În același timp, relația transatlantică evoluează. Sarcina de a îmbunătăți securitatea europeană revine în primul rând europenilor. Resursele ar trebui să existe: luate împreună, țările europene ocupă al doilea loc în clasamentul mondial al cheltuielilor militare. Împreună cu Statele Unite și cu alți actori, Europa are o responsabilitate în ceea privește pacea și securitatea mondiale. Cu toate că acțiunile comune cu partenerii noștri vor rămâne regula și varianta preferată a UE, ar trebui să fim în măsură să acționăm singuri atunci când este necesar.

După decenii de pace în Europa, în interiorul și în afara frontierelor noastre prind contur noi realități. La estul UE, țările se confruntă cu amenințări și vulnerabilități militare, economice, politice și în materie de securitate energetică. În zona mediteraneeană și în unele părți din Africa Subsahariană, extinderea spațiilor neguvernate și a conflictelor a creat un vid de care profită teroriștii și infractorii. Rivalitățile regionale se intensifică și am asistat la o creștere dramatică a victimelor civile și a refugiaților în întreaga lume, înregistrându-se peste 60 de milioane de persoane strămutate. Conectivitatea sporită estompează granițele dintre securitatea internă și cea externă. De asemenea, schimbările climatice și deficitul de resurse, combinate cu creșterea demografică și fragilitatea statală, pot stimula, la rândul lor, conflictele și instabilitatea la nivel mondial.

Privind în perspectivă, asigurarea unei securități și a unei apărări europene eficace se va baza pe coordonarea eficientă a investițiilor majore în materie de cercetare și dezvoltare efectuate de UE și de statele sale membre. Această abordare ne va ajuta să ținem pasul cu noile tendințe și va genera capabilitățile tehnologice și industriale de care Europa are nevoie pentru a-și asigura autonomia strategică.

În fine, cooperarea și integrarea sistematice în domeniul apărării necesită, la rândul lor, o autentică piață unică pentru apărare. Aceasta înseamnă încurajarea concurenței industriale, accesul transfrontalier al industriilor de dimensiuni mai reduse în cadrul lanțului de aprovizionare, specializare, economii de scară pentru furnizori, optimizarea capacității de producție, reducerea costurilor de producție și securitatea aprovizionării. O piață unică pentru apărare ar facilita, de asemenea, cercetarea critică și apariția de start-up-uri în vederea dezvoltării tehnologiilor-cheie de care Europa are nevoie pentru a face față provocărilor cu care se confruntă în materie de securitate. Dar vor exista, de asemenea, costuri de tranziție și preocupări legitime care vor trebui să fie abordate prin luarea unor măsuri adecvate și prin asigurarea protecției intereselor de securitate națională.

UE ar completa eforturile depuse de fiecare stat membru în parte și de principalii noștri parteneri. În special, cooperarea cu NATO ar continua să se intensifice în domenii cum ar fi amenințările hibride, securitatea cibernetică și maritimă, în cazul cărora răspunsurile eficace necesită combinarea puterii coercitive cu cea necoercitivă. Cu toate acestea, în cazurile în care atât UE, cât și NATO ar fi prezente, NATO ar continua să se bazeze pe capabilitățile militare mai aprofundate pe care le are la dispoziție, în timp ce UE și-ar utiliza setul mai larg de instrumente și și-ar corela instrumentele, mijloacele și acțiunile mai puțin coercitive cu misiunile și operațiunile sale militare direcționate.

Cooperarea în domeniul apărării ar rămâne un obiectiv politic. Ar exista mai multe acțiuni colective, în special în ceea ce privește dezvoltarea tehnologiilor critice selectate sau factorii logistici care susțin operațiunile militare. Intensificarea cooperării ar fi generată – în principal de la bază spre vârf – de vectorii economici și tehnologici analizați mai sus. De asemenea, aceasta ar rezulta în urma unor eforturi care să vizeze sporirea transparenței planificării apărării statelor membre, crearea unui program al UE de cercetare în domeniul apărării și instituirea Fondului european de apărare în vederea dezvoltării în comun de noi capabilități. Aceste inițiative ar promova autonomia strategică a Europei în materie de tehnologii critice și ar îmbunătăți raportul calitate-preț al cheltuielilor pentru apărare.

Cu toate acestea, industria europeană de apărare ar rămâne fragmentată. Cea mai mare parte a capabilităților de apărare, în special platformele complexe, ar continua să fie dezvoltate și achiziționate la nivel național. Fondurile pentru apărare alocate de statele membre ar crește ușor, însă nu ar fi cheltuite, în general, în colaborare. Ca urmare, foarte puține țări din UE - dacă vor exista astfel de țări - ar urma să păstreze întregul spectru al forțelor armate. Acțiunile UE în materie de securitate și apărare ar continua să se bazeze pe contribuții naționale voluntare, ceea ce ar conduce la o cooperare insuficientă în domenii critice, cum ar fi capabilitățile de ultimă generație. Acest lucru ar limita capacitatea UE de a se angaja în cele mai solicitante misiuni.

(b) Securitate și apărare partajate

În cadrul acestui scenariu, cele 27 de state membre ale UE s-ar îndrepta către o securitate și apărare partajate. Acestea ar da dovadă de o solidaritate financiară și operațională în domeniul apărării mult mai mare, pe baza unei înțelegeri mai largi și mai aprofundate a percepțiilor lor în materie de amenințări și a convergenței culturilor lor strategice.

Ca urmare, UE și-ar consolida capacitatea de a desfășura forțe militare și de a se angaja pe deplin în gestionarea crizelor externe și în consolidarea capacităților partenerilor în materie de securitate și apărare. UE și-ar îmbunătăți, de asemenea, capacitatea de a proteja Europa în domenii care transcend diviziunea intern-extern, cum ar fi lupta împotriva terorismului, combaterea amenințărilor hibride și a celor cibernetice, controlul frontierelor, precum și securitatea maritimă și energetică.

Cooperarea UE cu NATO ar spori în continuare. În mod sistematic, UE și NATO ar coopera și și-ar coordona acțiunile în ceea ce privește mobilizarea întregii lor game de mijloace și instrumente. Pe plan extern, UE și NATO și-ar consolida coordonarea acțiunilor lor de gestionare a crizelor și de consolidare a capacităților, de exemplu prin intermediul unor operațiuni de supraveghere coordonate, al unor intervenții coordonate împotriva grupurilor teroriste sau al unor misiuni coordonate de securitate maritimă și protecție a frontierelor. Atunci când securitatea internă și cea externă converg, UE ar întreprinde acțiuni mai ferme în abordarea amenințărilor și a provocărilor care se situează sub pragul prevăzut de clauza de apărare colectivă din Tratatul de la Washington.

În ceea ce privește gestionarea crizelor, UE și-ar intensifica în mod semnificativ capacitatea de a desfășura forțe militare pe plan extern, ceea ce i-ar permite să efectueze operațiuni cu o intensitate ridicată în lupta împotriva terorismului și a amenințărilor hibride. Ar spori misiunile UE de consolidare a capacităților, civile și militare, ceea ce ar ajuta țările din regiunile învecinate și din alte părți ale lumii să fie mai reziliente. Acest demers ar fi facilitat prin structuri mai eficace și mai solide de gestionare a crizelor. Ar fi necesară, de asemenea, o mai mare disponibilitate din partea statelor membre cu cele mai puternice forțe armate de a executa împreună, în numele Uniunii, misiuni și operațiuni dificile de gestionare a crizelor, în conformitate cu articolul 44 din Tratatul privind Uniunea Europeană. O capacitate sporită de a acționa ar fi corelată cu voința politică în acest sens. Procesul decizional ar deveni mai rapid și ar avea o viteză care ar corespunde ritmului accelerat în care evoluează contextul strategic. În fine, UE ar deveni un furnizor de securitate mai puternic și mai reactiv, având autonomia strategică de a acționa pe cont propriu sau alături de principalii săi parteneri.

În cadrul acestui scenariu, UE ar fi mai direct implicată în protecția statelor membre și a cetățenilor în cazul unor atacuri semnificative împotriva unei țări și/sau a infrastructurilor sale critice ori în cazul unor perturbări semnificative ale acestora. UE ar permite cooperarea dintre statele membre cu privire la raportarea sistematică a atacurilor cibernetice, ceea ce ar contribui la creșterea rezilienței, la intensificarea exercițiilor cibernetice și la includerea unei dimensiuni de apărare în cadrul acestora. O cooperare mai strânsă și o urmărire penală eficace ar spori capacitatea de a-i găsi și de a-i sancționa pe infractori, ceea ce ar descuraja în mai mare măsură atacurile cibernetice. În mod sistematic, datele serviciilor de informații ale statelor membre (analize și evaluări ale amenințărilor) ar face obiectul schimburilor și ar fi comasate, iar Uniunea ar acorda în continuare o atenție specială luptei împotriva finanțării terorismului, a criminalității organizate și a spălării banilor. Poliția de frontieră și garda de coastă la nivel european, care ar urma să fie consolidată în continuare și utilizată la maximum, ar monitoriza și ar proteja frontierele externe ale UE, acționând în sinergie cu forțele de apărare. Uniunea și-ar intensifica, de asemenea, eforturile pentru a diversifica sursele de energie, pentru a dezvolta și a promova standardele în materie de siguranță energetică, pentru a coordona pregătirea în ceea ce privește amenințările la adresa sănătății și pentru a îmbunătăți gestionarea riscurilor vamale. În fine, Uniunea și-ar dezvolta în continuare programele spațiale, furnizând servicii suplimentare în materie de securitate și apărare, inclusiv supravegherea frontierelor și supravegherea maritimă, funcții de căutare și salvare sau comunicații guvernamentale securizate. Domeniul de aplicare al cadrului de sprijin în materie de supraveghere și urmărire ar putea fi extins pentru a aborda amenințările cibernetice sau alte amenințări la adresa sateliților ori a infrastructurilor de la sol.

În domeniul apărării, cooperarea dintre statele membre ar deveni regula, mai degrabă decât excepția. Planificarea apărării naționale ar deveni mult mai aliniată, facilitând cooperarea statelor membre privind achiziționarea și întreținerea capabilităților, îmbunătățind astfel interoperabilitatea. Suprapunerile dintre statele membre s-ar reduce drastic. Dezvoltarea și achizițiile publice de platforme complexe s-ar derula în cooperare. Sub egida unui Fond european de apărare ambițios, statele membre ar dezvolta capabilități multinaționale într-un mod mai sistematic în mai multe domenii, inclusiv în ceea ce privește transportul strategic, sistemele de aeronave pilotate de la distanță, supravegherea maritimă și comunicațiile prin satelit, precum și capabilitățile ofensive. Aceste capabilități multinaționale ar fi sprijinite de structuri de planificare și comandă și de mijloace logistice comune la nivelul UE. Mai precis, componentele forței multinaționale pregătite să intervină, precum și un comandament medical și al transportului aerian la nivelul UE ar furniza un sprijin eficace pentru misiuni și operațiuni ale UE, în timp ce o cultură militară europeană comună ar fi încurajată prin intermediul unor activități de educație și formare și al unor exerciții la scară largă comune. În plus, tehnologiile critice ar fi dezvoltate prin intermediul programelor europene, în special în domeniul inteligenței artificiale, al biotehnologiei și al calculului intensiv. S-ar putea institui un observator european pentru a examina investițiile străine directe în aceste tehnologii critice și pentru a analiza impactul lor potențial. Europenii ar avea o poziție mai puternică, datorită capabilităților de apărare interoperabile terestre, aeriene, spațiale și maritime. În plus, ar exista o utilizare mai rațională a resurselor, ca urmare a economiilor de scară obținute datorită unei industrii a apărării consolidate care și-ar desfășura activitatea pe o piață a echipamentelor de apărare la nivelul UE și datorită unor condiții de finanțare favorabile de-a lungul lanțului de aprovizionare pentru întreprinderile mici și mijlocii.

(c) Securitatea și apărarea comune

În cadrul acestui scenariu, statele membre ar adânci și mai mult cooperarea și integrarea către o apărare și securitate comune. O astfel de uniune a securității și apărării s-ar baza pe vectorii strategici, economici și tehnologici mondiali, precum și pe un impuls politic din partea cetățenilor europeni pentru o securitate și apărare comune la nivel european.