Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind adoptarea de către Lituania a monedei euro la 1 ianuarie 2015 /* COM/2014/0324 final - 2014/0170 (NLE) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII La 3 mai 1998, Consiliul a decis că Belgia, Germania, Spania, Franța, Irlanda, Italia, Luxemburg, Țările de Jos, Portugalia, Austria și Finlanda îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 1999. Danemarca și Regatul Unit au folosit clauzele de neparticipare și, prin urmare, nu au fost evaluate de Consiliu. Grecia și Suedia au fost considerate de Consiliu drept state membre care fac obiectul unei derogări. La 19 iunie 2000, Consiliul a decis că Grecia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2001. Țările care au aderat la Uniunea Europeană la 1 mai 2004 (Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia și Slovacia) au devenit state membre care fac obiectul unei derogări în conformitate cu articolul 4 din Actul de aderare. La 11 iulie 2006, Consiliul a decis că Slovenia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2007. Bulgaria și România, care au aderat la Uniunea Europeană la 1 ianuarie 2007, au devenit state membre care fac obiectul unei derogări în conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare. La 10 iulie 2007, Consiliul a decis că Cipru și Malta îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2008. La 8 iulie 2008, Consiliul a decis că Slovacia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2009. La 13 iulie 2010, Consiliul a decis că Estonia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2011. Croația a aderat la Uniunea Europeană la data de 1 iulie 2013 și a devenit stat membru care face obiectul unei derogări în conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare. La 9 iulie 2013, Consiliul a decis că Letonia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro la 1 ianuarie 2014. Articolul 140 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „tratatul”) stipulează că cel puțin la fiecare doi ani sau la solicitarea unui stat membru care face obiectul unei derogări, Comisia și Banca Centrală Europeană prezintă Consiliului un raport privind progresele efectuate de statele membre care fac obiectul unei derogări în îndeplinirea obligațiilor care le revin în vederea realizării uniunii economice și monetare. Pe baza propriului raport și a raportului BCE, Comisia trebuie să înainteze Consiliului o propunere de decizie a Consiliului de abrogare a derogării statelor membre care îndeplinesc condițiile necesare, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 140 alineatul (2) din tratat. Raportul de convergență al Comisiei și cel al BCE au fost publicate la 4 iunie 2014. Rapoartele examinează dacă legislația internă a Lituaniei, inclusiv statutul băncii centrale naționale, este compatibilă cu articolele 130 și 131 din tratat și cu Statutul SEBC și al BCE. Rapoartele examinează, de asemenea, dacă a fost atins un grad înalt de convergență sustenabilă, analizând în ce măsură au fost îndeplinite criteriile de convergență, și iau în considerare o serie de alți factori menționați la articolul 140 alineatul (1) ultimul paragraf din tratat. În raportul său de convergență, Comisia concluzionează că Lituania îndeplinește condițiile pentru adoptarea monedei euro. Pe baza raportului său și a raportului BCE, Comisia a adoptat propunerea anexată de decizie a Consiliului de abrogare a derogării pentru Lituania începând cu 1 ianuarie 2015. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI Provocările în materie de politică economică cu care sunt confruntate statele membre sunt discutate în mod regulat la diferite rubrici în cadrul Comitetului economic și financiar și al ECOFIN/Eurogrup. Este vorba, printre altele, și despre discuții informale asupra unor chestiuni specifice pregătirii unei eventuale intrări în zona euro (inclusiv asupra politicilor privind cursul de schimb). Dialogul cu mediul universitar și alte grupuri interesate are loc în cadrul unor conferințe/seminare sau ad-hoc. Evoluțiile economice din zona euro și din statele membre sunt evaluate în cadrul diverselor proceduri de coordonare și supraveghere a politicilor economice (în special în temeiul articolului 121 din tratat), precum și în contextul monitorizării și examinării regulate de către Comisie a evoluției fiecărei țări și a zonei în ansamblul său (prin prognoze, publicații periodice, contribuții la Comitetul economic și financiar și ECOFIN/Eurogrup). În conformitate cu principiul proporționalității și cu practica anterioară, nu a fost efectuată o evaluare oficială a impactului. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII 3.1. Temei juridic Temeiul juridic al prezentei propuneri îl reprezintă articolul 140 alineatul (2) din tratat, care stabilește procedura pentru luarea unei decizii de către Consiliu cu privire la adoptarea monedei euro și abrogarea derogării în statele membre în cauză. Consiliul hotărăște la propunerea Comisiei, după consultarea Parlamentului European, după discutarea în cadrul Consiliului European și după primirea unei recomandări din partea majorității calificate a membrilor săi care reprezintă statele membre a căror monedă este euro. 3.2. Subsidiaritate și proporționalitate Propunerea intră în sfera competenței exclusive a Uniunii. Prin urmare, principiul subsidiarității nu se aplică. Prezenta propunere nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii obiectivului urmărit și, prin urmare, este conformă principiului proporționalității. 3.3. Alegerea instrumentului juridic Decizia este singurul instrument adecvat, conform articolului 140 alineatul (2) din tratat. 4. IMPLICAȚII BUGETARE Propunerea nu are implicații asupra bugetului Uniunii Europene. 2014/0170 (NLE) Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind adoptarea de către Lituania a monedei euro la 1 ianuarie 2015 CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 140 alineatul (2), având în vedere propunerea Comisiei Europene, având în vedere raportul Comisiei Europene[1], având în vedere raportul Băncii Centrale Europene[2], având în vedere avizul Parlamentului European, având în vedere dezbaterile Consiliului European, având în vedere recomandarea membrilor Consiliului care reprezintă statele membre a căror monedă este euro, întrucât: (1) A treia etapă a Uniunii economice și monetare („UEM”) a început la 1 ianuarie 1999. Consiliul, reunit la Bruxelles la 3 mai 1998, la nivel de șefi de stat sau de guvern, a decis că Belgia, Germania, Spania, Franța, Irlanda, Italia, Luxemburg, Țările de Jos, Austria, Portugalia și Finlanda îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 1999[3]. (2) Prin Decizia 2000/427/CE[4], Consiliul a decis că Grecia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 2001. Prin Decizia 2006/495/CE[5], Consiliul a decis că Slovenia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 2007. Prin Deciziile 2007/503/CE[6] și 2007/504/CE[7], Consiliul a decis că Cipru și Malta îndeplineau condițiile necesare pentru adoptarea euro la 1 ianuarie 2008. Prin Decizia 2008/608/CE[8], Consiliul a decis că Slovacia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro. Prin Decizia 2010/416/UE[9], Consiliul a decis că Estonia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro. Prin Decizia 2013/387/UE[10], Consiliul a decis că Letonia îndeplinea condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro. (3) În conformitate cu alineatul (1) din Protocolul privind unele dispoziții referitoare la Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene (denumit în continuare „Tratatul CE”), Regatul Unit a notificat Consiliului că nu intenționa să treacă la a treia etapă a UEM la 1 ianuarie 1999. Notificarea respectivă nu a fost modificată. În conformitate cu alineatul (1) din Protocolul privind anumite dispoziții cu privire la Danemarca anexat la Tratatul CE și cu decizia luată de șefii de stat sau de guvern reuniți la Edinburgh în decembrie 1992, Danemarca a notificat Consiliului că nu va participa la a treia etapă a UEM. Danemarca nu a solicitat inițierea procedurii menționate la articolul 140 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „tratatul”). (4) În temeiul Deciziei 98/317/CE, Suedia beneficiază de o derogare în sensul articolului 139 alineatul (1) din tratat. În conformitate cu articolul 4 din Actul de aderare din 2003[11], Republica Cehă, Lituania, Ungaria și Polonia fac obiectul unei derogări în sensul articolului 139 alineatul (1) din tratat. În conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare din 2005[12], Bulgaria și România fac obiectul unei derogări în sensul articolului 139 alineatul (1) din tratat. În conformitate cu articolul 5 din Actul de aderare[13], Croația face obiectul unei derogări în sensul articolului 139 alineatul (1) din tratat. (5) Banca Centrală Europeană („BCE”) a fost înființată la 1 iulie 1998. Sistemul Monetar European a fost înlocuit cu un mecanism al cursului de schimb, a cărui instituire a fost convenită printr-o rezoluție a Consiliului European privind înființarea unui mecanism al cursului de schimb în a treia etapă a uniunii economice și monetare, din 16 iunie 1997[14]. Procedurile aferente mecanismului cursului de schimb din a treia etapă a uniunii economice și monetare (ERM II) au fost stabilite prin Acordul din 16 martie 2006 între Banca Centrală Europeană și băncile centrale naționale ale statelor membre din afara zonei euro, de stabilire a procedurilor de funcționare ale mecanismului cursului de schimb în etapa a treia a Uniunii economice și monetare[15]. (6) Articolul 140 alineatul (2) din tratat stabilește procedurile de abrogare a derogării de care beneficiază statele membre în cauză. Cel puțin o dată la fiecare doi ani sau la cererea unui stat membru care face obiectul unei derogări, Comisia și BCE prezintă un raport Consiliului, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 140 alineatul (1) din tratat. (7) Legislația națională a statelor membre, inclusiv statutele băncilor centrale naționale, trebuie să fie adaptate în mod corespunzător pentru a asigura compatibilitatea cu articolele 130 și 131 din tratat și cu Statutul Sistemului European al Băncilor Centrale și al Băncii Centrale Europene („Statutul SEBC și al BCE”). Rapoartele Comisiei și ale BCE prezintă o evaluare detaliată a compatibilității legislației din Lituania cu articolele 130 și 131 din tratat și cu Statutul SEBC și al BCE. (8) În conformitate cu articolul 1 din Protocolul nr. 13 privind criteriile de convergență menționate la articolul 140 din tratat, criteriul de stabilitate a prețurilor menționat la articolul 140 alineatul (1) prima liniuță din tratat înseamnă că un stat membru dispune de o stabilitate a prețurilor sustenabilă și de o rată medie a inflației, măsurată în cursul unei perioade de un an înainte de examinare, care nu depășește cu mai mult de 1,5 puncte procentuale rata inflației a cel mult trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor. Pentru a evalua stabilitatea prețurilor, inflația se măsoară prin indici armonizați ai prețurilor de consum (IAPC), definiți în Regulamentul (CE) nr. 2494/95 al Consiliului[16]. Pentru a evalua criteriul de stabilitate a prețurilor, inflația dintr-un stat membru se măsoară prin intermediul variației procentuale a mediei aritmetice a 12 indici lunari în raport cu media aritmetică a 12 indici lunari înregistrați în perioada precedentă. În rapoartele Comisiei și ale BCE s-a luat ca valoare de referință media aritmetică simplă a ratelor inflației înregistrate în cele trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor, plus 1,5 puncte procentuale. În perioada de un an care s-a încheiat în aprilie 2014, valoarea de referință a inflației a fost calculată ca reprezentând 1,7%, Letonia, Portugalia și Irlanda fiind cele trei state membre cu cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor, cu rate ale inflației de 0,1%, 0,3%, respectiv 0,3%. Este justificată excluderea dintre statele membre cu cele mai bune rezultate a celor ale căror rate ale inflației nu ar putea fi considerate o referință valabilă pentru alte state membre. Astfel de excepții au fost identificate în trecut în cadrul rapoartelor de convergență din 2004, 2010 și 2013. În situația actuală, este justificat să se excludă Grecia, Bulgaria și Cipru dintre statele cu cele mai bune rezultate[17]. Acestea sunt înlocuite cu Letonia, Portugalia și Irlanda, statele membre cu ratele medii ale inflației imediat următoare, pentru calcularea valorii de referință. (9) În conformitate cu articolul 2 din Protocolul nr. 13, criteriul situației finanțelor publice menționat la articolul 140 alineatul (1) a doua liniuță din tratat înseamnă că, la momentul examinării, statul membru în cauză nu face obiectul unei decizii a Consiliului în temeiul articolului 126 alineatul (6) din tratat privind existența unui deficit excesiv în respectivul stat membru. (10) În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 13, criteriul de participare la mecanismul cursului de schimb al Sistemului Monetar European menționat la articolul 140 alineatul (1) a treia liniuță din tratat înseamnă că un stat membru a respectat marjele normale de fluctuație prevăzute pentru mecanismul cursului de schimb (ERM) al Sistemului Monetar European fără să cunoască tensiuni grave cel puțin pe parcursul ultimilor doi ani dinaintea examinării. Mai exact, statul membru nu a depreciat, din proprie inițiativă, cursul central bilateral al propriei monede în raport cu euro în decursul aceleiași perioade. De la 1 ianuarie 1999, ERM II asigură cadrul de evaluare a îndeplinirii criteriului cursului de schimb. În evaluarea îndeplinirii acestui criteriu, inclusă în rapoartele lor, Comisia și BCE au examinat perioada de doi ani care s-a încheiat la 15 mai 2014. (11) În conformitate cu articolul 4 din Protocolul nr. 13, criteriul de convergență a ratelor dobânzilor menționat la articolul 140 alineatul (1) a patra liniuță din tratat înseamnă că, în cursul unei perioade de un an înaintea examinării, un stat membru a avut o rată a dobânzii nominală medie pe termen lung care nu a depășit-o cu mai mult de 2 puncte procentuale pe cea a cel mult trei state membre care au înregistrat cele mai bune rezultate în domeniul stabilității prețurilor. Pentru a evalua convergența ratelor dobânzii, s-au utilizat rate ale dobânzilor comparabile pentru obligațiunile de stat de referință pe 10 ani. Pentru a evalua îndeplinirea criteriului privind rata dobânzii, în rapoartele Comisiei și ale BCE a fost considerată ca valoare de referință valoarea calculată ca medie aritmetică simplă a ratelor dobânzii nominale pe termen lung înregistrate în trei state membre care au cele mai bune rezultate în materie de stabilitate a prețurilor, plus 2 puncte procentuale. Valoarea de referință se bazează pe ratele dobânzilor pe termen lung din Letonia (3,3 la sută), Irlanda (3,5 la sută) și Portugalia (5,9 la sută) și în perioada de un an care s-a încheiat în aprilie 2014 a fost de 6,2 la sută. (12) În conformitate cu articolul 5 din Protocolul nr. 13, datele utilizate în prezenta evaluare a îndeplinirii criteriilor de convergență sunt furnizate de Comisie. Comisia a furnizat date pentru pregătirea prezentei propuneri. Datele bugetare au fost comunicate de Comisie pe baza raportărilor făcute de statele membre până la 1 aprilie 2014, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 479/2009 al Consiliului[18]. (13) Pe baza rapoartelor prezentate de Comisie și de BCE cu privire la progresele înregistrate de Lituania în îndeplinirea obligațiilor sale privind realizarea uniunii economice și monetare, Comisia a ajuns la următoarele concluzii: (a) legislația internă a Lituaniei, inclusiv statutul băncii centrale naționale, este compatibilă cu articolele 130 și 131 din tratat și cu statutul SEBC și al BCE; (b) în ceea ce privește îndeplinirea de către Lituania a criteriilor de convergență menționate la cele patru liniuțe de la articolul 140 alineatul (1) din tratat: – rata medie a inflației din Lituania în anul care s-a încheiat în aprilie 2014 a fost de 0,6%, valoare cu mult mai mică decât valoarea de referință, și care probabil va rămâne sub valoarea de referință în lunile următoare; – Lituania nu face obiectul unei decizii a Consiliului privind existența unui deficit excesiv, deficitul său bugetar atingând 2,1% din PIB în 2013; – Lituania a participat la ERM II începând cu 28 iunie 2004; la admiterea în ERM II, autoritățile s-au angajat unilateral să mențină regimul de consiliu monetar în cadrul mecanismului. În cei doi ani care au precedat prezenta evaluare, cursul de schimb al litas nu a deviat de la cursul de schimb central și nu s-a confruntat cu tensiuni; – în anul care s-a încheiat în aprilie 2014, rata dobânzii pe termen lung din Lituania a fost, în medie, de 3,6%, valoare mai mică decât valoarea de referință; (c) având în vedere evaluarea privind compatibilitatea legislației și îndeplinirea criteriilor de convergență, precum și a altor factori, Lituania îndeplinește condițiile pentru adoptarea monedei euro, ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articolul 1 Lituania îndeplinește condițiile necesare pentru adoptarea monedei euro. Derogarea de care beneficiază Lituania, menționată la articolul 4 din Actul de aderare din 2003, se abrogă de la 1 ianuarie 2015. Articolul 2 Prezenta decizie se adresează statelor membre. Adoptată la Bruxelles, Pentru Consiliu Președintele [1] JO [...], p. [..]. [2] JO [...], p. [..]. [3] Decizia 1998/317/CE a Consiliului din 3 mai 1998 în conformitate cu articolul 109j alineatul (4) din tratat (JO L 139, 11.5.1998, p. 30). [4] Decizia 2000/427/CE a Consiliului din 19 iunie 2000 în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat, privind adoptarea de către Grecia a monedei unice la 1 ianuarie 2001 (JO L 167, 7.7.2000, p. 19). [5] Decizia 2006/495/CE a Consiliului din 11 iulie 2006 în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat, privind adoptarea de către Slovenia a monedei unice la 1 ianuarie 2007 (JO L 195, 15.7.2006, p. 25). [6] Decizia 2007/503/CE a Consiliului din 10 iulie 2007 privind adoptarea de către Cipru a monedei unice la 1 ianuarie 2008, în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat (JO L 186, 18.7.2007, p. 29). [7] Decizia 2007/504/CE a Consiliului din 10 iulie 2007 privind adoptarea de către Malta a monedei unice la 1 ianuarie 2008 în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat (JO L 186, 18.7.2007, p. 32). [8] Decizia 2008/608/CE a Consiliului din 8 iulie 2008 în conformitate cu articolul 122 alineatul (2) din tratat, privind adoptarea de către Slovacia a monedei unice la 1 ianuarie 2009 (JO L 195, 24.7.2008, p. 24). [9] Decizia 2010/416/UE a Consiliului din 13 iulie 2010 în temeiul articolului 140 alineatul (2) din tratat privind adoptarea de către Estonia a monedei euro la 1 ianuarie 2011 (JO L 196, 28.7.2010, p. 24). [10] Decizia 2013/387/UE a Consiliului din 9 iulie 2013 privind adoptarea de către Letonia a monedei euro la 1 ianuarie 2014 (JO L 195, 18.7.2013, p. 24). [11] JO L 236, 23.9.2003, p. 33. [12] JO L 157, 21.6.2005, p. 203. [13] JO L 112, 24.4.2012, p. 21. [14] JO C 236, 2.8.1997, p. 5. [15] JO C 73, 25.3.2006, p. 21. [16] Regulamentul (CE) nr. 2494/95 al Consiliului din 23 octombrie 1995 privind indicii armonizați ai prețurilor de consum (JO L 257, 27.10.1995). [17] În aprilie 2014, rata medie a inflației pe 12 luni din Grecia, Bulgaria și Cipru a fost de -1.2%, -0.8% și -0.4%, iar cea a zonei euro de 1,0%. [18] Regulamentul (CE) nr. 479/2009 al Consiliului din 25 mai 2009 privind aplicarea Protocolului privind procedura aplicabilă deficitelor excesive anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene (JO L 145, 10.6.2009, p. 1).