RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 198/26

Avizul Comitetului Economic și Social European privind politica UE cu privire la noile interese globale în regiunea arctică — o perspectivă a societății civile

2013/C 198/04

Raportor: dl Filip HAMRO-DROTZ

În cadrul sesiunii sale plenare din 11 și 12 iulie 2012, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Comitetul Economic și Social European a hotărât să elaboreze un aviz din proprie inițiativă cu privire la

Politica UE cu privire la noile interese globale în regiunea arctică – o perspectivă a societății civile.

Secțiunea pentru relații externe, însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 27 martie 2013.

În cea de-a 489-a sesiune plenară, care a avut loc la 17 și 18 aprilie 2013 (ședința din 17 aprilie), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 163 de voturi pentru, 1 vot împotrivă și 6 abțineri.

1. Rezumat

1.1 Zona arctică trece printr-o perioadă de transformări profunde. Schimbările climatice duc la o încălzire globală semnificativă și la reducerea calotei glaciare în regiune, fenomene care afectează, la rândul lor, condițiile meteorologice și mediul din întreaga lume. În același timp, aceste modificări au un impact asupra economiei globale, deoarece oferă noi oportunități de activități economice în această regiune bogată în resurse. Privirile întregului mapamond s-au îndreptat către zona arctică, al cărei ecosistem fragil și a cărei populație necesită un nivel adecvat de protecție și atenție. Aceste schimbări pot avea consecințe geopolitice.

1.2 CESE face apel la UE să adopte o strategie clară pentru regiunea arctică și să-și asume un angajament credibil de a colabora cu statele din regiune. Zona arctică este de o importanță uriașă pentru UE, iar UE are de adus o contribuție substanțială la cooperarea în regiune. Comitetul solicită investiții în activități economice responsabile, bazate pe expertiză în domeniul climei reci, și dezvoltarea de infrastructură. Cere totodată să se continue cooperarea pentru cercetarea în domeniul schimbărilor climatice și un efort hotărât pentru protecția mediului fragil al regiunii.

1.3 Poziția Consiliului Arctic și cea a UE în cadrul acestuia ar trebui consolidate. Societatea civilă ar trebui să fie implicată amplu în cooperarea arctică. Este necesară o mai mare deschidere și un efort hotărât de îmbunătățire a comunicării în cadrul cooperării arctice.

1.4 Pentru CESE, audierea publică desfășurată în nordul Finlandei (la Rovaniemi), în colaborare cu Centrul arctic al Universității Lapland (1), s-a dovedit de mare folos. Comitetul intenționează să contribuie la cooperarea arctică și la politica arctică a UE și să consolideze relațiile acesteia cu societatea civilă din regiune.

2. Principalele puncte de vedere și recomandări ale societății civile

Prezentul aviz prezintă punctele de vedere și recomandările organizațiilor societății civile din UE privind politica arctică a UE, cu referire îndeosebi la Comunicarea comună a Comisiei și a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe din iunie 2012 și la documentul serviciilor Comisiei aferent acesteia (2).

2.1 Importanța strategică a zonei arctice a crescut în mod considerabil, interesul față de aceasta la nivel mondial fiind în creștere. De aceea, este vital ca UE să-și definitiveze politica arctică cât mai curând posibil, astfel încât să poată lua parte în calitate de actor credibil și constructiv și de inițiator al cooperării în regiunea arctică. UE trebuie să-și dovedească angajamentul față de zona arctică și față de cooperarea în regiune. Ar trebui avute în vedere în primul rând părțile nordice ale statelor arctice membre ale UE și consolidarea cooperării cu statele arctice, în primul rând cu țările învecinate din Europa (inclusiv cu Groenlanda). Situația necesită o strategie arctică complet dezvoltată din partea UE. Concentrarea resurselor UE rezervate regiunii arctice sau coordonarea lor eficientă și includerea unei rubrici pentru regiunea arctică în bugetul UE ar contribui la asigurarea unei aplicări credibile a politicii/strategiei arctice a UE.

2.2 Politica/strategia UE pentru regiunea arctică și strategiile corespondente ale statelor arctice ar trebui să fie coerente între ele; guvernanța arctică ar trebui dezvoltată și pusă în aplicare pe baza cooperării constructive cu acele țări și parteneri-cheie. Cooperarea și coexistența în regiunea arctică ar trebui să se întemeieze cât mai mult cu putință pe acorduri internaționale și pe cooperarea în cadrul organizațiilor internaționale (printre care ONU, OMI, FAO și OIM). Cooperarea este facilitată datorită faptului că țările participante vor fi ratificat cele mai importante dintre aceste acorduri care au un efect asupra zonei arctice.

2.3 Nu trebuie să se permită cursei care a demarat în regiunea arctică să escaladeze într-un conflict. UE ar trebui să promoveze dialogul pe tema unui mecanism juridic internațional pentru soluționarea litigiilor, care să aibă forță obligatorie pentru toate părțile implicate. Acesta este unul din motivele pentru care, așa cum s-a propus în 2010, cu asentimentul Parlamentului European (3), sub egida Consiliului Arctic ar trebui organizat cât mai curând un Summit arctic care să le ofere părților principale interesate de regiune și de cooperare ocazia să discute viitorul regiunii și să caute o idee comună privind principiile de cooperare în cadrul acesteia. Ar fi logic să se desfășoare astfel de summituri în mod sistematic în viitor, iar o colaborare de succes între părțile interesate din regiunea arctică va necesita instrumente eficiente, cum ar fi o rețea comună de comunicare și monitorizare, bazată pe tehnologii moderne.

2.4 CESE este de acord că ar trebui consolidată poziția Consiliului Arctic și că acesta ar trebui să dispună de un mandat pe baza căruia să funcționeze ca forum internațional de negocieri pe marginea celor mai importante aspecte care privesc regiunea arctică. Cooperarea cu succes în zona arctică depinde de aplicarea unui tratament egal tuturor statelor din regiune. UE ar trebui să aibă o poziție mai puternică în cadrul Consiliului Arctic, întrucât ar putea să aducă astfel o contribuție mai însemnată la lucrările Consiliului, iar participarea sa ar duce la creșterea influenței acestuia. UE poate contribui în mare măsură la cooperare. Una dintre posibilele modalități de consolidare a poziției UE constă în dobândirea statutului de observator, iar statele arctice membre ale UE ar trebui să țină seama și de punctele de vedere ale UE în activitatea lor din cadrul Consiliului Arctic. UE ar trebui să se străduiască totodată să intensifice cooperarea în Consiliul euro-arctic al Mării Barents (și în cadrul Consiliului regional al Mării Barents), deoarece acestea joacă un rol esențial în interacțiunea transfrontalieră dintre cele 13 regiuni (din Norvegia, Suedia, Finlanda și Rusia) membre ale zonei bogate în resurse a Mării Barents. UE ar trebui să promoveze cooperarea dintre diferite forumuri de cooperare regională, inclusiv entitățile menționate în secțiunea 4, ca, de exemplu, Consiliul Nordic de Miniștri, Consiliul Statelor de la Marea Baltică sau Procesul de cooperare dintre țările nordice și țările baltice (NB8), și să facă uz de competențele acestora.

2.5 CESE este de acord că este nevoie de date mai cuprinzătoare și mai credibile privind schimbările climatice care au loc la nivel global și în zona arctică, ale cărei condiții de mediu sunt unice și care dispune de un ecosistem fragil. Un accent ferm ar trebui pus în continuare pe cercetarea științifică și pe monitorizarea schimbărilor climatice și chestiunilor ecologice, de mediu și meteorologice. Pentru a cataliza cooperarea în domeniul cercetării în regiunea arctică, se poate recurge la participarea în cadrul următoarelor inițiative: evaluarea impactului schimbărilor climatice din regiunea arctică (ACIA), evaluarea impactului schimbărilor climatice asupra zăpezii, a apei, a gheții și a permafrostului din Arctica (Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic – SWIPA), proiectul Ice2Sea, Proiectul privind amprenta arctică a UE și evaluarea politicilor și participarea în Rețelele de observare pe termen lung a Arcticii (SAON). Rețelele UE de cooperare în domeniul cercetării și monitorizării, deja create și cu o bună funcționare, ar trebui eficientizate pentru a aprofunda cunoștințele și a spori capacitatea.

2.5.1 Până în prezent cercetarea s-a concentrat în principal pe atenuarea și gestionarea schimbărilor climatice în diverse părți ale lumii, însă schimbările climatice și consecințele lor par a fi atins deja un punct critic, dincolo de care cu greu mai pot fi stopate (4). Ar trebui să se acorde mai multă atenție, prin urmare, cercetării în materie de conservare a mediului arctic și de gestionare sustenabilă a resurselor naturale, precum și de adaptare la consecințele economice și sociale ale schimbărilor climatice. Activitățile de cercetare și rezultatele acestora ar trebui făcute publice; cercetarea trebuie să abordeze toate aspectele acestui subiect și să fie deschisă și incluzivă pentru societatea civilă și pentru cercetătorii din toate țările UE (a se vedea și punctul 2.9).

2.5.2 Ar trebui să se acorde mai multă atenție cercetării zonei arctice în cadrul programelor de cercetare ale UE și ar trebui alocate credite separate pentru aceasta în cadrul financiar al UE pe perioada 2014-2020.

2.6 Regiunea arctică are o importanță economică semnificativă pentru populația locală, pentru Europa în ansamblu și nu numai. Ar trebui încurajate în diverse moduri întreprinderile din regiune, printre care industria de procesare și antreprenoriatul rural, de exemplu prin inițiative precum ArcticStartup și prin formare. Ar trebui promovate investițiile. În ceea ce privește extracția de resurse și alte activități economice, UE ar trebui să investească în tehnologii adaptate condițiilor arctice și în dezvoltarea și utilizarea de expertiză relevantă în domeniul climei reci. Aceasta include tehnologia forajului la mare adâncime în larg, industria minieră și maritimă, proiectarea și construcția navelor și a echipamentelor, precum și tehnologiile utilizabile în porturi, șantiere navale și în transporturi.

2.6.1 Dezvoltarea infrastructurii, în special a transportului feroviar, rutier, aerian și maritim, și a rețelelor de transport al energiei, ar trebui, de asemenea, să se bazeze pe tehnologie și expertiză adaptate condițiilor dificile de mediu din zona arctică. Crearea de infrastructură/logistică care să funcționeze bine (atât nord-sud, cât și vest-est) are o semnificație fundamentală pentru dezvoltarea în zona arctică.

2.6.2 Alte domenii importante care trebuie dezvoltate și finanțate în această regiune includ construirea de centre populate, utilizarea tehnologiilor informației în zonele slab populate (învățământ la distanță, îngrijiri de sănătate online) și turismul.

2.6.3 La dezvoltarea Rutei maritime nordice ca alternativă rentabilă și, din anumite puncte de vedere, mai sigură la Ruta sudică, ce străbate Canalul Suez, UE ar trebui să acorde atenția cuvenită considerentelor ecologice. UE ar trebui să ia măsuri în vederea realizării pentru transportul maritim internațional a unor noi rute maritime în Arctica de trecere inofensivă, în conformitate cu acordurile internaționale, precum Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării (UNCLOS), inclusiv atunci când rutele trec prin zonele economice exclusive ale unor țări. Acest lucru este de importanță crucială pentru dezvoltarea în regiune atât a transportului de mărfuri, cât și a celui de pasageri.

2.6.4 UE ar trebui să ia mai multe măsuri pentru integrarea acestor priorități în Strategia Europa 2020 pentru creștere economică și în alte programe, cum ar fi „O Uniune a inovării” și „Orizont 2020”. Politica regională și de coeziune a UE, programul Interreg și Instrumentul european de vecinătate și parteneriat (IEVP) au o importanță majoră pentru regiunile periferice din nord ale UE, fiind esențial să continue să aibă efect asupra acestor regiuni și a celor învecinate, sprijinind economia și activitatea societală și promovând cooperarea transfrontalieră.

2.6.5 UE trebuie să investească în inițiativele de cooperare din regiune, în acord cu partenerii săi. Proiectul parteneriatului „Dimensiunea nordică” în domeniul transporturilor necesită o atenție deosebită și resurse suficiente, deoarece poate încuraja dezvoltarea unor rute de transport dinspre regiunea bogată în resurse a Mării Barents, inclusiv către piețele europene. De exemplu, este absolut necesar să se creeze fără întârziere legături terestre între UE și cele mai importante porturi de la Oceanul Arctic, precum Murmansk și Narvik. Astfel de proiecte trebuie considerate foarte urgente (a se vedea și punctele 2.6.1 și 2.6.3). Direcționarea resurselor spre promovarea activității economice ar putea avea un impact pozitiv asupra locurilor de muncă, a creșterii economice și a calității vieții populației din regiune.

2.7 Este esențială asigurarea unui echilibru durabil între protecția mediului și activitatea economică desfășurată în regiunea arctică. UE ar trebui să facă un efort hotărât pentru a ajuta statele arctice să realizeze acest echilibru, întrucât ecosistemul regiunii este deosebit de fragil. Activitatea economică din Arctica ar trebui să respecte cele mai înalte standarde internaționale ale dezvoltării durabile, impuse de condițiile din regiune. Esențiale sunt responsabilitatea socială asumată de întreprinderile care operează în această regiune și liniile directoare ale OCDE pentru întreprinderi multinaționale. Întreprinderile ar trebui să opereze cu o precauție responsabilă, mai ales în zonele cu o valoare naturală deosebită sau cu semnificație sacră pentru populațiile indigene. Activitățile de pescuit ar trebui să fie desfășurate cu aceeași precauție, cu exploatarea durabilă a stocurilor de pește de adâncime, pe baza normelor UE privind pescuitul în marea liberă, a orientărilor relevante ale FAO, a comunicării comune JOIN(2012) 19 final, a documentului de lucru însoțitor SWD(2012) 182 final și, eventual, și a acordului din cadrul Comisiei pentru pescuit în Atlanticul de Nord-Est (CPANE) (5). Acest element este esențial pentru asigurarea vitalității și bunăstării în regiunea arctică.

2.7.1 Orientările UE privind evaluarea impactului asupra mediului și experiența acumulată în această privință ar trebui puse la dispoziție în mod activ pentru cooperarea arctică. Pe lângă evaluarea impactului activităților economice asupra mediului, ar trebui să se evalueze întotdeauna și impactul lor economic.

2.7.2 UE ar trebui să depună eforturi pentru ca noul acord încheiat în cadrul Consiliului Arctic cu privire la evitarea deversărilor de petrol să fie pus în practică pe deplin și pentru a se demara negocierile cu privire la principiile care trebuie respectate în operațiunile de foraj.

2.7.3 De asemenea, este esențială încheierea cu succes a negocierilor privind Codul de transport maritim în regiunile polare (codul polar) al Organizației Maritime Internaționale (OMI). În contextul dezvoltării rutelor maritime arctice, UE ar trebui să pună la dispoziție serviciile sale de supraveghere prin satelit (Galileo) pentru a îmbunătăți navigația și siguranța, combinând sistemul, acolo unde este posibil, cu altele similare.

2.8 CESE sprijină ferm dialogul lansat de UE cu populația sami și cu alte populații indigene, precum și cu grupurile de interese din regiunea arctică. Ar trebui întreprinse eforturi susținute pentru menținerea și intensificarea acestui dialog. Patrimoniul cultural și mijloacele de trai tradiționale ale populațiilor indigene (inclusiv creșterea renilor) ar trebui respectate. Locuitorii regiunii fac însă parte în majoritate din grupuri non-indigene (aproximativ 90%), motiv pentru care dialogul ar trebui totodată să cuprindă totalitatea populației. CESE subscrie și la afirmația făcută în comunicarea din iunie 2012, potrivit căreia „Arctica generează atât provocări, cât și oportunități care vor avea un impact semnificativ asupra vieții cetățenilor europeni din generațiile viitoare”. Schimbările din regiunea arctică vor afecta condițiile de viață nu doar ale locuitorilor acestei zone și ai regiunilor învecinate, ci și ale populației din alte zone ale lumii (de exemplu în materie de potențial economic, fenomene meteorologice extreme tot mai frecvente cauzate de schimbările climatice, mutații ale curenților oceanici, creșterea nivelului mării, secete, ploi torențiale, căderi masive de zăpadă).

2.8.1 Societatea civilă trebuie să fie implicată pe scară largă și cu regularitate în activitățile care afectează regiunea arctică, alături de reprezentanții populațiilor indigene. În activitățile UE și în cele multilaterale legate de regiunea arctică ar trebui implicate și alte părți interesate, inclusiv întreprinderi, lucrători și activiști de mediu. Ar trebui să se organizeze cu regularitate dialoguri, mese rotunde și audieri cu diferite grupuri ale societății civile.

2.8.2 CESE recomandă ca UE să acționeze pentru îmbunătățirea participării societății civile la mai multe niveluri: — fiecare țară arctică ar trebui să asigure participarea partenerilor-cheie din cadrul societății civile la lucrările sale referitoare la regiunea arctică; — partenerii-cheie din societatea civilă ar trebui să aibă un rol consultativ în cadrul Consiliului Arctic și al Consiliului euro-arctic al Mării Barents cu privire la chestiunile care privesc societatea civilă; — UE ar trebui să includă în viitoarea sa politică/strategie arctică un dialog cu partenerii-cheie din societatea civilă europeană.

2.8.3 CESE dorește să participe la aceste lucrări, prezentând punctele de vedere și propunerile societății civile organizate din UE. De asemenea, CESE intenționează să își consolideze legăturile cu societatea civilă din regiunea arctică atât în interiorul frontierelor UE, cât și în afara acestora. Obiectivul este sprijinirea poziției și reprezentării organizate a societății civile în țările arctice. Trebuie luate, de asemenea, măsuri pentru a asigura posibilitatea actorilor de la nivel subregional și local de a-și exprima punctele de vedere la nivelul UE.

2.9 CESE subscrie la opinia Comisiei, potrivit căreia este nevoie de o mai mare transparență și de mai multe informații destinate publicului cu privire la regiunea arctică și la cooperarea în această regiune. UE ar trebui, ca atare, să solicite adoptarea unei strategii de comunicare eficiente pentru cooperarea arctică. În acest scop, CESE sprijină pe deplin propunerea prezentată de Comisie în 2008 (6) și adoptată de Consiliu în 2009 (7) și ulterior de Parlamentul European (8) privind crearea unui Centru european de informare privind Arctica. Acesta ar urma să fie răspunzător în primul rând de furnizarea de informații privind rezultatele cercetării și ale altor activități legate de cooperare în zona arctică. Această inițiativă este importantă tocmai pentru creșterea nivelului de transparență. Este bine-venit faptul că desfășurarea activităților pregătitoare pentru acest centru a fost încredințată de Comisia Europeană Centrului pentru regiunea arctică al Universității Lapland. Centrul de informare ar putea funcționa ca o rețea, cu participarea organismelor de cercetare și comunicare pe teme arctice din Europa și din alte regiuni ale lumii. Și aici, societatea civilă ar trebui să aibă un rol de jucat.

3. Context

3.1 Principalele trăsături ale regiunii arctice

Regiunea cuprinsă între Polul Nord și Cercul polar arctic (lat. 66° 33′ 44″) este cunoscută în general sub denumirea de regiunea arctică, ceea ce constituie o definiție adecvată.

3.1.1 Cea mai mare parte a regiunii este reprezentată de Oceanul Arctic, acoperit în bună parte de calota glaciară, iar Polul Nord este situat în mijlocul acestui ocean. Marea Barents, Marea Kara, Marea Groenlandei, Marea Norvegiei, Marea Beaufort, Marea Laptev și alte câteva regiuni maritime fac parte toate din Oceanul Arctic. Acest ocean este înconjurat de platouri continentale. Opt state arctice – Canada, Danemarca (cuprinzând Groenlanda), Finlanda, Norvegia (inclusiv teritoriul Svalbard), Rusia, Suedia și Statele Unite (cuprinzând Alaska) au părți situate la nord de Cercul arctic, ocupând vaste teritorii ale regiunii arctice. Cercul arctic trece prin nordul Islandei. Cel puțin cinci dintre aceste țări – Norvegia, Rusia, Canada, Danemarca și Statele Unite (așa-numitele Arctic Five) sunt riverane Oceanului Arctic. Între statele arctice se numără și trei state membre ale UE: Finlanda, Suedia și Danemarca. Norvegia și Islanda fac parte din Spațiul Economic European (SEE), dar nu sunt membre ale UE, în timp ce Islanda și-a depus candidatura pentru aderarea la UE. Statele Unite, Rusia și Canada sunt parteneri strategici ai UE. Groenlanda face parte din Danemarca, dar dispune începând din 2009 de o largă autonomie. Nu face parte din UE, dar a semnat cu aceasta un acord de parteneriat.

3.1.2 Regiunea arctică se întinde pe 14,5 milioane de km2 și are o populație de aproximativ 4 milioane de locuitori (cei mai mulți dintre ei aflându-se pe teritoriul rus), circa 10% din ei aparținând populațiilor indigene (sami, inuiți, neneți, aleuți, atabascani și cucini). Populațiile de sami din Finlanda și Suedia sunt singurele grupuri indigene ce trăiesc în interiorul granițelor UE. Murmansk, situat în nord-vestul Rusiei, este cel mai mare port arctic (9). Regiunea este caracterizată de comunități și programe sociale funcționale, un exemplu fiind programul de dezvoltare rurală al Consiliului Regiunii Laponia pentru perioada 2014-2020 (10). În regiune sunt practicate și activități agricole, de silvicultură și de creștere a animalelor pentru blană, activități adaptate condițiilor climatice dificile (11).

3.2 Principalele provocări ale regiunii arctice

3.2.1 Regiunea arctică este de obicei una stabilă, iar coexistența dintre statele arctice se bazează pe cooperare constructivă și încredere. Arctica are o poziție geopolitică importantă, iar interesul pentru această regiune a crescut considerabil în ultimele decenii în statele arctice, în Europa și în lume. Din diverse motive, zona arctică trece printr-o perioadă de transformări profunde.

3.2.2 Schimbările climatice cauzate de factorul uman la scară mondială, în principal în ceea ce privește încălzirea globală, sunt excepțional de importante și de rapide în regiunea arctică, provocând topirea calotei glaciare și dezghețarea permafrostului, ceea ce duce – la rândul său – la intensificarea efectului de seră la scară mondială (între altele, din pricina eliberării gazului metan). Gazele cu efect de seră se repercutează în diverse părți ale lumii, prin apariția condițiilor meteorologice extreme, mutații în circulația atmosferică și a curenților marini, ridicarea nivelului mării, prelungirea perioadelor de secetă și intensificarea precipitațiilor sub formă de ploaie și ninsoare. Topirea gheții, în special în Antarctica și în Groenlanda, poate cauza ridicarea nivelului mării cu 1-2 metri. În septembrie 2012, banchiza arctică s-a redus la un minim istoric (până la 3,41milioane km2). Mai ales inlandsisul se topește rapid (din 1980, acesta s-a topit în proporție de 70%), fiind înlocuit cu un strat subțire de gheață, care durează un an. În vara lui 2008, 65% din suprafața Oceanului Arctic nu era acoperită de gheață și o mare parte a ghețurilor care îl acoperă este posibil să se topească în următoarele decenii (12).

3.2.3 Regiunea conține imense resurse naturale neexploatate, atât pe fundul mării, cât și pe uscat. Faptul că stratul de gheață se subțiază și se reduce din cauza încălzirii atmosferice, cuplat cu dezvoltarea și aplicarea noilor tehnologii, sporește posibilitățile de explorare și de extragere a zăcămintelor de hidrocarburi (petrol, gaze) și a altor materii prime situate în adâncul mării. De exemplu, un sfert din rezervele mondiale confirmate de gaz și 80% din rezervele confirmate de gaz natural ale Rusiei se găsesc în regiunea arctică. Se estimează că 13% din rezervele mondiale nedescoperite de petrol, 30% din rezervele mondiale nedescoperite de gaz și 20% din rezervele de gaz lichid se găsesc în această regiune.

3.2.4 Majoritatea celor mai mari companii petroliere și de gaz din lume operează în Arctica, există deja nenumărate situri de foraj petrolier pe platforme marine și sunt explorate și examinate noi locații, și mai departe către nord (de exemplu, Norvegia are 89 de situri de foraj în Marea Barents și va începe în curând forajul în alte nouă situri). Importanța crescândă a energiei obținute din hidrocarburi de șist nu va reduce atractivitatea exercitată de aceste rezerve.

3.2.5 De câteva decenii deja, în diverse părți ale regiunii arctice în care se găsesc considerabile rezerve neexploatate se desfășoară activități miniere pe scară largă (metale, minerale). De exemplu, 90% din producția de mineral de fier a UE și aproximativ 20% din producția mondială de nichel provine din zona arctică, în principal din regiunea Mării Barents. În Arctica există și importante cantități de resurse forestiere, care reprezintă o resursă naturală regenerabilă esențială.

3.2.6 De asemenea, circa un sfert din rezervele mondiale de pește se găsesc în zona arctică. Creșterea temperaturii apei se repercutează asupra mișcărilor bancurilor de pești și, ca atare, asupra pescuitului. Activitatea de pescuit se mută din ce în ce mai mult spre nord, în zone încă neexploatate până acum.

3.2.7 Pe măsură ce calota glaciară devine din ce în ce mai fragilă, iar temperatura atmosferică crește, apar noi posibilități de deschidere/dezvoltare în Oceanul Arctic a unor noi căi de navigație – Pasajul de Nord - Vest și Ruta maritimă nordică –, din și către estul Asiei, rute care sunt mai scurte cu circa 40% în raport cu rutele actuale care leagă statele de pe coastele Atlanticului de cele din Asia. Această scurtare va permite reduceri considerabile ale costurilor transportului maritim și ale emisiilor de dioxid de carbon. O parte semnificativă a transportului maritim de mărfuri este efectuată de nave ale UE, iar aproximativ 90% din aceste transporturi se desfășoară încă de-a lungul rutei tradiționale meridionale. În 2012, 46 de nave au utilizat Ruta maritimă nordică, ce leagă Marea Barents de Strâmtoarea Bering. Traficul de mărfuri este în creștere, deși persistă incertitudini cu privire la utilizarea acestei rute, mai ales din cauza normelor de navigație, a costurilor, siguranței și condițiilor meteorologice extreme din regiune.

3.2.8 Potențialul economic este uriaș, regiunea arctică putând deveni una strategică pentru economia mondială, datorită rezervelor sale energetice și de materii prime și noilor sale rute de transport maritim.

3.2.9 Condițiile de mediu ale regiunii arctice sunt unice, iar ecosistemul său este fragil și vulnerabil. Eforturile de îmbunătățire a managementului mutațiilor ecosistemice și de prevenire a dezastrelor ecologice antropice rezultate din activități economice (deversări de petrol etc.) reprezintă o prioritate-cheie a cooperării regionale.

3.2.10 Aceste mutații influențează condițiile de viață ale populațiilor indigene și ale celorlalte persoane ce trăiesc în regiunea arctică și în zonele învecinate. Condițiile meteorologice și de mediu schimbătoare, oportunitățile economice evidente și interesele geopolitice și de securitate în creștere afectează și condițiile de viață ale populațiilor din Europa și din restul lumii.

3.2.11 Găsirea unui echilibru strategic în regiunea arctică între amenințări și oportunități poate fi considerată esențială pentru viitorul întregii lumi.

4. Principalii actori politici din regiunea arctică

4.1 Fiecare din cele opt state arctice își are propria strategie arctică (13). În general, aceste strategii se concentrează pe priorități similare: importanța politică și economică a regiunii arctice pentru țara respectivă, rolul specific al statului în regiune, condițiile naturale și ecosistemul, precum și nevoia de cooperare pentru a dezvolta guvernanța regiunii în mod durabil. Toate strategiile au ca punct de pornire potențialul Arcticii în ceea ce privește energia, materiile prime și dezvoltarea rutelor de tranzit. De asemenea, aceste state au stabilit relații bilaterale între ele pentru a-și proteja și promova interesele comune în regiune. În octombrie 2012, Adunarea Parlamentară a NATO a adoptat o rezoluție referitoare la Arctica (14).

4.2 Există patru forumuri regionale de cooperare în regiunea nordică: Consiliul Arctic (15) este cel mai important instrument de cooperare regională, însumând opt state membre (statele arctice, inclusiv Insulele Feroe și Groenlanda ca teritorii autonome ale Danemarcei), șase participanți permanenți (diferitele forumuri de cooperare între populațiile indigene din statele arctice) (16) și un mare număr de observatori permanenți (Regatul Țărilor de Jos, Spania, Regatul Unit, Polonia, Franța, Germania și 18 organizații interguvernamentale și ONG-uri). UE, Italia, China, Japonia, Coreea de Sud și Singapore au solicitat statutul de observator permanent În ultimii ani, China și-a intensificat într-o măsură considerabilă activitatea legată de regiunea arctică și de țările din această regiune. Statele membre ale Consiliului Arctic au încheiat o serie de acorduri, precum Acordul privind operațiunile de căutare și salvare. Se încearcă consolidarea rolului acestui Consiliu, extinderea jurisdicției și creșterea influenței sale ca instrument de cooperare.

4.3 Consiliul euro-arctic al Mării Barents (17) acoperă regiunile europene ale regiunilor arctică și subarctică. Acesta promovează cooperarea în regiunea Mării Barents, bogată în resurse, dar care are nevoie de căi de transport mai bune spre piețele europene și spre alte regiuni. Consiliul are șapte membri (Finlanda, Norvegia, Suedia, Danemarca, Islanda, Rusia și Comisia Europeană). De asemenea, în cadrul acestuia își desfășoară activitatea și Consiliul regional al Mării Barents (BRC) (18), care include 13 subregiuni și care este activ în promovarea cooperării concrete.

4.4 Consiliul Nordic de Miniștri (19) (și Consiliul nordic) are propria sa strategie arctică. Există de mult timp o cooperare strânsă și extinsă între cele cinci țări nordice care dispun de expertiză și competențe specifice cu privire la condițiile nordice. Groenlanda participă la această cooperare ca membru deplin.

4.5 Consiliul Statelor de la Marea Baltică (CBSS) (20) reprezintă cooperarea dintre cele opt state din regiunea Mării Baltice. UE are propria sa strategie macroregională pentru regiunea Mării Baltice (EUSBSR).

4.6 Dimensiunea nordică (21), o politică comună a UE, Islandei, Norvegiei și Rusiei, acoperă o vastă zonă geografică, cuprinzând regiunile arctice și subarctice ale Europei, plecând din nord-estul Rusiei și până în estul Islandei și vestul Groenlandei. Cooperarea se bazează pe patru parteneriate tematice [Parteneriatul de mediu pentru Dimensiunea Nordică (Northern Dimension Environmental Partnership - NDEP), Parteneriatul în domeniul sănătății publice și al bunăstării sociale din cadrul Dimensiunii Nordice (Northern Dimension Partnership in Public Health and Social Well-being - NDPHS), Parteneriatul pentru transporturi și logistică din cadrul Dimensiunii Nordice (Northern Dimension Partnership on Transport and Logistics - NDPTL) și Parteneriatul în domeniul culturii din cadrul Dimensiunii Nordice (Northern Dimension Partnership on Culture - NDPC)] și pe un program de cooperare separat, „Fereastra arctică”. Parteneriatul pentru transporturi și logistică (NDPTL), în cadrul căruia se pregătește elaborarea unei propuneri privind rețelele regionale de transporturi, este important pentru cooperarea arctică. Și Parteneriatul de mediu pentru Dimensiunea Nordică (NDEP) joacă un rol fundamental în regiunea arctică, nu în ultimul rând fiindcă oferă un cadru în care se efectuează cu succes decontaminarea de deșeuri radioactive a Peninsulei Kola. A treia ședință a miniștrilor de afaceri externe ai țărilor din cadrul Dimensiunii Nordice s-a desfășurat la Bruxelles (22), în februarie 2013. Consiliul întreprinderilor din țările Dimensiunii Nordice (23) acționează în principal pentru îmbunătățirea condițiilor de investiții în regiune, astfel încât să devină mai competitivă. Statele Unite și Canada au statut de observatori la ședințele instituțiilor din cadrul Dimensiunii Nordice.

4.7 Parlamentarii din țările regiunii arctice participă la toate forumurile de cooperare menționate mai sus și la o formă de cooperare sistematică, Conferința parlamentarilor din regiunea arctică (CPAR).

4.8 Și cele șase forumuri de cooperare ale populațiilor indigene din regiune mențin o cooperare regulată.

4.9 Fundația Polară Internațională (International Polar Foundation, IPF) este o asociație de cooperare internațională între părțile interesate de probleme arctice, care în 2012 a organizat simpozionul pe tema „Viitorul Arcticii 2012” la sediul Comitetului Regiunilor.

5. Orientări pentru cooperarea regională

5.1 Cooperarea cu privire la chestiunile legate de regiunea arctică se întemeiază, pe cât posibil, pe acorduri internaționale și se desfășoară în cadrul unor forumuri internaționale.

5.2 Cel mai important acord internațional care vizează regiunea arctică este Convenția Națiunilor Unite asupra dreptului mării din 1982 (UNCLOS) (24), al cărei obiect îl constituie zonele maritime și oceanice dintre state independente și în temeiul căreia a fost instituită Comisia pentru limitele platformei continentale (CLCS).

5.3 Prin aceste acorduri, statele cu țărm la Oceanul Arctic au încercat să ajungă la un consens cu privire la limitele apelor lor teritoriale și ale zonelor economice exclusive (inclusiv în afara limitei de 200 mile marine de la platforma continentală). Cu toate eforturile depuse pentru evitarea conflictelor teritoriale, mai rămân anumite puncte geografice disputate, existând riscul escaladării conflictelor. În 2008, statele de coastă au emis o declarație comună la Ilulissat, în Groenlanda, subliniind dreptul suveran al tuturor statelor semnatare de a reglementa activitatea în propria zonă economică exclusivă.

5.4 Dezvoltarea unor posibile rute maritime – Pasajul de Nord-Vest (care traversează zona economică exclusivă a Canadei) și Ruta maritimă de nord (care trece prin zona economică exclusivă a Rusiei) –, precum și dotările și condițiile de utilizare a acestora și siguranța lor sunt studiate și dezbătute în mod aprofundat în cadrul diverselor forumuri de cooperare. Obiectivul este de a se asigura cel mai bun consens cu putință între părți în ceea ce privește principiile de utilizare și gestionare a acestor rute. Există deja înțelegeri internaționale pe această temă, cum ar fi acordul UNCLOS și al Organizației Maritime Internaționale (OMI) (25) privind dreptul de trecere inofensivă, iar în prezent se află în curs de elaborare Codul polar al OMI.

5.5 Aspectele legate de schimbările climatice și de dezvoltarea durabilă sunt deosebit de importante în Arctica. Convenția-cadru a ONU privind schimbările climatice (UNFCCC) (26) este un pilon esențial al relațiilor internaționale. Acestea ar avea implicații extrem de importante și pentru regiunea arctică. Programul Națiunilor Unite pentru Mediu (PNUM) (27) a lansat propriul program de monitorizare a regiunii arctice.

5.6 În aceste activități sunt implicate activ grupuri de protecție a mediului. Greenpeace a propus ca orice activitate economică să fie interzisă în Arctica în lipsa unui acord prealabil referitor la principiile de protejare a regiunii.

6. Acțiunea UE și elaborarea unei politici privind regiunea arctică

6.1 UE are față de Arctica interese geopolitice, ecologice și economice substanțiale și din ce în ce mai puternice. UE este unul dintre actorii cooperării din regiune, nu în ultimul rând pentru că unele din statele sale membre sunt state arctice.

6.2 Politica arctică a UE este încă în fază incipientă. Ea a fost consolidată în 2008, în principal la inițiativa Parlamentului European (28). În 2008 și 2012, Comisia a prezentat două comunicări pe această temă (cf. notele de subsol 2 și 7), iar Consiliul de Miniștri a elaborat două rezoluții (în 2008 și 2009) (29). Consiliul a discutat situația actuală în ședința sa din 31 ianuarie 2013.

6.3 În 2008 și în iunie 2012, UE a anunțat că vizează în mod programatic o abordare globală cu privire la politica privind regiunea arctică. Obiectivele principale sunt în număr de trei: — protejarea mediului arctic, în cooperare cu populația din zonă; — promovarea utilizării durabile a resurselor naturale; — promovarea cooperării internaționale, cu evidențierea importanței acordurilor internaționale. Politica se bazează în prezent pe trei elemente centrale: cunoaștere, responsabilitate, angajament.

6.4 Relațiile bilaterale ale UE cu țările arctice includ și cooperarea în regiune. UE are un acord special cu Groenlanda, iar aspectul multilateral al Dimensiunii Nordice joacă un rol esențial în regiunea arctică.

6.5 Multe din actualele programe ale UE pot fi aplicate și în cazul activităților din regiunea arctică. În perioada 2007-2013, UE a investit aproximativ 1,4 miliarde EUR în promovarea dezvoltării durabile în Arctica și în regiunile învecinate. Cooperarea în materie de cercetare științifică a devenit prioritară: al șaselea Acord-cadru pentru cercetare, început în 2002, cuprinde proiecte referitoare la regiunea arctică. În ultimii ani, UE a investit peste 200 de milioane EUR în cercetări având ca obiect Arctica, iar în prezent este implicată în numeroase proiecte comune de cercetare, mai ales în cadrul celui de-al șaptelea Program-cadru de cercetare (30). Rețeaua de promovare a cooperării între diversele institute de cercetare (din Europa și din afara ei) funcționează bine. Principalele proiecte de cercetare pe perioada 2008-2012 și programele de finanțare în domeniul cooperării teritoriale europene pentru perioada 2007-2013 sunt enumerate într-un registru (31). În regiunea arctică au fost desfășurate mai multe proiecte, între altele în cadrul politicii regionale a UE, al programelor Interreg și de cooperare teritorială europeană (CTE), al orientărilor privind ajutoarele de stat regionale și al Instrumentului european de vecinătate și parteneriat (IEVP). Mecanismul Conectarea Europei și rețeaua transeuropeană de transport TEN-T nu se aplică regiunii arctice. Comisia Europeană a decis recent să analizeze cum poate fi organizată mai bine furnizarea de informații cu privire la activitățile de cercetare referitoare la regiunea arctică. Se analizează posibilitatea înființării unui Centru european de informare privind Arctica.

6.6 UE este parte la „Dimensiunea nordică” și membru al Consiliului euro-arctic al Mării Barents. De asemenea, este observator ad-hoc în cadrul Consiliului Arctic și a solicitat statutul de observator permanent, participând pe deplin deja de câțiva ani la activitățile diverselor grupuri de lucru ale acestui consiliu.

6.7 Membrii Parlamentului European participă la Conferința parlamentară a regiunii arctice (CPRA, cf. punctul 3.3.7) și sunt implicați în cooperarea parlamentară a celor patru consilii regionale nordice și în cadrul Dimensiunii Nordice. În 2008 și 2011, Parlamentul European a elaborat două rezoluții privind regiunea arctică [cf. nota de subsol 9 și documentul P6_TA(2008)0474].

6.8 UE a lansat un dialog regulat cu organizațiile reprezentante ale populațiilor indigene din regiune și alte grupuri ale societății civile și participă la activitățile Fundației Polare Internaționale (FPI).

6.9 CESE a elaborat avize privind cooperarea arctică, inclusiv privind Dimensiunea Nordică, politica regională și cea maritimă, dezvoltarea durabilă și relațiile cu țările învecinate. CESE întreține relații cu organizațiile societății civile din Norvegia, Islanda și Rusia (prin intermediul Comitetului consultativ pentru Spațiul Economic European, al Comitetului consultativ mixt UE-Islanda și al Camerei civice a Federației Ruse) și a organizat două Forumuri ale societății civile din cadrul Dimensiunii Nordice (în 2002 și 2006), precum și – în februarie 2013 – o întrunire a părților interesate, pe marginea reuniunii ministeriale a Dimensiunii Nordice.

Bruxelles, 17 aprilie 2013 Președintele Comitetului Economic și Social European Henri MALOSSE

(1) Universitatea Lapland este universitatea din UE cu cea mai nordică poziție pe hartă, www.ulapland.fi; www.arcticcentre.org.

(2) Comunicare comună a Comisiei și a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate - Dezvoltarea unei politici a Uniunii Europene pentru regiunea arctică: progresele înregistrate din 2008 și etapele următoare, Bruxelles, JOIN(2012) 19 final, 26.6.2012.

(3) A se vedea Rezoluția Parlamentului European din 20 ianuarie 2011 referitoare la o politică durabilă a UE pentru nordul îndepărtat, P7_TA(2011)0024, p. 52.

(4) Norsk Polarinstitutt, cf. www.npolar.no, și Matthews, J.A.:The Encyclopedia of Environmental Change (Enciclopedia schimbărilor climatice), Sage, Londra, 2013.

(5) Avizul CESE JO C 133, 09.05.2013, p. 41.

(6) Comunicarea Comisiei către Parlamentul European și către Consiliu - Uniunea Europeană și regiunea arctică, COM(2008) 763 final, 20.11.2008.

(7) Concluziile Consiliului privind chestiunile legate de Arctica, a 2985-a reuniune a Consiliului Afaceri Externe, 8 decembrie 2009.

(8) Rezoluția Parlamentului European referitoare la o politică durabilă a UE pentru nordul îndepărtat, 20.1.2011.

(9) Pentru o descriere generală și actualizată a regiunii arctice și a administrației sale, cf. documentul Arctic Governance: balancing challenges and development (Reglementarea regiunii arctice: menținerea echilibrului dintre provocări și dezvoltare), raport de informare regională, Parlamentul European, DG pentru politici externe ale Uniunii, Departamentul de politici, Fernando Garcés de los Fayos, DG EXPO/B/polDep/Note/2012_136, iunie 2012.

(10) http://www.lapinliitto.fi

(11) Cf. de exemplu http://www.arcticbusinessforum.org.

(12) Arctic Impact Assessment (proiect internațional de evaluare a impactului climei arctice), ACIA.

(13) Norvegia: The High North: visions and strategies (Nordul îndepărtat: viziuni și strategii), 2011; Rusia: The Russian Federation’s main state policy in the Arctic until 2020 and beyond (Principala politică de stat a Federației Ruse în zona arctică până în 2020 și mai departe), 2008; Canada: Canada’s Northern Strategy: Our North, Our Heritage, Our Future, (Strategia nordică a Canadei: nordul nostru, patrimoniul nostru, cultura noastră) 2009; Suedia: The Arctic: Sweden's strategy for the region (Zona arctică: strategia Suediei pentru această regiune), 2012; SUA: US: Arctic Region Policy (SUA: Politica pentru regiunea arctică), 2009; Finlanda: Finland’s Strategy for the Arctic Region (Strategia Finlandei pentru regiunea arctică), 2010, document ce va fi actualizat în aprilie 2013; Danemarca, Groenlanda și Insulele Feroe: Kingdom of Denmark Strategy for the Arctic (Strategia Regatului Danemarcei pentru zona arctică) 2011-2020, 2011; Islanda: http://www.utanrikisraduneyti.is

(14) Adunarea Parlamentară a NATO, Rezoluția 396.

(15) www.arctic-council.org.

(16) Secretariatul Consiliului arctic al popoarelor indigene (IPS), www.arcticpeoples.org.

(17) www.beac.st.

(18) www.beac.st

(19) www.norden.org

(20) www.cbss.org

(21) http://eeas.europa.eu/north_dim/index_en.htm

(22) http://www.consilium.europa.eu 6597/13

(23) http://www.northerndimension.info/component/content/article/10-innerpage/9-ndbc

(24) www.UN.org

(25) www.imo.org

(26) www.UN.org

(27) www.unep.org

(28) Rezoluția P6 TA(2008)0474, 9.10.2008.

(29) Concluziile Consiliului privind chestiunile legate de Arctica, a 2985-a reuniune a Consiliului Afaceri Externe, 8 decembrie 2009. Cf. de asemenea nota de subsol 9.

(30) Al șaptelea Program-cadru de cercetare.

(31) SWD(2012) 182, anexa I, și Cooperarea teritorială europeană, anexa II.