucât nu îndeplinesc condițiile mai restrictive prevăzute în Regulamentul nr. 647/2005. Cu toate acestea, având în vedere că s-a convenit cu câțiva ani înainte de intrarea în vigoare a Regulamentului nr. 647/2005 să se prevadă această prestație în anexa IIa la Regulamentul nr. 1408/71, având în vedere că Elveția solicită status quo cu privire la această prestație, cu trimitere la natura statică a acordului, și având în vedere că Elveția acceptă, în general, condițiile mai stricte privind anexa X la Regulamentul nr. 883/2004, neexportarea acestei prestații este tratată ca un punct separat în protocolul la acest acord. În al treilea rând, în ceea ce privește mențiunea referitoare la prestațiile din cadrul sistemului de prestații ocupaționale aferente pensiei pentru limită de vârstă, pensiei de urmaș și pensiei de invaliditate: acest regulament tranzitoriu a încetat să producă efecte de la 31 mai 2007, după cinci ani de la intrarea în vigoare a acordului. Cu toate acestea, este posibil să existe cazuri vechi reglementate de acest regulament (persoane care au părăsit Elveția înainte de 31 mai 2007, însă care nu au solicitat încă prestația), motiv pentru care se păstrează această mențiune. În acest context, articolul 3 alineatul (1) a fost adaptat („resortisanții anumitor state membre”), având în vedere că dispozițiile tranzitorii privind asigurarea de șomaj pentru persoanele care dețin un permis elvețian de ședere valabil cu o valabilitate mai mică de un an se aplică numai resortisanților statelor membre UE-8 și UE-2; a se vedea protocoalele de extindere: protocolul din 26 octombrie 2004 la acord (JO L 89, 28.3.2006, p. 30) și protocolul din 27 mai 2008 (JO L 124, 20.5.2009, p. 53). Articolul 3 alineatul (1) a fost adaptat, de asemenea, din motive de exhaustivitate, prin introducerea unei trimiteri la protocol în punctele deja menționate în acest protocol privind alocațiile acordate de Elveția persoanelor neajutorate, precum și prestațiile acordate în cadrul sistemului de prestații ocupaționale. 4. IMPLICAȚII BUGETARE Propunerea nu are implicații asupra bugetului UE. 2011/0291 (NLE) Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind poziția care urmează să fie adoptată de Uniunea Europeană în cadrul Comitetului mixt instituit în temeiul Acordului dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor în ceea ce privește înlocuirea anexei II la acordul respectiv referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 48, coroborat cu articolul 218 alineatul (9), având în vedere Decizia 2002/309/CE, Euratom a Consiliului și a Comisiei privind Acordul de cooperare științifică și tehnologică din 4 aprilie 2002 privind încheierea a șapte acorduri cu Confederația Elvețiană[1], în special articolul 2, având în vedere propunerea Comisiei Europene, întrucât: (1) Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de-o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor (denumit în continuare „acordul”) a intrat în vigoare la 1 iunie 2002. (2) Acordul 18 din acord prevede că, prin decizia Comitetului mixt, se pot adopta modificări la acord, inter alia la anexa II la acesta, cu privire la coordonarea sistemelor de securitate socială. (3) În vederea menținerii unei aplicări coerente și corecte a legislației UE și a evitării unor dificultăți administrative și, eventual, juridice, este necesar să se modifice anexa II la acord pentru a integra noile acte legislative ale Uniunii la care acordul nu se referă în prezent. (4) Din motive de claritate și raționalitate, anexa II și protocolul la aceasta ar trebui codificate, ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articolul 1 Poziția care urmează să fie adoptată de către Uniune în cadrul Comitetului mixt instituit în temeiul articolului 14 din acordul încheiat la 21 iunie 1999 între Comunitatea Europeană și statele sale membre, pe de o parte, și Confederația Elveției, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor are la bază proiectul de decizie a Comitetului mixt prevăzut în anexa I la prezenta decizie. Articolul 2 Declarația prevăzută în anexa II la prezenta decizie este aprobată și făcută în numele Uniunii în cadrul Comitetului mixt, atunci când Comitetul mixt adoptă decizia sa menționată la articolul 1. Adoptată la Bruxelles, Pentru Consiliu Președintele ANEXA I Proiect de DECIZIE NR. …/… A COMITETULUI MIXT instituit în temeiul Acordului dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor din… … de înlocuire a anexei II la acordul respectiv referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială COMITETUL MIXT, Având în vedere acordul din 21 iunie 1999 dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor (denumit în continuare „acordul”), în special articolul 18, întrucât: (1) Acordul a fost semnat la 21 iunie 1999 și a intrat în vigoare la 1 iunie 2002. (2) Anexa II la acord referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială ar trebui actualizată pentru a se ține seama de noile acte legislative ale Uniunii Europene, în special Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială[2] și măsurile adoptate pentru punerea în aplicare a regulamentului menționat. (3) Regulamentul (CE) nr. 883/2004 a înlocuit Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și cu familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității[3]. (4) Din motive de claritate și raționalitate, anexa II și protocolul la aceasta ar trebui consolidate într-o versiune obligatorie din punct de vedere juridic. (5) Anexa II la acord ar trebui să fie conformă cu evoluția actelor legislative relevante ale Uniunii Europene, ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articolul 1 Anexa II la Acordul dintre Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de-o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor (denumit în continuare „acordul”) se înlocuiește cu anexa la prezenta decizie. Articolul 2 Prezenta decizie se întocmește în limbile bulgară, cehă, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, malteză, olandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă, suedeză și ungară, textele fiind egal autentice. Articolul 3 Prezenta decizie intră în vigoare în ziua următoare datei adoptării sale. Adoptată la …, … Pentru Comitetul mixt Președintele Secretarii ANEXĂ „ANEXA II Coordonarea sistemelor de securitate socială Articolul 1 (1) Părțile contractante convin, în ceea ce privește coordonarea sistemelor de securitate socială, să aplice între ele actele Uniunii Europene la care se face trimitere în secțiunea A din prezenta anexă, astfel cum au fost modificate de această secțiune, sau normele echivalente acestor acte. (2) Termenii „stat membru” sau „state membre” care figurează în actele menționate la secțiunea A din prezenta anexă se referă, de asemenea, la Elveția, nu numai la statele care fac obiectul actelor relevante ale Uniunii Europene. Articolul 2 (1) În sensul aplicării dispozițiilor prezentei anexe, părțile contractante iau în considerare în mod corespunzător actele Uniunii Europene menționate la secțiunea B din prezenta anexă. (2) În vederea aplicării dispozițiilor din prezenta anexă, părțile contractante iau notă de actele Uniunii Europene menționate la secțiunea C din prezenta anexă. Articolul 3 (1) Prevederile speciale referitoare la dispozițiile tranzitorii privind asigurarea de șomaj pentru resortisanții anumitor state membre ale UE care dețin un permis elvețian de ședere cu o valabilitate mai mică de un an, privind alocațiile acordate de Elveția persoanelor neajutorate, precum și prestațiile din cadrul sistemului de prestații ocupaționale aferente pensiei pentru limită de vârstă, pensiei de urmaș și pensiei de invaliditate sunt prevăzute în protocolul la prezenta anexă. (2) Protocolul face parte integrantă din prezenta anexă. SECȚIUNEA A: ACTE LA CARE SE FACE TRIMITERE 1. Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială[4] (JO L 166, 30.4.2004), astfel cum a fost modificat de Regulamentul (CE) nr. 988/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de modificare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială și de stabilire a conținutului anexelor acestuia[5]. În sensul prezentului acord, Regulamentul (CE) nr. 883/2004 se adaptează după cum urmează: (a) La anexa I secțiunea I se adaugă următorul text: «Elveția Legislația cantonală privind avansurile aferente plăților de întreținere, pe baza articolului 131 alineatul (2) și a articolului 293 alineatul (2) din Legea federală civilă.» (b) La anexa I secțiunea II se adaugă următorul text: «Elveția Alocațiile de naștere și alocațiile de adopție, în conformitate cu legislația cantonală relevantă, pe baza articolului 3 alineatul (2) din Legea federală privind alocațiile de familie.» (c) La anexa II se adaugă următorul text: «Germania-Elveția (a) Convenția privind securitatea socială din 25 februarie 1964, astfel cum a fost modificată prin convențiile complementare nr. 1 din 9 septembrie 1975 și nr. 2 din 2 martie 1989: (i) punctul 9b alineatul (1) subpunctele 1-4 din Protocolul final (legislația aplicabilă și dreptul la prestații în natură în caz de boală pentru rezidenții exclavei germane din Büsingen); (ii) punctul 9e alineatul (1) litera (b) prima, a doua și a patra teză din Protocolul final (accesul la asigurarea voluntară de sănătate din Germania, prin relocare în Germania). (b) Convenția privind asigurarea de șomaj din 20 octombrie 1982, astfel cum a fost modificată prin Protocolul adițional din 22 decembrie 1992: (i) conform articolului 8 alineatul (5), Germania (teritoriul Büsingen) participă, cu o sumă echivalentă contribuției cantonale în temeiul legislației elvețiene, la acoperirea costului locurilor de muncă efective pentru promovarea măsurilor privind ocuparea forței de muncă în cazul lucrătorilor care fac obiectul acestei dispoziții. Spania-Elveția Punctul 17 din Protocolul final la Convenția privind securitatea socială din 13 octombrie 1969, astfel cum a fost modificată de Convenția complementară din 11 iunie 1982; conform acestei dispoziții, persoanele asigurate în cadrul sistemului spaniol sunt scutite de cerința de afiliere la sistemul elvețian de asigurări de sănătate. Italia-Elveția Articolul 9 alineatul (1) din Convenția privind securitatea socială din 14 decembrie 1962, astfel cum a fost modificată de Convenția complementară nr. 1 din 18 decembrie 1963, Acordul complementar din 4 iulie 1969, Protocolul adițional din 25 februarie 1974 și Acordul complementar nr. 2 din 2 aprilie 1980». (d) La anexa IV se adaugă următorul text: «Elveția» (e) La anexa VIII partea 1 se adaugă următorul text: «Elveția Toate cererile de pensii pentru limită de vârstă, pensii de urmaș și pensii de invaliditate, în cadrul sistemului de bază (Legea federală privind asigurarea de pensie pentru limită de vârstă și pensie de urmaș, precum și Legea federală privind asigurarea de invaliditate) și pensiile statutare pentru limită de vârstă în cadrul sistemului de prestații ocupaționale statutare (Legea federală privind sistemul de prestații ocupaționale pentru asigurările de pensie pentru limită de vârstă, pensie de urmaș și pensie de invaliditate).» (f) La anexa VIII partea 2 se adaugă următorul text: «Elveția Pensiile pentru limită de vârstă, pensiile de urmaș și pensiile de invaliditate în cadrul sistemului de prestații ocupaționale statutare (Legea federală privind sistemul de prestații ocupaționale statutare pentru asigurarea de pensie pentru limită de vârstă, pensie de urmaș și pensie de invaliditate).» (g) La anexa IX partea II se adaugă următorul text: «Elveția Pensiile pentru limită de vârstă, pensiile de urmaș și pensiile de invaliditate în cadrul sistemului de prestații ocupaționale statutare (Legea federală privind sistemul de prestații ocupaționale statutare pentru asigurarea de pensie pentru limită de vârstă, pensie de urmaș și pensie de invaliditate).» (h) La anexa X se adaugă următorul text: «1. Prestații suplimentare (Legea federală privind prestațiile suplimentare din 19 martie 1965) și prestații similare prevăzute de legislația cantonală. 2. Pensii pentru situații dificile în cadrul asigurării de invaliditate [articolul 28 paragraful (1a) din Legea federală privind asigurarea de invaliditate din 19 iunie 1959, astfel cum a fost modificată la 7 octombrie 1994). 3. Prestații mixte de tip necontributiv prevăzute de legislația cantonală în caz de șomaj. 4. Pensii de invaliditate extraordinare de tip necontributiv pentru persoanele cu handicap (articolul 39 din Legea federală privind asigurarea de invaliditate din 19 iunie 1959) care, înainte de a se afla în incapacitate de muncă, nu au făcut obiectul legislației elvețiene în baza unei activități prestate în calitate de salariat sau de lucrător independent.» (i) La anexa XI se adaugă următorul text: «Elveția 1. Articolul 2 din Legea federală privind asigurarea de pensie pentru limită de vârstă și pensie de urmaș și articolul 1 din Legea federală privind asigurarea de invaliditate, care reglementează asigurarea voluntară în aceste clase de asigurare pentru resortisanții elvețieni cu reședința în state care nu intră sub incidența prezentului acord, se aplică persoanelor care au reședința în afara Elveției și care sunt resortisanți ai altor state cărora li se aplică prezentul acord, precum și refugiaților și apatrizilor cu reședința pe teritoriul acestor state, în cazul în care aceste persoane se afiliază la sistemul de asigurare voluntară în termen de cel mult un an de la data la care au încetat să dețină o asigurare de pensie pentru limită de vârstă, pensie de urmaș și pensie de invaliditate după o perioadă continuă de asigurare de cel puțin cinci ani. 2. În cazul în care o persoană încetează să mai fie asigurată în cadrul unui sistem elvețian de asigurare de pensie pentru limită de vârstă, pensie de urmaș și pensie de invaliditate după o perioadă continuă de asigurare de cel puțin cinci ani, aceasta are în continuare dreptul de a fi asigurată cu acordul angajatorului, în cazul în care lucrează într-un stat căruia nu i se aplică prezentul acord pentru un angajator din Elveția și în cazul în care depune o cerere în acest sens în termen de șase luni de la data la care a încetat să mai fie asigurată. 3. Asigurarea obligatorie în cadrul asigurării de sănătate în Elveția și eventualele scutiri (a) dispozițiile legale elvețiene care reglementează asigurările obligatorii de sănătate se aplică următoarelor persoane care nu au reședința în Elveția: (i) persoanele care intră sub incidența legislației elvețiene, în temeiul titlului II din regulament; (ii) persoanele pentru care Elveția suportă costurile prestațiilor, în conformitate cu articolele 24, 25 și 26 din regulament; (iii) persoanele care beneficiază de prestații de șomaj în baza unei asigurări elvețiene; (iv) membrii de familie ai persoanelor menționate la punctele (i) și (iii) sau ai salariaților sau lucrătorilor independenți cu reședința în Elveția, care sunt asigurate în cadrul sistemului elvețian de asigurări de sănătate, în afara cazului în care acești membri de familie au reședința într-unul din următoarele state: Danemarca, Spania, Ungaria, Portugalia, Suedia sau Regatul Unit; (v) membrii de familie ai persoanelor menționate la punctul (ii) sau ai unui pensionar cu reședința în Elveția, care este asigurat în cadrul sistemului elvețian de asigurări de sănătate, în afara cazului în care acești membri de familie au reședința într-unul dintre următoarele state: Danemarca, Portugalia, Suedia sau Regatul Unit. Prin „membri de familie” se înțeleg persoanele care sunt definite ca membri de familie în conformitate cu legislația statului de reședință. (b) persoanele menționate la litera (a) au posibilitatea, la cerere, să fie scutite de asigurarea obligatorie în cazul în care au reședința într-unul dintre următoarele state și dacă pot dovedi că sunt eligibile pentru a beneficia de acoperire în caz de boală: Germania, Franța, Italia, Austria și, cu privire la persoanele menționate la litera (a) punctele (iv) și (v), Finlanda și, cu privire la persoanele menționate la litera (a) punctul (ii), Portugalia. Această cerere (aa) trebuie depusă în termen de trei luni de la data la care intră în vigoare obligația de a contracta o asigurare în Elveția; în cazul în care, în situații motivate, cererea este depusă după acest termen, scutirea produce efecte de la data la care începe obligația de asigurare; (bb) se aplică tuturor membrilor de familie care sunt rezidenți în același stat. 4. În cazul în care o persoană care intră sub incidența dispozițiilor legale elvețiene prevăzute la titlul II din regulament face obiectul, conform punctului 3 litera (b), în ceea ce privește asigurarea de sănătate, dispozițiilor legale ale altui stat care sub intră sub incidența prezentului acord, costurile acestor prestații în natură pentru alte accidente decât cele de muncă se repartizează în mod egal între asigurătorul elvețian pentru accidente de muncă, alte accidente decât cele de muncă și pentru boli profesionale, și instituția de asigurări de sănătate competentă, dacă există un drept la prestații în natură în raport cu ambele organisme. Asigurătorul elvețian pentru accidente de muncă, alte accidente decât cele de muncă și boli profesionale suportă toate costurile în eventualitatea unor accidente de muncă, a unor accidente survenite pe drumul către locul de muncă sau a unor boli profesionale, chiar dacă există un drept la prestații din partea unui organism de asigurări de sănătate din țara de reședință. 5. Persoanele care lucrează în Elveția, dar nu au reședința pe teritoriului acesteia, și care beneficiază de o asigurare legală în statul lor de reședință în conformitate cu punctul 3 litera (b), precum și membrii de familie ai acestora, beneficiază de dispozițiile de la articolul 19 din regulament pe perioada șederii în Elveția. 6. În vederea aplicării articolelor 18, 19, 20 și 27 din regulament în Elveția, asigurătorul competent suportă toate costurile facturate. 7. Perioadele de asigurare pentru prestații zilnice realizate în cadrul sistemului de asigurări al unui alt stat căruia i se aplică prezentul acord se iau în calcul în scopul reducerii sau eliminării unei eventuale rezerve în ceea ce privește asigurarea pentru prestații zilnice în caz de maternitate sau de boală, atunci când persoana contractează o asigurare la un asigurător elvețian în termen de trei luni de la încetarea asigurării contractate într-o altă țară. 8. În cazul în care o persoană care a depus o activitate remunerată salariată sau independentă în Elveția pentru acoperirea cerințelor vitale a fost nevoită să-și înceteze activitatea din cauza unui accident sau a unei boli și nu mai intră sub incidența legislației elvețiene privind asigurarea de invaliditate, se consideră că persoana respectivă este acoperită de această asigurare în sensul eligibilității pentru măsuri de reabilitare până la plata pensiei de invaliditate și pe durata perioadei în care beneficiază de aceste măsuri, cu condiția să nu se fi angajat într-o nouă activitate în afara Elveției.” 2. Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială[6]. În sensul prezentului acord, Regulamentul (CE) nr. 987/2009 se adaptează după cum urmează: (a) În anexa 1 se adaugă următorul text: «Acordul dintre Elveția și Franța din 26 octombrie 2004 de stabilire a prevederilor speciale pentru rambursarea prestațiilor de asistență medicală. «Acordul dintre Elveția și Italia din 17 noiembrie 2005 de stabilire a prevederilor speciale pentru rambursarea prestațiilor de asistență medicală.» 3. Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați și familiile acestora care se deplasează în cadrul Comunității, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 592/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 17 iunie 2008[7], și atunci când este menționat în Regulamentul (CE) nr. 883/2004 sau în Regulamentul nr. 987/2009 sau atunci când se referă la cazuri care au avut loc în trecut. 4. Regulamentul (CEE) nr. 574/72 al Consiliului din 21 martie 1972 de stabilire a normelor de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu salariații și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în interiorul Comunității, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 120/2009 al Comisiei din 9 februarie 2009[8], și atunci când este menționat în Regulamentul (CE) nr. 883/2004 sau în Regulamentul nr. 987/2009 sau atunci când se referă la cazuri care au avut loc în trecut. 5. Directiva 98/49/CE a Consiliului din 29 iunie 1998[9] privind protecția dreptului la pensie suplimentară al lucrătorilor salariați și al lucrătorilor care desfășoară activități independente care se deplasează în cadrul Comunității. SECȚIUNEA B: ACTE PE CARE PĂRȚILE CONTRACTANTE LE IAU ÎN CONSIDERARE ÎN MOD CORESPUNZĂTOR (1) Decizia nr. A1 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 în ceea ce privește stabilirea unei proceduri de dialog și conciliere privind validitatea documentelor, determinarea legislației aplicabile și acordarea de prestații în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului[10]. (2) Decizia nr. A2 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind interpretarea articolului 12 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului referitor la legislația aplicabilă lucrătorilor salariați detașați și lucrătorilor independenți care lucrează temporar în afara statului competent[11]. (3) Decizia nr. A3 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 17 decembrie 2009 privind cumulul perioadelor neîntrerupte de detașare realizate în temeiul Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului și al Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului[12]. (4) Decizia nr. E1 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind modalitățile practice aferente perioadei de tranziție pentru schimbul de date pe cale electronică menționat la articolul 4 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului[13]. (5) Decizia nr. F1 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind interpretarea articolului 68 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului referitor la regulile de prioritate în caz de cumul de prestații familiale[14]. (6) Decizia nr. H1 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind cadrul pentru tranziția de la Regulamentele (CEE) nr. 1408/71 și (CEE) nr. 574/72 ale Consiliului la Regulamentele (CE) nr. 883/2004 și (CE) nr. 987/2009 ale Parlamentului European și ale Consiliului și aplicarea deciziilor și recomandărilor Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială[15]. (7) Decizia nr. H2 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind modul de funcționare și componența Comisiei tehnice pentru prelucrarea datelor din cadrul Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială[16]. (8) Decizia nr. H3 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 15 octombrie 2009 privind datele care trebuie luate în considerare pentru stabilirea cursurilor de schimb menționate la articolul 90 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului[17]. (9) Decizia nr. H4 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 22 decembrie 2009 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială privind componența și metodele de lucru ale Comisiei de audit din cadrul Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială[18]. (10) Decizia nr. H5 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 18 martie 2010 privind cooperarea în domeniul combaterii fraudei și a erorilor în temeiul Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Consiliului și al Regulamentului (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului referitoare la coordonarea sistemelor de securitate socială[19]. (11) Decizia nr. P1 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind interpretarea articolului 50 alineatul (4), a articolului 58 și a articolului 87 alineatul (5) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului pentru acordarea prestațiilor de invaliditate, pentru limită de vârstă și de urmaș[20]. (12) Decizia nr. S1 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind cardul european de asigurări sociale de sănătate[21]. (13) Decizia nr. S2 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind specificațiile tehnice ale cardului european de asigurări sociale de sănătate[22]. (14) Decizia nr. S3 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 de definire a prestațiilor vizate de articolul 19 alineatul (1) și de articolul 27 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului, precum și de articolul 25 secțiunea A alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului[23]. (15) Decizia nr. S4 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 2 octombrie 2009 privind procedurile de rambursare pentru punerea în aplicare a articolelor 35 și 41 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului[24]. (16) Decizia nr. S5 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 2 octombrie 2009 privind interpretarea conceptului de prestații în natură în caz de boală sau de maternitate astfel cum este definit la articolul 1 litera (va) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului în temeiul articolelor 17, 19, 20, 22, al articolului 24 alineatul (1), al articolelor 25, 26, al articolului 27 alineatele (1), (3), (4) și (5), al articolelor 28, 34 și al articolului 36 alineatele (1) și (2) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 și privind calcularea sumelor care urmează să fie rambursate în conformitate cu articolele 62, 63 și 64 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului[25]. (17) Decizia nr. S6 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 22 decembrie 2009 privind înregistrarea în statul membru de reședință în temeiul articolului 24 din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 și întocmirea evidențelor prevăzute la articolul 64 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009[26]. (18) Decizia nr. S7 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 22 decembrie 2009 privind tranziția de la Regulamentele (CEE) nr. 1408/71 și (CEE) nr. 574/72 la Regulamentele (CE) nr. 883/2004 și (CE) nr. 987/2009 și aplicarea procedurilor de rambursare[27]. (19) Decizia nr. U1 din 12 iunie 2009 privind articolul 54 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului privind majorările cuantumului prestațiilor de șomaj în funcție de membrii de familie aflați în întreținere[28]. (20) Decizia nr. U2 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind domeniul de aplicare al articolului 65 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului cu privire la dreptul la prestații de șomaj al persoanelor aflate în șomaj total, altele decât lucrătorii frontalieri care și-au avut reședința pe teritoriul unui stat membru altul decât statul membru competent, pe parcursul ultimei lor activități salariate sau independente[29]. (21) Decizia nr. U3 a Comisiei administrative pentru coordonarea sistemelor de securitate socială din 12 iunie 2009 privind conceptul de șomaj parțial aplicabil șomerilor menționați la articolul 65 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului[30]. SECȚIUNEA C: ACTE DE CARE PĂRȚILE CONTRACTANTE IAU NOTĂ 1 Recomandarea nr. U1 din 12 iunie 2009 privind legislația aplicabilă șomerilor care întreprind activități profesionale sau comerciale cu timp parțial într-un stat membru diferit față de statul de reședință[31]. 2 Recomandarea nr. U2 din 12 iunie 2009 privind aplicarea articolului 64 alineatul (1) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului șomerilor care își însoțesc soții sau partenerii care desfășoară o activitate profesională sau comercială în alt stat membru decât statul competent[32]. PROTOCOL LA ANEXA II LA ACORD I. Asigurarea de șomaj Următoarele dispoziții se aplică lucrătorilor care sunt resortisanți ai Republicii Cehe, Republicii Estonia, Republicii Letonia, Republicii Lituania, Republicii Ungare, Republicii Polone, Republicii Slovenia și Republicii Slovace până la 30 aprilie 2011, precum și lucrătorilor care sunt resortisanți ai Republicii Bulgaria și ai României până la 31 mai 2016. 1. Următoarele norme se aplică în ceea ce privește asigurarea de șomaj pentru lucrătorii care dețin un permis de ședere valabil cu o valabilitate mai mică de un an: 1.1 Numai lucrătorii care au plătit contribuții în Elveția pe perioada minimă prevăzută de Legea federală privind asigurările de șomaj și indemnizațiile în caz de insolvență (Loi fédérale sur l’assurance-chômage obligatoire et l’indemnité en cas d’insolvabilité – LACI)[33] și care îndeplinesc, de asemenea, celelalte condiții de eligibilitate pentru prestații de șomaj au dreptul la prestațiile de asigurări de șomaj prevăzute de asigurările de șomaj în condițiile legii. 1.2 O parte din contribuțiile percepute pentru lucrătorii a căror perioadă de cotizare este prea scurtă pentru a avea dreptul la prestații de șomaj în Elveția în baza punctului 1.1 se rambursează statelor lor de origine, în conformitate cu dispozițiile de la punctul 1.3, pentru a contribui la costul prestațiilor acordate acestor lucrători în caz de șomaj complet; lucrătorii în cauză nu vor mai avea dreptul la aceste prestații în caz de șomaj complet în Elveția. Cu toate acestea, lucrătorii vor avea dreptul la alocații în caz de condiții meteorologice nefavorabile și de insolvabilitate a angajatorului. Prestațiile în caz de șomaj complet se plătesc de către statul de origine, cu condiția ca lucrătorii în cauză să se declare disponibili pentru încadrare în muncă. Perioadele de asigurare realizate în Elveția se iau în calcul ca și cum ar fi fost realizate în statul de origine. 1.3 Partea din contribuțiile percepute pentru lucrătorii menționați la punctul 1.2 se rambursează anual în conformitate cu următoarele prevederi: (a) contribuțiile totale ale acestor lucrători se calculează, pentru fiecare țară, pe baza numărului anual de lucrători salariați și a contribuțiilor anuale medii plătite pentru fiecare lucrător (contribuții ale angajatorului și ale angajatului); (b) din suma calculată în acest mod, o parte corespunzând cotei relative reprezentată de prestația de șomaj ca procent din toate alocațiile prevăzute la punctul 1.2 se rambursează statelor de origine ale lucrătorilor, iar o parte este reținută de Elveția ca rezervă pentru prestații ulterioare[34]; (c) Elveția transmite în fiecare an situația contribuțiilor rambursate. În cazul în care statele de origine solicită acest lucru, în situație se menționează bazele de calcul și sumele rambursate. Statele de origine notifică anual Elveția cu privire la numărul de beneficiari ai prestațiilor de șomaj, astfel cum se prevede la punctul 1.2. 2. În cazul în care un stat membru care intră sub incidența acestor dispoziții întâmpină dificultăți privind încetarea sistemului de rambursare a contribuțiilor sau în cazul în care Elveția întâmpină dificultăți privind sistemul de cumulare, oricare dintre părțile contractante poate sesiza Comitetul mixt cu privire la această chestiune. II. Alocații pentru persoanele neajutorate Alocațiile acordate persoanelor neajutorate în temeiul Legii federale elvețiene din 19 iunie 1959 privind asigurarea de invaliditate (LAI) și al Legii federale din 20 decembrie 1946 privind pensiile pentru limită de vârstă și pensiile de urmaș (LAVS), astfel cum au fost modificate la 8 octombrie 1999, se acordă numai în cazul în care persoanele respective au reședința în Elveția. III. Sistemul de prestații ocupaționale privind pensiile pentru limită de vârstă, pensiile de urmaș și pensiile de invaliditate Fără a aduce atingere articolului 10 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului, beneficiile legitime prevăzute de Legea federală privind libera trecere în cadrul sistemului de prestații ocupaționale cu privire la pensiile pentru limită de vârstă, pensiile de urmaș și pensiile de invaliditate (Loi fédérale sur le libre passage dans la prévoyance professionnelle vieillesse, survivants et invalidité) din 17 decembrie 1993 se plătesc la cerere oricărei persoane care desfășoară o activitate salariată sau independentă, care intenționează să părăsească definitiv Elveția și care, în temeiul titlului II din regulament, nu va mai intra sub incidența legislației elvețiene, cu condiția ca această persoană să părăsească Elveția în termen de cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentului acord.” ANEXA II DECLARAȚIE privind Declarația referitoare la participarea Elveției în comitete Comisia administrativă pentru securitatea socială a lucrătorilor migranți, menționată la a doua liniuță din Declarația referitoare la participarea Elveției în comitete (JO L 114, 30.4.2002 p. 72) a fost redenumită Comisia administrativă pentru coordonarea sistemelor de securitate socială, prin articolul 71 din Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului. [1] JO L 114, 30.4.2002, p. 1. [2] JO L 166, 30.4.2004, p. 1. [3] JO L 149, 5.7.1971, p. 2. [4] JO L 166, 30.4.2004, p. 1. [5] JO L 284, 30.10.2009, p. 43. [6] JO L 284, 30.10.2009, p. 1. [7] JO L 177, 4.7.2008, p. 1. [8] JO L 39, 10.2.2009, p. 29. [9] JO L 209, 25.7.1998, p. 46. [10] JO C 106, 24.4.2010, p. 1. [11] JO C 106, 24.4.2010, p. 5. [12] JO C 149, 8.6.2010, p. 3. [13] JO C 106, 24.4.2010, p. 9. [14] JO C 106, 24.4.2010, p. 11. [15] JO C 106, 24.4.2010, p. 13. [16] JO C 106, 24.4.2010, p. 17. [17] JO C 106, 24.4.2010, p. 56. [18] JO C 107, 27.4.2010, p. 3. [19] JO C 149, 8.6.2010, p. 5. [20] JO C 106, 24.4.2010, p. 21. [21] JO C 106, 24.4.2010, p. 23. [22] JO C 106, 24.4.2010, p. 26. [23] JO C 106, 24.4.2010, p. 40. [24] JO C 106, 24.4.2010, p. 52. [25] JO C 106, 24.4.2010, p. 54. [26] JO C 107, 27.4.2010, p. 6. [27] JO C 107, 27.4.2010, p. 8. [28] JO C 106, 24.4.2010, p. 42. [29] JO C 106, 24.4.2010, p. 43. [30] JO C 106, 24.4.2010, p. 45. [31] JO C 106, 24.4.2010, p. 49. [32] JO C 106, 24.4.2010, p. 51. [33] În prezent, 12 luni. [34] Contribuțiile rambursate pentru lucrători care își vor exercita dreptul la indemnizația de șomaj în Elveția după ce au plătit contribuții timp de cel puțin 12 luni – pe parcursul mai multor perioade de ședere – în termen de doi ani.