Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi /* COM/2015/0150 final - 2015/0075 (NLE) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII După adoptarea Directivei 2003/48/CE a Consiliului, Directiva privind impozitarea veniturilor din economii, precum și în vederea menținerii unor condiții de concurență echitabile pentru operatorii economici, UE a semnat acorduri cu Elveția, Andorra, Liechtenstein, Monaco și San Marino de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute în directivă. Statele membre au semnat, de asemenea, acorduri cu teritoriile dependente ale Regatului Unit și Țărilor de Jos. Mai recent, importanța schimbului automat de informații a fost, de asemenea, recunoscută la nivel internațional ca metodă de combatere a fraudei și evaziunii fiscale transfrontaliere prin asigurarea unei transparențe fiscale complete și a unei cooperări între administrațiile fiscale la nivel mondial. Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE) a fost mandatată de G20 să elaboreze un standard global unic pentru schimbul automat de informații privind conturile financiare. Standardul global a fost publicat de Consiliul OCDE în iulie 2014. În urma adoptării unei propuneri de actualizare a Directivei privind impozitarea veniturilor din economii, Comisia a adoptat, la 17 iunie 2011, o recomandare pentru un mandat de deschidere a unor negocieri cu Elveția, Liechtenstein, Andorra, Monaco și San Marino, în scopul îmbunătățirii acordurilor UE cu țările respective în concordanță cu evoluțiile de pe plan internațional și pentru a se asigura că aceste țări continuă să aplice măsuri echivalente cu cele din UE. La 14 mai 2013, Consiliul a ajuns la un acord privind mandatul de negociere, concluzionând că negocierile ar trebui să fie aliniate cu recentele evoluții la nivel mondial, unde s-a convenit să se promoveze schimbul automat de informații ca standard internațional. În comunicarea sa din 6 decembrie 2012 care conține un Plan de acțiune privind consolidarea combaterii fraudei și a evaziunii fiscale, Comisia a evidențiat necesitatea de a promova cu fermitate schimbul automat de informații ca viitor standard la nivel european și internațional în materie de transparență și de schimb de informații în domeniul fiscal. Pe baza unei propuneri prezentate de Comisie în iunie 2013, la 9 decembrie 2014 Consiliul a adoptat Directiva 2014/107/UE de modificare a Directivei 2011/16/UE și de extindere a schimbului automat obligatoriu de informații între autoritățile fiscale din UE la o gamă completă de elemente financiare în conformitate cu standardul global. Modificarea garantează o abordare coerentă, consecventă și cuprinzătoare la nivelul întregii Uniuni cu privire la schimbul automat de informații privind conturile financiare în cadrul pieței interne. Deoarece Directiva 2014/107/UE are, în general, un domeniu de aplicare mai larg decât Directiva 2003/48/CE și prevede că, atunci când domeniul de aplicare se suprapune, prevalează Directiva 2014/107/UE, Comisia a adoptat, la 18 martie 2015, o propunere de abrogare a Directivei 2003/48/CE. Pentru a reduce la minimum costurile și sarcinile administrative atât pentru administrațiile fiscale, cât și pentru agenții economici, este de asemenea esențial să se asigure că modificarea Acordului existent cu Elveția privind impozitarea veniturilor din economii este în concordanță cu evoluțiile de pe plan internațional și de la nivelul UE. Acest lucru va spori transparența fiscală în Europa și va constitui temeiul juridic pentru implementarea standardului global al OCDE privind schimbul automat de informații între Elveția și UE. Având în vedere cerințele constituționale ale Elveției în ceea ce privește ratificarea, Protocolul de modificare ar trebui să fie semnat până în mai 2015 pentru ca Elveția să fie în măsură să demareze procedurile de precauție în ianuarie 2017 și pentru ca primele schimburi în temeiul standardului global să poată avea loc până în septembrie 2018. Acest lucru ar permite tuturor statelor membre să se bucure cât mai curând posibil de cooperarea la care Elveția s-a angajat la nivel internațional. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI Protocolul de modificare implementează standardul global între statele membre ale UE și Elveția. Diferitele părți interesate au fost consultate cu diferite ocazii în timpul elaborării standardului global al OCDE. Statele membre ale UE au fost, de asemenea, consultate și informate în cursul negocierilor dintre Comisie și Elveția. Comisia a prezentat Consiliului European în cadrul reuniunilor sale din martie și decembrie 2014 situația cu privire la stadiul actual al negocierilor cu Elveția. Comisia a consultat, de asemenea, noul grup de experți privind schimbul automat de informații privind conturile financiare care oferă consultanță pentru a garanta faptul că legislația UE privind schimbul automat de informații în domeniul impozitării directe este efectiv aliniată și pe deplin compatibilă cu standardul global al OCDE. Grupul de experți cuprinde reprezentanți din partea organizațiilor care reprezintă sectorul financiar și a organizațiilor care luptă împotriva fraudei fiscale și a evaziunii fiscale. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII Temeiul juridic al prezentei propuneri este constituit de articolul 115 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, coroborat cu articolul 218 alineatul (5) și alineatul (8) al doilea paragraf. Temeiul juridic material îl constituie articolul 115 din TFUE. Articolul 1 al Protocolului de modificare anexat la prezenta propunere de decizie a Consiliului modifică titlul Acordului existent pentru a reflecta mai bine conținutul Acordului, astfel cum a fost modificat prin respectivul Protocol de modificare. Articolul 2 înlocuiește articolele și anexele cu un nou set de dispoziții, cuprinzând 11 articole, o anexă I care reflectă standardul comun de raportare al OCDE care face parte din standardul global, o anexă II care reflectă părți importante din comentariile OCDE la standardul global și o anexă III în care sunt enumerate autoritățile competente din Elveția și din fiecare stat membru. Noile articole reflectă articole din Modelul de acord între autoritățile competente elaborat de OCDE pentru implementarea standardului global, cu mici adaptări pentru a reflecta contextul juridic specific unui acord al UE. La articolul 1 nu există o definiție a numărului de identificare fiscală (NIF), întrucât există deja o definiție a NIF în secțiunea VIII subsecțiunea E punctul 5 din anexa I. Articolul 5 include un set complet de dispoziții privind schimbul de informații la cerere care urmează după ultima versiune a Modelului de convenție fiscală al OCDE . Articolul 6 cuprinde o serie de dispoziții mai detaliate privind protecția datelor. Articolul 7 prevede o etapă suplimentară de consultare înainte ca un stat membru sau Elveția să suspende Acordul. Articolul 8 conține dispoziții referitoare la modificările Acordului, inclusiv un mecanism rapid pentru aplicarea cu titlu provizoriu de către una dintre părțile contractante a modificărilor aduse standardului global, cu condiția aprobării de către cealaltă parte. Articolul 9 preia ansamblul dispozițiilor articolului 15 din Acord în forma sa anterioară modificării prin Protocolul de modificare, deoarece negociatorii părților contractante au convenit să nu aducă modificări acestor dispoziții care se referă la impozitarea întreprinderilor și nu sunt influențate de standardul global. Articolul 11 definește domeniul de aplicare teritorial. Anexa I respectă atât standardul comun de raportare al OCDE, cât și anexa I la Directiva privind cooperarea administrativă. Anexa II implementează elemente-cheie ale comentariilor aferente Standardului comun de raportare și corespunde anexei II la Directiva privind cooperarea administrativă. Abaterile minore de la anexa I sau II la Directiva privind cooperarea administrativă sunt justificate de realinierea textului la Standardul comun de raportare al OCDE, solicitată de către negociatorii elvețieni. Acestea cuprind următoarele: 1. În secțiunea I subsecțiunea D, trimiterea la raportarea locului de naștere se realiniază la Standardul comun de raportare. 2. Se reintroduce secțiunea I subsecțiunea A privind interdicția efectivă prin lege de a vinde asigurări rezidenților dintr-o Jurisdicție care face obiectul raportării. Pentru a evita riscurile abuzării de această excepție, la sfârșitul Protocolului de modificare este inclusă o declarație comună în acest sens. 3. Toate opțiunile relevante prevăzute în cadrul Comentariilor OCDE privind Standardul comun de raportare și în Directiva privind cooperarea administrativă au fost lăsate la latitudinea fiecărui stat membru și a Elveției și nu sunt incluse direct în Acord. Există, în schimb, o obligație ca statele membre și Elveția să își notifice reciproc, precum și Comisiei dacă și-au exercitat vreo anumită opțiune. Scopul este să se garanteze aplicarea corectă a definiției alternative a conceptului de „Entitate afiliată” în legătură cu opțiunea privind conturile noi ale clienților actuali. 4. Definițiile termenilor „Organizație internațională” și „Bancă centrală” din secțiunea VIII subsecțiunea B punctele 3 și 4 au fost realiniate la Standardul comun de raportare pentru a le permite să se aplice și în contextul scutirii de la abordarea prin transparență (look-through) aplicabilă entităților nefinanciare (ENFS) pasive din secțiunea VIII subsecțiunea D punctul 9 litera (c). 5. În anexa II, definiția „Rezidența unei instituții financiare” este aliniată la comentariile privind Standardul comun de raportare pentru a se acoperi și cazurile în care ar trebui stabilită reședința unei alte instituții financiare, de exemplu, pentru abordarea prin transparență aplicabilă ENFS-urilor pasive. Articolul 3 din Protocolul de modificare include dispoziții privind intrarea în vigoare și aplicarea. Acesta abordează aspecte privind tranziția de la actualul Acord la Acordul modificat, în ceea ce privește solicitările de informații, creditele disponibile beneficiarilor efectivi pentru impozitul reținut la sursă, plățile finale aferente impozitului reținut la sursă ale Elveției către statele membre și schimburile finale de informații din cadrul mecanismului de prezentare voluntară a informațiilor. Articolul 4 include un protocol privind garanțiile suplimentare referitoare la schimbul de informații la cerere, pe care Elveția îl include în tratatele sale din domeniul fiscal. Textul precizează că nu sunt interzise schimburile care au la bază o cerere de grup. Protocolul privind garanțiile suplimentare este în conformitate cu termenii de referință ai Forumului global pentru schimbul de informații la cerere. Articolul 5 enumeră limbile în care este semnat Protocolul de modificare. Acordul revizuit este completat de patru declarații comune ale părților contractante și de o declarație unilaterală a Elveției. Prima declarație comună se referă la data prevăzută pentru intrarea în vigoare a Acordului revizuit. A doua și a treia declarație fac o legătură cu comentariile la standardul global și, respectiv, cu articolul 26 din Modelul de convenție fiscală al OCDE privind venitul și capitalul. A patra declarație urmărește să prevină interpretările eronate ale secțiunii III subsecțiunea A din anexa I și stabilește un mecanism de notificare reciprocă a cazurilor în care ar fi justificat să se aplice această exceptare. A cincea este o declarație unilaterală a Elveției. 4. IMPLICAȚIILE BUGETARE Prezenta propunere nu are implicații bugetare. 5. ELEMENTE OPȚIONALE 2015/0075 (NLE) Propunere de DECIZIE A CONSILIULUI privind semnarea, în numele Uniunii Europene, a Protocolului de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 115, coroborat cu articolul 218 alineatul (5) și cu articolul 218 alineatul (8) al doilea paragraf, având în vedere propunerea Comisiei Europene, întrucât: (1) La 14 mai 2013, Consiliul a autorizat Comisia să deschidă negocieri cu Confederația Elvețiană în vederea modificării Acordului dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi, pentru a alinia Acordul menționat cu recentele evoluții la nivel mondial, unde s-a convenit să se promoveze schimbul automat de informații ca standard internațional. (2) Textul Protocolului de modificare care reprezintă rezultatul acestor negocieri reflectă în mod corespunzător directivele de negociere emise de Consiliu deoarece aliniază Acordul cu cele mai recente evoluții la nivel internațional privind schimbul automat de informații, și anume Standardul global pentru schimbul automat de informații privind conturile financiare în chestiuni fiscale elaborat de Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE). Uniunea, statele sale membre și Confederația Elvețiană au participat activ la lucrările OCDE. Textul Acordului, astfel cum a fost modificat prin Protocolul de modificare, reprezintă temeiul juridic pentru implementarea standardului global în relațiile dintre Uniune și Confederația Elvețiană. (3) Prin urmare, Protocolul de modificare ar trebui semnat în numele Uniunii, sub rezerva încheierii sale la o dată ulterioară, ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE: Articolul 1 Se autorizează semnarea, în numele Uniunii, a Protocolului de modificare a Acordului dintre Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi, sub rezerva încheierii Protocolului de modificare menționat. Textul Protocolului de modificare care urmează a fi semnat este anexat la prezenta decizie. Articolul 2 Secretariatul General al Consiliului stabilește instrumentul prin care se acordă persoanei sau persoanelor indicate de negociatorul Protocolului de modificare puteri depline pentru semnarea Protocolului de modificare, sub rezerva încheierii acestuia. Articolul 3 Prezenta decizie intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene. Adoptată la Bruxelles, Pentru Consiliu Președintele Protocol de modificare a Acordului dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi Protocol de modificare de modificare a „Acordului dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană de stabilire a unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi”, denumit în continuare „Acordul” UNIUNEA EUROPEANĂ, și CONFEDERAȚIA ELVEȚIANĂ, denumită în continuare „Elveția”, ambele denumite în continuare „partea contractantă” sau „părțile contractante”, În vederea implementării standardului OCDE referitor la schimbul automat de informații privind conturile financiare, denumit în continuare „standardul global”, într-un cadru de cooperare care ține seama de interesele legitime ale ambelor părți contractante, Întrucât, părțile contractante au o relație strânsă și de durată în ceea ce privește asistența reciprocă în probleme fiscale, în special în ceea ce privește aplicarea unor măsuri echivalente cu cele prevăzute de Directiva 2003/48/CE a Consiliului privind impozitarea veniturilor din economii sub forma plăților de dobânzi și doresc să își amelioreze nivelul de respectare a obligațiilor fiscale internaționale consolidând și mai mult această relație, Întrucât, părțile contractante doresc să încheie un acord pentru a îmbunătăți respectarea obligațiilor fiscale internaționale pe baza unor schimburi automate reciproce de informații, sub rezerva unei anumite confidențialități și a anumitor măsuri de protecție, inclusiv a unor dispoziții care limitează utilizarea informațiilor schimbate, Întrucât articolul 10 din Acord, care, în forma sa actuală, anterioară modificării sale prin prezentul Protocol de modificare, limitează schimbul de informații la cerere, doar la comportamente care constituie fraudă fiscală și alte asemenea activități, ar trebui să fie aliniat la standardul OCDE privind transparența și schimbul de informații în materie fiscală, Întrucât, părțile contractante vor aplica propriile legi și practici în materie de protecție a datelor în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal schimbate în conformitate cu Acordul, modificat prin prezentul Protocol de modificare, și se angajează să își notifice reciproc fără întârzieri nejustificate dacă vor exista modificări de fond ale acestor legi și practici, Întrucât, statele membre și Elveția dețin (i) garanții adecvate pentru a se asigura că informațiile primite în temeiul Acordului, modificat prin prezentul Protocol de modificare, rămân confidențiale și sunt utilizate exclusiv în scopul și de persoanele sau autoritățile responsabile cu stabilirea, colectarea sau recuperarea impozitelor, cu punerea în aplicare, cu urmăririle penale sau cu soluționarea recursurilor legate de impozite sau cu supravegherea acestor activități, precum și pentru alte scopuri autorizate, și (ii) infrastructura necesară pentru un schimb efectiv (inclusiv procese bine stabilite pentru a garanta schimburi de informații rapide, exacte, sigure și confidențiale, comunicații fiabile și eficace, precum și capacități de a rezolva prompt problemele și preocupările legate de schimburi și de a aplica dispozițiile articolului 4 din Acord, modificat prin prezentul Protocol de modificare), Întrucât categoriile de Instituții financiare raportoare și categoriile de Conturi care fac obiectul raportării, reglementate de Acord, modificat prin prezentul Protocol de modificare, sunt concepute pentru a limita posibilitățile contribuabililor de evitare a raportării prin transferuri de active către Instituții financiare sau prin investiții în produse financiare care nu intră în domeniul de aplicare al prezentului protocol de modificare. Cu toate acestea, anumite Instituții financiare și conturi care prezintă un risc scăzut de a fi utilizate pentru evaziune fiscală ar trebui să fie excluse din domeniul de aplicare. În general, nu ar trebui să fie incluse praguri, deoarece acestea ar putea fi eludate ușor prin divizarea conturilor între diferite Instituții financiare. Informațiile financiare care trebuie să facă obiectul raportării și al schimbului ar trebui să se refere nu numai la totalitatea veniturilor relevante (dobânzi, dividende și tipuri similare de venituri), ci și la soldurile conturilor și la veniturile din vânzarea Activelor Financiare, scopul fiind acela de a aborda situațiile în care contribuabilul încearcă să ascundă capitaluri reprezentate de venituri sau active în cazul cărora s-a eludat impozitarea. Prin urmare, prelucrarea informațiilor în temeiul Acordului, modificat prin prezentul protocol de modificare, este necesară și proporțională în scopul de a permite administrațiilor fiscale ale statelor membre și Elveției să identifice în mod corect și fără echivoc contribuabilii vizați, să își administreze și să asigure punerea în aplicare a legislației lor fiscale în situații transfrontaliere, să evalueze probabilitatea comiterii de evaziuni fiscale și să evite investigații suplimentare inutile. AU CONVENIT URMĂTOARELE: Articolul 1 Titlul Acordului se înlocuiește cu titlul următor: „Acord între Uniunea Europeană și Confederația Elvețiană privind schimbul automat de informații referitoare la conturile financiare pentru îmbunătățirea respectării obligațiilor fiscale internaționale” Articolul 2 Articolele 1 - 22, precum și anexele se înlocuiesc cu următorul text: „Articolul 1 Definiții 1. În sensul prezentului Acord (denumit în continuare „Acordul”), următoarele expresii sau termeni au sensul definit în continuare: a) Termenul „Uniunea Europeană” înseamnă Uniunea, astfel cum a fost instituită prin Tratatul privind Uniunea Europeană, incluzând teritoriile în care se aplică Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene și în condițiile prevăzute de tratatul respectiv. b) Termenul „stat membru” înseamnă un stat membru al Uniunii Europene. c) Termenul „Elveția” înseamnă teritoriul Confederației Elvețiene, astfel cum este definit de legislația sa, în conformitate cu dreptul internațional. d) În sensul prezentului Acord, autoritățile competente din Elveția și statele membre înseamnă autoritățile enumerate în anexa III. Anexa III face parte integrantă din prezentul Acord. Lista autorităților competente din anexa III poate fi modificată prin simpla notificare a celeilalte părți de către Elveția, pentru autoritatea prevăzută la litera (a) din anexă, și de către Uniunea Europeană în ceea ce privește celelalte autorități menționate la literele (b) - (ac) din anexă. e) Termenul „Instituție financiară a unui stat membru” înseamnă: (i) orice Instituție financiară care este rezidentă într-un stat membru, dar exclude orice sucursală a respectivei Instituții financiare care se află în afara teritoriului statului membru respectiv, și (ii) orice sucursală a unei Instituții financiare care nu este rezidentă într-un stat membru, în cazul în care sucursala respectivă se află în respectivul stat membru. f) Termenul „Instituție financiară din Elveția” înseamnă: (i) orice Instituție financiară care este rezidentă în Elveția, dar exclude orice sucursală a respectivei Instituții financiare care se află în afara teritoriului Elveției, și (ii) orice sucursală a unei Instituții financiare care nu este rezidentă în Elveția, în cazul în care sucursala respectivă se află în Elveția. g) Termenul „Instituție financiară raportoare” înseamnă orice Instituție financiară a unui stat membru sau din Elveția, în funcție de context, care nu este o Instituție financiară nonraportoare. h) Termenul „Cont care face obiectul raportării” înseamnă un cont care face obiectul raportării într-un stat membru sau în Elveția, în funcție de context, cu condiția ca acesta să fi fost identificat ca atare în temeiul procedurilor de precauție, în conformitate cu anexele I și II, în vigoare în respectivul stat membru sau în Elveția. i) Termenul „Cont care face obiectul raportării într-un stat membru” înseamnă un Cont financiar care este administrat de o Instituție financiară raportoare elvețiană și deținut de una sau mai multe persoane dintr-un stat membru care fac obiectul raportării sau deținut de o ENFS pasivă în care una sau mai multe persoane care exercită controlul sunt persoane care fac obiectul raportării într-un stat membru. j) Termenul „Cont care face obiectul raportării în Elveția” înseamnă un Cont financiar care este administrat de o Instituție financiară raportoare a unui stat membru și deținut de una sau mai multe persoane din Elveția care fac obiectul raportării sau deținut de o ENFS pasivă în care una sau mai multe persoane care exercită controlul sunt persoane care fac obiectul raportării în Elveția. k) Termenul „Persoană dintr-un stat membru” înseamnă o persoană fizică sau o entitate care este identificată de către o Instituție financiară raportoare elvețiană ca fiind rezidentă într-un stat membru în temeiul procedurilor de precauție în conformitate cu anexele I și II, sau patrimoniul succesoral al unei persoane decedate care era rezidentă a unui stat membru. l) Termenul „Persoană din Elveția” înseamnă o persoană fizică sau o entitate care este identificată de către o Instituție financiară raportoare a unui stat membru ca fiind rezidentă în Elveția în temeiul procedurilor de precauție în conformitate cu anexele I și II, sau patrimoniul succesoral al unei persoane decedate care era rezidentă a Elveției. 2. Orice termen scris cu inițială majusculă care nu este definit altfel în prezentul Acord va avea sensul atribuit la momentul respectiv, (i) pentru statele membre, în conformitate cu Directiva 2011/16/UE a Consiliului privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal sau, după caz, dreptul intern al statului membru care aplică Acordul, iar (ii) în cazul Elveției, în temeiul dreptului său intern, o astfel de semnificație fiind conformă cu sensul prevăzut în anexele I și II. Orice termen care nu se definește altfel în prezentul Acord sau în anexele I sau II, cu excepția cazului în care contextul impune o interpretare diferită sau în care autoritatea competentă a unui stat membru și cea din Elveția sunt de acord asupra unei semnificații comune, astfel cum se prevede la articolul 7 (dacă dreptul național permite acest lucru), are sensul atribuit la momentul respectiv de legislația jurisdicției în cauză care aplică prezentul Acord, (i) pentru statele membre, în conformitate cu Directiva 2011/16/UE a Consiliului privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal sau, dacă este cazul, dreptul intern al statului membru în cauză, iar (ii) în cazul Elveției, în conformitate cu dreptul său intern, orice semnificație în baza legislației fiscale aplicabile din jurisdicția în cauză (fie un stat membru, fie Elveția) prevalând asupra înțelesului dat termenului în temeiul altor legi din jurisdicția respectivă. Articolul 2 Schimbul automat de informații cu privire la Conturile care fac obiectul raportării 1. În temeiul dispozițiilor prezentului articol și sub rezerva normelor aplicabile privind raportarea și precauția în conformitate cu anexele I și II, care constituie parte integrantă din prezentul Acord, Autoritatea competentă din Elveția va schimba anual cu fiecare dintre Autoritățile competente ale statelor membre și fiecare dintre Autoritățile competente ale statelor membre va schimba anual cu Autoritatea competentă din Elveția, în mod automat, informațiile obținute în conformitate cu aceste norme și specificate la alineatul (2). 2. Informațiile care urmează să fie schimbate sunt, în cazul unui stat membru, cele referitoare la fiecare Cont care face obiectul raportării în Elveția, iar în cazul Elveției, cele referitoare la fiecare Cont care face obiectul raportării într-un stat membru: a) numele, adresa, numărul de identificare fiscală (NIF), precum și data și locul nașterii (în cazul unei persoane fizice) ale fiecărei Persoane care face obiectul raportării și care este Titular de cont al contului respectiv, iar în cazul unei Entități care este Titular de cont și care, după aplicarea procedurilor de precauție prevăzute în anexele I și II, este identificată ca având una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care este o Persoană care face obiectul raportării, numele, adresa și NIF ale Entității, precum și numele, adresa, NIF și data și locul nașterii ale fiecărei Persoane care face obiectul raportării; b) numărul de cont (sau echivalentul său funcțional în absența unui număr de cont); c) numele și numărul de identificare (dacă este cazul) al Instituției financiare raportoare; d) soldul sau valoarea contului (inclusiv, în cazul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră, Valoarea de răscumpărare) valabilă la sfârșitul anului calendaristic relevant sau la sfârșitul altei perioade de raportare adecvate sau, în cazul în care contul a fost închis în cursul anului sau al perioadei în cauză, închiderea contului; e) în cazul oricărui Cont de custodie: (i) cuantumul brut total al dobânzilor, cuantumul brut total al dividendelor și cuantumul brut total al altor venituri generate în legătură cu activele deținute în cont, în fiecare caz plătite sau creditate în contul respectiv (sau în legătură cu respectivul cont) în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate; și (ii) încasările brute totale din vânzarea sau răscumpărarea Activelor financiare plătite sau creditate în cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate în legătură cu care Instituția financiară raportoare a acționat drept custode, broker, reprezentant sau orice alt fel de mandatar al Titularului de cont; f) în cazul oricărui Cont de depozit, cuantumul brut total al dobânzilor plătite sau creditate în cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate; și g) în cazul oricărui alt cont decât cele descrise la al doilea paragraf litera (e) sau (f), cuantumul brut total plătit sau creditat Titularului de cont în legătură cu respectivul cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate în legătură cu care Instituția financiară raportoare este debitoare, inclusiv suma agregată a oricăror răscumpărări plătite Titularului de cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate. Articolul 3 Calendarul și modalitățile de efectuare a schimbului automat de informații 1. În sensul schimbului de informații de la articolul 2, cuantumul și descrierea plăților efectuate în legătură cu un Cont care face obiectul raportării se pot stabili în conformitate cu principiile legislației fiscale din jurisdicția (fie a unui stat membru, fie a Elveției) care face schimbul de informații. 2. În sensul schimbului de informații de la articolul 2, informațiile care fac obiectul schimburilor vor identifica moneda în care este exprimată fiecare sumă. 3. În ceea ce privește articolul 2 alineatul (2), pot fi schimbate informații care fac referire la primul an, cu începere de la data intrării în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX] și toți anii următori, aceste informații putând fi transmise în termen de nouă luni de la sfârșitul anului calendaristic la care se referă informațiile. 4. Autoritățile competente vor face schimbul de informații descrise în articolul 2 în mod automat, conform unei scheme standard comune de raportare în format eXtensible Markup Language. 5. Autoritățile competente vor conveni asupra uneia sau mai multor metode de transmitere a datelor, inclusiv asupra standardelor de criptare. Articolul 4 Colaborarea în materie de conformitate și execuție Autoritatea competentă a unui stat membru va notifica Autorității competente a Elveției, iar autoritatea competentă a Elveției va notifica Autorității competente a unui stat membru atunci când prima autoritate competentă (cea care notifică) are motive să creadă că o eroare ar fi putut să genereze o raportare incorectă sau incompletă de informații în conformitate cu dispozițiile articolului 2 sau în cazul în care o Instituție financiară raportoare nu respectă cerințele de raportare aplicabile și procedurile de precauție în conformitate cu anexele I și II. Autoritatea competentă notificată va lua măsurile necesare prevăzute de legislația internă pentru a remedia erorile sau cazul de nerespectare care fac obiectul notificării. Articolul 5 Schimbul de informații la cerere 1. Fără a aduce atingere dispozițiilor de la articolul 2 și din orice alt acord care prevede schimbul de informații la cerere între Elveția și oricare stat membru, autoritățile competente din Elveția și din oricare stat membru schimbă, la cerere, informațiile care sunt în mod previzibil relevante pentru punerea în aplicare a dispozițiilor prezentului Acord sau pentru administrarea sau aplicarea normelor din legislația internă referitoare la impozitele de orice tip și natură impuse în numele Elveției și al statelor membre sau în numele subdiviziunilor lor politice sau al autorităților lor locale, în măsura în care impozitarea, în conformitate cu legislația internă aplicabilă, nu este în contradicție cu un acord privind dubla impozitare între Elveția și statul membru în cauză. 2. Dispozițiile alineatului (1) din prezentul articol și din articolul 6 nu trebuie nici într-un caz interpretate astfel încât să impună Elveției sau unui stat membru obligația: a) de a lua măsuri administrative care derogă de la legislația și de la practica administrativă a Elveției sau a statului membru respectiv; b) de a furniza informații care nu ar putea fi obținute pe baza legislației sau în cadrul practicii administrative normale din Elveția sau din statul membru respectiv; c) de a furniza informații care ar dezvălui orice secret de afaceri, industrial, comercial sau profesional, sau orice procedeu comercial sau informații a căror comunicare ar fi contrară ordinii publice (ordre public). 3. În cazul în care un stat membru sau Elveția solicită informații acționând în calitate de jurisdicție solicitantă în conformitate cu prezentul articol, Elveția sau statul membru, acționând ca jurisdicție căreia i se solicită informații, își utilizează mijloacele de colectare de informații pentru a obține informațiile solicitate, chiar dacă aceste informații nu îi sunt necesare pentru propriile scopuri fiscale. Obligația enunțată în teza anterioară este supusă limitărilor de la alineatul (2), dar în niciun caz aceste limitări nu se interpretează astfel încât să permită jurisdicției căreia i se solicită informații să refuze furnizarea informațiilor pentru simplul motiv că respectivele informații nu prezintă interes pe plan intern. 4. Dispozițiile alineatului (2) nu pot fi în niciun caz interpretate astfel încât să permită Elveției sau unui stat membru să refuze furnizarea de informații pentru simplul motiv că informațiile sunt deținute de o bancă, de o altă instituție financiară, de o persoană desemnată sau care acționează în calitate de agent sau de administrator, sau că informațiile respective se referă la participațiile la capitalul unei persoane. 5. Autoritățile competente vor conveni asupra formelor standard care vor fi utilizate, precum și asupra uneia sau mai multor metode de transmitere a datelor, inclusiv asupra standardelor de criptare. Articolul 6 Confidențialitatea și protecția datelor cu caracter personal 1. Informațiile obținute de către o jurisdicție (fie ea un stat membru sau Elveția) în temeiul prezentului Acord sunt tratate ca fiind confidențiale și sunt protejate în același mod ca informațiile obținute în temeiul legislației interne din jurisdicția respectivă și, în măsura în care este necesar pentru protecția datelor cu caracter personal, în conformitate cu legislația națională aplicabilă și cu măsurile de protecție specificate eventual de jurisdicția care furnizează informațiile necesare în temeiul dreptului său intern. 2. În orice caz, aceste informații se divulgă numai persoanelor sau autorităților (inclusiv instanțele judecătorești, organismele administrative sau de supraveghere) responsabile cu stabilirea, colectarea sau recuperarea impozitelor în jurisdicția respectivă (fie ea un stat membru sau Elveția), responsabile cu punerea în aplicare, cu urmăririle penale sau cu soluționarea recursurilor legate de impozite sau cu supravegherea acestor impozite. Numai persoanele sau autoritățile menționate mai sus pot folosi informațiile, și numai în scopurile prevăzute în teza anterioară. Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (1), ele pot divulga aceste informații în cadrul audierilor publice în fața instanțelor sau în hotărârile judecătorești referitoare la astfel de impozite. 3. Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatelor precedente, informațiile primite de către o jurisdicție (fie ea un stat membru sau Elveția) pot fi utilizate pentru alte scopuri în cazul în care aceste informații pot fi utilizate pentru respectivele scopuri în temeiul legislației jurisdicției furnizoare(fie ea Elveția sau, respectiv, un stat membru), iar Autoritatea competentă din jurisdicția respectivă autorizează o astfel de utilizare. Informațiile furnizate de către o jurisdicție (fie ea un stat membru sau Elveția) unei alte jurisdicții (fie ea Elveția sau, respectiv, un stat membru) pot fi transmise de aceasta din urmă unei terțe jurisdicții (adică unui alt stat membru) sub rezerva autorizării prealabile de către Autoritatea competentă din prima jurisdicție, autoritate de la care provin informațiile. Informațiile furnizate de un stat membru unui alt stat membru în temeiul legislației sale aplicabile de punere în aplicare a Directivei 2011/16/UE a Consiliului privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal pot fi transmise Elveției sub rezerva autorizării prealabile de către Autoritatea competentă a statului membru de la care provin informațiile. 4. Fiecare Autoritate competentă dintr-un stat membru sau din Elveția va notifica de urgență celeilalte Autorități competente, și anume celei din Elveția sau din respectivul stat membru, orice încălcare a confidențialității și orice disfuncționalitate a garanțiilor, precum și toate sancțiunile și acțiunile de remediere impuse în consecință. Articolul 7 Consultări și suspendarea Acordului 1. În cazul în care se ivesc dificultăți în punerea în aplicare sau interpretarea prezentului Acord, oricare dintre Autoritățile competente din Elveția sau dintr-un un stat membru poate solicita consultări între Autoritatea competentă din Elveția și una sau mai multe dintre Autoritățile competente ale statelor membre, pentru a stabili măsurile adecvate menite să garanteze respectarea prezentului Acord. Aceste Autorități competente informează de îndată Comisia Europeană și Autoritățile competente din celelalte state membre cu privire la rezultatele consultărilor. În ceea ce privește problemele de interpretare, Comisia Europeană poate participa la consultări, la cererea oricăreia dintre Autoritățile competente. 2. În cazul în care chestiunea se referă la o nerespectare semnificativă a dispozițiilor prezentului Acord, iar procedura descrisă la alineatul (1) nu prevede o soluționare adecvată, Autoritatea competentă dintr-un stat membru sau din Elveția poate suspenda schimbul de informații efectuat în temeiul prezentului Acord între Elveția și un anumit stat membru, notificând în scris acest lucru celeilalte Autorități competente implicate. Suspendarea va avea efect imediat. În sensul prezentului alineat, nerespectarea semnificativă include, dar nu se limitează la, nerespectarea dispozițiilor privind confidențialitatea și a celor privind protecția datelor din prezentul Acord, neîndeplinirea de către Autoritatea competentă a unui stat membru sau a Elveției a obligației de a furniza, în timp util, informații adecvate, astfel cum se prevede în prezentul Acord sau definirea statutului unor entități sau conturi drept Instituții financiare nonraportoare și Conturi excluse într-un mod care contravine obiectivului Acordului. Articolul 8 Modificări 1. Părțile contractante se consultă reciproc de fiecare dată când la nivelul OCDE este adoptată o schimbare importantă referitoare la oricare dintre elementele standardului global sau – în cazul în care părțile contractante consideră necesar acest lucru – în scopul de a îmbunătăți funcționarea tehnică a prezentului Acord sau de a evalua și reflecta alte evoluții la nivel internațional. Consultările au loc în termen de o lună de la data primirii cererii de către oricare dintre părțile contractante sau cât mai curând posibil în cazurile urgente. 2. Pe baza unui astfel de contact, părțile contractante se pot consulta reciproc pentru a analiza dacă sunt necesare modificări la prezentul Acord. 3. În sensul consultărilor prevăzute la alineatele (1) și (2), fiecare parte contractantă informează cealaltă parte contractantă cu privire la posibilele evoluții care ar putea afecta buna funcționare a prezentului Acord. Aceasta include și eventualele acorduri relevante între una din părțile contractante și un stat terț. 4. În urma consultărilor, prezentul Acord poate fi modificat printr-un protocol sau un nou acord între părțile contractante. 5. În cazul în care o parte contractantă a pus în aplicare o modificare a standardului global, adoptată de OCDE, și dorește să facă o modificare corespunzătoare în anexele I și/sau II la prezentul Acord, aceasta informează cealaltă parte contractantă cu privire la acest fapt. În termen de o lună de la notificare se organizează o procedură de consultare între părțile contractante. Fără a aduce atingere alineatului (4), în cazul în care părțile contractante ajung la un consens în cadrul acestei proceduri de consultare privind modificările care ar trebui aduse anexelor I și/sau II la prezentul Acord, și pentru perioada de timp necesară pentru punerea în aplicare a modificării prin modificarea formală a Acordului, partea contractantă care a solicitat modificarea poate aplica cu titlu provizoriu versiunea revizuită a anexelor I și/sau II la prezentul Acord, astfel cum a fost aprobată prin procedura de consultare, începând cu prima zi a lunii ianuarie din anul următor celui în care se încheie procedura menționată mai sus. Se consideră că o parte contractantă a implementat o modificare a standardului global, adoptată de OCDE: a) în cazul statelor membre: atunci când modificarea a fost încorporată în Directiva 2011/16/UE a Consiliului privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal b) în cazul Elveției: atunci când modificarea a fost încorporată în cadrul unui acord cu un stat terț sau în legislația națională. Articolul 9 Plăți de dividende, dobânzi și redevențe între societăți 1. Fără a aduce atingere aplicării dispozițiilor interne sau bazate pe un acord, pentru prevenirea fraudelor ori abuzurilor în Elveția și în statele membre, dividendele plătite de filialele societăților-mamă nu sunt supuse impozitării în statul sursă în următoarele situații: - societatea-mamă deține în mod direct cel puțin 25 % din capitalul unei astfel de filiale pentru cel puțin doi ani și, - o societate are domiciliul fiscal într-un stat membru și cealaltă societate are domiciliul fiscal în Elveția și - în conformitate cu orice acord privind dubla impozitare cu orice țară terță, nici una dintre societăți nu are domiciliul fiscal în țara terță respectivă și - ambele societăți sunt supuse impozitului pe profit fără a beneficia de vreo scutire și ambele adoptă forma unei societăți pe acțiuni [1]. 2. Fără a aduce atingere aplicării dispozițiilor interne sau bazate pe un acord, pentru prevenirea fraudelor ori abuzurilor în Elveția și în statele membre, plățile de dobânzi și redevențe efectuate între societățile asociate sau sediile lor permanente nu sunt supuse impozitării în statul sursă în următoarele situații: - aceste societăți sunt afiliate prin deținerea în mod direct a 25 % pentru cel puțin doi ani sau ambele sunt deținute de o societate terță care deține în mod direct minimum 25 % din capitalul fiecăreia din cele două societăți pentru cel puțin doi ani și - în cazul în care o societate are domiciliul fiscal sau un sediu permanent se află într-un stat membru, iar cealaltă societate are domiciliul fiscal sau celălalt sediu permanent se află în Elveția și - în conformitate cu orice acord privind dubla impozitare cu orice țară terță, nici una dintre societăți nu are domiciliul fiscal în țara terță respectivă și nici unul din sediile permanente nu se află în țara terță respectivă și - toate societățile sunt supuse impozitului pe profit fără a beneficia de vreo scutire mai ales în ceea ce privește plata dobânzilor și a redevențelor și fiecare adoptă forma unei societăți pe acțiuni [1]. 3. Acordurile privind dubla impozitare existente între Elveția și statele membre, care prevăd un tratament fiscal mai favorabil pentru plata dividendelor, dobânzilor și redevențelor rămân neafectate. Articolul 10 Rezilierea Acordului Fiecare dintre părțile contractante poate rezilia prezentul Acord prin trimiterea unui preaviz de reziliere în scris celeilalte părți. Rezilierea devine efectivă în prima zi a lunii care urmează după expirarea unei perioade de 12 luni de la data primirii preavizului de reziliere. În caz de reziliere, toate informațiile primite anterior în temeiul prezentului Acord vor rămâne confidențiale și supuse dispozițiilor articolului 6 din prezentul Acord. Articolul 11 Sfera de aplicare teritorială Prezentul Acord se aplică, pe de o parte, teritoriilor statelor membre în care se aplică Tratatul de instituire a Uniunii Europene și în condițiile stabilite de tratat și, pe de altă parte, Elveției. ANEXA I Standard comun privind raportarea și obligația de diligență pentru informațiile referitoare la conturile financiare („Standardul comun de raportare”) Secțiunea I: Cerințe generale de raportare A. Sub rezerva dispozițiilor din subsecțiunile C-E, fiecare Instituție financiară raportoare trebuie să raporteze Autorității competente din jurisdicția sa (fie ea un stat membru sau Elveția) următoarele informații cu privire la fiecare Cont care face obiectul raportării al respectivelor Instituții financiare raportoare: 1. numele, adresa, jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență (fie ea un stat membru sau Elveția), numărul (numerele) de identificare fiscală (NIF), precum și data și locul nașterii (în cazul unei persoane fizice) ale fiecărei Persoane care face obiectul raportării și este Titular de cont al respectivului cont, iar în cazul unei Entități, care este Titular de cont și care, după aplicarea procedurilor de precauție în conformitate cu secțiunile V, VI și VII, este identificată ca având una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care sunt Persoane care fac obiectul raportării, numele, adresa, jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență (fie ea un stat membru, Elveția sau altă jurisdicție) și numărul (numerele) de identificare fiscală (NIF) ale Entității, precum și numele, adresa, jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență (fie ea un stat membru sau Elveția), numărul (numerele) de identificare fiscală (NIF), precum și data și locul nașterii fiecărei Persoane care face obiectul raportării; 2. numărul de cont (sau echivalentul său funcțional în absența unui număr de cont); 3. numele și numărul de identificare (dacă este cazul) al Instituției financiare raportoare; 4. soldul sau valoarea contului (inclusiv, în cazul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră, Valoarea de răscumpărare) valabilă la sfârșitul anului calendaristic relevant sau la sfârșitul altei perioade de raportare adecvate sau, în cazul în care contul a fost închis în cursul anului sau al perioadei în cauză, închiderea contului; 5. în cazul oricărui Cont de custodie: a) cuantumul brut total al dobânzilor, cuantumul brut total al dividendelor și cuantumul brut total al altor venituri generate în legătură cu activele deținute în cont, în fiecare caz plătite sau creditate în contul respectiv (sau în legătură cu respectivul cont) în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate; și b) încasările brute totale din vânzarea sau răscumpărarea Activelor financiare plătite sau creditate în cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate în legătură cu care Instituția financiară raportoare a acționat drept custode, broker, reprezentant sau orice alt fel de mandatar al Titularului de cont; 6. în cazul oricărui Cont de depozit, cuantumul brut total al dobânzilor plătite sau creditate în cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate; și 7. în cazul oricărui cont care nu este descris la punctul 5 sau 6 din subsecțiunea A, cuantumul brut total plătit sau creditat Titularului de cont în legătură cu respectivul cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate în legătură cu care Instituția financiară raportoare este debitoare, inclusiv cuantumul agregat al oricăror rambursări plătite Titularului de cont în cursul anului calendaristic sau al altei perioade de raportare adecvate. B. Informațiile raportate trebuie să identifice moneda în care este exprimată fiecare sumă. C. Fără a aduce atingere punctului 1 din subsecțiunea A, cu privire la fiecare Cont care face obiectul raportării care este un Cont preexistent, nu este obligatorie raportarea NIF sau a datei nașterii în cazul în care acestea nu figurează în registrele Instituției financiare raportoare și nu există o altă cerință care să impună respectivei Instituții financiare raportoare să colecteze aceste informații în temeiul dreptului intern sau al oricărui instrument juridic al Uniunii Europene (după caz). Cu toate acestea, o Instituție financiară raportoare are obligația să depună eforturi rezonabile pentru a obține NIF și data nașterii în ceea ce privește Conturile preexistente până la sfârșitul celui de al doilea an calendaristic care urmează anului în care respectivele Conturi preexistente au fost identificate drept Conturi care fac obiectul raportării. D. Fără a aduce atingere punctului 1 din subsecțiunea A, nu există obligația raportării NIF în cazul în care acesta nu este emis de către statul membru relevant, de Elveția sau de o altă jurisdicție de rezidență. E. fără a aduce atingere punctului 1 din subsecțiunea A, nu există obligația raportării locului nașterii, cu excepția cazului în care Instituția financiară raportoare este obligată, în alt mod, să îl obțină și să îl raporteze în temeiul dreptului intern, iar acesta este disponibil în datele accesibile pentru căutare electronică păstrate de Instituția financiară raportoare. Secțiunea II: Cerințe generale de precauție A. Un cont este considerat drept Cont care face obiectul raportării începând de la data la care este identificat ca atare în conformitate cu procedurile de precauție prevăzute în secțiunile II-VII și, cu excepția cazului în care se prevede altfel, informațiile cu privire la un Cont care face obiectul raportării trebuie raportate anual, în anul calendaristic următor anului la care se referă informațiile. B. Soldul sau valoarea unui cont se stabilește ca fiind cel/cea valabil(ă) în ultima zi a anului calendaristic sau a unei alte perioade de raportare adecvate. C. În cazul în care soldul sau pragul valorii urmează să se stabilească în ultima zi a unui an calendaristic, soldul sau valoarea în cauză trebuie stabilit(ă) în ultima zi a perioadei de raportare care se încheie cu sau în anul calendaristic respectiv. D. Fiecare stat membru sau Elveția poate permite Instituțiilor financiare raportoare să utilizeze prestatori de servicii în scopul îndeplinirii obligațiilor de raportare și de precauție impuse respectivelor Instituții financiare raportoare, prevăzute de legislația națională, dar responsabilitatea pentru respectivele obligații revine în continuare Instituțiilor financiare raportoare. E. Fiecare stat membru sau Elveția poate permite Instituțiilor Financiare Raportoare să aplice procedurile de precauție pentru Conturile noi în cazul Conturilor preexistente, precum și procedurile de precauție pentru Conturile cu valoare mare în cazul Conturilor cu valoare mai mică. În cazul în care un stat membru sau Elveția permite utilizarea procedurilor de precauție aplicabile unui Cont nou pentru Conturile preexistente, celelalte norme aplicabile Conturilor preexistente se aplică în continuare. Secțiunea III: Precauție în ceea ce privește Conturile de persoană fizică preexistente Următoarele proceduri se aplică în scopul identificării Conturilor care fac obiectul raportării dintre Conturile de persoană fizică preexistente. A. Conturi care nu fac obiectul obligației de examinare, identificare sau raportare. Un Cont de persoană fizică preexistent, care este un Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau un Contract cu rentă viageră nu face obiectul obligației de examinare, identificare sau raportare, cu condiția ca Instituția financiară raportoare să nu aibă efectiv dreptul prin lege să vândă un astfel de Contract rezidenților dintr-o Jurisdicție care face obiectul raportării. B. Conturi cu valoare mai mică. În cazul Conturilor cu valoare mai mică se aplică procedurile prezentate în continuare. 1. Adresa de rezidență. În cazul în care Instituția financiară raportoare deține în registrele sale o adresă actuală de rezidență pentru Titularul de cont persoană fizică, bazată pe Documente justificative, Instituția financiară raportoare poate considera Titularul de cont persoană fizică drept având rezidența fiscală în statul membru respectiv sau în Elveția sau într-o altă jurisdicție în care este situată adresa, pentru a stabili dacă respectivul Titular de cont persoană fizică este o Persoană care face obiectul raportării. 2. Căutarea în registrul electronic. În cazul în care o Instituție financiară raportoare nu se bazează pe o adresă actuală de rezidență a Titularului de cont persoană fizică, pe baza unor Documente justificative, astfel cum este prevăzut la punctul 1 din subsecțiunea B, Instituția financiară raportoare trebuie să examineze datele accesibile pentru căutare electronică păstrate de Instituția financiară raportoare cu privire la toate indiciile prezentate în continuare și să aplice punctele 3-6 din subsecțiunea B: a) identificarea Titularului de cont drept rezident al unei Jurisdicții care face obiectul raportării; b) adresa de corespondență sau de rezidență actuală (inclusiv o căsuță poștală) dintr-o Jurisdicție care face obiectul raportării; c) unul sau mai multe numere de telefon într-o Jurisdicție care face obiectul raportării și niciun număr de telefon în Elveția sau în statul membru al Instituției financiare raportoare, în funcție de context; d) instrucțiunile permanente (altele decât cele privind un Cont de depozit) de a transfera fonduri într-un cont administrat într-o Jurisdicție care face obiectul raportării; e) o împuternicire sau o delegare de semnătură valabilă, acordată unei persoane cu adresa într-o Jurisdicție care face obiectul raportării; sau f) o adresă purtând mențiunea „post-restant” sau „în atenția” într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, în cazul în care Instituția financiară raportoare nu are la dosar nicio altă adresă pentru Titularul de cont. 3. În cazul în care nu se descoperă în urma căutării electronice niciunul dintre indiciile enumerate la punctul 2 din subsecțiunea B, nu se impune nicio măsură suplimentară până în momentul în care intervine o modificare a circumstanțelor care să ducă fie la asocierea unuia sau mai multor indicii cu contul, fie la transformarea contului într-un Cont cu valoare mare. 4. În cazul în care oricare dintre indiciile enumerate la subsecțiunea B punctul 2 literele (a)-(e) este descoperit în sistemul electronic de căutare, sau în cazul în care intervine o modificare a circumstanțelor care să ducă la asocierea unuia sau a mai multor indicii cu contul, Instituția financiară raportoare trebuie să considere Titularul de cont drept rezident fiscal în fiecare Jurisdicție care face obiectul raportării pentru care este identificat un indiciu, cu excepția cazului în care aceasta alege să aplice punctul 6 din subsecțiunea B și, cu privire la respectivul cont, se aplică una dintre excepțiile prevăzute la respectivul punct. 5. În cazul în care o adresă purtând mențiunea „post-restant” sau „în atenția” este descoperită în urma căutării electronice și nicio altă adresă și niciunul dintre celelalte indicii enumerate la subsecțiunea B punctul 2 literele (a)-(e) nu este identificat cu privire la Titularul de cont, Instituția financiară raportoare trebuie, în ordinea cea mai adecvată circumstanțelor, să efectueze căutarea în registrul pe suport hârtie prevăzută la punctul 2 din subsecțiunea C sau să încerce să obțină din partea Titularului de cont o autocertificare sau Documente justificative pentru a stabili rezidența fiscală (rezidențele fiscale) ale respectivului Titular de cont. În cazul în care în urma căutării în dosar nu se constată niciun indiciu, iar încercarea de a obține autocertificarea sau Documente Justificative nu dă rezultate, Instituția financiară raportoare trebuie să raporteze contul Autorității competente din propriul stat membru sau din Elveția, în funcție de context, drept cont nedocumentat. 6. Sub rezerva găsirii unor indicii în temeiul punctului 2 din subsecțiunea B, o Instituție financiară raportoare nu este obligată să considere un Titular de cont drept rezident al unei Jurisdicții care face obiectul raportării în cazul în care: a) informațiile referitoare la Titularul de cont conțin o adresă de corespondență sau de rezidență actuală în Jurisdicția care face obiectul raportării, unul sau mai multe numere de telefon în acea Jurisdicție care face obiectul raportării (și niciun număr de telefon în Elveția sau în statul membru al Instituției financiare raportoare, în funcție de context) sau instrucțiuni permanente (cu privire la Conturi financiare altele decât Conturile de depozit) de a transfera fonduri într-un cont administrat într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, iar Instituția financiară raportoare obține sau a examinat anterior și păstrează o înregistrare a următoarelor informații: i. o autocertificare din partea Titularului de cont privind jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență (fie ea un stat membru, Elveția sau alte jurisdicții) a respectivului Titular de cont, care nu include acea Jurisdicție care face obiectul raportării; și ii. Documente justificative care stabilesc statutul Titularului de cont ca nefăcând obiectul raportării. b) informațiile referitoare la Titularul de cont conțin o împuternicire sau o delegare de semnătură valabilă, acordată unei persoane cu adresa în Jurisdicția care face obiectul raportării, și Instituția financiară raportoare obține sau a examinat anterior și păstrează o înregistrare a următoarelor informații: i. o autocertificare din partea Titularului de cont privind jurisdicția (jurisdicțiile) de rezidență (fie ea un stat membru, Elveția sau alte jurisdicții) a respectivului Titular de cont, care nu include acea Jurisdicție care face obiectul raportării; sau ii. Documente justificative care stabilesc statutul Titularului de cont ca nefăcând obiectul raportării. C. Proceduri de examinare aprofundată pentru Conturile cu valoare mare. Se aplică următoarele proceduri de examinare aprofundată în ceea ce privește Conturile cu valoare mare. 1. Căutarea în registrul electronic. În ceea ce privește Conturile cu valoare mare, Instituția financiară raportoare trebuie să examineze datele accesibile pentru căutare electronică păstrate de Instituția financiară raportoare cu privire la oricare dintre indiciile descrise la punctul 2 din subsecțiunea B. 2. Căutarea în registrul pe suport hârtie. În cazul în care bazele de date accesibile pentru căutare electronică ale Instituției financiare raportoare includ câmpuri destinate tuturor informațiilor prevăzute la punctul 3 din subsecțiunea C și cuprind toate informațiile respective, nu este necesară căutarea suplimentară în registrul pe suport hârtie. În cazul în care bazele de date electronice nu cuprind toate informațiile respective, atunci, în ceea ce privește Conturile cu valoare mare, Instituția financiară raportoare trebuie să examineze și actualul dosar principal al clientului și, în măsura în care informațiile în cauză nu sunt cuprinse în actualul dosar principal al clientului, următoarele documente asociate contului și obținute de Instituția financiară raportoare în cursul ultimilor cinci ani pentru oricare dintre indiciile prevăzute la punctul 2 din subsecțiunea B: a) cele mai recente Documente justificative colectate cu privire la contul respectiv; b) cel mai recent contract sau cea mai recentă documentație cu privire la deschiderea contului; c) cea mai recentă documentație obținută de Instituția financiară raportoare în conformitate cu Procedurile AML/KYC sau în alte scopuri de reglementare; d) orice formulare de împuternicire sau de delegare de semnătură valabile; și e) orice instrucțiuni permanente în vigoare (altele decât cele referitoare la un Cont de depozit) de a transfera fonduri. 3. Excepție în măsura în care bazele de date conțin informații suficiente. O Instituție financiară raportoare nu este obligată să efectueze căutarea în registrul pe suport hârtie prevăzută la punctul 2 din subsecțiunea C în măsura în care informațiile disponibile pentru căutare în format electronic ale Instituției financiare raportoare includ: a) statutul Titularului de cont în ceea ce privește rezidența; b) adresa de rezidență și adresa de corespondență ale Titularului de cont, aflate în prezent la dosarul Instituției financiare raportoare; c) numărul (numerele) de telefon al(e) Titularului de cont, aflate în prezent la dosarul Instituției financiare raportoare, dacă este cazul; d) în cazul Conturilor financiare altele decât Conturile de depozit, dacă există instrucțiuni permanente pentru a transfera fonduri din respectivul cont într-un alt cont (inclusiv un cont aflat la o altă sucursală a Instituției financiare raportoare sau la o altă Instituție financiară); e) dacă există în prezent o mențiune „post-restant” sau „în atenția” pentru Titularul de cont; și f) dacă există orice împuternicire sau delegare de semnătură pentru contul respectiv. 4. Consultarea responsabilului pentru relații cu clienții în scopul obținerii de informații concrete. În afară de căutarea în registrul electronic și de căutarea în registrul pe suport hârtie prevăzute la punctele 1 și 2 din subsecțiunea C, Instituția financiară raportoare trebuie să considere drept Cont care face obiectul raportării orice Cont cu valoare mare încredințat unui responsabil pentru relații cu clienții (inclusiv orice Conturi financiare agregate respectivului Cont cu valoare mare) în cazul în care responsabilul pentru relații cu clienții deține informații concrete conform cărora Titularul de cont este o Persoană care face obiectul raportării. 5. Efectele găsirii unor indicii. a) Dacă, în urma examinării aprofundate a Conturilor cu valoare mare prevăzute la subsecțiunea C, nu este descoperit niciunul dintre indiciile enumerate la punctul 2 din subsecțiunea B, iar contul nu este identificat ca fiind deținut de o Persoană care face obiectul raportării descrisă la punctul 4 din subsecțiunea C, atunci nu sunt necesare acțiuni suplimentare până în momentul în care intervine o modificare a circumstanțelor care să ducă la asocierea unuia sau a mai multor indicii cu contul respectiv. b) În cazul în care, în urma examinării aprofundate a Conturilor cu valoare mare prevăzute la subsecțiunea C, este descoperit oricare dintre indiciile enumerate la subsecțiunea B punctul 2 literele (a)-(e), sau în cazul în care intervine ulterior o modificare a circumstanțelor care duce la asocierea unuia sau a mai multor indicii cu contul, Instituția financiară raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării în fiecare Jurisdicție care face obiectul raportării pentru care este identificat un indiciu, cu excepția cazului în care aceasta alege să aplice punctul 6 din subsecțiunea B și, cu privire la respectivul cont, se aplică una dintre excepțiile prevăzute la respectivul punct. c) În cazul în care, în urma examinării aprofundate prevăzute la subsecțiunea C, este descoperită o adresă purtând mențiunea „post-restant” sau „în atenția” și pentru Titularul de cont nu este identificată nicio altă adresă și niciunul dintre celelalte indicii enumerate la subsecțiunea B punctul 2 literele (a)-(e) Instituția financiară raportoare trebuie să obțină din partea Titularului de cont respectiv o autocertificare sau Documente Justificative pentru a stabili rezidența fiscală (rezidențele fiscale) ale respectivului Titular de cont. În cazul în care o Instituție financiară raportoare nu poate obține autocertificarea sau Documentele justificative respective, aceasta trebuie să raporteze contul Autorității competente din propriul stat membru sau Elveția în funcție de context, drept cont nedocumentat. 6. În cazul în care un Cont de persoană fizică preexistent nu este un Cont cu valoare mare începând cu data de 31 decembrie care precede intrarea în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX], dar devine un Cont cu valoare mare începând cu ultima zi a anului calendaristic următor, Instituția financiară raportoare trebuie să finalizeze procedurile de examinare aprofundată prevăzute la subsecțiunea C cu privire la respectivul cont în anul calendaristic următor anului în care contul devine un Cont cu valoare mare. Dacă, pe baza acestei examinări, respectivul cont este identificat drept Cont care face obiectul raportării, Instituția financiară raportoare are obligația de a raporta, anual, informațiile necesare cu privire la respectivul cont pentru anul în care acesta este identificat drept Cont care face obiectul raportării și pentru anii următori, cu excepția cazului în care Titularul de cont încetează să mai fie o Persoană care face obiectul raportării. 7. Odată ce o Instituție financiară raportoare aplică procedurile de examinare aprofundată prevăzute la subsecțiunea C pentru un Cont cu valoare mare, Instituția financiară raportoare nu este obligată să aplice din nou respectivele proceduri, în afară de consultarea responsabilului pentru relații cu clienții prevăzută la punctul 4 din subsecțiunea C, cu privire la același Cont cu valoare mare în orice an ulterior, cu excepția cazului în care contul este nedocumentat, caz în care Instituția financiară raportoare ar trebui să aplice din nou, anual, respectivele proceduri, până în momentul în care respectivul cont încetează să mai fie nedocumentat. 8. În cazul în care intervine o modificare a circumstanțelor privind un Cont cu valoare mare care duce la asocierea cu contul respectiv a unuia sau a mai multor indicii prevăzute la punctul 2 din subsecțiunea B, Instituția financiară raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării în legătură cu fiecare Jurisdicție care face obiectul raportării pentru care este identificat un indiciu, cu excepția cazului în care aceasta alege să aplice punctul 6 din subsecțiunea B și, cu privire la respectivul cont, se aplică una dintre excepțiile prevăzute la punctul menționat. 9. O Instituție financiară raportoare trebuie să pună în aplicare proceduri prin care să se asigure că un responsabil pentru relații cu clienții identifică orice modificare a circumstanțelor referitoare la un cont. De exemplu, în cazul în care responsabilului pentru relații cu clienții i se comunică faptul că Titularul de cont are o nouă adresă de corespondență într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, Instituția financiară raportoare are obligația de a considera noua adresă drept o modificare a circumstanțelor și, în cazul în care aceasta alege să aplice punctul 6 din subsecțiunea B, este obligată să obțină documentele adecvate din partea Titularului de cont. D. Examinarea Conturilor de persoană fizică cu valoare mare preexistente trebuie finalizată în termen de un an de la intrarea în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX]. Examinarea Conturilor de persoană fizică cu valoare mai mică preexistente trebuie finalizată în termen de doi ani de la intrarea în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX]. E. Orice Cont de persoană fizică preexistent, care a fost identificat drept Cont care face obiectul raportării în temeiul prezentei secțiuni, trebuie considerat drept Cont care face obiectul raportării în toți anii următori, cu excepția cazului în care Titularul de cont încetează să mai fie o Persoană care face obiectul raportării. Secțiunea IV: Precauție în ceea ce privește Conturile de persoană fizică noi Următoarele proceduri se aplică în scopul identificării Conturilor care fac obiectul raportării dintre Conturile de persoană fizică noi. A. În ceea ce privește Conturile de persoană fizică noi, în momentul deschiderii contului, Instituția financiară raportoare trebuie să obțină o autocertificare, care poate face parte din documentația de deschidere a contului, care permite Instituției financiare raportoare să stabilească rezidența fiscală (rezidențele fiscale) a(le) Titularului de cont și să confirme caracterul rezonabil al respectivei autocertificări pe baza informațiilor obținute de Instituția financiară raportoare în legătură cu deschiderea contului, inclusiv eventualele documente colectate în conformitate cu Procedurile AML/KYC. B. În cazul în care autocertificarea stabilește că Titularul de cont este rezident fiscal într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, Instituția financiară raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării și autocertificarea trebuie să includă, de asemenea, NIF al Titularului de cont pentru respectiva Jurisdicție care face obiectul raportării (sub rezerva secțiunii I subsecțiunea D) și data nașterii acestuia. C. În cazul în care intervine o modificare a circumstanțelor cu privire la un Cont de persoană fizică nou în urma căreia Instituția financiară raportoare află sau are motive să afle că autocertificarea inițială este incorectă sau nefiabilă, Instituția financiară raportoare nu se poate baza pe autocertificarea inițială și trebuie să obțină o autocertificare valabilă care să stabilească rezidența fiscală (rezidențele fiscale) a(le) Titularului de cont. Secțiunea V: Precauție în ceea ce privește Conturile de entitate preexistente Următoarele proceduri se aplică în scopul identificării Conturilor care fac obiectul raportării dintre Conturile de entitate preexistente. A. Conturi de entitate care nu fac obiectul obligației de examinare, identificare sau raportare. Cu excepția cazului în care Instituția financiară raportoare decide altfel, fie cu privire la toate Conturile de entitate preexistente, fie separat, cu privire la orice grup clar identificat de astfel de conturi, un Cont de entitate preexistent cu un sold agregat sau o valoare agregată a contului care nu depășește 250 000 USD sau o valoare echivalentă exprimată în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Elveției începând cu data de 31 decembrie care precede intrarea în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX], nu face obiectul obligației de examinare, identificare sau raportare drept Cont care face obiectul raportării, până în momentul în care soldul agregat sau valoarea agregată a contului depășește cuantumul respectiv începând din ultima zi a oricărui an calendaristic ulterior. B. Conturi de entitate care fac obiectul examinării. Un Cont de entitate preexistent cu un sold sau o valoare agregată a contului care depășește 250 000 USD sau o valoare echivalentă exprimată în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Elveției începând cu data de 31 decembrie care precede intrarea în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX] și un Cont de entitate preexistent care nu depășește, începând cu data de 31 decembrie care precede intrarea în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX], cuantumul respectiv, dar cu un sold sau o valoare agregată a contului care depășește acest cuantum începând din ultima zi a oricărui an calendaristic ulterior, trebuie examinate în conformitate cu procedurile prevăzute la subsecțiunea D. C. Conturi de entitate care fac obiectul obligației de raportare. În ceea ce privește Conturile de entitate preexistente prevăzute la subsecțiunea B, numai conturile care sunt deținute de una sau mai multe Entități care sunt Persoane care fac obiectul raportării sau de ENFS (Entități care nu sunt Instituții financiare) pasive cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul care sunt Persoane care fac obiectul raportării sunt considerate drept Conturi care fac obiectul raportării. D. Proceduri de examinare pentru identificarea Conturilor de Entitate care fac obiectul obligației de raportare. Pentru Conturile de entitate preexistente prevăzute la subsecțiunea B, o Instituție financiară raportoare trebuie să aplice următoarele proceduri de examinare pentru a stabili dacă contul este deținut de una sau mai multe Persoane care fac obiectul raportării sau de ENFS pasive cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care sunt Persoane care fac obiectul raportării: 1. Să stabilească dacă Entitatea este o Persoană care face obiectul raportării. a) Să examineze informațiile păstrate în scopuri de reglementare sau de relații cu clienții (inclusiv informațiile colectate în conformitate cu Procedurile AML/KYC) pentru a stabili dacă informațiile indică faptul că Titularul de cont este rezident într-o Jurisdicție care face obiectul raportării. În acest scop, informațiile care indică faptul că Titularul de cont este rezident într-o Jurisdicție care face obiectul raportării includ fie un loc de înregistrare sau de constituire, fie o adresă într-un stat membru. b) Dacă informațiile indică faptul că Titularul de cont este rezident într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, Instituția financiară raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării, cu excepția cazului în care aceasta obține o autocertificare din partea Titularului de cont, sau stabilește în mod rezonabil, pe baza informațiilor aflate în posesia sa sau care sunt disponibile public, că Titularul de cont nu este o Persoană care face obiectul raportării. 2. Să stabilească dacă Entitatea este o ENFS pasivă cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care sunt Persoane care fac obiectul raportării. Cu privire la un Titular de cont al unui Cont de entitate preexistent (inclusiv o Entitate care este o Persoană care face obiectul raportării), Instituția financiară raportoare trebuie să stabilească dacă Titularul de cont este o ENFS pasivă cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul și care sunt Persoane care fac obiectul raportării. În cazul în care oricare dintre Persoanele care exercită controlul asupra unei ENFS pasive este o Persoană care face obiectul raportării, atunci contul trebuie considerat drept un Cont care face obiectul raportării. În cursul stabilirii acestor elemente, Instituția financiară raportoare trebuie să respecte orientările de la subsecțiunea D punctul 2 literele (a)-(c) în ordinea cea mai adecvată circumstanțelor. a) Să stabilească dacă Titularul de cont este o ENFS pasivă. În scopul de a stabili dacă Titularul de cont este o ENFS pasivă, Instituția financiară raportoare trebuie să obțină o autocertificare din partea Titularului de cont pentru a stabili statutul acestuia, cu excepția cazului în care există informații aflate în posesia sa sau disponibile public, pe baza cărora poate stabili în mod rezonabil că Titularul de cont este o ENFS activă sau o Instituție financiară, alta decât o Entitate de investiții prevăzută la secțiunea VIII subsecțiunea A punctul 6 litera (b) care nu este o Instituție financiară dintr-o Jurisdicție participantă. b) Să stabilească Persoanele care exercită controlul asupra unui Titular de cont. În scopul stabilirii Persoanelor care exercită controlul asupra unui Titular de cont, o Instituție financiară raportoare se poate baza pe informațiile colectate și păstrate în conformitate cu Procedurile AML/KYC. c) Să stabilească dacă o Persoană care exercită controlul asupra unei ENFS pasive este o Persoană care face obiectul raportării. Pentru a stabili dacă o Persoană care exercită controlul asupra unei ENFS pasive este o Persoană care face obiectul raportării, o Instituție financiară raportoare se poate baza pe: i. informații colectate și păstrate în conformitate cu Procedurile AML/KYC în cazul unui Cont de entitate preexistent deținut de una sau mai multe ENFS cu un sold sau o valoare agregată care nu depășește 1 000 000 USD sau o valoare echivalentă exprimată în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Elveției; sau ii. o autocertificare din partea Titularului de cont sau a Persoanei care exercită controlul privind jurisdicția sau jurisdicțiile (fie ea un stat membru, Elveția sau alte jurisdicții) în care Persoana care exercită controlul are rezidența fiscală. E. Calendarul punerii în aplicare a examinării și proceduri suplimentare aplicabile Conturilor de entitate preexistente 1. Examinarea Conturilor de entitate preexistente cu un sold sau o valoare agregată a contului care depășește 250 000 USD sau o sumă echivalentă în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Elveției, începând cu data de 31 decembrie care precede intrarea în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX], trebuie să fie finalizată în termen de doi ani de la intrarea în vigoare. 2. Examinarea Conturilor de entitate preexistente cu un sold sau o valoare agregată a contului care nu depășește 250 000 USD sau o sumă echivalentă exprimată în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Elveției, începând cu data de 31 decembrie care precede intrarea în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX], dar depășește cuantumul respectiv la data de 31 decembrie a unui an ulterior trebuie finalizată în anul calendaristic următor anului în care soldul sau valoarea agregată a contului depășește acest cuantum. 3. În cazul în care intervine o modificare a circumstanțelor cu privire la un Cont de entitate preexistent în urma căreia Instituția financiară raportoare află sau are motive să afle că autocertificarea sau alte documente asociate cu un cont sunt incorecte sau nefiabile, Instituția financiară raportoare trebuie să stabilească din nou statutul contului în conformitate cu procedurile prevăzute la subsecțiunea D. Secțiunea VI: Precauție în ceea ce privește Conturile de Entitate Noi Următoarele proceduri se aplică în scopul identificării Conturilor care fac obiectul raportării dintre Conturile de entitate noi. A. Proceduri de examinare pentru identificarea Conturilor de entitate care fac obiectul obligației de raportare. Pentru Conturile de entitate noi, o Instituție financiară raportoare trebuie să aplice următoarele proceduri de examinare pentru a stabili dacă contul este deținut de una sau mai multe Persoane care fac obiectul raportării sau de ENFS pasive cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul care sunt Persoane care fac obiectul raportării: 1. Să stabilească dacă Entitatea este o Persoană care face obiectul raportării. a) Să obțină o autocertificare, care poate face parte din documentația de deschidere a contului, care permite Instituției financiare raportoare să stabilească rezidența fiscală (rezidențele fiscale) a(le) Titularului de cont și să confirme caracterul rezonabil al respectivei autocertificări pe baza informațiilor obținute de Instituția financiară raportoare în legătură cu deschiderea contului, inclusiv eventualele documente colectate în conformitate cu Procedurile AML/KYC. În cazul în care Entitatea certifică faptul că nu are rezidență fiscală, Instituția financiară raportoare se poate baza pe adresa sediului principal al Entității pentru a stabili rezidența Titularului de cont. b) Dacă autocertificarea indică faptul că Titularul de cont este rezident într-o Jurisdicție care face obiectul raportării, Instituția financiară raportoare trebuie să considere contul drept Cont care face obiectul raportării, cu excepția cazului în care aceasta stabilește în mod rezonabil, pe baza informațiilor aflate în posesia sa sau care sunt disponibile public, că Titularul de cont nu este o Persoană care face obiectul raportării în legătură cu respectiva Jurisdicție care face obiectul raportării. 2. Să stabilească dacă Entitatea este o ENFS pasivă cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul care sunt Persoane care fac obiectul raportării. Cu privire la un Titular de cont al unui Cont de entitate nou (inclusiv o Entitate care este o Persoană care face obiectul raportării), Instituția financiară raportoare trebuie să stabilească dacă Titularul de cont este o ENFS pasivă cu una sau mai multe Persoane care exercită controlul care sunt Persoane care fac obiectul raportării. În cazul în care oricare dintre Persoanele care exercită controlul asupra unei ENFS pasive este o Persoană care face obiectul raportării, atunci contul trebuie considerat drept un Cont care face obiectul raportării. În cursul stabilirii acestor elemente, Instituția financiară raportoare trebuie să respecte orientările de la subsecțiunea A punctul 2 literele (a)-(c) în ordinea cea mai adecvată circumstanțelor. a) Să stabilească dacă Titularul de cont este o ENFS pasivă. În scopul de a stabili dacă Titularul de cont este o ENFS pasivă, Instituția financiară raportoare trebuie să se bazeze pe o autocertificare din partea Titularului de cont pentru a stabili statutul acestuia, cu excepția cazului în care există informații aflate în posesia sa sau disponibile public, pe baza cărora poate stabili în mod rezonabil că Titularul de cont este o ENFS activă sau o Instituție financiară, alta decât o Entitate de investiții prevăzută la secțiunea VIII subsecțiunea A punctul 6 litera (b) care nu este o Instituție financiară dintr-o Jurisdicție participantă. b) Să stabilească Persoanele care exercită controlul asupra unui Titular de cont. În scopul stabilirii Persoanelor care exercită controlul asupra unui Titular de cont, o Instituție financiară raportoare se poate baza pe informațiile colectate și păstrate în conformitate cu Procedurile AML/KYC. c) Să stabilească dacă o Persoană care exercită controlul asupra unei ENFS pasive este o Persoană care face obiectul raportării. Pentru a stabili dacă o Persoană care exercită controlul asupra unei ENFS pasive este o Persoană care face obiectul raportării, o Instituție financiară raportoare se poate baza pe o autocertificare din partea Titularului de cont sau a respectivei Persoane care exercită controlul. Secțiunea VII: Norme speciale de precauție Se aplică următoarele norme suplimentare în punerea în aplicare a procedurilor de precauție menționate anterior: A. Recurgerea la autocertificări și Documente justificative. O Instituție financiară raportoare nu se poate baza pe autocertificare sau pe Documente justificative în cazul în care Instituția financiară raportoare știe sau are motive să știe că autocertificarea sau Documentele justificative sunt incorecte sau nefiabile. B. Proceduri alternative pentru Conturile financiare deținute de beneficiari persoane fizice ai unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau ai unui Contract cu rentă viageră și pentru Contractele de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup sau pentru Contractele cu rentă viageră de grup. O Instituție financiară raportoare poate presupune că un beneficiar persoană fizică (altul decât deținătorul) al unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră care beneficiază de o indemnizație de deces nu este o Persoană care face obiectul raportării și poate considera un astfel de Cont financiar ca nefiind un Cont care face obiectul raportării, cu excepția cazului în care Instituția financiară raportoare știe sau are motive să știe că beneficiarul este o Persoană care face obiectul raportării. O Instituție financiară raportoare are motive să știe că beneficiarul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau al unui Contract cu rentă viageră este o Persoană care face obiectul raportării dacă informațiile colectate de către Instituția financiară raportoare și asociate respectivului beneficiar conțin indicii conform celor prevăzute la secțiunea III subsecțiunea B. În cazul în care o Instituție financiară raportoare deține informații concrete sau are motive să știe că beneficiarul este o Persoană care face obiectul raportării, Instituția financiară raportoare trebuie să respecte procedurile de la secțiunea III subsecțiunea B. Un stat membru sau Elveția au opțiunea să permită Instituțiilor financiare raportoare să considere un Cont financiar care constă în participația de care beneficiază un membru în cadrul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup sau al unui Contract cu rentă viageră de grup ca fiind un Cont financiar care este un cont care nu face obiectul raportării până la data la care suma respectivă trebuie plătită angajatului/deținătorului unui certificat sau beneficiarului, în cazul în care Contul financiar care constă în participația de care beneficiază un membru în cadrul unui Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup sau al unui Contract cu rentă viageră de grup îndeplinește următoarele cerințe: a) Contractul de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup sau Contractul cu rentă viageră de grup îi este emis unui angajator și asigură cel puțin 25 de angajați/deținători de certificate; b) angajatul/deținătorii de certificate au dreptul să beneficieze de orice valoare înscrisă în contract în legătură cu participația sa și să numească beneficiari pentru indemnizația plătibilă la decesul angajatului; și c) suma agregată plătibilă oricărui angajat/deținător de certificat sau beneficiar nu depășește 1 000 000 USD sau o valoare echivalentă exprimată în moneda națională a fiecărui stat membru sau a Elveției. Termenul „Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare de grup” înseamnă un Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare care: (i) asigură persoane fizice care sunt afiliate prin intermediul unui angajator, al unei organizații profesionale, al unui sindicat ori al altei asociații sau grupări; și (ii) impune plata unei prime pentru fiecare membru al grupului (sau membru al unei categorii din cadrul grupului), care este stabilită fără a lua în considerare caracteristicile individuale de sănătate, altele decât vârsta, genul și obiceiurile legate de fumat ale respectivului membru al grupului (sau a categoriei de membri). Termenul „Contrat cu rentă viageră de grup” înseamnă un Contract cu rentă viageră în care creditorii sunt persoane fizice care sunt afiliate prin intermediul unui angajator, al unei organizații profesionale, al unui sindicat, ori al altei asociații sau grupări. Înainte de intrarea în vigoare a Protocolului de modificare semnat la [XXXX], statele membre comunică Elveției și Elveția comunică Comisiei Europene dacă și-au exercitat opțiunea prevăzută la prezentul punct. Comisia Europeană poate coordona transmiterea comunicării dinspre statele membre spre Elveția și poate transmite tuturor statelor membre comunicarea Elveției. Toate celelalte modificări legate de exercitarea acestei opțiuni de către un stat membru sau Elveția sunt comunicate în același mod. C. Norme privind Agregarea soldurilor conturilor și Conversia monetară 1. Agregarea Conturilor de persoană fizică. În scopul stabilirii soldului sau a valorii agregate a Conturilor financiare deținute de o persoană fizică, o Instituție financiară raportoare are obligația de a agrega toate Conturile financiare administrate de Instituția financiară raportoare, sau de o Entitate afiliată, dar numai în măsura în care sistemele informatice ale Instituției financiare raportoare arată o legătură între Conturile financiare prin referire la un element de date, cum ar fi numărul de client sau NIF și de a permite agregarea soldurilor sau a valorilor conturilor. Fiecărui titular al unui Cont financiar deținut în comun i se atribuie soldul sau valoarea integrală a Contului financiar deținut în comun în scopul aplicării cerințelor privind agregarea prevăzute la prezentul punct. 2. Agregarea Conturilor de entitate. În scopul stabilirii soldului sau a valorii agregate a Conturilor financiare deținute de o Entitate, o Instituție financiară raportoare are obligația de a lua în considerare toate Conturile financiare care sunt administrate de Instituția financiară raportoare sau de o Entitate afiliată, dar numai în măsura în care sistemele informatice ale Instituției financiare raportoare arată o legătură între Conturile financiare prin referire la un element de date, cum ar fi numărul de client sau NIF și de a permite agregarea soldurilor sau a valorilor conturilor. Fiecărui titular al unui Cont financiar deținut în comun i se atribuie soldul sau valoarea integrală a Contului financiar deținut în comun în scopul aplicării cerințelor privind agregarea prevăzute la prezentul punct. 3. Normă specială privind agregarea aplicabilă responsabililor pentru relațiile cu clienții. În scopul stabilirii soldului sau a valorii agregate a Conturilor financiare deținute de o persoană pentru a stabili dacă un Cont financiar este un Cont cu valoare mare, o Instituție financiară raportoare are, de asemenea, obligația ca, în cazul oricăror Conturi financiare cu privire la care responsabilul pentru relațiile cu clienții știe sau are motive să știe că sunt în mod direct sau indirect deținute, controlate sau instituite (altfel decât în capacitate fiduciară) de către aceeași persoană, de a agrega toate respectivele conturi. 4. Sumele se citesc ca incluzând echivalentul lor în alte monede. Toate sumele în dolari sau sumele exprimate în monedele diferitelor state membre sau Elveției se citesc ca incluzând sumele echivalente în alte monede, astfel cum sunt stabilite prin legislația națională. Secțiunea VIII: Termeni definiți Următorii termeni sunt definiți în continuare: A. Instituție financiară raportoare 1. Termenul „Instituție financiară raportoare” înseamnă orice Instituție financiară a unui stat membru sau din Elveția, în funcție de context, care nu este o Instituție financiară nonraportoare. 2. Termenul „Instituție financiară dintr-o Jurisdicție participantă” înseamnă: (i) orice Instituție financiară care este rezidentă într-o Jurisdicție participantă, dar exclude orice sucursală a respectivei Instituții financiare care se află în afara teritoriului Jurisdicției participante și (ii) orice sucursală a unei Instituții financiare care nu este rezidentă într-o Jurisdicție participantă, în cazul în care sucursala respectivă se află într-o Jurisdicție participantă. 3. Termenul „Instituție financiară” înseamnă o Instituție de Custodie, o Instituție Depozitară, o Entitate de investiții sau o Companie de asigurări determinată. 4. Termenul „Instituție de custodie” înseamnă orice Entitate care deține, ca parte substanțială a activității sale, Active financiare în contul unor terți. O Entitate deține, ca parte substanțială a activității sale, Active financiare în contul unor terți dacă venitul brut al Entității atribuibil deținerii de Active financiare și serviciilor financiare conexe este egal sau mai mare de 20 % din venitul brut al Entității pe perioada cea mai scurtă dintre următoarele: (i) perioada de trei ani care se încheie la data de 31 decembrie (sau în ultima zi a unei perioadei contabile care nu este un an calendaristic) dinaintea anului în care se efectuează calculul sau (ii) perioada în cursul căreia Entitatea a existat. 5. Termenul „Instituție depozitară” înseamnă orice Entitate care atrage depozite în cadrul obișnuit al activității bancare sau al unei activități similare. 6. Termenul „Entitate de investiții” înseamnă orice Entitate: a) care desfășoară, ca activitate principală, una sau mai multe dintre următoarele activități sau operațiuni pentru sau în numele unui client: i. tranzacții cu instrumente de piață monetară (cecuri, bonuri de trezorerie, certificate de depozit, instrumente derivate etc.); schimb valutar; instrumente în materie de schimb valutar, rata dobânzii și indici bursieri; titluri de valoare transferabile; sau tranzacții la termen cu mărfuri; ii. administrarea individuală și colectivă a portofoliului; sau iii. care investește, administrează sau gestionează în alt mod Active financiare sau bani în numele altor persoane; sau b) al cărei venit brut provine în principal din activități de investire, reinvestire sau tranzacționare de Active financiare, în cazul în care Entitatea este administrată de către o altă Entitate care este o Instituție depozitară, o Instituție de custodie, o Companie de asigurări specificată sau o Entitate de investiții, astfel cum sunt prevăzute la subsecțiunea A punctul 6 litera (a). O Entitate este considerată a desfășura ca activitate principală una sau mai multe dintre activitățile menționate la subsecțiunea A punctul 6 litera (a), sau venitul brut al unei Entități este atribuibil în principal activităților de investire, reinvestire sau tranzacționare de Active financiare în sensul subsecțiunii A punctul 6 litera (b), în cazul în care venitul brut al Entității atribuibil activităților relevante este egal sau mai mare de 50 % din venitul brut al Entității pe perioada cea mai scurtă dintre următoarele: (i) perioada de trei ani care se încheie la data de 31 decembrie a anului dinaintea anului în care se efectuează calculul; sau (ii) perioada în cursul căreia Entitatea a existat. Termenul „Entitate de investiții” nu include o Entitate care este o ENFS activă, întrucât Entitatea respectivă îndeplinește oricare dintre criteriile prevăzute la subsecțiunea D punctul 8 literele (d)-(g). Prezentul punct se interpretează într-o manieră consecventă cu limbajul similar utilizat în definiția termenului „Instituție financiară” din recomandările Grupului de Acțiune Financiară. 7. Termenul „Activ financiar” include un titlu de valoare (de exemplu, acțiuni în cadrul capitalului unei societăți comerciale; participații în capitalurile proprii sau dreptul la beneficii în cadrul unui parteneriat deținut de mulți asociați sau cotat la bursă sau în cadrul unei fiducii; bilete la ordin, obligațiuni sau alte titluri de datorie), drepturi generate de un parteneriat, o marfă, un swap (de exemplu, swap pe rata dobânzii, swap valutar, swap de bază, rată de dobândă cu plafon maxim, rata de dobândă cu prag minim, swap pe mărfuri, swap pe acțiuni, swap pe indici bursieri și acorduri similare), un Contract de asigurare sau un Contract cu rentă viageră sau orice dobândă (inclusiv un contract de tip futures sau forward sau o opțiune) în legătură cu un titlu de valoare, drepturi generate de un parteneriat, o marfă, un swap, un Contract de asigurare sau un Contract cu rentă viageră. Termenul „Activ financiar” nu include drepturile directe asupra unor bunuri imobile, care să nu fie titluri de datorie. 8. Termenul „Companie de asigurări specificată” înseamnă orice Entitate care este o companie de asigurări (sau societatea holding a unei companii de asigurări) care emite sau este obligată să efectueze plăți cu privire la un Contract de asigurare cu valoare de răscumpărare sau la un Contract cu rentă viageră. B. Instituție financiară nonraportoare 1. Termenul „Instituție financiară nonraportoare” înseamnă orice Instituție financiară care este: a) o Entitate guvernamentală, o Organizație internațională sau o Bancă centrală, în afară de situațiile care se referă la o plată care derivă dintr-o obligație care incumbă în legătură cu o activitate financiară comercială de tipul celor desfășurate de o Companie de asigurări specificată, de o Instituție de Custodie sau de o Instituție depozitară; b) un Fond de pensii cu participare largă; un Fond de pensii cu participare restrânsă; un Fond de pensii al unei Entități guvernamentale, al unei Organizații internaționale sau al unei Bănci centrale; sau un Emitent de carduri de credit calificat; c) orice altă Entitate care prezintă un risc scăzut de a fi utilizată pentru evaziune fiscală, are caracteristici similare în mod substanțial cu oricare dintre Entitățile prevăzute la subsecțiunea B punctul 1 literele (a) și (b) și este definită în dreptul intern ca Instituție financiară nonraportoare și, în ceea ce privește statele membre, este menționată la articolul 8 alineatul (7a) din Directiva 2011/16/UE a Consiliului privind cooperarea administrativă în domeniul fiscal și este comunicată Elveției, iar în ceea ce privește Elveția este comunicată Comisiei Europene, cu condiția ca statutul respectivei Entități de Instituție financiară nonraportoare să nu aducă atingere obiectivelor prezentului Acord; d) un Organism de plasament colectiv exceptat; sau e) o fiducie, în măsura în care fiduciarul este o Instituție financiară raportoare și raportează toate informațiile care trebuie raportate în conformitate cu secțiunea I cu privire la toate Conturile fiduciei care fac obiectul raportării. 2. Termenul „Entitate guvernamentală” înseamnă guvernul unui stat membru, al Elveției sau al unei alte jurisdicții, orice subdiviziune politică a unui stat membru, a Elveției sau a unei alte jurisdicții (care, pentru evitarea oricărei ambiguități, include un stat, o provincie, un județ sau o localitate), sau orice organism sau agenție deținut(ă) integral de un stat membru, Elveția sau de o altă jurisdicție ori de una sau mai multe dintre subdiviziunile sus-menționate (fiecare reprezentând o „Entitate guvernamentală”). Această categorie este alcătuită din părți integrante, entități controlate și subdiviziuni politice ale unui stat membru, ale Elveției sau ale unei alte jurisdicții. a) O „parte integrantă” a unui stat membru, a Elveției sau a unei alte jurisdicții înseamnă orice persoană, organizație, agenție, birou, fond, organism public sau alt organism, oricare ar fi denumirea sa, care constituie o autoritate administrativă a unui stat membru, a Elveției sau a unei alte jurisdicții. Veniturile nete ale autorității administrative trebuie să fie creditate contului propriu al acesteia sau altor conturi ale statului membru, al Elveției sau al unei alte jurisdicții și nicio parte a acestora nu trebuie să revină în beneficiul vreunei persoane private. O parte integrantă nu include nicio persoană fizică care este un membru al guvernului, funcționar sau administrator care acționează cu titlu privat sau personal. b) O entitate controlată înseamnă o Entitate care este, formal, separată de statul membru, de Elveția sau de altă jurisdicție sau care constituie, în alt mod, o entitate juridică separată, cu condiția ca: i. Entitatea să fie deținută și controlată în totalitate de una sau mai multe Entități guvernamentale, direct sau prin intermediul uneia sau al mai multor entități controlate; ii. veniturile nete ale Entității să fie creditate contului propriu al acesteia sau altor conturi ale uneia sau ale mai multor Entități guvernamentale și nicio parte a acestora să nu revină în beneficiul vreunei persoane private; și iii. activele Entității să revină uneia sau mai multor Entități guvernamentale în momentul dizolvării acesteia. c) Venitul nu revine în beneficiul persoanelor fizice în cazul în care respectivele persoane sunt beneficiarii-țintă ai unui program guvernamental, iar activitățile din cadrul programului sunt desfășurate pentru publicul larg în interes general sau se referă la administrarea unei părți a guvernului. Cu toate acestea, sub rezerva dispozițiilor anterioare, se consideră că venitul revine în beneficiul persoanelor fizice în cazul în care este obținut din folosirea unei Entități Guvernamentale pentru a desfășura o activitate comercială, cum ar fi o activitate bancară comercială, care furnizează servicii financiare persoanelor fizice. 3. Termenul „Organizație internațională” înseamnă orice organizație internațională ori agenție sau organism deținut în totalitate de aceasta. Această categorie include orice organizație interguvernamentală (inclusiv o organizație supranațională): (1) care este alcătuită în primul rând din guverne; (2) care are în vigoare un acord privind sediul sau un acord în mod fundamental similar cu statul membru, cu Elveția sau cu altă jurisdicție; și (3) al cărei venit nu revine în beneficiul unor persoane private. 4. Termenul „Bancă centrală” înseamnă o instituție care este, prin lege sau prin hotărâre de guvern, autoritatea principală, în afară de guvernul propriu-zis al statului membru, al Elveției sau al altei jurisdicții, care emite instrumente destinate să fie utilizate ca monedă. O astfel de instituție poate include un organism care este separat de guvernul statului membru, al Elveției sau al celeilalte jurisdicții, fie că este deținut sau nu, în totalitate sau parțial, de către statul membru, Elveția sau altă jurisdicție. 5. Termenul „Fond de pensii cu participare largă” înseamnă un fond instituit pentru a furniza beneficii cu titlu de pensie, indemni