[pic] | COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE |

Bruxelles,

COM(2008) XXX

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU, PARLAMENTUL EUROPEAN, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR

UE, Africa și China: către un dialog și o cooperare trilaterale

EN

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU, PARLAMENTUL EUROPEAN, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR

UE, Africa și China: către un dialog și o cooperare trilaterale

CUPRINS

1. Introducere 3

2. Inițiative politice ale UE privind cooperarea trilaterală 5

2.1. Principii directoare ale dialogului și cooperării trilaterale 5

2.2. Obiective concrete ale cooperării trilaterale 5

2.3. Dialogul privind politica de dezvoltare și parteneriatul pentru dezvoltare 7

3. Concluzii 8

INTRODUCERE

Noua situație geopolitică de la începutul secolului XXI prezintă provocări și oportunități pentru toate părțile implicate și cu atât mai mult pentru Africa, dată fiind intrarea acesteia într-o nouă eră. Africa este în emergență, mai democratică și mai energică și se poziționează mai bine pentru a beneficia de oportunitățile mondializării.

Constituirea Uniunii Africane (UA), rolul consolidat al comunităților economice regionale (CER) africane, programele africane pentru dezvoltare economică (NEPAD - Noul Parteneriat pentru Dezvoltarea Africii) și pentru guvernanță democratică (Mecanismul african de evaluare colegială), alături de Planul strategic al Uniunii Africane (2004-2007) au marcat o ruptură fundamentală în imaginea pe care Africa o are despre sine și în modul în care colaborează cu partenerii săi externi. În prezent, Africa este hotărâtă să își afirme statutul internațional și devine activă în abordarea principalelor probleme mondiale, cum ar fi securitatea alimentară, energia și schimbările climatice, precum și schimbarea mediilor economice.

Africa a creat o rețea de parteneriate, asumându-și astfel o mai mare responsabilitate în propria dezvoltare, prin căutarea de soluții africane la probleme africane. În același timp, continentul african suscită un interes reînnoit, datorită importanței strategice a acestuia pe plan economic și politic, precum și în materie de securitate. Acest lucru oferă o oportunitate reală și binevenită pentru dezvoltarea Africii și pentru lupta acesteia împotriva sărăciei.

Atât Uniunea Europeană, cât și China sunt parteneri vechi ai țărilor africane. UE și China reprezintă primul și, respectiv, cel de-al treilea partener comercial al Africii și investitor în Africa. În ultimii ani, acestea au răspuns la transformările survenite în Africa prin revizuirea profundă a strategiilor lor.

Africa și UE au încheiat un nou parteneriat cuprinzător, convenit cu ocazia celui de-al doilea summit Africa-UE care a avut loc la Lisabona în decembrie 2007[1]. Strategia comună Africa-UE și primul plan de acțiune al acesteia, care a fost convenit la Lisabona, identifică provocări și interese comune, precum și parteneriate sectoriale concrete în vederea eradicării sărăciei, realizării Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului și promovării securității, drepturilor omului, guvernanței democratice, dezvoltării durabile, integrării regionale și integrării în economia mondială. În conformitate cu aceste obiective și principii, UE, care reprezintă în ansamblul său cel mai important furnizor de asistență oficială pentru dezvoltare (AOD), a acceptat să își intensifice ajutorul, în special pentru Africa, și să îi sporească eficiența[2], angajându-se să își alinieze politicile privind Africa la prioritățile UA („aproprierea ajutorului”). Finanțările nerambursabile necondiționate și creditele preferențiale reprezintă principalele instrumente financiare.

Din anii 1990, China s-a reafirmat ca putere mondială și și-a dezvoltat relațiile cu Africa. Din 2000, schimburile comerciale între China și Africa s-au multiplicat considerabil, investițiile chineze în Africa au crescut în mod semnificativ, iar China și-a intensificat cooperarea cu țările africane în domeniul dezvoltării, contribuind cu propria experiență națională în materie de reducere a sărăciei. China și-a prezentat noua abordare privind Africa în 2006, într-o carte albă prind politica sa în Africa, punând accentul pe promovarea păcii și a stabilității, pe dezvoltare și pe prosperitatea comună[3]. Politica oficială a Chinei în domeniul dezvoltării este de a continua cooperarea punând accentul pe suveranitate, solidaritate, pace și dezvoltare și având drept principii-cheie neamestecul în afacerile interne și avantajele reciproce. Comerțul, investițiile, proiectele de infrastructură „la cheie” și formarea în China (burse) reprezintă principalele instrumente sprijinite în special prin împrumuturi și operațiuni în natură[4].

La summit-ul organizat la Beijing în noiembrie 2006, China și Africa au încheiat un nou parteneriat strategic în cadrul oferit de Forumul pentru cooperarea sino-africană (FOCAC)[5]. Numeroși observatori ai acestui proces au constatat existența unor obiective și interese comune în ceea ce privește promovarea creșterii economice a Africii și integrarea acesteia în economia mondială, urmărirea Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului (ODM) și depunerea de eforturi pentru gestionarea conflictelor și menținerea păcii.

În plus, atât UE, cât și China împărtășesc interesul puternic pentru promovarea dezvoltării stabile și durabile în Africa. Această realitate a fost recunoscută de UE și de China; cu ocazia celui de-al zecelea summit China-UE, organizat la Beijing la 28 noiembrie 2007, responsabilii politici europeni și chinezi „au salutat cooperarea mai practică a celor două părți prin intermediul mecanismelor actuale de cooperare cu Africa pentru a contribui la pacea, stabilitatea și dezvoltarea durabilă în Africa pe bază de egalitate și avantaje reciproce. Cele două părți au convenit să continue dialogul privind problemele africane și să exploreze în mod activ căile și canalele eficiente de cooperare între China, UE și Africa, în domeniile adecvate.”

Strategia comună Africa-UE este clar favorabilă contribuțiilor din partea altor parteneri și este deschisă la cooperarea cu țările terțe pentru realizarea obiectivelor comune ale parteneriatului. Prin urmare, aceste declarații oferă o posibilitate explicită de a interconecta în mod strategic și de a consolida reciproc parteneriatele UE atât cu Africa, cât și cu China.

Întrebarea este dacă UE, Africa și China pot face mai mult pentru a-și consolida dialogul și cooperarea în materie de politici printr-o formă de cooperare trilaterală[6] care poate completa parteneriatele bilaterale[7]. Prezenta comunicare susține că ar trebui să stabilim, pe bază de consens și într-o manieră treptată, dar progresivă, o agendă trilaterală cu partenerii noștri africani și chinezi în mai multe domenii în care sinergiile și beneficiile reciproce pot fi maximizate.

INIțIATIVE POLITICE ALE UE PRIVIND COOPERAREA TRILATERALă

Comisia propune ca Africa, China și UE să conlucreze într-un mod flexibil și pragmatic pentru a identifica și aborda un anumit număr de domenii care pot face obiectul cooperării trilaterale și să stabilească, ori de câte ori este posibil, legătura între această cooperare și angajamentele asumate în cadrul forurilor multilaterale și, în special, în cadrul ONU. Ar trebui adoptată o abordare treptată.

Principii directoare ale dialogului și cooperării trilaterale

- Abordare pragmatică și progresivă: cooperare practică pe teren. Aceasta se poate concentra pe proiecte și sectoare concrete. O astfel de strategie orientată spre rezultate va contribui la formularea de obiective comune.

- Abordare comună: cooperarea practică va fi organizată cu asocierea integrală a partenerilor africani interesați (la nivel național sau regional) în fiecare etapă și cu acordul deplin al acestora.

- Eficiența ajutorului : abordarea propusă are drept obiective (a) evitarea suprapunerii eforturilor, (b) asigurarea unei coordonări mai strânse a activităților desfășurate de UE și China la nivel de țară, ținând seama de strategiile de dezvoltare ale țărilor africane și facilitarea schimbului de experiențe, inclusiv propria experiență de dezvoltare a Chinei, și de cele mai bune practici și (c) contribuirea la sporirea eficacității ajutorului și la schimbul de experiențe, inclusiv în ceea ce privește rolurile asistenței oficiale pentru dezvoltare (AOD), investiției străine directe (ISD) și altor mijloace.

Cooperarea trilaterală va contribui la sporirea responsabilității noastre comune în ceea ce privește guvernanța și dezvoltarea la nivel mondial.

Obiective concrete ale cooperării trilaterale

Se propune ca – într-o fază inițială – cooperarea trilaterală să pună accentul pe următoarele sectoare, care sunt esențiale pentru stabilitatea și dezvoltarea Africii și în care se preconizează cea mai mare valoarea adăugată a cooperării trilaterale.

1. Pace și securitate în Africa: acestea sunt condiții prealabile ale dezvoltării. Prin urmare, este în interesul Africii, Uniunii Europene și Chinei să coopereze pentru a promova stabilitatea și prosperitatea țărilor și economiilor africane și să conlucreze cu UA și, în cadrul Organizației Națiunilor Unite (ONU), cu China pentru a consolida dezvoltarea Arhitecturii africane de pace și securitate și pentru a contribui la operațiunile de menținere a păcii, de consolidare a capacităților și de formare desfășurate de UA.

2. Susținerea infrastructurii africane: infrastructura este coloana vertebrală a dezvoltării, a schimburilor comerciale și a investițiilor. Dezvoltarea de strategii comune și îmbunătățirea sinergiilor între Africa, UE și China vor contribui la satisfacerea nevoilor enorme ale Africii în materie de infrastructură și la îndeplinirea obiectivelor comune. Se urmărește totodată promovarea cooperării trilaterale pentru construirea în Africa a unei infrastructuri durabile, la prețuri accesibile, consolidarea interconectării și a integrării regionale și îmbunătățirea condițiilor pentru dezvoltare durabilă și creștere economică (coridoare de transport multimodal, telecomunicații, energie, inclusiv sursele regenerabile, abordări sectoriale). Consorțiul african pentru infrastructură ar trebui să fie un punct de convergență, în cadrul căruia Africa, UE și China, împreună cu alte țări și organizații internaționale să coordoneze activități și să facă schimb de experiențe. Coordonarea priorităților definite de Africa (Planul de acțiune pe termen scurt — STAP și mecanismul de finanțare a pregătirii proiectelor de infrastructură NEPAD — NEPAD-IPPF, 2003) ar putea fi, de asemenea, consolidată în cadrul oferit de Parteneriatul UE-Africa pentru infrastructură.

3. Gestionarea durabilă a mediului și a resurselor naturale este esențială pentru creșterea durabilă, combaterea schimbărilor climatice și susținerea intereselor comerciale comune. Cooperarea trilaterală legată de inițiative precum inițiativa pentru transparență în industriile extractive (EITI), planul privind aplicarea legislației, administrarea și schimburile comerciale în domeniul forestier (FLEGT) sau procesul Kimberley ar putea permite țărilor africane să consolideze capacitatea locală de gestionare a resurselor, schimburilor comerciale și concurenței în mod deschis și transparent pentru a maximiza investițiile durabile și rezultatele în materie de dezvoltare, în special în sectoare precum silvicultura, energia regenerabilă, eficacitatea energetică, gestionarea deșeurilor, pescuitul și activitățile miniere. Dată fiind importanța consolidării capacității naționale de adaptare pe termen lung, în special în țările cele mai vulnerabile în fața schimbărilor climatice, Comisia propune luarea în considerare a posibilității de a iniția o colaborare cu Comisia Uniunii Africane (CUA) și cu China, pentru consolidarea capacităților, în domeniile schimbărilor climatice și energiei regenerabile, eventual incluzând transferul de tehnologie, și sporirea capacității de investiție a mecanismului de dezvoltare curată (CDM ) , de asemenea în cadrul unui acord global privind schimbările climatice pentru perioada de după 2012. Un pilon de mediu solid contribuie la asigurarea mijloacelor de existență pentru cei mai săraci și a păcii durabile. Consolidarea comună a capacităților va fi conformă cu dialogurile bilaterale în domeniul mediului purtate, în prezent, de Comisia Europeană cu China și de Uniunea Europeană cu Uniunea Africană.

4. Agricultură și securitate alimentară: creșterea productivității în sectorul agricol este un element-cheie pentru îndeplinirea Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului și, în special, a ODM 1 privind sărăcia și foametea. Cooperarea trilaterală ar putea consolida productivitatea agricolă a Africii și nivelurile de producție și contribui, în mod durabil, la o securitate alimentară sporită, acordând atenția cuvenită aspectelor socio-economice, ecologice și sanitare ale producției alimentare. Comisia propune analizarea sinergiilor care ar putea rezulta din cooperarea trilaterală în următoarele domenii: cercetare și inovare în sectorul agricol, punându-se accentul pe alimentele de bază, combaterea bolilor animale și securitate alimentară, punându-se accentul pe definirea și respectarea standardelor sanitare și fitosanitare. Cooperarea trilaterală ar trebui să se înscrie în cadrul Programului general pentru dezvoltare a agriculturii în Africa (CAADP), care reprezintă o strategie pe termen lung pentru dezvoltarea agricolă a Africii.

Dialogul privind politica de dezvoltare și parteneriatul pentru dezvoltare

Pentru atingerea obiectivelor de mai sus, dialogul la nivel central și local ar trebui extins pe baza dialogurilor existente UE-Africa și UE-China și, de asemenea, ar trebui completat cadrul ONU. Este important să se încurajeze o cultură favorabilă schimburilor și consultărilor la toate nivelurile. Stabilirea de dialoguri paralele între grupurile de reflecție ar susține responsabilii politici în îmbunătățirea înțelegerii reciproce a politicilor și abordărilor respective și în identificarea oportunităților de cooperare, contribuind totodată la consolidarea capacităților în domeniul cercetării și încurajând schimburile interpersonale.

Dialogul ar trebui organizat și consolidat la diferite niveluri, pe baza structurilor și forurilor existente:

- la nivel continental: pentru promovarea integrării continentale și regionale africane, ne așteptăm ca, în cadrul acestui dialog, Comisia Uniunii Africane (CUA) să joace un rol esențial. Șeful delegației UE pe lângă UA la Addis Abeba, Etiopia, ar putea constitui un punct de convergență pentru organizarea de consultări periodice și ad hoc între UA, UE și China, mai ales în domeniul păcii și securității;

- la nivel regional: Comisia Europeană a jucat un rol unic în consolidarea comunităților economice regionale (CER) africane și dispune de un instrument puternic pentru cooperare în cadrul FED. Diferitele strategii regionale și programe orientative ar putea constitui punctul de plecare pentru stimularea cooperării trilaterale în toate sectoarele propuse, în special în infrastructură, unde evaluarea și punerea în aplicare a programelor de anvergură în domeniul energiei și al telecomunicațiilor sau coridoarele de transport multimodal necesită o dimensiune regională la nivel instituțional și managerial pentru a susține cadrul național[8];

- la nivel de țară (ambasador) pentru schimburi periodice și ad hoc de informații și puncte de vedere, precum și în cadre multilaterale la inițiativa țării respective;

- la nivelul dialogului bilateral UE-China: înscrierea Africii ca un punct constant pe agenda consultărilor UE-China, a dialogului strategic, a comitetului mixt, precum și în cadrul troicii Africa și al summit-urilor UE-China. Dacă este posibil, omologii africani corespunzători ar trebui implicați.

În vederea promovării parteneriatului pentru dezvoltare (ODM 8) și a eficacității ajutorului pentru dezvoltare (Declarația de la Paris privind eficacitatea ajutorului[9]) este absolut necesar să se extindă actualele schimburi de informații și experiențe cu partenerii africani cu privire la strategiile de țară și modul în care fiecare parte aplică și evaluează politica sa de dezvoltare în scopul ameliorării complementarităților și a diviziunii muncii, utilizării sistemelor naționale, previzibilității și gestionării pe baza rezultatelor cu mai puține constrângeri procedurale în acordarea ajutorului. Aceasta se poate realiza prin vizite de studiu, detașări de funcționari și consultări periodice la nivel central și național. „Reuniunile de coordonare a donatorilor” s-ar putea extinde la „reuniuni de coordonare a partenerilor pentru dezvoltare”, iar experiența Chinei ar putea alimenta acest proces. Centrul Internațional de reducere a sărăciei din China își propune să devină o platformă pentru astfel de schimburi și a stabilit relații cu Comitetul de asistență pentru dezvoltare al OCDE și cu donatorii tradiționali, iar UE ar trebui să susțină astfel de eforturi. Procesul de dialog de la Heiligendamm, la care China participă, poate contribui la o astfel de abordare nouă. Politica OCDE de angajament sporit, precum și reflecțiile actuale din cadrul Comitetului de asistență pentru dezvoltare cu privire la pregătirea unui nou mandat al acestuia pentru soluționarea provocărilor viitoare ar putea, de asemenea, să ofere noi perspective. Cooperarea trilaterală în Africa ar putea stimula acest proces prin experiențe practice și oferi învățăminte utile pentru a alimenta dezbaterea actuală cu privire la eficacitatea ajutorului și a dezvoltării.

CONCLUZII

Cooperarea trilaterală va fi progresivă, însă schimbarea poate contribui, într-un mod multilateral eficient, la obținerea unor rezultate mai bune în abordarea provocărilor mondiale în domeniul dezvoltării. Cei trei parteneri pot dezvolta împreună interese comune și discuta cu privire la provocările mondiale, continuându-și totodată relațiile bilaterale. Acest proces va consolida parteneriatele bilaterale în cauză și va accentua capacitatea Uniunii Africane de a-și juca rolul de actor principal în dezvoltarea Africii și pe scena internațională. Rezultatul global al acestei cooperări trilaterale va contribui la responsabilitatea comună în ceea ce privește guvernanța și dezvoltarea la nivel mondial.

Comisia Europeană invită statele membre ale UE, precum și partenerii din Africa și China să analizeze și să susțină propunerile de mai sus și să coopereze pentru organizarea inițiativelor trilaterale în jurul următoarelor axe:

- consolidarea coordonării în cadrul organizațiilor și inițiativelor internaționale reprezentative, în special al inițiativelor africane, și identificarea modalităților adecvate de cooperare;

- intensificarea vizitelor și a schimburilor de funcționari între diferitele părți, pentru ca aceștia să învețe unii de la alții și pentru a crea o rețea de susținere a dialogului și a cooperării trilaterale la nivel internațional, central și național și pentru a îmbunătăți fluxul informațional;

- organizarea, pe rând de către parteneri, a unei reuniuni anuale a înalților funcționari (UE-UA-China) pentru coordonarea strategică a dialogului și a cooperării;

- invitarea troicii UA să se alăture dialogului anual UE-China privind Africa;

- intensificarea cercetării și a acumulării de cunoștințe în sectoarele identificate;

- încheierea de acorduri specifice între agenții, instituții și asociații pentru facilitarea inițiativelor comune axate pe obținerea de rezultate;

- înaintarea prezentei comunicări partenerilor din Africa și China pentru a fi discutată la nivelul summit-urilor sau al reuniunilor ministeriale.

În consecință, Comisia solicită Consiliului și Parlamentului European să aprobe propunerile de mai sus, în vederea discutării ulterioare a acestora cu omologii UE din Africa și China.

[1] Pentru mai multe informații, consultați site-ul: http://www.africa-union.org/root/AU/Conferences/2007/December/eu-au/AU_EU.htm

[2] În comunicarea intitulată „UE ca partener global pentru dezvoltare”, Comisia propune o serie de acțiuni destinate să încurajeze statele membre să mărească volumul și eficacitatea ajutorului, precum și domeniile în care politicile UE ar putea fi mai bine coordonate.

[3] Ministerul Afacerilor Externe al Republicii Populare Chineze (2006) „Politica Chinei privind Africa”, ianuarie 2006.

[4] Sumele exacte sunt dificil de stabilit, dat fiind faptul că metodele de contabilitate sunt foarte diferite, iar China nu publică încă statistici privind ajutorul. În afară de programele guvernului central, există numeroși actori la nivel de provincie și întreprinderi, care formează o rețea din ce în ce mai densă și mai complexă a relațiilor cu Africa.

[5] Forumul pentru cooperarea sino-africană (FOCAC) a fost inaugurat printr-o conferință ministerială organizată la Beijing în 2000. Cel de-al treilea FOCAC a avut loc la nivel de summit la Beijing în perioada 3-5 noiembrie 2006. Pentru mai multe informații, consultați site-ul: http://english.focacsummit.org/

[6] În conformitate cu punctul 19b din Programul de acțiune de la Accra care încurajează cooperarea trilaterală.

[7] Efectele mai generale ale emergenței Chinei au fost abordate în comunicarea din 2006 intitulată: „UE-China: parteneri mai apropiați, responsabilități sporite”. Prezenta comunicare se axează, în special, pe răspunsul UE la oportunitățile și provocările în materie de dezvoltare în Africa, datorate emergenței Chinei ca partener-cheie pentru dezvoltarea Africii.

[8] Aceste intervenții regionale ar trebui puse în aplicare numai în cazul în care sunt întrunite anumite condiții (guvernanță, capacitate instituțională și managerială la nivel regional, eficacitatea organizațiilor sectoriale și regionale) pentru a asigura mediul favorabil necesar îndeplinirii diferitelor operațiuni prevăzute.

[9] China este semnatară a Declarației de la Paris privind eficacitatea ajutorului adoptată la 2 martie 2005 și examinează atent activitățile celorlalți semnatari și ale Comitetului de asistență pentru dezvoltare al OCDE în acest domeniu. De asemenea, China participă la procesul de monitorizare (de exemplu, Forumul la nivel înalt privind eficacitatea ajutorului de la Accra, din septembrie 2008).