Propunerea Comisiei de recomandare a Consiliului face parte din inițiativa privind dialogul social din 2023 și, prin urmare, are o legătură directă cu Comunicarea din 2023 a Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor privind consolidarea dialogului social în Uniunea Europeană prin valorificarea întregului său potențial de gestionare a tranzițiilor echitabile.

În plus, într-o serie de state membre, partenerii sociali nu dispun de capacitate organizațională. Acest fapt împiedică implicarea acestora în reformele relevante și în procesul de elaborare a politicilor, precum și capacitatea lor de a încheia contracte colective de muncă. La rândul său, aceasta afectează echilibrarea intereselor ambelor părți și eforturile lor de a găsi soluții adaptate corespunzător și de a negocia salariile.

Există diferențe importante între statele membre în ceea ce privește cadrul, structurile, procesele și calitatea dialogului social, inclusiv a negocierilor colective. Reglementările legislative își păstrează caracterul important ca o condiție pentru introducerea unor noi subiecte în contractele colective de muncă, în special în țările cu o reglementare solidă a relațiilor de muncă. Majoritatea statelor membre dispun de o instituție oficială de dialog social la nivel național, în cadrul căreia reprezentanții angajatorilor, ai sindicatelor și ai guvernului pot dezbate chestiuni economice și sociale de ordin general. Rolul și competențele acestor organisme variază în mare măsură, dar acestea joacă, de obicei, un rol consultativ și de consiliere cu privire la proiectele legislative și în materie de politici, în special în domeniile legate de ocuparea forței de muncă, și pot oferi un forum pentru negocierea acordurilor. În plus, numeroase țări au, de asemenea, organisme tripartite care se ocupă de aspecte specifice, cum ar fi securitatea socială, ocuparea forței de muncă, formarea, securitatea și sănătatea în muncă.

Promovarea dialogului social este un obiectiv comun al UE și al statelor sale membre. Dialogul social este un factor-cheie pentru reziliența economică și socială, competitivitate, echitate și creștere durabilă. Identificarea unor soluții echilibrate ca răspuns la noile nevoi, la schimbările de pe piața muncii, precum și la crizele neprevăzute are un caracter esențial, permițând o ajustare a condițiilor de muncă și a organizării muncii. Dialogul social poate contribui, de asemenea, la protecția muncii noi sau existente, cum ar fi dreptul de a se deconecta de la locul de muncă sau protecția împotriva violenței și hărțuirii la locul de muncă. Criza financiară și pandemia au dovedit că țările cu cadre solide pentru dialogul social și cu o acoperire ridicată a negocierilor colective tind să aibă economii mai competitive și mai reziliente.

3.REZULTATE ALE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

Statele membre vor concepe și selecta măsurile și investițiile. Uniunea are competența de a susține și de a completa acțiunile statelor membre în acest domeniu, în conformitate cu articolul 153 alineatul (1) litera (f) din TFUE. Propunerea asigură valoarea adăugată a acțiunii la nivelul UE, care constă în sprijinirea statelor membre prin orientări desprinse din marea varietate de modele de dialog social din întreaga UE (respectând, în același timp, diversitatea sistemelor naționale). Aceasta va susține angajamentul politic stabilit în cadrul principiului 8 al Pilonului european al drepturilor sociale.

Prezenta propunere nu are implicații financiare pentru bugetul Uniunii și poate fi realizată cu resursele umane deja existente.

•Evaluările ex post/verificarea adecvării legislației existente

Alineatul (1) stabilește principalele domenii de acțiune. Acesta subliniază că dialogul social are două aspecte, bipartit și tripartit, ambele necesitând un mediu favorabil. Negocierea colectivă face parte dintr-un dialog social bipartit și poate avea loc în sectorul public și în cel privat, la toate nivelurile, inclusiv la nivel interprofesional, sectorial, corporativ sau regional.

În conformitate cu alineatul (14), Comisia va monitoriza periodic punerea în aplicare a prezentei recomandări la nivel național și la nivelul UE, împreună cu statele membre și cu partenerii sociali relevanți, prin intermediul unor reuniuni tripartite periodice sau cel puțin o dată pe an, în contextul instrumentelor de supraveghere multilaterală sub îndrumarea Comitetului pentru Ocuparea Forței de Muncă, inclusiv în cadrul semestrului european și în contextul Comitetului de dialog social european.

(1)Consiliul, în concluziile sale din 24 octombrie 2019, privind „Viitorul muncii: Uniunea Europeană promovează Declarația centenarului OIM” încurajează statele membre să continue acțiunile de ratificare și de punere în mod eficace în aplicare a convențiilor OIM. De asemenea, Consiliul invită statele membre și Comisia să consolideze dialogul social la toate nivelurile și sub toate formele sale, inclusiv cooperarea transfrontalieră, pentru a asigura participarea activă a partenerilor sociali la conturarea viitorului muncii și la construirea justiției sociale, inclusiv prin recunoașterea efectivă a dreptului la negociere colectivă și printr-o reflecție asupra unor salarii minime adecvate, statutare sau negociate.

(14)Negocierile colective acoperă aspecte legate de condițiile de muncă și de condițiile de angajare, cum ar fi salariile, programul de lucru, prima anuală, concediul anual, concediul pentru creșterea copilului, formarea și securitatea și sănătatea în muncă. Prin urmare, acestea sunt deosebit de relevante pentru prevenirea conflictelor de muncă, îmbunătățirea salariilor și a condițiilor de muncă și reducerea inegalității salariale. Negocierile colective constituie un instrument de sprijin esențial pentru lucrători și întreprinderi în scopul de a se adapta la lumea muncii în schimbare și de a modela proiectarea și definirea unor noi elemente de protecție a muncii, cum ar fi dreptul de a se deconecta de la locul de muncă, sau îmbunătățirea celor existente, cum ar fi protecția împotriva violenței și a hărțuirii la locul de muncă, formarea lucrătorilor în vârstă, îmbunătățirea echilibrului între viața profesională și cea privată și abordarea provocărilor legate de sănătatea mintală. De asemenea, acestea joacă un rol esențial în abordarea impactului crizelor neprevăzute, cum ar fi pandemia de COVID-19.

(15)Funcționarea unui sistem de negociere colectivă este determinată de o combinație de caracteristici diferite, cum ar fi utilizarea clauzelor erga omnes și extinderile contractelor colective de muncă, durata medie a acestora, utilizarea principiului normei mai favorabile, ierarhia normelor și utilizarea derogărilor de la contractele colective de muncă încheiate la un nivel mai ridicat al negocierilor colective, precum și ratele de densitate ale sindicatelor și ale organizațiilor patronale. Există o mare diversitate de abordări în ceea ce privește clauzele erga omnes și extinderile administrative în statele membre, în conformitate cu dreptul sau practica aplicabile acestora sau cu ambele. Un sistem funcțional de negociere colectivă include proceduri de cooperare, de schimb de informații și de soluționare a litigiilor între părți.

(16)Negocierile colective pot avea loc la diferite niveluri. Negocierile pot fi foarte descentralizate (cele care au loc în principal la nivel de întreprindere), foarte centralizate (la nivel național) sau pot avea loc la nivel intermediar, la nivel de sectoare sau regiuni. Negocierile colective au loc din ce în ce mai mult la mai multe niveluri. În unele cazuri, acordurile sectoriale sau la nivel de întreprindere respectă orientările stabilite de organizațiile de nivel superior; în alte cazuri, unele sectoare sau întreprinderi respectă standardele stabilite într-un alt sector. Coordonarea între nivelurile de negociere este, prin urmare, un pilon esențial al sistemelor de negociere colectivă. Principiul normei mai favorabile și derogările de la contractele colective de muncă încheiate la un nivel mai ridicat de negociere colectivă stabilesc cadrul general care reglementează relația dintre diferitele niveluri de negociere. În acest context, posibilitatea unor derogări poate fi stabilită în contractele colective de nivel superior sau în legislație, precum și condițiile de aplicare a acestora la un nivel inferior. Clauzele de derogare pot permite suspendarea sau renegocierea (unei părți a) unui contract colectiv de muncă, pentru a stabili niveluri sau condiții alternative celor prevăzute în contract, atunci când acest lucru este justificat și convenit de partenerii sociali.

(17)În majoritatea statelor membre, ratele negocierilor colective tind să fie mai ridicate pentru angajații cu contracte de muncă pe durată nedeterminată și pentru cei care lucrează în întreprinderi mai mari sau în sectoare specifice, cum ar fi sectorul public. În general, este mai puțin probabil ca lucrătorii din întreprinderile mici să fie acoperiți, deoarece adesea aceste întreprinderi nu au capacitatea de a negocia un acord la nivel de întreprindere sau deoarece un sindicat sau o altă formă de reprezentare a lucrătorilor nu există la locul de muncă. Organizarea lucrătorilor este deosebit de dificilă în cazul formelor de muncă atipică, iar majoritatea noilor forme de ocupare a forței de muncă suferă de o lipsă de reprezentare. Lipsa considerabilă de reprezentare a acestor tipuri de lucrători poate fi atribuită, pe de o parte, costului reprezentării lor și, pe de altă parte, flexibilității în ceea ce privește perioada și locul de muncă, ceea ce îngreunează organizarea de către reprezentanții lucrătorilor a acestei forțe de muncă oarecum fragmentate. Sporirea capacității partenerilor sociali le-ar facilita îmbunătățirea în continuare a contribuției la elaborarea politicilor, precum și a eficacității dialogului social și a negocierilor colective. Activitățile de consolidare a capacităților susțin, de regulă, partenerii sociali în procesul de îmbunătățire a volumului bazei lor de membri (inclusiv prin utilizarea tehnologiei, furnizarea de noi servicii și activități la nivel școlar sau universitar etc.) și a capacităților lor umane și administrative, precum și în ceea ce privește promovarea capacităților orientate către proces și sprijinirea dezvoltării lor organizaționale. Astfel de activități includ furnizarea de formare specializată, sprijin tehnic și logistic și finanțare. Consolidarea capacităților este, în primul rând, un proces ascendent, care depinde de voința și eforturile partenerilor sociali care sunt cei mai în măsură să își identifice nevoile și să indice măsurile pe care le iau deja pentru a-și consolida capacitățile. Aceste eforturi pot fi apoi completate și/sau sprijinite de autoritățile publice și, de asemenea, prin utilizarea finanțării din partea Uniunii, respectând în același timp autonomia partenerilor sociali.

(18)Unele state membre au luat măsuri pentru a sprijini dialogul social și negocierile colective prin: (i) extinderea oportunităților de dialog social; (ii) promovarea autonomiei partenerilor sociali și respectarea libertății contractuale a acestora; (iii) încurajarea avizelor, programelor și proiectelor comune; (iv) schimbul periodic de informații; (v) promovarea formării în domeniul negocierii; (vi) prevederea unor mecanisme alternative de soluționare a litigiilor, cum ar fi concilierea, medierea și arbitrajul; (vii) consolidarea protecției lucrătorilor împotriva represaliilor sau discriminării ca urmare a implicării lor în negocierile colective.

(19)Cu toate acestea, în multe state membre, dialogul social se află sub presiune. Deși densitatea angajatorilor s-a menținut la un nivel relativ stabil, chiar dacă se înregistrează o tendință descendentă în mai multe țări din UE, densitatea sindicatelor a scăzut, în medie, în toate statele membre. În plus, ponderea lucrătorilor care fac obiectul contractelor colective de muncă (acoperirea negocierilor colective) este scăzută în majoritatea statelor membre și, în pofida mai multor strategii ale organizațiilor sindicale de a-și extinde domeniul de aplicare la forme de muncă atipică, aceasta a scăzut semnificativ în ultimii 30 de ani. În unele cazuri, normele existente ar putea prezenta lacune cu un posibil impact negativ asupra dialogului social. Acestea pot include: (i) condiții stricte de reprezentativitate; (ii) interferența în procesul de negociere sau limitări nejustificate în ceea ce privește subiectul negocierii colective, (iii) o delimitare necorespunzătoare a sectoarelor economice care împiedică formarea structurilor de negociere colectivă la nivel de sector; (iv) neasigurarea respectării contractelor colective de muncă; (v) protecția ineficientă împotriva discriminării anti-sindicale; (vi) ineficacitatea procedurilor de consultare; (vii) lipsa caracterului constructiv în cadrul negocierilor; (viii) lipsa capacității de negociere sau de participare deplină la procedurile de consultare.

(20)Reprezentativitatea și capacitatea partenerilor sociali naționali trebuie, de asemenea, consolidate în vederea punerii în aplicare la nivel național a acordurilor autonome ale partenerilor sociali la nivelul Uniunii. Prin urmare, trebuie să se acorde o atenție deosebită asigurării unui cadru favorabil dialogului social, inclusiv negocierilor colective, și faptului că partenerii sociali naționali au o capacitate suficientă pentru a contribui în mod eficace la activitatea în domeniul dialogului social la nivelul Uniunii și la punerea în aplicare la nivel național a acordurilor-cadru semnate de partenerii sociali la nivelul Uniunii.

(21)Directiva 2014/24/UE privind achizițiile publice, Directiva 2014/25/UE privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale și Directiva 2014/23/UE privind atribuirea contractelor de concesiune prevăd obligația statelor membre de a respecta dreptul de organizare și negociere colectivă în conformitate cu Convenția nr. 87 a OIM privind libertatea sindicală și apărarea dreptului sindical și Convenția nr. 98 a OIM privind aplicarea principiilor dreptului de organizare și negociere colectivă.

(22)Negocierile colective trebuie să fie disponibile pentru toți lucrătorii care se află în situații comparabile, inclusiv pentru cei care desfășoară o activitate independentă. Curtea de Justiție a Uniunii Europene a hotărât că o convenție colectivă care acoperă persoanele care desfășoară o activitate independentă fără angajați poate fi considerată ca fiind rezultatul dialogului dintre partenerii sociali în cazul în care prestatorii de servicii se află într-o situație comparabilă cu cea a lucrătorilor și a confirmat că „nu este întotdeauna simplu să se determine, în economia actuală, statutul de întreprindere al anumitor prestatori independenți”.

(23)Orientările privind aplicarea legislației Uniunii în domeniul concurenței în cazul contractelor colective de muncă privind condițiile de muncă ale persoanelor care desfășoară o activitate independentă fără angajați vizează clarificarea situațiilor în care persoanele care desfășoară o activitate independentă fără angajați pot participa la negocieri colective vizând condiții de muncă mai bune fără a încălca normele Uniunii în materie de concurență.

(24)Propunerea de directivă privind îmbunătățirea condițiilor de muncă pentru lucrul pe platforme include dispoziții care vizează promovarea dialogului social privind gestionarea algoritmică prin introducerea unor drepturi colective în ceea ce privește informarea și consultarea cu privire la modificările substanțiale legate de utilizarea sistemelor automatizate de monitorizare și de luare a deciziilor.

(25)Regulamentul (UE) 2021/1057 al Parlamentului European și al Consiliului menține obligația statelor membre de a asigura participarea adecvată a partenerilor sociali la realizarea politicilor sprijinite de Fondul social european Plus (FSE+) și întărește obligația de a sprijini consolidarea capacităților partenerilor sociali. În acest scop, statele membre trebuie să aloce un cuantum adecvat din resursele FSE+ pentru consolidarea capacităților partenerilor sociali și ale societății civile. Statele membre care fac obiectul unei recomandări specifice fiecărei țări în acest domeniu în cadrul semestrului european trebuie să aloce în acest scop cel puțin 0,25 % din resursele lor provenind din FSE+ cu gestiune partajată.

(26)Prezenta recomandare va sprijini punerea în aplicare a principiului 8 al Pilonului european al drepturilor sociale. Sunt încurajate măsurile care sunt adaptate la tradițiile, normele și practicile naționale, respectând astfel particularitățile naționale, precum și autonomia partenerilor sociali. Prezenta recomandare vine în completarea instrumentelor deja existente la nivelul UE și nu aduce atingere acestora.

(27)Prezenta recomandare nu trebuie în niciun caz să fie menționată ca justificare pentru reducerea nivelului de sprijin acordat deja dialogului social, inclusiv negocierilor colective, în cadrul statelor membre. De asemenea, aceasta nu împiedică statele membre să instituie măsuri de sprijin mai stricte și dispoziții mai elaborate pentru dialogul social, inclusiv negocierea colectivă, care diferă de cele incluse în prezenta recomandare.

(28)Prezenta recomandare nu aduce atingere competențelor statelor membre în ceea ce privește dreptul de asociere, dreptul la grevă și dreptul la lock-out, în conformitate cu dispozițiile prevăzute la articolul 153 alineatul (5) din TFUE, și nici autonomiei partenerilor sociali.

ÎN SENSUL PREZENTEI RECOMANDĂRI, SE APLICĂ URMĂTOARELE DEFINIȚII:

(1)„Dialog social” înseamnă toate tipurile de negociere, consultare sau schimb de informații între reprezentanți ai guvernelor, angajatori și lucrători sau în rândul acestora cu privire la chestiuni de interes comun legate de politica economică și socială, care există sub forma unor relații bipartite între partenerii sociali, inclusiv negocierile colective, sau sub forma unui proces tripartit, guvernul fiind parte oficială la dialog, care poate fi informal sau instituționalizat sau o combinație a celor două, ce are loc la nivel național, regional sau la nivel de întreprindere, la nivel interprofesional, sectorial sau o combinație a acestora.

(2)„Negocieri colective” înseamnă toate negocierile care au loc în conformitate cu dreptul intern și cu practicile naționale din fiecare stat membru între un angajator, un grup de angajatori sau una sau mai multe organizații patronale, pe de o parte, și unul sau mai multe sindicate, pe de altă parte, pentru stabilirea condițiilor de muncă și a condițiilor de angajare.

(3)„Convenție colectivă” înseamnă un acord scris referitor la dispozițiile privind condițiile de muncă și condițiile de angajare, încheiat de partenerii sociali care au capacitatea de a negocia în numele lucrătorilor și, respectiv, al angajatorilor, în conformitate cu dreptul intern și practicile naționale, inclusiv convențiile colective care au fost declarate ca având aplicabilitate generală.