CUPRINS

Rezumat 4

Introducere 6

1. Cazuri raportate privind fraude și alte nereguli 8

1.1. Analiza raportării fraudelor și altor nereguli de către statele membre și serviciile Comisiei în 2010 8

1.2. Venituri 11

1.2.1. Resurse proprii tradiționale (RPT) 11

1.2.2. TVA 13

1.3. Cheltuieli 13

1.3.1. Cheltuieli agricole 13

1.3.2. Politica de coeziune 15

1.3.3. Fonduri de preaderare 17

1.3.4. Cheltuielile gestionate direct de Comisie 19

2. Recuperarea sumelor care fac obiectul unor nereguli în 2010 20

2.1. Resurse proprii tradiționale 21

2.2. Agricultură 22

2.3. Politica de coeziune 22

2.4. Fonduri de preaderare 23

2.5. Cheltuielile gestionate direct de către Comisie 23

3. Rezultatelor chestionarului privind cooperarea cu statele membre în ceea ce privește riscul de dublă finanțare a proiectelor din domeniul politicii de coeziune 24

4. Politici antifraudă 25

4.1. Punerea în aplicare a inițiativelor politicii antifraudă în 2010 25

4.1.1. Programul Hercule II 25

4.1.2. Vămile 25

4.1.3. Stadiul ratificării Convenției privind protejarea intereselor financiare ale UE 26

4.1.4. Politica antifraudă a Comisiei în contextul extinderii 26

4.1.5. Politica antifraudă a Comisiei în cadrul politicii europene de vecinătate 27

4.1.6. Combaterea comerțului ilicit cu produse din tutun 27

4.2. Noi inițiative în domeniul politicii privind combaterea fraudei 28

4.2.1. Reforma OLAF 28

4.2.2. Strategia antifraudă multianuală a Comisiei (SAMC) 28

4.2.3. Comunicarea privind protejarea intereselor financiare ale Uniunii Europene prin măsuri de drept penal și investigații administrative 28

4.2.4. Comunicare privind combaterea corupției în UE 29

4.2.5. Cartea verde a UE privind normele din domeniul achizițiilor publice 29

4.2.6. Plan de acțiune privind combaterea contrabandei cu țigări și alcool de-a lungul frontierei estice ale UE 29

Concluzie generală 29

REZUMAT

Comisia prezintă, în cooperare cu statele membre, prezentul raport anual privind protecția intereselor financiare ale UE, în temeiul articolului 325 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.

Scopul acestui raport este de a analiza măsura în care fondurile UE sunt expuse riscului unei utilizări incorecte ca urmare a comiterii de nereguli (inclusiv fraude) și de a explica măsurile luate pentru remedierea acestei probleme. Raportul are ca obiect atât cheltuielile, cât și veniturile bugetului european.

Inițiative recente privind protejarea intereselor financiare ale UE

Comisia a adoptat recent o serie de inițiative pentru a îmbunătăți cadrul juridic și administrativ de protecție a intereselor financiare ale UE:

- o propunere modificată de reformă a Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF);

- strategia antifraudă a Comisiei (SAFC);

- Comunicarea privind protejarea intereselor financiare ale UE prin intermediul dreptului penal și al anchetelor administrative.

Nereguli care afectează bugetul

Analiza care face obiectul prezentului raport se bazează pe datele furnizate de către statele membre, cu excepția secțiunii specifice privind cheltuielile gestionate direct de către Comisia Europeană (CE).

Pentru anul de raportare vizat, impactul financiar global[1] al neregulilor în domeniul cheltuielilor detectate de sistemele de control se ridică la 1,8 miliarde EUR (1,27% din totalul sumelor alocate), în raport cu 1,4 miliarde EUR (1,13% din totalul sumelor alocate) în 2009. În ceea ce privește veniturile, impactul financiar global al neregulilor este, de asemenea, superior celui din 2009: 393 de milioane EUR (1,88% din totalul resursele proprii tradiționale colectate, brut) în raport cu 357 de milioane EUR (1,84% din totalul resursele proprii tradiționale colectate, brut).

Cifrele globale pentru 2010 indică faptul că numărul neregulilor raportate a crescut pentru toate sectoarele, cu excepția fondurilor de preaderare și a resurselor proprii tradiționale. Principalele motive ale acestei creșteri sunt caracterul ciclic al procesului de programare a fondurilor de coeziune, în special încheierea perioadei de implementare 2000 – 2006 și o creștere globală a volumului și a vitezei de raportare a (majorității) statelor membre, ca urmare a implementării sistemului de raportare îmbunătățit, respectiv Sistemul de gestionare a neregulilor (SGN).

Statele membre au obligația de a raporta neregulile identificate și de a indica situațiile în care există suspiciuni de fraudă. Sistemele de raportare au fost modernizate și îmbunătățite, fapt ce a condus la o ameliorare generală a calității raportării. Acest fapt, la rândul său, a condus la o creștere a numărului cazurilor care au făcut obiectul procesului de rapoarte și a fiabilității analizei.

Deși situația generală este relativ încurajatoare și demonstrează, în special, faptul că există la dispoziția Comisiei structurile necesare pentru gestionarea neregulilor, este clar că există diferențe semnificative între abordările adoptate de statele membre în ceea ce privește procesul de raportare a neregulilor. În anumite cazuri, aceste abordări ridică semne de întrebare în ceea ce privește caracterul adecvat al sistemelor naționale de raportare. Acestea sunt precizate în detaliu în raport și în documentul de lucru al serviciilor Comisiei - Evaluarea statistică a neregulilor. De asemenea, rezultă în mod clar și din analiza riscului de fraudă faptul că necesitatea de a combate fraudele sancționate penal continuă să fie foarte reală și rămâne o prioritate de prim rang.

De asemenea, este esențial și pentru minoritatea de state membre care nu folosesc încă integral sistemul de raportare electronică, să procedeze în acest sens cât mai curând posibil.

Îmbunătățirea sistemelor antifraudă

În cadrul sumei totale a cheltuielilor afectate de nereguli, impactul financiar estimat al cazurilor în care există suspiciuni de fraudă la nivelul cheltuielilor a crescut de la 180 de milioane EUR în 2009 (0,13% din sumele alocate) la 478 milioane EUR în 2010 (0,34% din sumele alocate).

Anumite state membre continuă să raporteze rate foarte scăzute ale cazurilor în care există suspiciuni de fraudă. Statele membre în cauză sunt invitate să prezinte un raport cu privire la modul în care sistemele de control sunt adaptate să monitorizeze sectoarele în cazul cărora riscul de existență a fraudelor și neregulilor este ridicat.

Comisia intenționează să analizeze sistemele de control a neregulilor și a fraudelor puse în practică de statele membre în domeniul politicii de coeziune. Rezultatele inițiale ale acestei analize vor fi publicate în raportul anual pentru 2011 privind protejarea intereselor financiare ale UE.

Îmbunătățiri în procedurile de recuperare

Este necesară creșterea eficienței procesului de recuperare, în special în domeniul fondurilor de preaderare. Comisia îndeamnă statele membre și țările cu rate scăzute de recuperare să accelereze procedurile, să aplice instrumentele juridice și garanțiile disponibile în eventualitatea descoperirii unor nereguli și să confiște activele în cazul în care datoriile nu sunt plătite.

Introducere

Prezentul raport conține informații privind atât gestionarea financiară defectuoasă, cât și fraudele sancționate penal, astfel încât cititorii să poată avea o imagine de ansamblu asupra contextului. În sens mai larg, acesta abordează, de asemenea, măsurile disuasive de combatere a gestionării defectuoase și a fraudelor, precum și măsurile de îmbunătățire a sistemelor, atât la nivelul UE, cât și la nivelul statelor membre.

Tratatul precizează în mod clar că UE și statele membre au responsabilitatea comună de a proteja interesele financiare ale UE și de a lupta împotriva fraudei. Autoritățile naționale gestionează patru cincimi din cheltuielile UE și colectează resursele proprii tradiționale[2]. În aceste domenii, Comisia exercită supravegherea generală, stabilește standarde și controlează conformitatea. Este esențială existența unei cooperări strânse între Comisie și statele membre.

Prin urmare, un prim obiectiv al acestui raport este să evalueze măsura în care s-a realizat această cooperare, în baza datelor disponibile, și modul în care aceasta ar putea fi consolidată.

La fel ca în anii precedenți, prezentul raport include atât informațiile cele mai recente privind neregulile detectate de sistemele de control și cazurile în care există suspiciuni de fraudă, și privind măsurile adoptate pentru remedierea acestora, precum și o analiză punctuală a unui subiect specific. Tema specială din acest an, convenită în prealabil de Comisie și statele membre, este „riscul dublei finanțări în domeniul politicii de coeziune”. Statele membre au contribuit la analiză prin intermediul unui chestionar.

Prezentul raport conține informații desprinse din neregulile și cazurile în care au existat suspiciuni de fraudă raportate de statele membre. Acesta nu estimează nivelul real al neregulilor și fraudelor în fiecare stat membru conform solicitării formulate de Parlamentul European[3] întrucât Comisia nu este în măsură să realizeze această estimare ca urmare a sferei de cuprindere și a naturii informațiilor și datelor disponibile primite de la statele membre.

Cu toate acestea, Comisia este dispusă să discute cu statele membre cu privire la posibilitatea de a cuantifica nivelurile reale ale neregulilor și fraudelor, în special în cazul în care statele membre au realizat deja demersuri pe cont propriu în acest sens.

Raportul este transmis Parlamentului European și Consiliului și este publicat[4]. Acesta este compus din patru părți:

Prima parte analizează raportarea neregulilor detectate de statele membre în ceea ce privește domeniile în care statele membre execută bugetul (politica agricolă, politica de coeziune și fondurile de preaderare) și privind colectarea resurselor proprii tradiționale ale UE. De asemenea, aceasta analizează neregulile în cazul cheltuielilor gestionate direct de către Comisie.

Cea de-a doua parte se concentrează pe recuperarea sumelor care fac obiectul unor nereguli în 2010.

Cea de-a treia parte este dedicată temei speciale din acest an, și anume riscul dublei finanțări a proiectelor în domeniul politicii de coeziune. De asemenea, aceasta abordează măsurile antifraudă adoptate după publicarea rapoartelor anterioare.

Ultima parte a raportului prezintă o imagine de ansamblu a politicilor antifraudă implementate în 2010 și a noilor inițiative adoptate pentru a asigura protecția eficientă a intereselor financiare ale Uniunii Europene împotriva fraudei și a altor activități ilegale.

Raportul este însoțit de trei documente de lucru ale serviciilor Comisiei[5].

CAZURI RAPORTATE PRIVIND FRAUDE șI ALTE NEREGULI

Pentru a înțelege datele, este esențial să se facă distincție între fraudă și alte nereguli:

O neregulă constă în orice încălcare a unei dispoziții UE de către un agent economic care a prejudiciat sau ar fi putut prejudicia interesele financiare ale UE[6].

Frauda este o neregulă comisă în mod intenționat, cu intenția obținerii unor câștiguri ilegale, care constituie o infracțiune[7]. Statele membre sunt obligate să identifice acele nereguli raportate în care se suspectează existența unei fraude. Impactul financiar real al fraudei nu poate fi cuantificat decât după încheierea procedurilor judiciare.

Erorile depistate de Curtea de Conturi Europeană (CCE) sunt utilizate de aceasta pentru a determina ratele de eroare în baza unui eșantion de tranzacții. Nu există o definiție a erorii în lupta antifraudă[8]. Statisticile cuprinse în prezentul raport anual reflectă numărul real de nereguli și cazuri care prezintă suspiciuni de fraudă raportate de statele membre către Comisie sau detectate de aceasta. Prin urmare, abordările Comisiei și Curții de Conturi nu sunt comparabile.

Datele din prezentul raport trebuie interpretate cu prudență. Nivelurile reale ale neregulilor nu sunt cunoscute sau estimate și, prin urmare, nu sunt indicate, însă sunt mai ridicate decât nivelurile raportate care sunt precizate. De asemenea, nivelurile reale ale fraudă nu sunt cunoscute sau estimate. Cifrele oferite corespund nivelului cazurilor în care există suspiciuni de fraudă declarate de statele membre (inclusiv cazuri de fraudă confirmate). Aceste niveluri ale cazurilor suspectate de fraudă nu corespund cu numărul fraudelor confirmate după încheierea procedurilor penale, întrucât acestea sunt finalizate, adesea, mulți ani mai târziu. Prezentul raport nu conține informații specifice referitoare la acestea din urmă. Toate neregulile raportate sunt supuse diferitelor forme de monitorizare puse în practică de către Comisie și statele membre.

Analiza raportării fraudelor și altor nereguli de către statele membre și serviciile Comisiei în 2010

În domeniile în care statele membre execută bugetul și în ceea ce privește colectarea resurselor proprii tradiționale ale UE, statele membre UE sunt obligate de legislația UE să comunice suspiciunile de fraudă, precum și orice alte nereguli detectate care afectează interesele financiare ale Uniunii. Principalele domenii ale cheltuielilor vizate sunt agricultura și politica de coeziune. Toate neregulile care depășesc suma de 10 000 de euro corespunzătoare resurselor UE trebuie să fie raportate Comisiei[9].

Există două sisteme electronice de raportare a neregulilor, baza de date privind resursele proprii (OWNRES), care cuprinde resursele proprii tradiționale și Sistemul de gestionare a neregulilor (SGN), care acoperă partea de cheltuieli a bugetului în cazul căreia gestionarea este repartizată între Comisie și statele membre.

De asemenea, baza de date OWNRES reprezintă un instrument esențial pentru obținerea datelor necesare analizei globale a fraudelor și neregulilor. Punerea în aplicare cu succes a SGN a dus la creșterea semnificativă a calității raportării, întrucât a permis raționalizarea distribuirii sarcinilor legate de obligațiile de raportare, a accelerat procesul de raportare și a îmbunătățit caracterul exhaustiv și calitatea generală a informațiilor transmise.

Calitatea raportării neregulilor s-a îmbunătățit în general, deși există încă unele incoerențe în ceea ce privește clasificarea cazurile drept nereguli sau cazuri în care există suspiciuni de fraudă.

Pentru a rezolva aceste dificultăți, serviciile Comisiei vor elabora un document de lucru privind aspectele practice ale comunicării neregulilor.

În final, datele privind neregulile în cazul cheltuielilor gestionate direct de Comisie sunt extrase din sistemul ABAC (contabilitatea de angajamente) al Comisiei.

Pentru mai multe detalii privind sistemele și metodologia de raportare, a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei privind evaluarea statistică a neregulilor [10], care însoțește prezentul raport.

Tabelul 1: Numărul neregulilor și valorile acestora — anul 2010

Domeniu | Numărul de nereguli raportate | Impactul financiar total estimat al neregulilor, inclusiv al cazurilor în care există suspiciuni de fraudă (milioane de euro) | Impactul financiar estimat exclusiv al cazurilor în care există suspiciuni de fraudă (milioane de euro) | Sumele recuperate (milioane EUR) |

2009[11] | 2010 | 2009[12] | 2010 | 2009 | 2010 | 2010 |

Agricultură | 1 621 | 1 825 | 125 (~ 0,24% din sumele alocate) | 131 (~ 0,23% din sumele alocate) | 13,3 (~ 0,03% din sumele alocate) | 69 (0,12% din sumele alocate) | 175[13] |

Politica de coeziune | 4 737 | 7 062 | 1 183 (~ 2,44% din sumele alocate) | 1 550 (~ 3,15% din sumele alocate) | 109 (~ 0,23 % din sumele alocate) | 364 (0,74% din sumele alocate) | 611[14] |

Fonduri de preaderare | 706 | 424 | 117 (~ 3.8% din sumele alocate) | 83 (~ 5,26% din sumele alocate) | 57 (≥ 0,78 ~% din sumele alocate) | 41 (2,6% din sumele alocate) | 14[15] |

Cheltuieli directe | 705 | 1 021 | 27,5 (~ 0,17 % din sumele alocate) | 43 (~ 0,27% din sumele alocate) | 1,5 (~ 0,01 % din sumele alocate) | 4 (0,02% din sumele alocate) | 25[16] |

Cheltuieli totale | 7 769 | 10 332 | 1 452 5 (~ 1,13% din sumele alocate) | 1,807 (~ 1,27% din sumele alocate) | 180,8 (0,13 % din sumele alocate) | 478 (0,34% din sumele alocate) | 825 |

Venituri totale (resurse proprii tradiționale[17]) | 5 204 | 4 744 | 357 [~ 1,84% din suma totală a RPT (brut) pentru 2009] | 393 [~ 1,88 din suma totală a RPT (brut) pentru 2010] | 103 [~ 0,53% din suma totală a RPT (brut) pentru 2009] | 139 [~ 0,67din valoarea totală a RPT (brut) pentru 2010] | 180 |

Venituri

Resurse proprii tradiționale (RPT)

Peste 97% din sumele corespunzătoare resurselor proprii tradiționale stabilite sunt colectate fără probleme deosebite.

În 2010, numărul neregulilor (inclusiv cazurile în care există suspiciuni de fraudă) comunicate Comisiei este mai mic decât în anul precedent, în timp ce suma raportată afectată de nereguli este mai mare (a se vedea graficul 1). Documentul de lucru al serviciilor Comisiei „Evaluarea statistică a neregulilor” cuprinde o analiză detaliată a neregulilor și a cazurilor care prezintă suspiciuni de fraudă în acest domeniu.

Figura 1: Nereguli, inclusiv cazurile în care există suspiciuni de fraudă, precum și sumele afectate de nereguli care au fost raportate - 2006-2010

[pic]

Proporția cazurilor care au fost considerate ca prezentând suspiciuni de fraudă de către statele membre a rămas stabilă. Diferențele importante între cifrele comunicate de statele membre sugerează în mod clar faptul că modalitatea de a clasifica neregulile și fraudele în baza de date OWNRES nu este încă pe deplin fiabilă, ca urmare a diferitelor interpretări ale definițiilor relevante. După cum s-a menționat deja, un document de lucru cu privire la detaliile practice ale comunicării neregulilor va fi pregătit de serviciile Comisiei.

Figura 2: Cazurile care prezintă suspiciuni de fraudă și sumele aferente raportate - 2006-2010

[pic]

De asemenea, apar diferențe între statele membre atunci când sunt analizate cazurile dovedite ca fiind afectate de nereguli și raportate în 2010. Mai mulți factori pot influența aceste diferențe, inclusiv tipul de trafic și sectorul comercial, nivelul de conformare al operatorilor economici și localizarea geografică. De asemenea, aceste cifre pot varia semnificativ de la an la an. Cazurile specifice mai importante de fraudă care sunt constatate într-un anumit an pot avea un impact considerabil asupra statisticilor anuale, în special în statele membre cu o cotă mai mică de colectare a RPT. Un alt element variabil este eficiența cu care sunt puse în aplicare strategiile de control vamal ale statelor membre care să vizeze importurile cu grad ridicat de risc și să detecteze fraudele și neregulile legate de colectarea RPT[18].

În ultimii ani, Comisia a pus un accent deosebit pe strategiile de control vamal ale statelor membre în cadrul inspecțiilor sale privind RPT. Comisia monitorizează îndeaproape acțiunile întreprinse de statele membre ca răspuns la observațiile efectuate în urma inspecțiilor[19].

Acțiuni subsecvente:

Strategiile de control vamal ale statelor membre ar trebui să continue să vizeze importurile cu grad ridicat de risc, continuând astfel îmbunătățirea ratei de depistare a neregulilor și a cazurilor care prezintă suspiciuni de fraudă în domeniul RPT .

TVA

În domeniul fiscal, statele membre trebuie să monitorizeze și să răspundă atât tendințelor existente, cât și noilor tendințe în materie de fraudă. Aceasta presupune deopotrivă aspecte juridice și operaționale, precum cooperarea administrativă și schimbul de informații, politicile privind conformarea, analiza riscurilor și strategiile de control pentru toate tipurile de taxe, precum și protecția împotriva fraudei în domeniul legislației. Comisia a oferit statelor membre cadrul juridic necesar în vederea consolidării cooperării în materie de TVA. De asemenea, aceasta a reprezentat temeiul juridic pentru instituirea EUROFISC, care este o rețea operațională pentru schimburile de informații rapide și precis direcționate între statele membre cu privire la cazurile de fraudă, în special frauda TVA de tip „carusel”. Experți din statele membre cooperează în domenii specifice, lansând avertismente timpurii privind eventualele cazuri de fraudă și coordonând activitățile la nivel național. Din ianuarie 2013, autoritățile statelor membre vor avea acces automat la anumite date deținute de către alte state membre, accelerând, astfel, schimbul de informații. În cele din urmă, Comisia a sugerat elaborarea unei noi abordări, bazate, în special, pe conformarea voluntară, pe evaluarea riscurilor și pe monitorizare, cu scopul de a reduce gradul de implicare a autorităților fiscale și de a atenua presiunea administrativă exercitată asupra întreprinderilor.

Cartea verde privind viitorul TVA constituie o bună oportunitate de a da un nou impuls acestui proces de reflecție, prin colectarea de informații privind posibilele măsuri concrete[20].

Cheltuieli

Cheltuieli agricole

În domeniul agriculturii, numărul cazurilor de nereguli raportate și sumele afectate, în raport cu sumele totale cheltuite, diferă considerabil atât între statele membre, cât și în interiorul acestora.

Anul trecut, Comisia a invitat Finlanda, Austria și Țările de Jos să-și optimizeze gradul de conformare în ceea ce privește procesul de raportare. Statele membre în cauză și-au confirmat angajamentul de a raporta neregulile și eforturile lor de a optimiza procesul de raportare.

În fiecare trimestru, Comisia (OLAF) efectuează controale de calitate și oferă indicații statelor membre cu privire la datele care lipsesc și la calitatea datelor raportate. Comisia menține legături strânse cu ofițerii de legătură ai statelor membre desemnați în sectorul agricol pentru a le oferi sprijinul necesar și pentru a-i informa în permanență cu privire la ultimele tendințe și evoluții.

Numărul de nereguli și de cazuri care prezintă suspiciuni de fraudă raportate a crescut, precum și impactul financiar al acestora. Impactul financiar al cazurilor care prezintă suspiciuni de fraudă a crescut de la 13 milioane EUR în 2009, la 69 milioane EUR în 2010. Creșterea numărului de cazuri care prezintă suspiciuni de fraudă în 2010 (a se vedea tabelul 4 de mai jos) poate fi explicată de îmbunătățirea procesului de raportare prin sistemul de raportare SGN și faptul că statele membre UE-10 și UE-2 au început să comunice informații cu privire la acest sector.

Figura 3: Nereguli, inclusiv cazurile care prezintă suspiciuni de fraudă, precum și sumele raportate afectate de nereguli corespunzătoare perioadei 2006-2010

[pic]

În 2010, Italia și statele membre ale UE-12 au clasificat peste 90% din cazurile raportate ca „prezentând suspiciuni de fraudă”. Anumite state membre care înregistrează volumul cel mai mare al cheltuielilor, precum Franța, Germania, Spania și Regatul Unit, continuă să raporteze un număr foarte redus de cazuri care prezintă suspiciuni de fraudă. Franța nu a clasificat niciunul din cazurile din 2010 ca prezentând suspiciuni de fraudă. Această tendință ridică problema dacă raportarea unui număr redus de cazuri care prezintă suspiciuni de fraudă este ca urmare a nerespectării principiilor de raportare sau se datorează capacității sistemelor de control instituite de a detecta frauda în statele membre.

Figura 4: Cazurile care prezintă suspiciuni de fraudă și sumele aferente raportate corespunzătoare perioadei 2006-2010

[pic]

Documentul de lucru al serviciilor Comisiei „Evaluarea statistică a neregulilor” cuprinde o analiză detaliată a neregulilor raportate în raport cu exercițiul financiar de care aparțin. Un atenție deosebită este acordată exercițiilor financiare 2004-2005 care sunt considerate ca „finalizate”, ceea ce ar însemna că proiectele de audit au fost realizate, procedurile de recuperare au fost inițiate, iar neregulile au fost comunicate.

Acțiuni subsecvente:

Franța, Germania, Spania și Regatul Unit sunt invitate să explice numărul scăzut al cazurilor care prezintă suspiciuni de fraudă și să prezinte un raport cu privire la modul în care sistemele de control sunt adaptate să vizeze sectoarele care prezintă riscuri ridicate de producere a fraudelor și neregulilor. Finlanda, Țările de Jos și Polonia ar trebui să raporteze într-un mod mai sistematic, în special în ceea ce privește datele cu caracter personal ale persoanelor care au comis nereguli și fraude. În general, statele membre ar trebui să continue îmbunătățirea calității raportării, având în vedere că, în 2010, statele membre au înregistrat un regres în ceea ce privește raportarea în timp util a neregulilor.

Politica de coeziune

Neregulile raportate care afectează politica de coeziune reprezintă cea mai mare parte din totalul neregulilor raportate legate de capitolul de cheltuieli a bugetului UE (aproximativ 70% din cazurile raportate în 2010).

În 2010, s-a confirmat tendința în creștere constatată în ultimii ani privind atât neregulile raportate, cât și sumele afectate de nereguli (a se vedea graficul 5). Mai multe motive ar putea explica această creștere, dar cele mai importante sunt legate de creșterea activităților de control legate de închiderea perioadei de programare 2000-2006, punerea integrală în aplicare a programelor din perioada de programare 2007-2013 și introducerea sistemului SGN.

Analiza detaliată a metodelor de detectare a neregulilor sugerează că, în prezent, funcționarea sistemelor de control este mai eficace.

Analizarea categoriilor de nereguli care sunt raportate cel mai frecvent arată că, în cadrul ciclului proiectului, neregulile cel mai des identificate vizează faza de punere în aplicare. Cu toate acestea, cel mai mare impact în termeni de valoare (impact financiar) are loc în timpul fazei de selecție sau de achiziții.

Analiza confirmă necesitatea revizuirii normelor UE privind achizițiile publice pentru a oferi un plus de claritate și pentru a îmbunătăți condițiile de punere în aplicare[21].

Figura 5: Nereguli, inclusiv cazurile care prezintă suspiciuni de fraudă, precum și sumele afectate de nereguli raportate corespunzătoare perioadei 2006-2010

[pic]

În ceea ce privește cazurile raportate care prezintă suspiciuni de fraudă, tendința prezentă în anii anteriori s-a confirmat, Italia, Germania și Polonia semnalând majoritatea cazurilor. Germania este statul membru cel mai eficient în procesul de finalizare a procedurilor de declarare a fraudelor pentru perioada de programare 2000-2006, fiind urmată de Polonia și Italia.

Figura 6: Cazurile care prezintă suspiciuni de fraudă și sumele aferente raportate corespunzătoare perioadei 2006-2010

[pic]

Următoarele țări nu au raportat niciun astfel de caz în 2010: Danemarca, Franța, Malta, Țările de Jos, Suedia și Slovenia. Aceasta arată că clasificarea neregulilor și a cazurilor care prezintă suspiciuni de fraudă în SGN nu este încă pe deplin fiabilă.

Instrumentul financiar pentru orientarea pescuitului (IFOP)[22] a înregistrat cea mai ridicată rată a fraudelor, în baza rapoartelor primite în 2010. Documentul de lucru al serviciilor Comisiei „Evaluarea statistică a neregulilor” cuprinde o analiză detaliată a neregulilor și cazurilor care prezintă suspiciuni de fraudă în acest domeniu.

Acțiuni subsecvente

Comisia sprijină Spania și Franța în eforturile acestora de finalizarea a punerii în aplicare a SGN până la sfârșitul anului 2011 și invită Irlanda să pună integral în aplicare sistemul.

Comisia va analiza sistemele de control antifraudă instituite de statele membre în domeniul politicii de coeziune. Un chestionar referitor la acest subiect a fost trimis statelor membre în iulie 2011. Rezultatele vor fi publicate în 2012, împreună cu următorul raport anual privind protecția intereselor financiare ale UE.

Fonduri de preaderare

Cazuri raportate de nereguli și fraudă

În 2010, în domeniul asistenței de preaderare, s-au realizat progrese considerabile în ceea ce privește punerea în aplicare a sistemului de raportare prin SGN. Majoritatea statelor membre care au beneficiat în trecut de asistență de preaderare au acum posibilitatea de a prezenta rapoarte privind neregulile prin acest sistem de raportare. Calitatea rapoartelor privind neregulile este satisfăcătoare, atât în ceea ce privește integralitatea, cât și conformitatea.

Numărul neregulilor raportate și a sumelor aferente a scăzut substanțial în raport cu 2009 pentru majoritatea fondurilor. Excepție face programul PHARE, în cazul căruia numărul neregulilor raportate a rămas constant, deși volumul sumelor aferente a scăzut. Cauza pare a fi eliminarea treptată a UE-10 și UE-2 din asistența de preaderare.

Figura 7: Nereguli, inclusiv cazuri care prezintă suspiciuni de fraudă și sumele aferente afectate de nereguli raportate corespunzătoare perioadei 2006-2010

[pic]

Majoritatea noilor cazuri raportate sunt, la fel ca în 2009, legate de gestionarea Fondului SAPARD în România și Bulgaria. Cu toate acestea, o evoluție importantă a fost confirmată în Bulgaria, unde neregulile și cazurile care prezintă suspiciuni de fraudă sunt detectate, în prezent, în special de serviciile naționale. Situația din România este diferită, mare parte a neregulilor și a cazurilor care prezintă suspiciuni de fraudă fiind depistate ca urmare a inspecțiilor efectuate de către serviciile UE sau întreprinse la solicitarea acestora. Documentul de lucru al serviciilor Comisiei „Evaluarea statistică a neregulilor” cuprinde o analiză detaliată a neregulilor și a cazurilor care prezintă suspiciuni de fraudă în acest domeniu.

Figura 8: Cazuri care prezintă suspiciuni de fraudă și sumele aferente raportate corespunzătoare perioadei 2006-2010

[pic]

Acțiuni subsecvente:

Comisia va continua să sprijine noile țări beneficiare (Turcia, Croația, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei și Muntenegru) în eforturile lor de a pune în aplicare SGN pentru o mai bună calitate a raportării.

Cheltuielile gestionate direct de Comisie

Acest punct se referă la informațiile privind ordinele de recuperare[23] emise de serviciile Comisiei în ceea ce privește cheltuielile gestionate în cadrul „gestionării directe centralizate”[24].

Informațiile privind ordinele de recuperare arată că, în pofida unei creșteri a proporției cheltuielilor gestionate direct, care au făcut, ulterior, obiectul unui ordin de recuperare, rata neregulilor identificate rămâne scăzută (de la 0,17% în 2009 la 0,27% în 2010). Doar 2,1% din ordinele de recuperare emise au fost calificate de către serviciile Comisiei ca fiind cazuri în care există suspiciuni de fraudă (aproximativ 0,02% din sumele alocate).

RECUPERAREA SUMELOR CARE FAC OBIECTUL UNOR NEREGULI ÎN 2010

Datele din prezentul capitol se bazează pe notificările neregulilor de către statele membre și se concentrează pe rezultatele acțiunilor întreprinse de către autoritățile naționale în vederea recuperării sumele plătite în mod necuvenit beneficiarilor (respectiv, operatorii economici). Analiza exclude toate recuperările inferioare sumei de 10 000 de euro, cu excepția sectorului agricol, în cazul căruia cifrele se referă la toate sumele restante.

Prin urmare, prezentul raport este diferit în ceea ce privește domeniul de aplicare în raport cu celelalte documente ale Comisiei care vizează recuperările efectuate de Comisie de la statele membre, de exemplu, prin intermediul corecțiilor financiare sau procedurilor de închidere a conturilor[25].

Este important de remarcat faptul că ratele de recuperare nu pot face obiectul unei comparații între sectoare, ca urmare a cadrului de reglementare diferit și a mecanismelor de recuperare aplicate (după cum se explică în tabelul 2). În plus, anumite mecanisme introduse pentru a accelera procesul de recuperare au fost aplicate pentru o perioadă mai scurtă de timp (de exemplu, pentru sectorul agricol).

Tabelul 2: Ratele de recuperare în funcție de sector corespunzătoare perioadei 2009 – 2010

SECTOR BUGETAR | CONTEXT | RATA DE RECUPERARE |

2009 | 2010 |

RPT | Recuperarea fiind în desfășurare, rata globală de recuperare este în continuă schimbare. În prezent, rata globală de recuperare pentru toți anii (1989-2010) este de 47%. | 50% | 46% |

Agricultură | Cifrele indicate în această coloană sunt raportate direct de către statele membre către Comisie (DG AGRI) și sunt calculate doar pe baza sumelor efectiv recuperate de la beneficiarii finali în cazurile constatate de la introducerea noului mecanism de aprobare (2007), incluzând și sumele recuperate inferioare valorii de 10 000 €. | 39% | 42% |

Politica de coeziune | Cifrele indicate în această coloană se bazează pe rapoartele proprii ale statelor membre adresate direct OLAF prin intermediul SGN[26]. Ratele se referă la perioada de programare 2000-2006 (încheierea programelor a demarat în 2010) și iau în considerare, de asemenea, plățile neconforme pe care statele membre le-au exclus de la finanțarea UE (retrageri), fără a le fi recuperat, în mod necesar, de la beneficiari. | 53% | 67% |

Fonduri de preaderare | Cifrele din această coloană sunt raportate de statele membre direct către OLAF prin SGN și se referă la sumele recuperate de la beneficiarii finali. Perioada de programare este 2002-2006 (programele încheiate în 2010) | 27% | 30% |

Cheltuieli directe | Rata de recuperare este calculată pe baze anuale | 56% | 59% |

Resurse proprii tradiționale

În ceea ce privește resursele proprii tradiționale, statele membre au obligația de a recupera sumele constatate pe care le înregistrează în baza de date OWNRES. Suma care trebuie recuperată ca urmare a neregulilor constatate în 2010 este de 393 de milioane EUR (aproximativ 1,88% din suma totală brută a RPT pentru 2010). Suma de 180 milioane EUR a fost deja recuperată de către statele membre. Rata de recuperare pentru 2010 la momentul publicării este de 46%.

Măsurile de redresare ale statelor membre în domeniul RPT sunt monitorizate prin intermediul inspecțiilor RPT și prin procedura care presupune ca toate sumele care depășesc 50 000 €, care sunt irecuperabile, să fie raportate Comisiei. Statele membre sunt considerate responsabile din punct de vedere financiar pentru pierderile de RPT imputabile deficiențelor observate în acțiunile lor de recuperare.

Agricultură

În domeniul agriculturii, statele membre au recuperat 175 de milioane EUR în cursul exercițiului financiar 2010.

Un mecanism de verificare (regula 50/50, introdusă prin Regulamentul nr. 1290/2005[27]) oferă un stimulent puternic statelor membre în vederea recuperării plăților necuvenite acordate beneficiarilor cât mai curând posibil. Ca urmare, până la sfârșitul exercițiului financiar 2010, 42% din datoriile noului Fond European de Garantare Agricolă care datează din 2007 și din anii următori au fost deja recuperate de statele membre.

Cu toate acestea, sumă rămasă a fi recuperată de la beneficiari de către autoritățile naționale la sfârșitul exercițiului financiar 2010 s-a ridicat la 1,2 miliarde EUR[28], din care aproximativ 0,3 miliarde EUR au fost deja plătite la bugetul UE de către statele membre în temeiul regulii 50/50.

Între anii 2008-2010, Comisia a auditat noul mecanism de aprobare prin intermediul controalelor la fața locului desfășurate la sediul autorităților naționale responsabile de 16 agenții de plăți din 12 state membre, acoperind 89% din total datoriei restante la sfârșitul exercițiului financiar 2010.

În general, autoritățile naționale dispun de proceduri adecvate de recuperare. Deficiențele constatate pe parcursul acestor controale sunt urmărite în contextul procedurilor de verificare a conformității.

Politica de coeziune

Politica de coeziune prezintă cea mai mare rată de recuperare în domeniul cheltuielilor în 2010 (peste 60%).

Politica de coeziune se bazează pe programele multianuale, consecința fiind că unele proceduri de recuperare sunt amânate până la sfârșitul perioadei de programare. Au fost întâmpinate dificultăți substanțiale la sfârșitul ciclului de programare 1994-1999. Într-adevăr, procedurile privind o treime din impactul financiar al neregulilor comunicate de către statele membre cu privire la acea perioadă nu sunt încă finalizate (contribuția UE fiind de 0,5 miliarde EUR). Serviciile Comisiei desfășoară proceduri de reconciliere în vederea finalizării acestor cazuri[29]. Rata de recuperare pentru ciclul de programare 1994-1999 este, în prezent, de 67%.

Succesul procedurilor îmbunătățite instituite pentru perioada de programare 2000-2006 este demonstrat de faptul că, la numai un an de la înaintarea documentației de încheiere de către statele membre către Comisie, a fost recuperată 70% din suma de 2,9 miliarde EUR de contribuții ale UE plătite în mod necuvenit (sau retrase din declarațiile de cheltuieli)[30].

Ungaria, Republica Cehă și Slovenia au ratele de recuperare de aproximativ 20% sau inferioare acestui nivel. Aceste state membre sunt invitate să explice motivele existenței acestei situații și să își intensifice eforturile.

Fonduri de preaderare

Analiza recuperărilor de-a lungul perioadei de programare 2002-2006 confirmă necesitatea unor îmbunătățiri în acest domeniu. Fondurile de preaderare înregistrează cele mai slabe rate de recuperare a cheltuielilor. Rata de recuperare pentru anul 2010 este de 10%, la un nivel mult mai scăzut decât în anul precedent (27%). Chiar dacă recuperările pentru ultimii ani sunt luate în calcul, rata de recuperare rămâne scăzută (aproximativ 30% ca procent cumulat pentru anii 2002-2006) și extrem de scăzută pentru Bulgaria, Turcia, Lituania, Letonia și Slovenia. În cazurile care prezintă suspiciuni de fraudă, procedurile devin și mai complexe și mai îndelungate, fapt reflectat de rata de recuperare redusă (o medie de 14% cumulată pentru aceeași perioadă). Pe lângă procedurile îndelungate legate de cazurile care prezintă suspiciuni de fraudă, o altă explicație pentru ratele scăzute ar putea fi nerespectarea de către țările beneficiare a obligației de actualizare a informațiile cu privire la neregulile constatate.

Țările beneficiare sunt invitate să explice motivele ratelor de recuperare reduse, să-și îmbunătățească performanțele în materie de recuperare și să actualizeze informațiile care lipsesc privind procedurile de recuperare finalizate.

Cheltuielile gestionate direct de către Comisie

În ceea ce privește ordinele de recuperare emise în 2010, a fost înregistrată o recuperare totală sau parțială pentru cvasi-majoritatea celor 791 de cazuri, ceea ce reprezintă o sumă de aproape 25 de milioane EUR. În general, rata de recuperare a crescut la 58,5%, iar rata de recuperare în urma cazurilor care prezintă suspiciuni de fraudă este ridicată (82,4%).

Comisia va continua procedurile de recuperare.

REZULTATELOR CHESTIONARULUI PRIVIND COOPERAREA CU STATELE MEMBRE ÎN CEEA CE PRIVEșTE RISCUL DE DUBLă FINANțARE A PROIECTELOR DIN DOMENIUL POLITICII DE COEZIUNE

În fiecare an, Comisia și statele membre aleg o temă specială care este analizată în raport, în baza răspunsurilor la un chestionar adresat statelor membre. În acest an, tema specială vizează riscul dublei finanțări a proiectelor din domeniul politicii de coeziune.

Pentru consultarea răspunsurilor complete ale statele membre la chestionar și pentru o analiză mai aprofundată a practicilor naționale, a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește prezentul raport, respectiv „ Punerea în aplicare a articolului 325 de către statele membre în 2010” .

Cadrul juridic național

Toate statele membre au confirmat faptul că finanțarea acelorași cheltuieli din două sau mai multe surse diferite nu este permisă. Interdicția „dublei finanțări” este suficient reglementată de cadrul juridic național și de alte reglementări naționale.

Atunci când constată cazuri de dublă finanțare a proiectelor, statele membre aplică sancțiuni penale și administrative, recuperează fondurile UE și îi pun sub urmărire pe beneficiari.

Majoritatea statelor membre[31] folosesc indicatori de risc privind dubla finanțare. În general, statele membre preconizează o îmbunătățire a prevenirii prin extinderea analizei riscurilor în lumina recomandărilor formulate de Comisie și prin schimbul de informații privind beneficiarii, folosind bazele de date comune.

Schimbul de informații

Toate statele membre au raportat efectuarea unor schimburi de informații periodice și realizarea unei cooperări operaționale între autoritățile naționale cu scopul de a preveni și reduce riscul dublei finanțări a proiectelor. Identificarea încercărilor de dublă finanțare începe în etapa de depunere a proiectelor și de autorizare a acestora.

Autoritățile care gestionează utilizarea fondurilor UE la nivel național, regional și local pot folosi bazele de date care conțin informații generale și financiare privind proiectele cofinanțate de UE, precum și informații cu privire la beneficiari. De asemenea, aceste informații pot fi obținute de către alte autorități, precum organele de poliție și de urmărire penală. De asemenea, unele informații sunt la dispoziția publicului.

De asemenea, majoritatea[32] statelor membre au dezvoltat și alte instrumente electronice pentru colectarea și analizarea datelor despre proiectele cofinanțate de UE, care pot fi combinate cu alte surse de date externe (de exemplu, site-urile de internet și bazele de date publice).

În fazele publicării, atribuirii contractelor și implementării contractelor din cadrul proiectului, informațiile sunt transmise între diferitele autorități naționale și sunt schimbate cu Comisia Europeană prin intermediul grupurilor de lucru și sistemelor de informații.

Utilizarea bazei de date centrale a excluderilor (CED) de către statele membre în temeiul articolului 95 din Regulamentul financiar este, în continuare, foarte limitată. Unele state membre[33] folosesc bazele de date naționale de excludere.

Cel mai frecvent motiv de excludere de la participarea la procedurile de achiziții publice a fost omisiunea beneficiarului de a plăti contribuțiile sociale sau impozitele[34].

Concluziile chestionarului: contribuțiile statelor membre la raport indică faptul că acestea au adoptat măsuri care să prevină dubla finanțare. Aceste măsuri includ dispoziții juridice, analize de risc, proceduri administrative, precum și cooperarea între autoritățile naționale, schimbul de informații și utilizarea instrumentelor electronice. Cu toate acestea, sunt necesare progrese suplimentare în ceea ce privește identificarea riscurilor.

Toate statele membre sunt invitate să folosească CED.

POLITICI ANTIFRAUDă

Punerea în aplicare a inițiativelor politicii antifraudă în 2010

Programul Hercule II

Programul Hercule II este instrumentul financiar gestionat de către Comisie (OLAF) în domeniul protecției intereselor financiare ale UE și prevenirii activităților infracționale conexe, inclusiv a contrabandei cu țigări. Evaluarea intermediară a programului Hercule II a confirmat valoarea acestor cheltuieli[35]. Se recomandă ca succesorul programului Hercule II să continue îmbunătățirea echipamentelor tehnice din statele membre, să finanțeze accesul la bazele de date esențiale pentru anchetele efectuate de autoritățile statelor membre și OLAF și să combată contrabanda cu țigări și contrafacerea, în conformitate cu acordurile obligatorii din punct de vedere juridic cu fabricanții de produse din tutun.

Vămile

Comisia a dezvoltat o serie de instrumente informatice pentru a facilita evaluarea riscurilor și detectarea neregulilor și fraudei în domeniul vamal (schimb de informații, sisteme de colaborare și baze de date). Principala evoluție în 2010 a fost introducerea instrumentului „Mutual Assistance Broker” (MAB) care oferă o interfață comună cu sistemele naționale.

Comisia desfășoară operațiuni vamale comune cu statele membre[36]. Aproximativ 40 de milioane de țigări, 1,2 tone de tutun rulat manual, 7 000 de litri de alcool și alte 8 milioane de articole contrafăcute au fost puse sub sechestru în cursul unei operațiuni vamale comune, cunoscute sub numele de „Operațiunea Sirocco”, coordonată de OLAF, în iunie 2010. Această operațiune a condus, de asemenea, la arestarea a trei presupuși traficanți cu țigări[37].

La sfârșitul anului 2010, Uniunea a relansat cooperarea vamală cu China și Rusia. A fost aprobat un cadru strategic de cooperare vamală cu ambele țări. Având în vedere interesul reciproc în integrarea economică, modernizarea serviciilor vamale și convergență, în conformitate cu standardele internaționale, cadrele strategice au fost elaborate în baza a trei priorități generale: 1) siguranța și fluența căilor comerciale 2) gestiunea riscurilor și lupta împotriva fraudei și 3) investiții în modernizarea serviciilor vamale. O reuniune a grupului de lucru UE - Rusia privind chestiuni vamale și de frontieră din 6 mai 2011, a condus la un acord privind acțiunile practice inițiale de punere în aplicare a cadrului strategic, inclusiv instituirea unui mecanism de avertizare rapidă pentru a preveni blocajele la frontieră și crearea unor grupuri comune de experți care să analizeze modalitățile de cooperare în domenii specifice.

Stadiul ratificării Convenției privind protejarea intereselor financiare ale UE

Malta a ratificat convenția la 20 ianuarie 2011. Comisia își reiterează invitația adresată Republici Cehe să se alăture tuturor celorlalte state membre care au ratificat convenția și invită Estonia să ratifice Protocolul din 29 noiembrie 1996 privind interpretarea cu titlu preliminar de către Curtea de Justiție a Comunităților Europene.

Politica antifraudă a Comisiei în contextul extinderii

În 2010, Comisia a continuat să se asigure că politica antifraudă se regăsește integral și în cadrul negocierilor de aderare, în special cu Croația și Turcia.

Comisia a monitorizat punerea în aplicare a strategiei antifraudă a Croației privind protecția intereselor financiare ale UE pentru 2010-2012 și planul de acțiune croat, aprobate în ianuarie 2010[38]. În ceea ce privește Turcia, eforturile Comisiei în 2010, ca și în anii anteriori, s-au concentrat pe îmbunătățirea procesului de analiză și raportare a neregulilor, precum și pe elaborarea unei strategii naționale antifraudă. După instituirea Biroului de inspecție al primului-ministru turc ca punct de contact în domeniul anti-fraudă, în decembrie 2009, au avut loc consultări intense cu Turcia, organizate de OLAF, privind evoluțiile legislative și instituționale în domeniul luptei antifraudă.

Comisia a cofinanțat proiectul UE privind instituirea Unităților de coordonare pentru punerea în aplicare a dreptului internațional (ILECU)[39] în țările candidate din Balcanii de Vest (Croația, Fosta Republică Iugoslavă a Macedoniei, Republica Muntenegru) și în țările potențial candidate (Albania, Bosnia și Herțegovina, Serbia).

Comisia se așteaptă la intensificarea cooperării în domeniul protecției intereselor financiare ale UE în Islanda și Muntenegru care au dobândit statutul de țară candidată în 2011.

Politica antifraudă a Comisiei în cadrul politicii europene de vecinătate

Parteneriatul estic reprezintă o nouă evoluție a politicii europene de vecinătate cu Armenia, Azerbaidjan, Belarus, Georgia, Republica Moldova și Ucraina. Acesta vizează crearea condițiilor necesare pentru accelerarea asocierii politice și aprofundarea integrării economice dintre UE și țările partenere. Sub egida Parteneriatului estic, UE a negociat noi acorduri de asociere cu aceste țări încă din 2009 (cu excepția Belarusului).

Pentru a dispune de un cadru juridic solid, cu angajamente clare din partea țărilor partenere, în vederea asigurării unei gestionări financiare corespunzătoare a fondurilor pe care acestea le primesc din partea UE, Comisia a propus noi dispoziții în materie de control și combatere a fraudei în cadrul titlurilor privind cooperarea financiară ale acestor acorduri.

În 2010, după finalizarea în 2009 a negocierilor referitoare la un titlu privind cooperarea financiară cu Ucraina, Comisia a negociat același titlu cu Republica Moldova. Ambele titluri includ aceste noi dispoziții în materie de control și combaterea fraudei. Începând cu 1 ianuarie 2011, au fost desfășurate negocieri de către Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE), în strânsă cooperare cu Comisia Europeană.

Comisia și SEAE vor insista în vederea includerii acestor dispoziții în noile acorduri cu Armenia, Azerbaidjan și Georgia în cadrul negocierilor referitoare la titlul privind cooperarea financiară, care vor demara la începutul anului 2012.

Combaterea comerțului ilicit cu produse din tutun

În 2010, în vederea combaterii fenomenului contrafacerii și contrabandei cu produse din tutun, au fost semnate două acorduri de cooperare între UE și 26 de state membre[40], pe de o parte, și British American Tobacco și Imperial Tobacco Limited, pe de altă parte. În 2004 și, respectiv, 2007, au fost semnate acorduri cu Philip Morris International și Japan Tobacco International. Aceste acorduri obligatorii din punct de vedere juridic oferă un set cuprinzător de măsuri destinate să limiteze prezența produselor acestor societăți pe piața ilicită a tutunului[41] și sunt conforme cu dispozițiile privind combaterea contrabandei prevăzute în CCCT a Organizației Mondiale a Sănătății (OMS). De asemenea, aceste acorduri sprijină eforturile UE de promovare a adoptării unui protocol ambițios la această convenție, privind eliminarea comerțului ilicit cu produse din tutun.

Convenția-cadru a OMS (CCCT) este primul tratat negociat sub auspiciile Organizației Mondiale a Sănătății. A fost adoptată de către Adunarea Mondială a Sănătății în 2003 și a intrat în vigoare în februarie 2005. În cadrul primei reuniuni a Conferinței părților (COP) privind Convenția-cadru a OMS pentru controlul tutunului (CCCT) din iulie 2007, COP a instituit un organism interguvernamental (OIN) care să negocieze un protocol privind eliminarea comerțului ilicit cu produse din tutun, în temeiul articolului 15 din CCCT. Comisia (OLAF) a coordonat poziția UE și, împreună cu președinția Consiliului, a reprezentat UE în cursul procesului de negociere. Au avut loc patru reuniuni ale OIN, cea mai recentă desfășurându-se în 2010. Deși au fost înregistrate progrese, sunt necesare negocieri suplimentare cu privire la anumite elemente cheie ale protocolului. Următoarea reuniune a OIN va avea loc în 2012. Comisia Europeană susține cu hotărâre încheierea unui tratat la nivel mondial (Protocolul), privind eliminarea comerțului ilicit cu produse din tutun, care este în conformitate cu responsabilitatea Comisiei de a proteja interesele financiare ale UE, inclusiv cea privind combaterea contrabandei cu țigări și a contrafacerii.

Noi inițiative în domeniul politicii privind combaterea fraudei

Reforma OLAF

Comisia a adoptat o propunere modificată de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1073/1999 și de abrogare a Regulamentului nr. 1074/1999 privind investigațiile efectuate de Oficiul European de Luptă Antifraudă (OLAF). În pregătirea propunerii modificate, Comisia a luat în considerare punctele de vedere exprimate de Parlamentul European și de Consiliu, precum și concluziile documentului său de reflecție[42] prezentat în iulie 2010, în care se sunt descrise soluții posibile pentru stimularea procesului legislativ actual.

Negocierile privind propunerea s-au desfășurat în cadrul președinției ungare a Consiliului și vor continua sub auspiciile președinției poloneze. Comisia va sprijini legiuitorul în atingerea obiectivului de a finaliza procesul legislativ până la sfârșitul anului 2011.

Strategia antifraudă multianuală a Comisiei (SAMC)

La 24 iunie 2011, Comisia a adoptat o comunicare privind o strategie antifraudă a Comisiei (SAMC)[43]. Strategia prevede un cadru pentru o mai bună protecție a intereselor financiare ale UE în cadrul a diferite sectoare de politică, vizând, în principal, prevenirea și depistarea fraudei. Unul dintre principalele obiective ale SAMC este de a crea strategii antifraudă sectoriale la nivelul direcțiilor generale din cadrul Comisiei.

Comunicarea privind protejarea intereselor financiare ale Uniunii Europene prin măsuri de drept penal și investigații administrative

La 26 mai 2011, Comisia a adoptat comunicarea privind protecția intereselor financiare ale Uniunii Europene prin intermediul dreptului penal și al investigațiilor administrative; este vorba de o politică integrată pentru a proteja banii contribuabililor[44]. Comunicarea sugerează posibilitatea adoptării de noi măsuri legislative pentru a proteja interesele financiare ale UE, în lumina Tratatului de la Lisabona. Sunt luate în considerare îmbunătățiri ale procedurilor penale și administrative, măsuri instituționale (modernizarea capacităților Eurojust, instituirea unei autorității europene de urmărire penală specializate, adaptarea rolului OLAF la un nou cadru instituțional) și măsuri în domeniul dreptului penal material.

Comunicare privind combaterea corupției în UE

În baza Programului de la Stockholm al Consiliului, la 6 iunie 2011, Comisia a adoptat o comunicare privind combaterea corupției în UE[45]. De asemenea, înființat un nou mecanism UE, Raportul anticorupție al UE, în vederea monitorizării și evaluării eforturilor depuse de statele membre în combaterea corupției. Aceasta ar trebui să consolideze asumarea angajamentelor politice, să ajute statele membre să pună mai bine în aplicare legislația existentă și să respecte pe deplin angajamentele lor internaționale. În același timp, Comisia a adoptat un raport privind punerea în aplicare a Deciziei-cadru 2003/568/JAI a Consiliului privind combaterea corupției în sectorul privat și un raport privind modalitățile de participare a UE la Grupul de state împotriva corupției din cadrul Consiliului Europei (GRECO).

Cartea verde a UE privind normele din domeniul achizițiilor publice

La data de 27 ianuarie 2011, Comisia a lansat o consultare publică (carte verde)[46] cu privire la modul în care legislația în domeniul achizițiilor publice ar putea fi actualizată și îmbunătățită. Aceasta vizează aspecte precum simplificarea normelor, reducerea birocrației, în special pentru întreprinderile mici și mijlocii, combaterea favoritismului, corupției și a conflictelor de interese. Raportul de evaluare privind această consultare a fost adoptat la sfârșitul lunii iunie 2011[47]. Comisia va valorifica rezultatele procesului de consultare în elaborarea viitoarelor sale propuneri legislative privind revizuirea normelor UE din domeniul achizițiilor publice.

Plan de acțiune privind combaterea contrabandei cu țigări și alcool de-a lungul frontierei estice ale UE

Contrabanda și, în special, contrabanda cu țigări, reprezintă o problemă majoră pentru UE, care cauzează pierderi importante bugetelor naționale și bugetului UE. Frontiera estică a UE este deosebit de problematică în acest sens. Comisia a elaborat un plan de acțiune de combatere a contrabandei la frontiera estică a UE[48]. Publicat în iunie 2011, acesta conține o prezentare structurată și cuprinzătoare a măsurilor adoptate până în prezent de Comisie și statele membre, a discrepanțelor și a deficiențelor rămase, precum și a sugestiilor formulate de Comisie cu privire la acțiunile care ar putea fi întreprinse la nivelul Comisiei, cât și la nivel european. De asemenea, Comisia preconizează că planul de acțiune va avea un efect mai larg, pe întreg teritoriul UE și că va contribui la combaterea activității infracționale la nivel global.

Acțiunile prevăzute de plan includ consolidarea capacităților și acțiuni de asistență tehnică, măsuri disuasive și măsuri de sensibilizare, precum și propuneri de consolidare a cooperării operaționale și de intensificare a cooperării internaționale.

Concluzie generală

Prezentul raport arată că, în 2010, au fost realizate progrese în ceea ce privește raportarea neregulilor, datorate, în special, punerii în aplicare a unor sisteme mai bune de raportare de către statele membre. De asemenea, datele primite reflectă în mod clar că există încă domenii unde trebuie înregistrate progrese, în special privind procedurile de recuperare, care sunt în continuare relativ lungi.

În fine, în 2010 și în prima parte a anului 2011, Comisia a adoptat și pus în aplicare o serie de inițiative de politică care vor avea un impact pozitiv în ceea ce privește protecția intereselor financiare ale UE. Punerea în aplicare a acestor inițiative a început deja și va necesita o strânsă cooperare între instituțiile UE și statele membre. Primele rezultate ale acestor inițiative de politică vor fi prezentate în următorul raport care vizează anul 2011.

[1] Impactul financiar reprezintă valoarea contribuțiilor publice afectate de nereguli.

[2] Acestea sunt, în principal, taxele vamale și agricole, dar includ, de asemenea, taxele antidumping și cotizațiile pentru zahăr.

[3] De exemplu, Rezoluția Parlamentului European din 6 aprilie 2011 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților – Lupta împotriva fraudei – Raportul anual 2009 (2010/2247 (INI)), punctul 3.

[4] Rapoartele din anii anteriori pot fi consultate la următoare adresă: http://ec.europa.eu/anti_fraud/reports/anti-fraud_en.html.

[5] Pentru trimiteri, a se vedea pagina de gardă a raportului.

[6] Articolul 1 alineatul (2) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2988/95 al Consiliului din 18 decembrie 1995 privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene (JO L 312, 23.12.1995).

[7] Articolul 1 alineatul (1) litera (a) din Convenția privind protecția intereselor financiare ale Comunităților Europene din 26 iulie 1995 (JO C 316, 27.11.1995).

[8] Pentru folosirea termenului de „eroare”, a se vedea raportul anual al Curții de Conturi Europene referitor la execuția bugetară privind exercițiul financiar 2009, JO C 303/02, 9.11.2010. Ca urmare a diferitelor metode de a colecta date, Curtea de Conturi Europeană și Comisia sunt de acord că statisticile Curții de Conturi Europene privind erorile și cele ale Comisiei privind neregulile și corecțiile financiare nu pot face obiectul unei comparații relevante (JO C 303/02, 9.11.2010, punctul 1.50, p. 32,33). În ceea ce privește metodologia Curții, a se vedea anexa 1.1 (Abordarea și metodologia auditului) JO C 303/02, 9.11.2010, p. 34.

[9] În ceea ce privește temeiurile juridice și derogările, a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei „Evaluare statistică a neregulilor” .

[10] Document de lucru al serviciilor Comisiei, „Evaluarea statistică a neregulilor” .

[11] Pentru anumite sectoare, cifrele au fost actualizate după raportul din 2009.

[12] Pentru anumite sectoare, cifrele au fost actualizate după raportul din 2009.

[13] Această cifră se bazează pe informațiile transmise de statele membre către Comisie (DG Agricultură) și include toate plățile neconforme recuperate de statele membre de la beneficiari finali în 2010.

[14] Această cifră se bazează pe informațiile transmise de statele membre către OLAF prin intermediul SGN și include sumele pe care statele membre le-au exclus de la finanțarea UE, legate de proiecte care au arătat prezența neregulilor (retrageri) și realocate altor proiecte eligibile, fără ca sumele în cauză să fie în mod necesar recuperate de la beneficiari.

[15] Această cifră se bazează pe informațiile transmise OLAF de statele membre prin intermediul SGN și include toate plățile neconforme recuperate de statele membre de la beneficiari finali în 2010.

[16] Această cifră reprezintă ordinele de recuperare înregistrate în ABAC.

[17] Această cifră se referă la sumele stabilite de statele membre ca fiind afectate de nereguli în baza de date OWNRES.

[18] Pentru mai multe informații, a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei „Evaluarea statistică a neregulilor”.

[19] Un raport tematic privind strategia de control vamal a statelor membre care sintetizează rezultatele inspecțiilor efectuate în 2009 și 2010 în toate statele membre a fost prezentat în cadrul Comitetului consultativ privind resursele proprii din 7 iulie 2011.

[20] COM(2010) 695. Consultarea publică s-a încheiat la 31 mai 2011.

[21] Comisia a început acest proces în 2011 o dată cu Cartea verde privind normele în domeniul achizițiilor publice, COM (2011) 15, a se vedea punctul 4 de mai jos.

[22] Acest fond este unul din fondurile structurale pentru perioada de programare 2000-2006.

[23] În conformitate cu articolul 72 din Regulamentul financiar, ordonanțarea recuperării este actul prin care ordonatorul de credite delegat sau subdelegat competent dă dispoziție contabilului, prin emiterea unui ordin de recuperare, să recupereze o creanță pe care a constatat-o.

[24] „Gestionarea directă centralizată” înseamnă orice cheltuieli ale UE din fonduri gestionate de instituțiile comunitare (de exemplu, cheltuieli administrative ale instituțiilor, programe precum Leonardo, Erasmus, al șaptelea Program-cadru pentru cercetare și dezvoltare tehnologică, Fondul european de dezvoltare etc.). În conformitate cu articolul 53 din Regulamentul financiar [Regulamentul (EC, Euratom) nr 1605/2002 al Consiliului], această parte a bugetului poate fi executată în mod centralizat, direct de către serviciile Comisiei sau prin delegarea sarcinilor de execuție către țările terțe (gestiune descentralizată) sau către organizațiile internaționale (gestiune comună).

[25] A se vedea, de exemplu, conturile anuale ale Uniunii Europene – exercițiul financiar 2009 și, în special, nota 6 din notele la situațiile financiare, „Recuperări și corecții financiare ca urmare a detectării unor nereguli”

http://ec.europa.eu/budget/library/biblio/documents/2009/EU_final_accounts_2009_en.pdf.

[26] Cifrele se referă la nereguli care implică mai mult de 10 000 EUR din finanțarea UE. În plus, mecanismele existente permit statelor membre să excludă de la finanțarea UE proiectele constatate drept nelegale (retrageri) și să realoce aceste resurse pentru alte proiecte eligibile.

[27] În cazul în care un stat membru nu recuperează de la beneficiar o sumă plătită în mod necuvenit în termen de patru ani de la data primului act de constatare administrativă sau judiciară (sau de opt ani, în cazul acțiunilor inițiate într-o instanță națională), suma nerecuperată este suportată în proporție de 50% de bugetul statului membru în cauză, în cadrul verificării financiare anuale a conturilor FEOGA și FEADR.

[28] Prezenta suma restantă se referă la sumele care trebuie recuperate pentru toate exercițiile financiare.

[29] În 2010, Comisia a adoptat 12 decizii privind modul de tratare a 107 de cazuri de nereguli, pentru care statele membre în cauză au solicitat Comisiei să suporte consecințele financiare ale sumelor nerecuperabile.

[30] Acest procent de recuperare nu include recuperări ale Comisiei de la statele membre prin corecțiile financiare.

[31] BE, BG, CZ, DE, EE, IE, EL, ES, FR, IT, LV, LT, LU, HU, MT, NL, AT, PL, PT, SE.

[32] BE, BG, EE, IE, ES, FR, IT, LT, LU, MT, AT, PL, PT, RO, SI, SK, SE.

[33] DK, IE, ES, HU, SI, SE.

[34] Articolul 45 alineatul (2) literele (e) și (f) din Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii.

[35] COM(2011) 500 final.

[36] Dispozițiile privind „supravegherea specială” în temeiul asistenței reciproce – Regulamentul (CE) nr. 515/1997.

[37] http://ec.europa.eu/anti_fraud/budget/Sirocco/i_en.html.

[38] A se vedea raportul intermediar al Comisiei privind Croația pentru 2010, COM (2010) 660.

[39] Programul de acțiune regională CARDS, – EUROPAID/126164/C/ACT/Multi.

[40] Cu excepția Suediei.

[41] Pentru informații suplimentare, a se vedea http://ec.europa.eu/anti_fraud/budget/2010/2010_en.html

[42] SEC(2010) 859 final.

[43] COM(2011) 376 final.

[44] COM(2011) 293 final.

[45] COM(2011) 308 final.

[46] COM(2011) 15 final.

[47] SEC(2011) 853 final.

[48] SEC(2011) 791 final.