[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 16.11.2007

COM(2007) 711 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU

în ceea ce priveşte punerea în aplicare a identificării electronice a ovinelor şi caprinelor

CUPRINS

1. Introducere 3

1.1. Legislaţia CE cu privire la sistemul electronic de identificare a ovinelor şi caprinelor 4

1.2. Sfera de aplicare a raportului 5

2. Experienţa punerii în aplicare a sistemului electronic de identificare 5

2.1. Elementele sistemului electronic de identificare 5

2.2. Funcţionarea sistemelor electronice de identificare la ovine şi caprine 6

2.2.1 Dispozitive de identificare 6

2.2.2 Cititoare 8

2.2.3 Transferul datelor de la cititoare la sistemele de prelucrare a datelor 9

2.2.4 Perspectiva utilizatorului final 11

2.3. Aspecte economice 12

2.4. Cerinţe viitoare 13

3. Concluzii 13

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU

în ceea ce priveşte punerea în aplicare a identificării electronice a ovinelor şi caprinelor

1. INTRODUCERE

Normele comunitare privind identificarea şi înregistrarea animalelor, inclusiv a ovinelor şi caprinelor, au fost prevăzute în Directiva 92/102/CEE privind identificarea şi înregistrarea animalelor[1]. Cu toate acestea, experienţa cu privire la anumite boli a demonstrat că punerea în aplicare a Directivei 92/102/CEE nu este pe deplin satisfăcătoare, având nevoie de îmbunătăţiri. În sectorul bovin a fost necesară introducerea conceptului de trasabilitate individuală, în contextul protejării consumatorilor împotriva encefalopatiei spongiforme transmisibile (EST). Prin urmare, Regulamentul (CE) nr. 820/97 al Consiliului din 21 aprilie 1997 de stabilire a unui sistem de identificare şi înregistrare a bovinelor şi privind etichetarea cărnii de vită şi a produselor din carne de vită[2] a fost adoptat, iar cerinţele acestuia sunt confirmate de actualul Regulament (CE) nr. 1760/2000[3].

Experienţa dobândită cu ocazia epidemiei de febră aftoasă din 2001 subliniază necesitatea stabilirii sistemelor de trasabilitate pentru ovinele care respectă cerinţele specifice din acest sector. Ovinele şi caprinele sunt în prezent identificate conform Regulamentului (CE) nr. 21/2004 al Consiliului din 17 decembrie 2003 de stabilire a unui sistem de identificare şi de înregistrare a animalelor din speciile ovină şi caprină[4]. Acest sistem cuprinde patru elemente principale: dispozitive de identificare, un registru al exploataţiei, un document de circulaţie şi o bază de date electronică.

Luând în considerare dificultăţile, binecunoscute în domeniul gestionării rumegătoarelor mici, de citire a codurilor individuale ale animalelor de pe crotalii sau tatuaje la un număr mare de animale şi într-un timp scurt, este prevăzută introducerea transponderelor electronice în vederea automatizării citirii codurilor individuale ale animalelor direct în sistemele de prelucrare a datelor. Introducerea obligatorie a sistemului electronic de identificare este programată pentru 1 ianuarie 2008.

În conformitate cu articolul 9 alineatul (4) din regulament, Comisia trebuie să prezinte Consiliului un raport cu privire la introducerea sistemului de identificare electronică, însoţit de propuneri adecvate care confirmă sau modifică data introducerii obligatorii a identificării electronice.

În baza evaluării contribuţiilor statelor membre, acest raport descrie situaţia în prezent şi formulează concluzii asupra fezabilităţii şi oportunităţii introducerii obligatorii a sistemului electronic de identificare pentru ovine şi caprine în Uniunea Europeană începând cu 1 ianuarie 2008, precum şi în vederea actualizării aspectelor tehnice ale regulamentului. Acesta va fi însoţit de o propunere adecvată.

1.1. Legislaţia CE cu privire la sistemul electronic de identificare a ovinelor şi caprinelor

Normele comunitare privind identificarea şi înregistrarea ovinelor şi caprinelor au fost consolidate prin Regulamentul (CE) nr. 21/2004 al Consiliului pentru a permite trasabilitatea individuală a ovinelor şi caprinelor pe toată durata vieţii. Punerea în aplicare a acestui regulament este prevăzută în două etape.

Într-o primă etapă , toate animalele născute după 9 iulie 2005 trebuiau identificate individual cu o crotalie vizibilă, combinată cu un al doilea dispozitiv de identificare purtând acelaşi cod. Al doilea sistem de identificare putea fi o altă crotalie, un dispozitiv electronic de identificare şi, în anumite condiţii, un tatuaj sau o marcă pe chişiţă.

Într-o a doua etapă , regulamentul prevede asocierea codurilor individuale ale animalelor cu informaţiile privind circulaţia acestora. Dispoziţia conform căreia documentul de circulaţie şi registrul de exploataţie ar trebui să conţină codurile individuale ale animalelor este asociată cu data introducerii sistemului electronic de identificare (punctele B.2 şi C.2 din anexa la Regulamentul (CE) nr. 21/2004). Înainte de această dată, documentele de circulaţie şi registrele de exploataţie vor înregistra numai numărul animalelor, fără codurile individuale ale acestora.

În vederea punerii în aplicare a sistemului de identificare electronică, Comisia a adoptat Decizia 2006/968/CE de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 21/2004 al Consiliului cu privire la orientările şi procedurile pentru sistemul de identificare a animalelor din speciile ovină şi caprină[5]. Aceste orientări reprezintă baza tehnică pentru interoperabilitatea dispozitivelor provenite de la fabricanţi diferiţi, precum şi pentru autorizarea dispozitivelor electronice de identificare.

Regulamentul (CE) nr. 21/2004 prevede următoarele derogări.

- Statele membre al căror număr total de ovine şi caprine este mai mic de 600 000 de capete pot considera facultativă această identificare electronică pentru animalele care nu fac obiectul comerţului intracomunitar.

- Statele membre pot autoriza un sistem de identificare a lotului simplificat pentru animalele destinate sacrificării înainte de vârsta de douăsprezece luni şi care nu fac obiectul comerţului intracomunitar sau exportului către ţări terţe. Această derogare se aplică în prezent în zece state membre.

1.2. Sfera de aplicare a raportului

În vederea redactării acestui raport, Comisia a invitat statele membre să furnizeze informaţii asupra experienţei pe care au avut-o în ce priveşte punerea în aplicare, voluntară sau în cadrul unor proiecte pilot, a sistemului de identificare electronică. Comisia a primit deja informaţii din Cipru, Franţa, Germania, Italia, Ţările de Jos, Portugalia, Spania şi Regatul Unit. Prin urmare, prezentul raport se bazează mai ales pe contribuţiile din partea statelor membre care au experienţă în introducerea sistemului de identificare electronică.

Pe lângă informaţiile actualizate primite de la statele membre, Comisia a luat în considerare şi rezultatele propriului proiect pe scară largă de identificare electronică a animalelor (IDEA – Identification Electronique des Animaux), care a fost efectuat între anii 1998 şi 2001. Studiile şi proiectele pilot din statele membre au avut obiective ştiinţifice diferite, având ca domenii de studiu de la experienţe ştiinţifice de laborator până la teste efectuate pe teren. Prin urmare, rezultatele individuale nu pot fi totdeauna comparate. Prezentul raport prezintă un rezumat al acestor rezultate în termeni generali.

2. EXPERIENţA PUNERII ÎN APLICARE A SISTEMULUI ELECTRONIC DE IDENTIFICARE

2.1. Elementele sistemului electronic de identificare

Sistemul de identificare electronică a animalelor se bazează pe utilizarea identificării prin radiofrecvenţă (RFID), tehnică ce funcţionează la frecvenţe joase şi la distanţe foarte mici. Dispozitivul electronic de identificare se numeşte transponder şi este un dispozitiv pasiv, numai pentru citire, care nu conţine o sursă internă de energie electrică. Codul de identificare poate fi citit numai atunci când transponderul este activat de către semnalul transmis de cititor . Transponderul reacţionează la acest semnal prin emiterea unei telegrame cu informaţii, în care figurează codul de identificare al animalului. Comunicarea dintre transponder şi cititoare se poate efectua prin intermediul a două protocoale de transmitere a datelor (semi-duplex, HDX; şi duplex integral, FDX-B). După transmiterea telegramei cu informaţii, transponderul revine la starea pasivă până la următoarea activare.

În vederea asigurării unei comunicări adecvate între transpondere şi cititoare provenite de la diferiţi fabricanţi, standardele ISO 11784 şi 11785 au fost dezvoltate şi publicate în 1996. Standardele ISO sunt acceptate şi folosite la scară internaţională, motiv pentru care Regulamentul (CE) nr. 21/2004 face referire la acestea.

Comitetul internaţional pentru controlul performanţelor în creşterea animalelor (ICAR) a descris metodele de testare menite să verifice conformitatea transponderelor şi cititoarelor cu standardele ISO existente. Aceste metode au fost publicate în International Agreement on Recording Practices[6] iar Decizia 2006/968/CE face referire la acestea.

Sistemul de identificare electronică are avantajul de a permite transmiterea codurilor individuale ale animalelor citite electronic direct în sistemele de prelucrare a datelor . Prin urmare, aceasta reprezintă o soluţie eficientă pentru asocierea codurilor individuale ale animalelor, în cazul de faţă ale ovinelor şi caprinelor, cu informaţiile privind circulaţia acestora, deoarece aceste specii sunt deplasate în mod normal în grupuri mari şi deseori fac obiectul mai multor operaţii de regrupare în pieţe şi centre de colectare.

2.2. Funcţionarea sistemelor electronice de identificare la ovine şi caprine

2.2.1 Dispozitive de identificare

Regulamentul (CE) nr. 21/2004 se referă în mod explicit la utilizarea crotaliilor electronice şi a transponderelor tip bolus. Cele două tipuri pot fi definite după cum urmează:

( crotalia electronică : un transponder încorporat într-un dispozitiv conceput pentru a fi fixat permanent la urechea animalului;

( transponder tip bolus : un transponder plasat într-un vas cu greutate specifică (de exemplu din ceramică) care este administrat rumegătorului pe cale orală şi care rămâne (datorită greutăţii, formei şi dimensiunii sale) permanent în reticulo-rumen (prestomac);

Crotalia electronică

Crotalia electronică poate fi aplicată atunci când animalul este foarte tânăr (în special la mieii nou-născuţi). Pentru plasarea corectă a acestui dispozitiv de identificare nu este nevoie decât de cunoştinţe tehnice limitate. Inflamarea urechii nu poate fi însă exclusă; de fapt, conform anumitor rapoarte, tipul crotaliei, vârsta, specia, rasa animalului marcat, precum şi anotimpul în care are loc marcarea, par să aibă un efect asupra incidenţei inflamaţiilor/infecţiilor. Rata de pierdere a crotaliilor (electronice sau convenţionale) este în general mai ridicată decât în cazul transponderelor tip bolus. În condiţii normale rata de pierdere este de aproximativ 5%, rată ce poate ajunge până la 14% în condiţii extreme de păşunat din zonele cu lăstăriş. Prezenţa crotaliei poate fi verificată vizual şi, în caz de dificultăţi la citire, un cititor portativ poate fi plasat aproape de dispozitivul de identificare. Manipulările frauduloase (înlocuirea neautorizată) a crotaliilor nu poate fi exclusă. Recuperarea acestora la sacrificare nu reprezintă nicio problemă.

Transponder tip bolus

Transponderul tip bolus este depozitat în reţea, care se dezvoltă după naştere ca parte a prestomacului. Prin urmare, există anumite limite în ce priveşte vârsta minimă la care poate fi introdus un transponder tip bolus. Mini-dispozitive tip bolus sunt disponibile pe piaţă, a căror rată de pierdere pare să fie scăzută atunci când acestea sunt aplicate la animale începând cu vârsta de trei săptămâni. Publicaţii recente şi experienţa din statele membre au arătat că pot fi obţinute rate de pierdere sub 0,1% atunci când se aplică dispozitivul tip bolus corect (mărime, greutate), în funcţie de vârsta şi greutatea animalului. Dispozitivul tip bolus prezintă avantaje evidente mai ales în condiţii de păşunat unde se înregistrează o rată mai mare de pierdere (de exemplu în zone cu lăstăriş). Aplicarea dispozitivelor tip bolus necesită o formare adecvată. Prezenţa dispozitivului tip bolus nu poate fi verificată din exterior fără un cititor RFID. În cazul în care dispozitivul nu poate fi citit la un animal care a fost identificat în prealabil cu un dispozitiv tip bolus, nu se va şti dacă dispozitivul s-a pierdut sau dacă a încetat să funcţioneze. Manipulările frauduloase ale identităţii animalului sunt aproape imposibile şi, în orice caz, acestea nu îşi au rostul dacă se iau în considerare valoarea animalului şi costul unei asemenea intervenţii. Recuperarea manuală este o practică ce poate fi aplicată cu uşurinţă în abatoare, cu condiţia unei formări adecvate a personalului aferent. Soluţii tehnice pentru recuperarea automată la sacrificare sunt în curs de dezvoltare.

Alte tipuri de dispozitive de identificare nu sunt admise în prezent ca metode oficiale de identificare a ovinelor şi caprinelor, conform Regulamentului 21/2004. Cu toate acestea, unele state membre au o anumită experienţă cu următoarele tipuri de dispozitive de identificare:

( transponder injectabil : un transponder de dimensiuni mici care poate fi implantat în corpul unui animal prin injectare, fiind încapsulat într-un material biocompatibil ne-poros, cum ar fi sticla;

( marcă electronică pe chişiţă : un transponder încapsulat în plastic conceput pentru a fi fixat la chişiţa animalului.

Transponder injectabil

Chiar dacă transponderul injectabil are avantajul de a putea fi aplicat la animale foarte tinere, încă există incertitudini cu privire la poziţia optimă a acestuia (de exemplu în abdomen, pliul caudal, despicătura copitei, zona metacarpiană). Injectarea este un proces mai complex care necesită o formare specifică şi care influenţează, de asemenea, retenţia transponderelor. Substanţe complexe din învelişul anumitor transpondere asigură o încapsulare rapidă şi previn migrarea transponderelor. Transponderul injectabil nu este vizibil din exterior. În cazul în care un animal cu transponder injectabil nu poate fi citit, nu se va şti dacă transponderul s-a pierdut sau dacă acesta a încetat să funcţioneze. Înlăturarea unui transponder injectabil de la un animal viu nu îşi are rostul, având în vedere valoarea animalului şi costul intervenţiei. Rata de recuperare a transponderelor injectabile la sacrificare este mică în comparaţie cu alte dispozitive de identificare, iar metode automate nu au fost încă dezvoltate. De aceea, în funcţie de locul injectării, riscul introducerii transponderelor injectabile în lanţul alimentar (uman sau animal) este mai ridicat decât la alte dispozitive de identificare. Transponderele injectabile se utilizează pe scară largă la animale de companie şi la cai.

Marcă electronică pe chişiţă

Recent, un transponder inserat într-o marcă pe chişiţă (denumit şi „inel”) reprezintă un sistem electronic de identificare alternativ, aflat în faza de dezvoltare. Experienţa practică cu acest tip de dispozitiv de identificare este foarte limitată. În principiu, dispozitivul de identificare poate fi aplicat numai la animalele adulte, la care chişiţa a atins diametrul maxim. Din acest motiv, posibilitatea identificării timpurie a mieilor sub şase luni, conform articolului 4 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 21/2004, este limitată. Dispozitivul se aplică cu uşurinţă şi nu au fost semnalate probleme de sănătate animală. Marca externă este vizibilă în mod clar însă, pe de altă parte, mai susceptibilă manipulărilor frauduloase şi condiţiilor vitrege de mediu. Acest tip de dispozitiv de identificare prezintă avantaje de gestionare specifice în cazul exploataţiilor unde codurile individuale ale animalelor trebuie înregistrate în sala de muls.

2.2.2 Cititoare

Eficacitatea citirii este influenţată de performanţa cititoarelor şi a dispozitivelor de identificare, precum şi de abilitatea personalului aferent de a asigura instalarea adecvată a sistemului de citire (poziţionarea antenei, lăţimea coridorului, instalarea programului firmware) pentru a preveni interferenţele cu mediul ambiant şi pentru a asigura funcţionarea echipamentelor în condiţii de performanţă maximă.

Mai multe teste efectuate pe teren în statele membre au atins o rată de citire de 100%. Pe de altă parte, au fost semnalate chiar şi rate mediocre de 50%. În cazul în care sunt manipulate grupuri mixte de animale, având dispozitive de identificare electronice şi ne-electronice, ar putea să apară probleme de logistică generală.

Două metode generale de citire sunt evaluate.

Citirea statică

Citirea statică este efectuată pe un singur animal imobilizat (static) (de exemplu într-un grilaj de hrănire sau coridor) cu ajutorul unui cititor portabil (denumit şi cititor „mobil”), eliminând astfel posibilitatea unor erori de transcripţie. Modelele actuale de cititoare portabile sunt compatibile cu echipamentele din exploataţiile agricole (cum ar fi cântarele pentru animale) pentru a permite un control regulat al performanţelor animalelor. Eficacitatea citirii este influenţată de caracteristicile fizice (cum ar fi dimensiunea şi forma) ale antenei şi de nivelul de încărcare a bateriei (la anumite cititoare distanţa de citire scade atunci când nivelul de încărcare a bateriei este scăzut). Cu toate acestea, o calitate minimă a dispozitivelor puse pe piaţă poate fi garantată de către procedura de autorizare stabilită prin Decizia nr. 2006/968/CE. Animalele sunt citite unul câte unul, ceea ce limitează în mod evident viteza de citire. De aceea, cititoarele portabile sunt folosite mai ales pentru grupuri mici de animale. Pe de altă parte, animalele care nu pot fi citite sunt depistate cu uşurinţă şi pot fi manipulate individual. Cititoarele portabile sunt în general uşor de utilizat şi nu necesită competenţe tehnice deosebite. Cititoarele portabile sunt mai ieftine decât cititoarele fixe. Totuşi, funcţii mai sofisticate sunt disponibile numai la modelele mai scumpe.

Cititoare dinamice

În cazul sistemelor de citire dinamice, animalele aflate în mişcare trec printr-un coridor în care a fost plasată antena unui sistem de citire fix (static). Viteza şi distanţa de citire sunt considerabil mai mari (în practică un animal/secundă) decât în cazul cititoarelor portabile. Cititoarele fixe sunt de obicei asociate cu automatizarea sistemului informatic de gestionare. Detectarea şi separarea animalelor care nu pot fi citite, pot necesita instalaţii speciale de infrastructură (de exemplu bariere automate). Sistemele de citire dinamică necesită timp pentru instalare. Antena cititoarelor fixe trebuie reglată pentru a obţine o citire optimă a dispozitivelor de identificare; totuşi, modele recente de cititoare oferă opţiunea reglării automate. În cazul generaţiilor noi de aparate, condiţiile de citire mixtă (diferite tipuri de dispozitive de identificare) nu influenţează eficacitatea citirii. Există deja soluţii tehnice care permit transportul şi instalarea cititoarelor fixe în diferite locuri fără a necesita un efort considerabil.

Cititoarele fixe pot fi conectate cu uşurinţă la dispozitivele de cântărire sau la instalaţiile (barierele) care separă animalele citite de cele care nu au fost citite. Acestea oferă o soluţie practică în cazul gestionării unui număr mare de animale într-o perioadă scurtă de timp. Datorită complexităţii tehnice, a diferitelor funcţii pe care acestea le pot oferi şi a performanţelor superioare, cititoarele fixe sunt mai scumpe decât cele portabile. Piaţa identificării prin radiofrecvenţă oferă în prezent cititoare statice care, în ciuda complexităţii, sunt uşor de utilizat („plug and play”/conectare şi folosire).

2.2.3 Transferul datelor de la cititoare la sistemele de prelucrare a datelor

Cel mai important avantaj al identificării electronice a animalelor îl constituie posibilitatea de a citi codurile de identificare a animalelor direct în sistemele de prelucrare a datelor (de exemplu raportul de circulaţie a animalelor sau gestionarea turmelor). Prin urmare, mai multe proiecte au inclus şi o conectare între cititor şi calculatorul personal/agenda electronică, precum şi un transfer de date către un program informatic de gestionare sau chiar o bază de date centrală.

Cititoarele programabile sunt echipate cu o capacitate de memorie suficientă pentru a înregistra codurile animalelor citite. Datorită acestei memorii, datele individuale ale animalelor pot fi transmise ulterior către un calculator personal. În cazul citirilor dinamice, transmiterea simultană a datelor de la cititor la calculatorul personal necesită o conexiune permanentă. Rezultate pozitive au fost semnalate în cazul utilizării sistemelor Bluetooth şi Wi-Fi la distanţă, în funcţie de protocolul transmisiei fără fir şi de mediul ambient, atunci când transmisia datelor prin fir nu este practică.

Au fost semnalate probleme în ce priveşte interfaţa dintre programul informatic al cititoarelor programabile şi programul informatic pentru prelucrarea datelor, pentru care trebuie găsite soluţii. A fost necesară o muncă de programare pentru adaptarea programului informatic de gestiune a exploataţiilor agricole în vederea comunicării cu cititoarele şi bazele de date centrale. Această problemă se datorează de multe ori faptului că programul informatic de gestionare a exploataţiilor agricole este protejat de drepturi exclusive şi orice adaptare în vederea încorporării de informaţii suplimentare necesită o muncă de programare suplimentară. În prezent nu există standarde internaţionale sau UE pentru formatul datelor comunicate de către cititoare. Discuţii de natură tehnică se desfăşoară în prezent la nivelul ISO.

2.2.4 Perspectiva utilizatorului final

Exploataţiile agricole

Dacă există o formare adecvată, aplicarea dispozitivelor de identificare electronice şi convenţionale este comparabilă. Cititoarele şi-au dovedit deja utilitatea practică, iar echiparea exploataţiilor agricole cu cititoare de calitate rămâne doar o problemă de cost. Agricultorii sunt mai motivaţi să utilizeze această tehnologie dacă sistemul RFID este uşor de utilizat şi dacă sunt obţinute avantaje directe în ce priveşte gestionarea (reducerea costurilor, economie de timp, eliminarea erorilor). Acest lucru este şi mai probabil în cazul exploataţiilor agricole care dispun de sisteme de gestionare intensive (de exemplu în cazul crescătorilor de capre pentru lapte sau a crescătorilor de rase pure), unde datele referitoare la performanţa individuală a animalelor (cum ar fi producţia de lapte, producţia de miei) sunt înregistrate cu regularitate. Integrarea citirii automate în programul informatic al exploataţiilor agricole necesită o mai mare atenţie din partea fabricanţilor (RFID, programe informatice destinate exploataţiilor agricole), pe baza unor criterii definite în prealabil. Utilizarea sistemelor electronice de identificare în exploataţiile agricole necesită cunoştinţe tehnice şi informatice de bază. Formarea adecvată a fost semnalată ca fiind un element important pentru introducerea identificării electronice. Dacă sectorul ovin este mai puţin familiarizat cu tehnologia informaţiei comparativ cu alte sectoare din agricultură, trebuie luate în considerare soluţii prin care furnizori de servicii pot administra identificarea electronică în locul agricultorilor (de exemplu transportatorii ar putea citi animalele la încărcare şi ar putea notifica circulaţia acestora în numele deţinătorului de animale). În cazul exploataţiilor agricole mici, în special, rămâne opţiunea notificării circulaţiei animalelor fără citire electronică, limitând astfel costurile echipamentelor tehnice la costul dispozitivelor de identificare, fără a reduce beneficiile din avalul lanţului de producţie.

Pieţe/centre de colectare

Identificarea electronică reprezintă o metodă eficientă pentru urmărirea circulaţiei animalelor individuale prin pieţe. Posibilitatea regrupării în pieţe a animalelor de diferite origini, în vederea vânzării acestora în loturi omogene, a fost semnalată ca un avantaj al identificării electronice. Cel puţin în anumite state membre, pieţele sunt caracterizate de fluxuri de animale extrem de mari (>2 000 de animale licitate pe oră). Sistemul RFID trebuie să asigure cel puţin „viteza de vânzare” la locul licitaţiei. Prin instalarea riguroasă a sistemului de citire se vor putea preveni majoritatea riscurilor de performanţă scăzută (interferenţe electromagnetice, gestionarea excepţiilor). Cerinţele tehnice pentru echipamente sunt foarte ridicate, deoarece o performanţă de citire insuficientă şi incapacitatea de a gestiona anomaliile ar duce la oprirea cursului normal al operaţiilor de pe piaţă. Detectarea şi înregistrarea animalelor care nu sunt citite (de exemplu în cazul în care dispozitivul de identificare nu există sau nu funcţionează) în fluxurile mari de animale este, prin urmare, o problemă esenţială care trebuie aprofundată. Prezenţa construcţiilor metalice, care pot fi curăţate şi dezinfectate cu uşurinţă, constituie o provocare suplimentară în calea tehnologiei de citire electronică din pieţe şi centre de colectare. Echiparea acestora cu sisteme de citire dinamice de înaltă performanţă necesită investiţii considerabil mai mari decât în cazul citirii vizuale, amortizarea acestor sisteme depinzând în mare măsură de gradul de utilizare. Cu toate acestea, în comparaţie cu citirea vizuală a codurilor individuale ale animalelor, identificarea electronică reprezintă o soluţie realizabilă pentru asigurarea trasabilităţii individuale în pieţe.

Abatoare

Înregistrarea codurilor individuale ale animalelor garantează trasabilitatea în cadrul lanţului alimentar, deoarece aceasta permite accesul la istoricul fiecărui animal. Citirile pre-sacrificare şi post-sacrificare au fost testate în mai multe proiecte şi ambele s-au dovedit realizabile. Dispozitivele de identificare pot fi citite în adăposturi (pentru confirmarea livrării animalului(animalelor) la abatoare), la începutul lanţului de sacrificare (pentru confirmarea sacrificării), precum şi la sfârşitul lanţului de sacrificare (pentru confirmarea recuperării dispozitivului de identificare). În ce priveşte eficacitatea citirii, se face trimitere la paragraful precedent. Recuperarea manuală a dispozitivelor de identificare este realizabilă; cu toate acestea, inovaţii tehnice sunt necesare în vederea recuperării automate a dispozitivelor de identificare. Pentru a asigura unicitatea codului de identificare a animalului trebuie prevenită orice refolosire frauduloasă a dispozitivelor electronice de identificare.

2.3. Aspecte economice

Estimarea costurilor pentru cele 27 state membre depinde de numărul rumegătoarelor mici care trebuie marcate cu dispozitive electronice de identificare, precum şi de numărul exploataţiilor care trebuie echipate cu cititoare electronice şi cu echipamente de prelucrare a datelor. Pe lângă preţul echipamentului folosit (de exemplu 1-2€ pentru dispozitivele electronice de identificare, începând cu mai puţin de 200€ pentru cititoarele portabile, începând cu 1 000€ pentru cititoarele statice), costul total va depinde de modul în care statele membre vor face uz de mai multe derogări de la Regulamentul (CE) nr. 21/2004 şi de procentajul exploataţiilor mici (de exemplu ferme „de agrement”) care pot transmite codurile individuale ale animalelor utilizând citirea manuală.

Conform estimărilor efectuate de către unele state membre şi, de asemenea, de către Centrul comun de cercetare al Comisiei, costurile pentru cititoare şi pentru echipamentele de prelucrare a datelor constituie o parte substanţială a costurilor totale anuale. Economii în cursul perioadei de început pot fi obţinute prin introducerea treptată a identificării electronice, începând cu marcarea electronică într-o primă etapă şi continuând, într-o a doua etapă, cu asocierea informaţiilor cu privire la circulaţie cu codurile individuale ale animalelor.

Luând în considerare faptul că înregistrarea manuală a codurilor individuale ale animalelor în turmele mari de ovine sau caprine ar necesita cheltuieli majore în ce priveşte forţa de muncă, sistemele automate de citire pot contribui la reducerea acestor cheltuieli. Ca element fundamental al trasabilităţii individuale, identificarea electronică oferă, pe lângă reducerea riscurilor, beneficii în ce priveşte eficacitatea, de exemplu pentru gestionarea exploataţiilor agricole, reproducerea animalelor, controalele oficiale şi siguranţa alimentară. Folosirea în mai multe domenii a sistemelor electronice de identificare reprezintă un avantaj important pentru sectorul agricol al rumegătoarelor mici şi pentru alte sectoare conexe, facilitând astfel introducerea acestora. De aceea, avantajele directe obţinute la nivelul exploataţiilor agricole joacă un rol important în acceptarea generală şi în introducerea eficientă a identificării electronice.

2.4. Cerinţe viitoare

Rezultatele proiectelor desfăşurate în statele membre arată că identificarea electronică a ovinelor şi caprinelor funcţionează în condiţii de producţie foarte diverse. Numai un singur stat membru a semnalat ca pe un factor restrictiv, în condiţii extreme, probleme în ce priveşte detectarea, izolarea şi înregistrarea animalelor care nu au fost citite în fluxurile mari de animale. Studii recente din statul membru în cauză au arătat că aceste probleme pot fi rezolvate.

Avantajele identificării electronice sunt limitate în cazul în care codurile animalelor sunt doar afişate de cititor fără a fi introduse în sisteme informatice pentru a fi folosite la înregistrarea circulaţiei animalelor sau la gestionarea exploataţiilor agricole. Adoptarea normelor internaţionale în ce priveşte formatul şi comunicarea datelor va permite rezolvarea majorităţii problemelor legate de oferta limitată de programe informatice perfect adaptate şi compatibile cu cititoarele. Folosirea identificării electronice în scopuri multiple (cum ar fi gestionarea turmelor, reproducere, înregistrarea performanţelor), pe lângă scopurile sanitare iniţiale (controlul circulaţiei, eradicarea bolilor), este percepută ca un avantaj important în vederea adoptării acesteia pe scară mai largă.

3. CONCLUZII

Regulamentul (CE) nr. 21/2004 a introdus principiul trasabilităţii individuale a ovinelor şi caprinelor, principiu care ar trebui susţinut în continuare, în vederea îndeplinirii cerinţelor actuale şi viitoare pentru un sistem de identificare menit să asigure un standard înalt de sănătate animală şi siguranţă alimentară.

( Trasabilitatea circulaţiei animalelor individuale între diferite exploataţii necesită înregistrarea datelor individuale ale animalelor pentru fiecare deplasare. Sistemele electronice asigură citirea şi înregistrarea automată a datelor individuale ale animalelor, mai ales în cazul rumegătoarelor mici, care sunt deseori deplasate în număr mare şi trec uneori prin pieţe sau centre de colectare unde compoziţia acestor grupuri se schimbă.

( Sistemele de citire electronică nu sunt indispensabile atunci când codurile individuale ale animalelor pot fi citite vizual şi înregistrate manual (de exemplu pentru grupurile mici de animale) sau în cazul identificării grupului (de exemplu codul exploataţiei).

( Având în vedere condiţiile de gestionare şi de mediu diferite din statele membre, legislaţia comunitară nu ar trebui să promoveze o singură soluţie tehnică. Conform principiului subsidiarităţii, echipamentul de identificare electronică trebuie ales în funcţie de necesităţile naţionale specifice. Legislaţia comunitară precizează deja norme tehnice de bază. Responsabilitatea autorizării dispozitivelor revine autorităţilor competente din statele membre, având în vedere faptul că aceste dispozitive trebuie să permită stabilirea identităţii animalelor care fac obiectul schimburilor comerciale între statele membre. Cu toate acestea, rolul Comisiei este esenţial pentru a garanta aplicarea în toată Comunitatea a unei strategii comune şi a unor norme convenite, precum şi pentru a oferi asistenţă statelor membre. Posibilitatea înfiinţării unui laborator comunitar de referinţă (LCR) trebuie luată în considerare.

( Pentru a lua în considerare inovaţiile tehnice şi experienţa acumulată cu anumite tipuri de dispozitive de identificare, precum şi nevoile specifice din anumite sfere de aplicare, statele membre ar trebui să poată autoriza tipuri noi de dispozitive de identificare (de exemplu mărci electronice pe chişiţă, transpondere injectabile) cu condiţia ca termenul de marcare prevăzut în Regulamentul (CE) nr. 21/2004 să fie respectat şi dispozitivele de identificare să nu ajungă în lanţul alimentar, indiferent de tip.

( Sunt îndeplinite condiţiile tehnice de bază pentru identificarea, cu ajutorul dispozitivelor electronice de identificare, a rumegătoarelor mici în exploataţiile în care s-au născut. Cu toate acestea, data introducerii obligatorii a sistemului de identificare electronică ar trebui să ia în considerare timpul de care au nevoie statele membre pentru a îndeplini formalităţile legale şi organizaţionale necesare înainte de această dată.

( Experienţa acumulată cu ocazia introducerii identificării electronice în anumite state membre a arătat că pentru funcţionarea sistemului sunt esenţiale investiţii considerabile pentru tehnologia de citire de performanţă înaltă, plasată în diferite locuri în lanţul de producţie.

( Marcarea electronică succesivă a animalelor tinere în exploataţiile unde s-au născut va duce la o situaţie în care animale cu şi fără dispozitive electronice de identificare vor fi manipulate împreună în perioada de început. De aceea se prevede disocierea datei de la care informaţiile privind circulaţia ar trebui să conţină codurile individuale ale animalelor (punctul C.2 din anexa la Regulamentul (CE) nr. 21/2004) de data prevăzută la articolul 9 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 21/2004.

( Din motivele menţionate mai sus, în acest stadiu nu este posibilă o justificare deplină a unei decizii cu privire la data finală de introducere obligatorie a identificării electronice la scară comunitară. Se recomandă, prin urmare, organizarea unei dezbateri, în special cu privire la impactul economic al introducerii trasabilităţii individuale şi al identificării electronice înainte de stabilirea unei date finale în Regulamentul (CE) nr. 21/2004. O astfel de dată ar trebui stabilită de către Comisie prin procedura de comitologie, conform unor dispoziţii clare stabilite de către Consiliu. Comisia prevede stabilirea acestei date cel târziu în 2008, în vederea unei posibile puneri în aplicare a identificării electronice în toate statele membre înainte de sfârşitul anului 2009. Cu toate acestea, cadrul legal ar trebui să permită statelor membre să introducă identificarea electronică, în funcţie de nevoile naţionale, chiar şi mai devreme de data finală din Regulamentul (CE) nr. 21/2004. Aceasta va putea ajuta, de asemenea, la luarea unei decizii bine gândite în ce priveşte data finală a introducerii la scară comunitară.

[1] JO L 355, 5.12.1992, p. 32, modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 21/2004 (JO L 5, 9.1.2004, p. 8).

[2] JO L 117, 7.5.1997, p. 1.

[3] JO L 204, 11.8.2000, p. 1.

[4] JO L 5, 9.1.2004, p. 8.

[5] JO L 401, 30.12.2006, p. 41.

[6] Organizaţia Internaţională de Standardizare (ISO) a publicat standardele în ceea ce priveşte aspectele utilizării identificării prin radiofrecvenţă (RFID) la animale. În plus, Comitetul internaţional pentru controlul performanţelor în creşterea animalelor (ICAR) a dezvoltat metode menite să verifice conformitatea anumitor dispozitive RFID cu standardele ISO. Aceste metode au fost publicate în International Agreement on Recording Practices, versiune aprobată de adunarea generală ICAR, iunie 2004.