În ceea ce privește prestațiile pentru îngrijirea pe termen lung, au fost examinate două opțiuni de politică legislative (cu 2 subopțiuni): 1.Statul membru competent acordă prestații în bani pentru îngrijirea pe termen lung și rambursează costul prestațiilor în natură acordate de statul membru de reședință (în conformitate cu principiile existente în materie de prestații de boală, cu clarificări), 2.Statul membru de reședință acordă toate prestațiile pentru îngrijirea pe termen lung cu rambursare din partea statului membru competent 2a) fără supliment din partea statului membru competent 2b) cu supliment. Trei opțiuni au fost respinse: (1) introducerea unei dispoziții de protecție, (2) atribuirea responsabilității de acordare a tuturor prestațiilor pentru îngrijirea pe termen lung, fără rambursare, statului de reședință și (3) atribuirea responsabilității de acordare a tuturor prestațiilor pentru îngrijirea pe termen lung (export) statului membru competent. Opțiunea 1 este cea preferată pentru a se asigura aplicarea stabilă a normelor. Pentru prestațiile de șomaj: Au fost examinate trei opțiuni de politică legislative pentru a se asigura aplicarea uniformă a regulilor de cumul și de calcul al prestațiilor de șomaj: 1.cumulul după o singură zi de activitate, 2.cumulul după o perioadă de a) o lună sau b) trei luni de activitate, 3.folosirea câștigurilor de referință primite în statul membru unde s-a desfășurat activitatea anterioară pentru calcularea prestațiilor de șomaj după a) o lună sau b) trei luni de activitate în statul membru competent, 4.opțiunea orizontală pentru recunoașterea perioadelor de asigurare pentru cumul. Opțiunea preferată 2b va fi combinată cu o obligație a statului membru unde s-a desfășurat activitatea anterioară de a acorda prestații de șomaj în cazul în care nu este îndeplinită această condiție și cu opțiunea orizontală. Astfel se va asigura un nivel minim de integrare în statul membru gazdă, înainte să se facă apel la dreptul de a solicita prestații de șomaj, și o abordare uniformă în statele membre. Totodată, lucrătorii mobili vor fi protejați în cazul în care nu îndeplinesc această condiție privind perioada de activitate în statul unde s-a desfășurat activitatea anterioară. Au fost examinate două opțiuni de politică legislative de extindere a perioadei minime pentru exportul prestațiilor de șomaj: 1.extinderea perioadei minime de export a prestațiilor de șomaj de la trei la șase luni, cu posibilitatea de a exporta prestația pentru întreaga perioadă a dreptului la prestație, 2.extinderea perioadei de export a prestației de șomaj la întreaga perioadă a dreptului la prestație. Opțiunea preferată este prima, combinată cu un mecanism de cooperare consolidată între serviciile de ocupare a forței de muncă implicate, pentru a susține căutarea unui loc de muncă la nivel transfrontalier. Au fost examinate trei opțiuni de politică legislative pentru prestațiile de șomaj destinate lucrătorilor frontalieri și altor lucrători transfrontalieri: 1.să se ofere lucrătorilor frontalieri posibilitatea de a alege în ce stat membru să solicite prestații de șomaj, în același mod în care se procedează și în cazul altor lucrători transfrontalieri, 2.să se atribuie statului unde s-a desfășurat activitatea anterioară responsabilitatea de a plăti prestații de șomaj, a) solicitând lucrătorilor frontalieri să se înregistreze la serviciul de ocupare a forței de muncă din statul responsabil sau b) oferind lucrătorilor frontalieri posibilitatea de a alege între a se înregistra la serviciul de ocupare a forței de muncă din statul competent sau din statul de reședință, 3.să se atribuie statului unde s-a desfășurat activitatea anterioară responsabilitatea de a plăti prestații de șomaj, dacă lucrătorul frontalier a lucrat în statul respectiv cel puțin 12 luni sau, în caz contrar, a atribui statului membru de reședință această responsabilitate, a) solicitând lucrătorilor frontalieri să se înregistreze la serviciul de ocupare a forței de muncă din statul responsabil sau b) oferind lucrătorilor frontalieri posibilitatea de a alege între a se înregistra la serviciul de ocupare a forței de muncă din statul competent sau din statul de reședință, Opțiunea preferată 3a oferă cel mai bun compromis în ceea ce privește o repartizare a sarcinilor echitabilă și eficientă din punctul de vedere al costurilor administrative. Pentru prestațiile sociale, opțiunile avute în vedere sunt de natură legislativă (de modificare a regulamentului): 1.a) acordarea unei derogări de la principiul egalității de tratament de la articolul 4 doar pentru asistența socială, b) acordarea unei derogări de la principiul egalității de tratament de la articolul 4 pentru o gamă mai largă de prestații finanțate din impozite, c) acordarea unei derogări precise de la principiul egalității de tratament pentru prestații speciale în bani de tip necontributiv de la articolul 70, 2.eliminarea din Regulamentul 883/2004 a prestațiilor speciale în bani de tip necontributiv care furnizează un venit de subzistență, 3.a fost examinată și o opțiune nelegislativă (clarificarea regulilor prin intermediul unei comunicări). Pentru a atinge obiectivul de asigurare a clarității juridice și a transparenței în modul cel mai eficient și eficace, se preferă o combinație a opțiunilor 1a și 1b. Pentru prestațiile familiale, ca alternativă la statu-quo, au fost examinate două opțiuni legislative referitoare la legătura dintre nivelul prestațiilor familiale primite și costurile suportate: 1.indexarea prestațiilor familiale exportate în statul de reședință al copilului sub formă de a) ajustare în creștere sau în scădere sau b) ajustare doar în scădere, 2.plata prestațiilor familiale este de competența principală a statului de reședință. A fost examinată, însă a fost respinsă din motive juridice, opțiunea eliminării obligației de a exporta prestațiile familiale. A mai fost examinată o opțiune orizontală legislativă privind coordonarea alocațiilor pentru creșterea copilului. Această opțiune are trei variante a) drepturi individuale la alocații pentru creșterea copilului aferente salariilor, însoțite de obligația statului membru competent secundar de a deroga de la normele pentru prevenirea cumulului (respectiv, plata prestației în întregime), b) aceeași abordare ca (a), dar pentru toate alocațiile pentru creșterea copilului (aferente salariului și forfetare) și c) aceeași abordare ca (b), dar cu o derogare opțională de la normele pentru prevenirea cumulului (adică un stat competent secundar poate plăti în întregime sau poate completa doar în cazul în care prestațiile sale sunt mai mari decât în statul care deține competența principală). Opțiunea preferată este menținerea statu-quo combinată cu opțiunea orizontală (c). Această combinație asigură faptul că responsabilitatea primară pentru prestațiile familiale rămâne la statul membru unde se desfășoară activitatea economică și în care un părinte își plătește impozitele și contribuțiile la sistemul de securitate socială; astfel sunt protejați membrii de familie și sunt garantate cele mai bune drepturi ale copilului. Prin introducerea opțiunii orizontale (c), este posibilă, de asemenea, promovarea unui echilibru între viața profesională și viața de familie în decursul perioadelor de creștere a copilului, punându-se un accent mai mare asupra drepturilor individuale și fiind susținute acele state membre care promovează în mod activ echilibrul de gen, fără a impune această obligație.