Marți, 10 martie 2009

Emisii industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) (reformare) ***I

P6_TA(2009)0093

Rezoluția legislativă a Parlamentului European din 10 martie 2009 referitoare la propunerea de directivă a Parlamentului European și a Consiliului privind emisiile industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) (reformare) (COM(2007)0844 – C6-0002/2008 – 2007/0286(COD))

2010/C 87 E/45

(Procedura de codecizie: reformare)

Parlamentul European,

având în vedere propunerea Comisiei prezentată Parlamentului European și Consiliului (COM(2007)0844),

având în vedere articolul 251 alineatul (2) și articolul 175 alineatul (1) din Tratatul CE, în temeiul cărora propunerea a fost prezentată de către Comisie (C6-0002/2008),

având în vedere Acordul interinstituțional din 28 noiembrie 2001 privind utilizarea mai structurată a tehnicii de reformare a actelor legislative (1),

având în vedere scrisoarea din 10 septembrie 2008 a Comisiei pentru afaceri juridice, adresată Comisiei pentru mediu, sănătate publică și siguranță alimentară în conformitate cu articolul 80a alineatul (3) din Regulamentul său de procedură,

având în vedere articolele 80a și 51 din Regulamentul său de procedură,

având în vedere raportul Comisiei pentru mediu, sănătate publică și siguranță alimentară și avizul Comisiei pentru afaceri juridice (A6-0046/2009),

(1) JO C 77, 28.3.2002, p. 1.

Marți, 10 martie 2009

P6_TC1-COD(2007)0286

Poziția Parlamentului European adoptată în primă lectură la 10 martie 2009 în vederea adoptării Directivei 2009/…/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind emisiile industriale (prevenirea și controlul integrat al poluării) (reformare)

(Text cu relevanță pentru SEE)

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 175 alineatul (1),

având în vedere propunerea Comisiei ║,

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),

având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (2),

hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3),

întrucât:

(1) Este necesar să se aducă o serie de modificări substanțiale următoarelor directive: Directiva 78/176/CEE a Consiliului din 20 februarie 1978 privind deșeurile din industria dioxidului de titan (4), Directiva 82/883/CEE a Consiliului din 3 decembrie 1982 privind modalitățile de supraveghere și control al zonelor în care există emisii provenind din industria dioxidului de titan (5), Directiva 92/112/CEE a Consiliului din 15 decembrie 1992 privind procedurile de armonizare a programelor de reducere, în vederea eliminării, a poluării cauzate de deșeurile din industria dioxidului de titan (6), Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (7), Directiva 1999/13/CE a Consiliului din 11 martie 1999 privind reducerea emisiilor de compuși organici volatili datorate utilizării solvenților organici în anumite activități și instalații (8), Directiva 2000/76/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 decembrie 2000 privind incinerarea deșeurilor (9) și Directiva 2001/80/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privind limitarea emisiilor în atmosferă a anumitor poluanți provenind de la instalații de ardere de dimensiuni mari (10). Din motive de claritate, aceste directive ar trebui reformate.

(2) Pentru a preveni, reduce și, pe cât posibil, elimina poluarea provenind din activitățile industriale în conformitate cu principiul „poluatorul plătește” și cu principiul prevenirii poluării, este necesar să se stabilească un cadru general pentru controlul principalelor activități industriale, acordând prioritate intervențiilor la sursă și asigurând o gestionare prudentă a resurselor naturale.

(3) Respectarea valorilor limită de emisie prevăzute în prezenta directivă ar trebui considerată o condiție necesară dar nu și suficientă pentru îndeplinirea obiectivelor de prevenire și reducere a poluării și de atingere a unui grad ridicat de protecție a mediului, inclusiv a apelor subterane, aerului și solului, precum și a publicului. Pentru îndeplinirea acestor obiective, s-ar putea să fie necesară stabilirea unor valori limită mai stricte pentru substanțele poluante vizate de prezenta directivă, a unor valori de emisie pentru alte substanțe și elemente de mediu, precum și a altor condiții adecvate.

(4) Strategii distincte pentru controlarea emisiilor în aer, apă sau, respectiv, sol pot favoriza trecerea poluării de la o componentă a mediului la alta, mai degrabă decât protecția mediului în ansamblu. Prin urmare, este necesar să se prevadă o strategie integrată de prevenire și control al emisiilor în aer, apă sau sol, de management al deșeurilor, de utilizare eficientă a energiei și de prevenire a accidentelor.

(5) Este necesar să se revizuiască legislația privind instalațiile industriale, în vederea simplificării și clarificării dispozițiilor existente, a reducerii sarcinilor administrative inutile și a punerii în aplicare a concluziilor comunicărilor Comisiei referitoare la Strategia tematică privind poluarea aerului (11), la Strategia tematică pentru protecția solului (12) și la Strategia tematică pentru prevenirea și reciclarea deșeurilor (13), adoptate ca urmare a Deciziei nr. 1600/2002/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iulie 2002 de stabilire a celui de-al șaselea program comunitar de acțiune pentru mediu (14). Aceste comunicări stabilesc obiective de protecție a sănătății umane și a mediului care nu pot fi atinse în lipsa unor reduceri suplimentare a emisiilor provenind din activitățile industriale.

(6) Pentru a garanta prevenirea și controlul poluării, este necesar ca fiecare instalație să funcționeze numai pe baza unei autorizații sau, în cazul anumitor instalații sau activități care utilizează solvenți organici, numai pe baza unei autorizații sau a unei înregistrări. Utilizarea în general a solvenților organici ar trebui redusă la minimum.

(7) Pentru a facilita eliberarea autorizațiilor, statele membre trebuie să poată stabili cerințe aplicabile anumitor categorii de instalații în cadrul unor norme generale cu caracter obligatoriu.

(8) În vederea evitării dublei reglementări, autorizația pentru o instalație care intră sub incidența Directivei 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității (15) trebuie să includă o valoare limită pentru emisii de gaze cu efect de seră numai în cazul în care este necesar să se garanteze că nu este provocată o poluare locală semnificativă sau dacă instalația respectivă este exclusă temporar din sistem.

(9) Este necesar ca operatorii să depună la autoritatea competentă o cerere de autorizare care să conțină informațiile necesare pentru stabilirea condițiilor de acordare a autorizației. Este necesar ca operatorii care depun o cerere de autorizare să poată utiliza informațiile care decurg din aplicarea Directivei 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (16) și a Directivei 96/82/CE a Consiliului din 9 decembrie 1996 privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase (17).

(10) Autorizația ar trebui să cuprindă toate măsurile necesare pentru atingerea unui nivel înalt de protecție a mediului în ansamblul său și, de asemenea, să stabilească valori limită de emisie pentru substanțele poluante, să prevadă cerințele adecvate pentru protejarea solului și a apelor subterane, dispoziții referitoare la monitorizare , precum și o listă a substanțelor sau preparatelor periculoase utilizate, astfel cum sunt definite în Directiva 67/548/CEE a Consiliului din 27 iunie 1967 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea substanțelor periculoase (18). Condițiile autorizației trebuie stabilite pe baza celor mai bune tehnici disponibile.

(11) Pentru a defini cele mai bune tehnici disponibile și a limita dezechilibrele din cadrul Comunității în ceea ce privește nivelul de emisii din activitățile industriale, se impune publicarea de către Comisie a documentelor de referință pentru cele mai bune tehnici disponibile, (denumite în continuare „documente de referință BAT” (best available techniques)), care să fie rezultatul unui schimb de informații cu părțile interesate. Aceste documente de referință BAT ar trebui să servească drept referință pentru stabilirea condițiilor de autorizare. Ele pot fi completate de alte surse.

(12) Pentru a ține cont de anumite circumstanțe specifice, este necesar ca autoritățile competente să fie în măsură să stabilească valori limită de emisie , parametri echivalenți sau măsuri tehnice care să aibă ca rezultat niveluri de emisie care pot depăși nivelurile de emisie asociate celor mai bune tehnici disponibile descrise în documentele de referință BAT. ▐

(13) Pentru a permite operatorilor să testeze tehnicile noi care ar putea asigura un nivel mai înalt de protecție a mediului, este necesar ca autoritățile competente să fie, de asemenea, în măsură să acorde derogări temporare de la nivelurile de emisie asociate celor mai bune tehnici disponibile descrise în documentele de referință BAT.

(14) Modificările aduse unei instalații pot duce la creșterea nivelului de poluare. În consecință, autoritatea competentă trebuie să fie înștiințată asupra oricărei schimbări planificate care ar putea afecta mediul. Este necesar ca modificările substanțiale ale instalațiilor care pot avea efecte negative semnificative asupra populației sau a mediului să presupună reexaminarea autorizației, în vederea garantării faptului că instalațiile în cauză îndeplinesc în continuare cerințele prezentei directive.

(15) Împrăștierea gunoiului de grajd și a dejecțiilor poate avea un impact semnificativ asupra calității mediului. Pentru a asigura că prevenirea și controlul acestor impacturi se realizează într-o manieră integrată, este necesar ca gunoiul de grajd și dejecțiile generate de activitățile care intră sub incidența prezentei directive să fie împrăștiate de către operator sau de terțe părți prin utilizarea celor mai bune tehnici disponibile. În scopul de a asigura statelor membre o anumită flexibilitate în ceea ce privește îndeplinirea acestor cerințe, obligația de a recurge la cele mai bune tehnici disponibile pentru împrăștierea gunoiului de către operator sau o terță parte poate fi specificată în autorizație sau în cadrul altor măsuri.

(16) Pentru a lua în considerare evoluția celor mai bune tehnici disponibile sau alte schimbări aduse prin modificarea instalațiilor, condițiile de autorizare trebuie reexaminate cu regularitate, iar dacă este necesar ele trebuie actualizate, în special atunci când Comisia adoptă un document de referință BAT nou sau o actualizare a acestor documente.

(17) Este necesar să se garanteze faptul că exploatarea unei instalații nu duce la deteriorarea semnificativă a calității solului și a apelor subterane. Prin urmare, condițiile de autorizare ar trebui să includă , după caz, monitorizarea solului și a apelor subterane, și cerința ca , la încetarea definitivă a activității, amplasamentul să fie readus la starea inițială , în conformitate cu cerințele stabilite de legislația comunitară și națională . De îndată ce legislația comunitară de modificare a Directivei 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind răspunderea pentru mediul înconjurător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului (19) sau legislație nouă privind protecția solului și a apelor subterane intră în vigoare, Comisia ar trebui să revizuiască dispozițiile privind protecția solului și a apelor subterane prevăzute de prezenta directivă, pentru a asigura coerența și a evita suprapunerile.

(18) Pentru a asigura punerea în aplicare eficientă și controlul aplicării prezentei directive, operatorii ar trebui să raporteze în mod regulat autorității competente cu privire la respectarea condițiilor de autorizare. Este necesar ca statele membre să se asigure că operatorii respectă condițiile respective și că operatorul și autoritatea competentă iau măsurile necesare în caz de nerespectare a prezentei directive și să prevadă un sistem de inspecții de mediu. Este la latitudinea statelor membre să stabilească sistemele cele mai potrivite de punere în aplicare, inclusiv modul în care trebuie respectate valorile limită de emisie.

(19) Ținând seama de dispozițiile Convenției de la Aarhus (20), participarea efectivă a publicului la luarea deciziilor este necesară pentru a-i permite acestuia să își exprime opinii și preocupări care ar putea fi relevante pentru deciziile în cauză și pentru a permite factorilor de decizie să țină seama de acestea, conducând astfel la creșterea gradului de responsabilitate și transparență a procesului de luare a deciziilor și contribuind la conștientizarea de către public a problemelor de mediu și la câștigarea sprijinului acestuia pentru deciziile adoptate. Este necesar ca publicul interesat să aibă acces la justiție pentru a contribui la protejarea dreptului de a trăi într-un mediu adecvat pentru sănătatea și bunăstarea personală.

(20) Instalațiile de ardere de dimensiuni mari contribuie într-o măsură semnificativă la emisiile de substanțe poluante în atmosferă, ceea ce are drept rezultat un impact major asupra sănătății umane și a mediului. Pentru a reduce acest impact și a contribui la respectarea cerințelor Directivei 2001/81/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2001 privind plafoanele naționale de emisie pentru anumiți poluanți atmosferici (21), precum și a obiectivelor stabilite în comunicarea Comisiei referitoare la Strategia tematică privind poluarea aerului, este necesar să se stabilească valori limită de emisie mai stricte la nivel comunitar pentru anumite categorii de instalații de ardere și de poluanți.

(21) În cazul unei întreruperi neașteptate a aprovizionării cu combustibil cu conținut scăzut de sulf sau gaz din cauza unei penurii grave, autoritatea competentă trebuie să poată acorda derogări temporare pentru a permite instalațiilor de ardere în cauză să depășească valorile limită de emisie stabilite în prezenta directivă.

(22) Este necesar ca operatorul în cauză să nu exploateze o instalație de ardere timp de peste 24 de ore după defectarea sau întreruperea echipamentului de împrăștiere, iar pentru a limita efectele negative ale poluării asupra mediului, timpul de funcționare în lipsa unui dispozitiv de împrăștiere nu trebuie să depășească 120 de ore pe o perioadă de 12 luni. Cu toate acestea, în cazul în care există o nevoie stringentă de a menține alimentarea cu energie sau pentru a evita o creștere globală a emisiilor prin punerea în funcțiune a unei alte instalații de ardere, autoritățile competente trebuie să poată acorda o derogare de la aceste termene limită.

(23) Pentru a asigura un nivel ridicat de protecție a mediului și a sănătății umane și pentru a evita deplasările transfrontaliere de deșeuri către instalații care funcționează la standarde de mediu mai puțin riguroase, este necesară stabilirea și menținerea unor condiții de exploatare, cerințe tehnice și valori limită de emisie stricte în instalațiile de incinerare sau coincinerare a deșeurilor din Comunitate.

(24) Utilizarea solvenților organici în anumite activități și instalații cauzează emisii în aer de compuși organici care contribuie la formarea locală și transfrontalieră de oxidanți fotochimici care pun în pericol resursele naturale și au efecte nocive pentru sănătatea umană. Prin urmare, este necesar să se ia măsuri preventive împotriva utilizării de solvenți organici și să se stabilească cerința de a respecta valorile limită de emisie pentru compușii organici, precum și condiții de exploatare adecvate. Este necesar să existe posibilitatea de a acorda operatorilor anumite derogări de la respectarea valorilor limită de emisie atunci când alte măsuri, precum utilizarea produselor sau tehnicilor fără solvenți sau cu conținut scăzut de solvenți, permit respectarea unei limite echivalente de emisie.

(25) Instalațiile care produc dioxid de titan pot fi responsabile de poluarea semnificativă a aerului și apei și pot presupune riscuri toxicologice . Pentru a reduce aceste efecte, este necesar să se stabilească, la nivel comunitar, valori limită de emisie mai stricte pentru anumite substanțe poluante.

(26) Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive trebuie adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (22). ▐

(27) În conformitate cu principiul „poluatorul plătește”, statele membre trebuie să stabilească norme privind sancțiunile aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor prezentei directive și să se asigure că acestea sunt puse în aplicare. Aceste sancțiuni trebuie să fie eficiente, proporționale și cu caracter de descurajare.

(28) Pentru a permite instalațiilor existente suficient timp pentru a se adapta din punct de vedere tehnic la cerințele prezentei directive, este necesar ca anumite cerințe noi să se aplice acestor instalații după scurgerea unei perioade de timp stabilite de la data de aplicare a prezentei directive. Instalațiile de ardere au nevoie de timp suficient pentru a pune în aplicare măsurile de împrăștiere necesare pentru a respecta valorile limită de emisie prevăzute în anexa V.

(29) Pentru a remedia problemele semnificative cauzate de emisiile de dioxine, furani și alte substanțe poluante relevante produse de instalațiile de producție a fontei sau a oțelului și, în special a minereului de fier sinterizat, procedura privind cerințele minime stabilită în prezenta directivă ar trebui să fie aplicată instalațiilor respective în mod prioritar și în orice caz înainte de 31 decembrie 2011 .

(30) Întrucât obiectivele acțiunii necesare, și anume asigurarea unui nivel ridicat de protecție a mediului și pentru îmbunătățirea calității mediului nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre și, prin urmare, datorită caracterului transfrontalier al poluării provenind din activitățile industriale, pot fi realizate mai bine la nivelul Comunității, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

(31) Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Aceasta vizează, în special, promovarea aplicării articolului 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

(32) Obligația de a transpune prezenta directivă în dreptul național trebuie să se limiteze la dispozițiile care constituie o modificare de fond în raport cu directivele precedente reformate de prezenta directivă. Obligația de a transpune dispozițiile nemodificate decurge din directivele anterioare.

(33) Prezenta directivă nu trebuie să aducă atingere obligațiilor statelor membre în ceea ce privește termenele de transpunere în legislația națională și de aplicare a directivelor menționate în anexa IX partea B,

ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

CAPITOLUL I

Dispoziții comune

Articolul 1

Obiectul

Prezenta directivă prevede norme referitoare la prevenirea și controlul integrat al poluării care rezultă din activitățile industriale.

Prezenta directivă stabilește, de asemenea, normele destinate prevenirii sau, în cazul în care aceasta nu este posibilă, reducerii emisiilor în aer, apă sau sol și pentru prevenirea generării de deșeuri, pentru a se atinge un nivel înalt de protecție a mediului în ansamblul său.

Articolul 2

Domeniul de aplicare

(1) Prezenta directivă se aplică activităților industriale responsabile de poluare, menționate în capitolele II-VI.

(2) Prezenta directivă nu se aplică activităților de cercetare și dezvoltare sau testării de noi produse și procese.

Articolul 3

Definiții

În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

1. „substanță” înseamnă orice element chimic și compușii acestuia, cu excepția următoarelor substanțe: (a) substanțe radioactive, astfel cum sunt definite în Directiva 96/29/Euratom a Consiliului din 13 mai 1996 de stabilire a normelor de securitate de bază privind protecția sănătății lucrătorilor și a populației împotriva pericolelor prezentate de radiațiile ionizante (23); (b) microorganisme modificate genetic astfel cum sunt definite în Directiva 90/219/CEE a Consiliului ║ din 23 aprilie 1990 privind utilizarea în condiții de izolare a microorganismelor modificate genetic (24); (c) organisme modificate genetic, astfel cum sunt definite în Directiva 2001/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 martie 2001 privind diseminarea deliberată în mediu a organismelor modificate genetic║ (25);

2. „poluare” înseamnă introducerea directă sau indirectă, ca rezultat al activității umane, de substanțe, vibrații, căldură sau zgomot în aer, apă sau sol, care poate avea efect nociv asupra sănătății umane sau asupra calității mediului, care poate duce la efecte dăunătoare asupra proprietății materiale sau poate altera sau afecta mediul sau alte utilizări legitime ale mediului;

3. „instalație” înseamnă o unitate tehnică staționară în cadrul căreia se desfășoară una sau mai multe dintre activitățile enumerate în anexa I sau în partea 1 a anexei VII, precum și alte activități direct asociate, desfășurate pe același amplasament, care au o conexiune tehnică cu activitățile enumerate în anexele respective și care ar putea avea un efect asupra emisiilor și a poluării;

4. „emisie” înseamnă evacuarea directă sau indirectă de substanțe, vibrații, căldură sau zgomot din surse punctiforme sau difuze dintr-o instalație în aer, apă sau sol;

5. „valori limită de emisie” înseamnă masa, exprimată prin anumiți parametri determinați, concentrația și/sau nivelul unei anumite emisii, care nu pot fi depășite pe parcursul unuia sau al mai multor intervale de timp.

6. „standard de calitate a mediului” înseamnă totalitatea cerințelor care trebuie îndeplinite la un moment dat de către un anumit mediu sau de către o anumită parte a acestuia, după cum se prevede în legislația comunitară;

7. „autorizație” înseamnă o autorizație scrisă de a exploata o instalație, o instalație de ardere, o instalație de incinerare a deșeurilor sau o instalație de coincinerare a deșeurilor, în totalitate sau parțial;

8. „modificare substanțială” înseamnă o modificare a caracteristicilor sau a funcționării, sau o extindere a unei instalații sau a unei instalații de ardere, a unei instalații de incinerare a deșeurilor sau a unei instalații de coincinerare a deșeurilor care poate avea efecte negative semnificative asupra populației sau asupra mediului;

9. „cele mai bune tehnici disponibile” înseamnă stadiul cel mai eficient și mai avansat în dezvoltarea activităților și a metodelor lor de operare care să indice posibilitatea practică a anumitor tehnici de a constitui referința pentru stabilirea valorilor limită de emisie și a altor condiții de autorizare, proiectate pentru a preveni și, acolo unde nu este posibil, pentru a reduce emisiile și impactul asupra mediului în ansamblul său: (a) „tehnici” înseamnă atât tehnologia utilizată, cât și modul în care instalația este proiectată, construită, întreținută, exploatată și scoasă din funcțiune; (b) tehnici „disponibile” înseamnă acele tehnici care sunt dezvoltate la un nivel care permite punerea lor în aplicare în sectorul industrial relevant, în condiții economice și tehnice viabile, luându-se în considerare costurile și avantajele, fie că aceste tehnici sunt sau nu produse și utilizate în statul membru respectiv, atât timp cât acestea sunt accesibile operatorului în condiții acceptabile; (c) tehnicile „cele mai bune” înseamnă tehnicile cele mai eficiente pentru atingerea unui nivel general înalt de protecție a mediului în ansamblul său.

10. „nivelurile de emisie asociate celor mai bune tehnici disponibile” (BATAEL) înseamnă un interval de niveluri de emisie rezultat în urma aplicării, în condiții normale de exploatare, a celor mai bune tehnici disponibile, astfel cum sunt descrise în documentele de referință BAT și exprimate sub formă de medie pentru o anumită perioadă de timp și în condiții de referință date;

11. „operator” înseamnă orice persoană fizică sau juridică care exploatează sau deține controlul asupra instalației sau a instalației de ardere, a instalației de incinerare a deșeurilor sau a instalației de coincinerare a deșeurilor sau, dacă acest lucru se specifică în legislația internă, căreia i-a fost delegată o putere economică decisivă asupra funcționării instalației din punct de vedere tehnic;

12. „public” înseamnă una sau mai multe persoane fizice sau juridice și, în conformitate cu legislația sau practica națională, asociațiile, organizațiile sau grupurile constituite de acestea;

13. „public interesat” înseamnă publicul afectat sau care ar putea fi afectat sau care este interesat de procedurile de adoptare a unei decizii privind emiterea sau actualizarea unei autorizații sau a condițiilor de acordare a unei autorizații; în sensul prezentei definiții, se consideră că au un interes organizațiile nonguvernamentale care promovează protecția mediului și care îndeplinesc condițiile prevăzute de orice act legislativ național relevant;

14. „tehnică emergentă” înseamnă o tehnică nouă pentru o activitate industrială care, dacă ar fi testată în mediu industrial și s-ar dezvolta la scară comercială, ar asigura un nivel general mai ridicat sau cel puțin egal de protecție a mediului și economii de costuri mai mari decât în cazul celor mai bune tehnici disponibile existente;

15. „substanțe periculoase”║ înseamnă substanțe sau preparate periculoase, astfel cum sunt definite în Directiva 67/548/CEE ║ și în Directiva 1999/45/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 mai 1999 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea preparatelor periculoase (26);

16. „raport privind situația de referință” înseamnă informații cuantificate privind nivelul contaminării solului și a apelor subterane cu cantități semnificative de substanțe periculoase relevante ;

17. „inspecție de rutină” înseamnă o inspecție de mediu efectuată în cadrul unui program de inspecții planificat;

18. „inspecție neprogramată” înseamnă o inspecție de mediu efectuată în urma unor reclamații sau în cadrul investigării unor accidente, incidente sau cazuri de nerespectare a legislației;

19. „inspecție de mediu” înseamnă orice activitate care implică verificarea respectării cerințelor de mediu de către o instalație;

20. „combustibil” înseamnă orice material combustibil solid, lichid sau gazos utilizat pentru consumul instalației de ardere;

21. „instalație de ardere” înseamnă orice aparat tehnic în care combustibilii se oxidează complet pentru a se folosi energia termică astfel generată;

22. „biomasă” înseamnă oricare dintre următoarele: (a) produsele care constau într-o materie vegetală , din agricultură sau activități forestiere, care poate fi folosită pe post de combustibil în scopul recuperării conținutului său de energie; (b) următoarele deșeuri folosite pe post de combustibil: (i) deșeuri vegetale din agricultură și activități forestiere; (ii) deșeuri vegetale din industria alimentară, dacă se recuperează energia termică generată; (iii) deșeuri vegetale fibroase din producția de celuloză primară și din producția hârtiei din celuloză, în cazul în care sunt incinerate împreună în locul de producție și energia termică generată este recuperată; (iv) deșeuri de plută; (v) deșeuri lemnoase cu excepția deșeurilor lemnoase care pot conține compuși organici halogenați sau metale grele, ca rezultat al tratării cu conservanți pentru lemn sau al acoperirii;

23. „instalație de ardere cu combustibil multiplu” înseamnă orice instalație de ardere care poate fi pusă în funcțiune simultan sau alternativ prin utilizarea a două sau mai multe tipuri de combustibil;

24. „turbină cu gaz” înseamnă orice mecanism rotativ care convertește energia termică în lucru mecanic, fiind alcătuită în esență dintr-un compresor, un dispozitiv termic în care combustibilul este oxidat pentru a încălzi fluidul de lucru și o turbină;

25. „deșeu” înseamnă orice deșeu astfel cum este definit la articolul 3 punctul (1) din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile (27);

26. „deșeu periculos” înseamnă orice deșeu periculos astfel cum este definit la articolul 3 punctul (2) din Directiva 2008/98/CE;

27. „deșeuri urbane în amestec” înseamnă deșeurile menajere precum și deșeuri provenind din activități comerciale, industriale și administrative care, prin natura și compoziția lor sunt similare deșeurilor menajere, cu excepția fracțiunilor prevăzute la poziția 20 01 din anexa la Decizia 2000/532/CE a Comisiei║ (28), care sunt colectate separat la sursă și cu excepția altor deșeuri menționate la poziția 20 02 din anexa respectivă;

28. „instalație de incinerare a deșeurilor” înseamnă orice echipament sau unitate tehnică staționară sau mobilă destinată în mod specific tratamentului termic al deșeurilor, cu sau fără recuperarea căldurii produse prin ardere , prin incinerare prin oxidare sau orice alt procedeu de tratament termic, în măsura în care substanțele rezultate sunt apoi incinerate;

29. „instalație de coincinerare a deșeurilor” înseamnă o unitate tehnică staționară sau mobilă al cărei obiectiv esențial este producerea de energie sau de produse materiale și care utilizează deșeuri drept combustibil obișnuit sau suplimentar sau în care deșeurile sunt supuse unui tratament termic în vederea eliminării lor prin incinerare prin oxidare, precum și prin alte procedee de tratament termic, în măsura în care substanțele care rezultă în urma tratamentului sunt ulterior incinerate;

30. „capacitate nominală” înseamnă suma capacităților de incinerare ale cuptoarelor care compun o instalație de incinerare a deșeurilor sau o instalație de coincinerare a deșeurilor, specificată de constructor și confirmată de operator, ținându-se seama de valoarea calorifică a deșeurilor, exprimată sub forma cantității de deșeuri incinerate într-o oră;

31. „dioxine și furani” înseamnă toate dibenzo-p-dioxinele și dibenzofuranii policlorurați enumerați în anexa VI partea 2;

32. „reziduu” înseamnă orice deșeu lichid sau solid, careeste generat de o instalație de incinerare a deșeurilor sau o instalație de coincinerare a deșeurilor;

33. „compus organic” înseamnă orice compus care conține cel puțin elementul carbon și unul sau mai multe dintre elementele următoare: hidrogen, halogeni, oxigen, sulf, fosfor, silicon sau azot, cu excepția oxizilor de carbon și carbonaților și bicarbonaților anorganici;

34. „compus organic volatil” înseamnă orice compus organic, precum și fracțiunea de creozot, având o presiune a vaporilor de minimum 0,01 kPa, la o temperatură de 293,15 K sau având o volatilitate corespunzătoare în condiții speciale de utilizare;

35. „solvent organic” înseamnă orice compus organic volatil folosit pentru una dintre utilizările următoare: (a) separat sau în combinație cu alți agenți, fără a suferi modificări chimice, pentru a dizolva materii prime, produse sau deșeuri; (b) ca agent de curățare pentru a dizolva impurități; (c) ca dizolvant; (d) ca mediu de dispersie; (e) ca regulator de viscozitate; (f) ca regulator de tensiune superficială; (g) ca plastifiant; (h) sau conservant;

36. „preparat de acoperire” înseamnă un preparat de acoperire, astfel cum este definit la articolul 2 alineatul (8) din Directiva 2004/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind limitarea emisiilor de compuși organici volatili cauzate de utilizarea de solvenți organici în anumite vopsele și lacuri și în produsele de refinisare a vehiculelor (29);

37. „norme generale obligatorii” înseamnă valori limită de emisie sau alte condiții, definite în legislația privind mediul, cel puțin la nivel de sector, prevăzute pentru a fi utilizate în mod direct la stabilirea condițiilor de autorizare.

Articolul 4

Obligația de autorizare

(1) Statele membre trebuie să ia măsurile necesare pentru a garanta că nicio instalație sau instalație de ardere, instalație de incinerare a deșeurilor sau instalație de coincinerare a deșeurilor nu este exploatată fără autorizație.

Prin derogare de la primul paragraf, statele membre pot stabili o procedură de înregistrare a instalațiilor care intră numai sub incidența capitolului V.

Procedura de înregistrare este definită într-un act cu caracter obligatoriu și include cel puțin o notificare la autoritatea competentă a intenției operatorului de a pune în funcțiune o instalație.

(2) Statele membre pot prevedea ca o autorizație să vizeze două sau mai multe instalații sau părți ale instalațiilor exploatate de către același operator pe același amplasament sau pe amplasamente diferite.

În cazul în care o autorizație vizează două sau mai multe instalații, fiecare instalație trebuie să îndeplinească în mod individual cerințele prezentei directive.

Articolul 5

Operatori

Statele membre pot prevedea ca două sau mai multe persoane fizice sau juridice să aibă dreptul să exploateze în comun o instalație sau o instalație de ardere, o instalație de incinerare a deșeurilor sau o instalație de coincinerare a deșeurilor, sau să exploateze separat părți diferite ale unei instalații. O singură persoană fizică sau juridică este identificată pentru a-și asuma responsabilitatea pentru îndeplinirea obligațiilor prevăzute în prezenta directivă.

Articolul 6

Acordarea autorizației

(1) Autoritatea competentă eliberează o autorizație în cazul în care instalația îndeplinește cerințele prezentei directive.

(2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că procedurile și condițiile de acordare a autorizației sunt complet coordonate în cazul în care sunt implicate mai multe autorități competente sau mai mulți operatori, sau dacă se eliberează mai mult de o autorizație, pentru a se asigura o abordare integrată eficientă de către toate autoritățile competente implicate în această procedură.

(3) În cazul unei instalații noi sau a unei modificări importante când se aplică articolul 4 din Directiva 85/337/CEE, pentru acordarea autorizației se examinează și utilizează toate informațiile relevante sau toate concluziile obținute în temeiul articolelor 5, 6, 7 și 9 din respectiva directivă.

Articolul 7

Norme generale obligatorii

Fără a aduce atingere obligației de a deține o autorizație , statele membre pot include cerințe pentru anumite categorii de instalații, de instalații de ardere, de instalații de incinerare a deșeurilor sau de instalații de coincinerare a deșeurilor în cadrul unor norme generale obligatorii.

În cazul adoptării unor norme generale obligatorii, autorizația poate include o simplă trimitere la acestea.

Articolul 8

Rapoarte privind respectarea condițiilor de autorizare

Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta următoarele:

(1) că operatorul furnizează autorității competente datele relevante privind respectarea condițiilor de autorizare cel puțin o dată la 24 de luni, acestea fiind puse la dispoziție pe internet fără întârziere. În cazul în care s-a constatat în urma unei inspecții o încălcare a condițiilor de autorizare în conformitate cu articolul 25, frecvența de raportare este crescută la cel puțin o dată la douăsprezece luni;

(2) că operatorul informează autoritatea competentă fără întârziere asupra oricărui incident sau accident care afectează mediul în mod semnificativ.

Articolul 9

Încălcări

(1) Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că sunt respectate condițiile de autorizare.

(2) În cazul în care se constată încălcarea cerințelor prezentei directive, statele membre iau măsurile corespunzătoare pentru a garanta următoarele:

(a) că operatorul informează fără întârziere autoritatea competentă;

(b) că operatorul și autoritatea competentă iau măsurile necesare pentru a restabili, în cel mai scurt termen, conformitatea cu prezenta directivă.

În cazul unei încălcări care ar reprezenta un pericol semnificativ pentru sănătatea umană sau pentru mediu și atâta timp cât conformitatea nu este restabilită în conformitate cu alineatul (1) litera (b), exploatarea instalației, a instalației de ardere, a instalației de incinerare a deșeurilor sau a instalației de coincinerare a deșeurilor este suspendată.

Articolul 10

Emisii de gaze cu efect de seră

(1) În cazul în care emisiile de gaz cu efect de seră dintr-o instalație sunt specificate în anexa I la Directiva 2003/87/CE în legătură cu o activitate desfășurată în instalația respectivă, autorizația include o valoare limită pentru emisii directe de astfel de gaz numai în cazul în care este necesar să se garanteze că nu este provocată o poluare locală semnificativă.

(2) Pentru activitățile enumerate în anexa I la Directiva 2003/87/CE, statele membre pot opta să nu impună cerințele privind randamentul energetic pentru unitățile de ardere sau pentru alte unități care emit dioxid de carbon la fața locului.

(3) După caz, autoritățile competente modifică autorizația în mod adecvat.

(4) Alineatele (1)-(3) nu se aplică instalațiilor care sunt excluse temporar din sistemul de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră din cadrul Comunității în conformitate cu articolul 27 din Directiva 2003/87/CE.

CAPITOLUL II

Dispoziții speciale aplicabile activităților enumerate în anexa I

Articolul 11

Domeniul de aplicare

Prezentul capitol este aplicabil activităților enumerate în anexa I și care ating, după caz, pragurile de capacitate stabilite în anexa respectivă.

Articolul 12

Principii generale care reglementează obligațiile fundamentale ale operatorului

Statele membre trebuie să adopte măsurile necesare pentru ca instalațiile să fie exploatate în conformitate cu următoarele principii:

(1) sunt luate toate măsurile adecvate de prevenire a poluării;

(2) sunt aplicate cele mai bune tehnici disponibile;

(3) nu se generează un nivel considerabil de poluare;

(4) se evită producerea de deșeuri în conformitate cu Directiva 2008/98/CE;

(5) în cazul în care se produc deșeuri, acestea sunt recuperate sau, dacă acest lucru este imposibil din punct de vedere tehnic și economic, eliminate, evitându-se sau reducându-se orice impact asupra mediului;

(6) energia este utilizată eficient;

(7) se iau măsurile necesare pentru a se preveni accidentele și pentru a se limita consecințele acestora;

(8) se iau măsurile necesare la încetarea definitivă a activităților pentru a se evita riscul de poluare și pentru restabilirea amplasamentului unde a funcționat respectiva instalație într-o stare satisfăcătoare, în conformitate cu cerințele de la articolul 23 alineatele (2) și (3).

Articolul 13

Cererile de autorizare

(1) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că cererile de autorizare cuprind o descriere a următoarelor:

(a) a instalației și a activităților acesteia;

(b) a materiilor prime și auxiliare, a altor substanțe și a energiei utilizate în cadrul instalației sau generate de aceasta;

(c) a surselor de emisie din instalație;

(d) a caracteristicilor de la amplasamentul instalației;

(e) în cazul în care activitatea implică substanțe periculoase relevante în cantități semnificative, un raport privind situația de referință care furnizează informații legate de substanțele respective ;

(f) a naturii și a cantităților emisiilor previzionale din instalație în fiecare mediu, precum și a identificării efectelor semnificative ale emisiilor asupra mediului;

(g) a tehnologiei propuse și a altor tehnici pentru prevenirea sau, dacă nu este posibil, pentru reducerea emisiilor din instalație;

(h) dacă este necesar, a măsurilor pentru prevenirea și recuperarea deșeurilor generate de instalație;

(i) a măsurilor planificate ulterior pentru a respecta principiile generale asupra obligațiilor fundamentale ale operatorului, așa cum sunt prevăzute la articolul 12;

(j) a măsurilor planificate pentru monitorizarea emisiilor în mediu;

(k) a principalelor alternative relevante la tehnologia, tehnicile și măsurile propuse, prezentate de solicitant în rezumat.

O cerere de autorizare cuprinde și un rezumat netehnic al detaliilor menționate la primul paragraf și, acolo unde este cazul, un raport privind situația de referință .

(2) În cazul în care informațiile furnizate în conformitate cu cerințele prevăzute de Directiva 85/337/CEE sau în care un raport asupra siguranței realizat în conformitate cu Directiva 96/82/CE sau alte informații furnizate conform cerințelor altor acte legislative îndeplinesc oricare dintre cerințele de la alineatul (1), acele informații pot fi incluse în cererea de autorizare sau anexate la aceasta.

Articolul 14

Documente de referință BAT și schimbul de informații

(1) Comisia organizează schimburi de informații între statele membre, reprezentanții autorităților competente relevante ale acestora, operatorii și furnizorii de tehnologie care reprezintă sectoarele industriale vizate, organizațiile nonguvernamentale care promovează protecția mediului și Comisie, privind următoarele aspecte:

(a) performanțele instalațiilor în ceea ce privește emisiile, poluarea, consumul și natura materiilor prime, utilizarea energiei și producerea de deșeuri; precum și

(b) cele mai bune tehnici disponibile utilizate, monitorizarea aferentă și progresul privind cele mai bune tehnici disponibile .

În vederea organizării schimbului de informații menționat în prezentul alineat, Comisia înființează un Forum pentru schimburi de informații care cuprinde părțile interesate menționate la primul paragraf .

Comisia stabilește orientări pentru schimburile de informații, inclusiv în ceea ce privește colectarea de date și determinarea conținutului documentelor de referință BAT. Comisia publică un raport de evaluare în acest sens. Acest raport trebuie să fie accesibil pe internet.

(2) Comisia publică rezultatul schimbului de informații menționat la alineatul (1) sub formă de documente de referință BAT noi sau actualizate.

(3) Documentele de referință BAT descriu în special cele mai bune tehnici disponibile, nivelurile de emisie asociate , nivelurile de consum și monitorizarea corespunzătoare, monitorizarea solului și a apelor subterane, măsurile de remediere a amplasamentului și tehnicile emergente, acordând o atenție specială criteriilor enumerate în anexa III , revizuirea fiind finalizată în decurs de opt ani de la publicarea versiunii precedente . Comisia garantează disponibilitatea în limbile oficiale ale statelor membre a concluziilor privind cele mai bune tehnici disponibile din documentele de referință BAT . La solicitarea unui stat membru, Comisia pune la dispoziție întreg documentul de referință BAT în limba solicitată.

Articolul 15

Condițiile de acordare a autorizației

(1) Statele membre se asigură că autorizația cuprinde toate măsurile necesare pentru îndeplinirea cerințelor de la articolele 12 și 19.

Aceste măsuri includ cel puțin următoarele:

(a) valorile limită de emisie pentru substanțele poluante menționate în anexa II și pentru alte substanțe poluante care pot fi emise de instalația respectivă în cantități semnificative, luându-se în considerare natura acestora și potențialul lor de a transfera poluarea dintr-un mediu în altul;

(b) dacă este necesar, cerințele adecvate pentru protecția solului și a apelor subterane, precum și măsurile privind managementul deșeurilor generate de instalație;

(c) cerințe adecvate de monitorizare a eliberărilor, specificându-se metodologia de măsurare, frecvența, procedura de evaluare și obligația de a furniza autorității competente, cu regularitate, rezultatele monitorizării eliberărilor și alte date necesare pentru a verifica conformarea la cerințele autorizației;

(d) cerințe de monitorizare periodică a substanțelor periculoase relevante care se pot găsi pe amplasament în cantități semnificative , ținând seama de posibilitatea de contaminare a solului și a apelor subterane de la amplasamentul instalației;

(e) măsuri privind pornirea, scurgerile, defecțiunile, opririle momentane și întreruperea definitivă a funcționării;

(f) dispoziții asupra reducerii poluării la distanță sau transfrontaliere.

(2) În sensul alineatului (1) litera (a), valorile limită de emisie pot fi suplimentate sau înlocuite cu parametri sau cu măsuri tehnice echivalente.

(3) Documentele de referință BAT servesc drept referință pentru stabilirea condițiilor de autorizare.

(4) În cazul în care o instalație sau o parte a unei instalații nu este acoperită de documentele de referință BAT sau dacă aceste documente nu iau în considerare toate efectele potențiale ale activității asupra mediului, autoritatea competentă , pe baza consultărilor cu operatorii determină nivelurile de emisie care pot fi obținute prin utilizarea celor mai bune tehnici disponibile pentru instalația sau pentru activitatea în cauză, pe baza criteriilor enumerate în anexa III, și stabilește condițiile de autorizare în consecință.

(5) Pentru instalațiile menționate la punctul 6.6 din anexa I, alineatele (1) – (4) se aplică fără a aduce atingere legislației referitoare la bunăstarea animalelor.

Articolul 16

Valori limită de emisie, parametri și măsuri tehnice echivalente

(1) Valorile limită de emisie pentru substanțe poluante se determină în punctul în care emisiile părăsesc instalația și la determinarea acestor valori nu se ia în considerare nicio diluare care intervine înainte de acest punct.

În ceea ce privește evacuările indirecte de substanțe poluante în apă, se poate lua în considerare efectul unei instalații de tratare a apei la determinarea valorilor limită de emisie ale instalației în cauză, cu condiția să fie asigurat un nivel echivalent de protecție a mediului în ansamblul său și ca acest fapt să nu ducă la niveluri mai înalte de poluare a mediului.

(2) Fără a aduce atingere articolului 19, valorile limită de emisie și parametrii și măsurile tehnice echivalente menționate la articolul 15 alineatele (1) și (2) se vor baza pe cele mai performante tehnici disponibile, fără a se solicita utilizarea unei anumite tehnici sau tehnologii.

Autoritatea competentă stabilește valori limită de emisie și cerințe de monitorizare și de conformitate pentru a asigura că nivelurile de emisie asociate celor mai bune tehnici disponibile nu sunt depășite .

Valorile limită de emisie pot fi suplimentate cu parametri sau cu măsuri tehnice echivalente, cu condiția să se obțină un nivel echivalent de protecție a mediului.

(3) Prin derogare de la alineatul (2) al doilea paragraf, autoritatea competentă poate stabili, în cazuri excepționale care rezultă în urma unei evaluări a costurilor și beneficiilor ecologice și economice și luând în considerare caracteristicile tehnice ale instalației în cauză, amplasarea geografică a acesteia și condițiile locale de mediu, valori limită de emisie , parametri sau măsuri tehnice echivalente și cerințe de monitorizare și conformitate astfel încât nivelurile de emisie asociate celor mai bune tehnici disponibile să poată fi depășite .

Aceste valori limită de emisie , parametri sau măsuri tehnice echivalente nu depășesc însă valorile limită de emisie stabilite în conformitate cu articolul 68 sau , după caz, în anexele V-VIII.

Statele membre se asigură că publicul interesat beneficiază din timp de șanse efective de a participa la procesul de luare a deciziilor privind acordarea derogării menționate la prezentul alineat.

Atunci când valorile limită de emisie, parametrii și măsurile tehnice echivalente sunt stabilite în conformitate cu prezentul alineat, motivele pentru care s-au permis abateri de la nivelurile de emisie asociate cu BAT, conform celor descrise în documentele de referință BAT, trebuie să fie documentate și justificate într-o anexă la condițiile de autorizare.

Comisia poate stabili criterii pentru acordarea derogării prevăzute la acest alineat.

Respectivele măsuri, care vizează modificarea unor elemente neesențiale ale prezentei directive prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 69 alineatul (2).

(4) Alineatele (2) și (3) se aplică împrăștierii de gunoi de grajd și dejecții în afara amplasamentului instalației menționate la punctul 6.6 din anexa I , cu excepția zonelor incluse în domeniul de aplicare al Directivei 91/676/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind protecția apelor împotriva poluării cu nitrați proveniți din surse agricole (30).

(5) Autoritatea competentă poate acorda derogări temporare de la cerințele alineatului (2) și de la articolul 12 ║ punctele (1) și (2) în caz de creștere a emisiilor din cauza testării și utilizării unor tehnici emergente, cu condiția ca în termen de șase luni de la acordarea derogării utilizarea respectivelor tehnici să fie întreruptă sau emisiile generate de activitatea în cauză să respecte cel puțin nivelurile de emisie asociate celor mai bune tehnici disponibile.

Articolul 17

Cerințe de monitorizare

(1) Cerințele de monitorizare menționate la articolul 15 alineatul (1) literele (c) și (d) se bazează, dacă este cazul, pe concluziile activității de monitorizare descrise în documentele de referință BAT.

(2) Frecvența monitorizării periodice menționate la articolul 15 alineatul (1) litera (d) se stabilește de către autoritatea competentă în autorizația eliberată fiecărei instalații sau în cadrul unor norme generale obligatorii.

Fără a aduce atingere dispozițiilor alineatului (1), monitorizarea periodică se efectuează cel puțin o dată la cinci ani pentru apele subterane, respectiv zece ani pentru sol, cu excepția situației în care monitorizarea se bazează pe o evaluare sistematică a riscurilor de contaminare .

Comisia poate stabili criterii pentru determinarea frecvenței monitorizării periodice.

Respectivele măsuri, care vizează modificarea unor elemente neesențiale ale prezentei directive prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 69 alineatul (2).

Articolul 18

Norme generale obligatorii

(1) La adoptarea normelor generale obligatorii statele membre asigură o abordare integrată și un nivel înalt de protecție a mediului, echivalent celui care poate fi atins datorită condițiilor de autorizare individuale.

(2) Normele generale obligatorii se bazează pe cele mai bune tehnici disponibile, fără a recomanda utilizarea unei anumite tehnici sau tehnologii , pentru a asigura conformitatea cu articolele 15 și 16 .

▐

(3) Statele membre se asigură că normele generale obligatorii sunt actualizate în funcție de evoluția celor mai bune tehnici disponibile , pentru a asigura conformitatea cu articolul 22 .

▐

(4) Normele generale obligatorii adoptate în conformitate cu alineatele (1)-(3) cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale.

Articolul 19

Standarde de calitate a mediului

În cazul în care un standard de calitate a mediului implică cerințe mai stricte decât cele care pot fi îndeplinite prin utilizarea celor mai bune tehnici disponibile, autorizația include măsuri suplimentare , fără a aduce atingere altor măsuri care pot fi luate pentru a se respecta standardele de calitate a mediului.

Articolul 20

Progresul celor mai bune tehnici disponibile

Statele membre se asigură că autoritatea competentă urmărește sau este informată cu privire la progresul înregistrat în legătură cu cele mai bune tehnici disponibile și la publicarea oricărui nou document de referință BAT sau a unui astfel de document revizuit , informând și publicul vizat .

Articolul 21

Modificări aduse instalațiilor de către operatori

(1) Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că operatorul informează autoritatea competentă cu privire la orice modificări planificate în ceea ce privește caracteristicile sau funcționarea sau o extindere a instalației, care pot avea consecințe asupra mediului. După caz, autoritatea competentă actualizează autorizația.

(2) Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a garanta că nicio modificare substanțială planificată de către operator nu este efectuată fără eliberarea unei autorizații în conformitate cu prezenta directivă.

Cererea de autorizare și decizia luată de către autoritatea competentă acoperă acele părți ale instalației și acele detalii menționate la articolul 13 care pot fi afectate de modificarea substanțială.

(3) Orice modificare în ceea ce privește caracteristicile sau funcționarea sau o extindere a unei instalații este considerată substanțială atunci când o astfel de modificare sau extindere permite atingerea pragurilor de capacitate prevăzute în anexa I.

Articolul 22

Revizuirea și actualizarea condițiilor de autorizare de către autoritatea competentă

(1) Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că autoritatea competentă revizuiește periodic toate condițiile de autorizare și le actualizează, dacă acest lucru este necesar pentru a asigura respectarea dispozițiilor prezentei directive.

(2) La cererea autorității competente, operatorul prezintă toate informațiile necesare în scopul reexaminării condițiilor de autorizare.

La reexaminarea condițiilor de autorizare, autoritatea competentă utilizează toate informațiile obținute în urma monitorizării sau a inspecțiilor.

(3) Atunci când Comisia publică un nou document de referință BAT sau o actualizare a unui astfel de document, în termen de patru ani de la publicarea acestora, statele membre se asigură că autoritatea competentă reexaminează și , după caz, actualizează condițiile de autorizare pentru instalațiile în cauză.

Primul paragraf se aplică tuturor derogărilor acordate în conformitate cu articolul 16 alineatul (3).

(4) Condițiile de autorizare sunt reexaminate și, după caz, actualizate, cel puțin în următoarele cazuri:

(a) poluarea provocată de instalație este atât de semnificativă încât valorile limită de emisie din autorizație trebuie să fie revizuite sau dacă noi valori de acest tip trebuie incluse în autorizație;

(b) modificările semnificative ale celor mai bune tehnici disponibile permit reducerea considerabilă a emisiilor;

(c) este necesară utilizarea unor alte tehnici din motive de siguranță funcțională;

(d) atunci când acest lucru este necesar pentru respectarea Directivei 2001/81/CE sau a unui standard de calitate a mediului, în conformitate cu articolul 19.

Articolul 23

Închiderea și remedierea amplasamentului

(1) Fără a aduce atingere Directivei 2004/35/CE , Directivei 2006/118/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 decembrie 2006 privind protecția apelor subterane împotriva poluării și a deteriorării (31), Directivei 2008/99/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 Noiembrie 2008 privind protecția mediului prin dreptul penal (32) și Directivei 2009/…/CE a Parlamentului European și a Consiliului din… de stabilire a unui cadru pentru protecția solului (33) (34), autoritatea competentă veghează la îndeplinirea condițiilor de autorizare impuse pentru a asigura respectarea principiului enunțat la articolul 12 punctul 8 în momentul încetării definitive a activității.

(2) În cazul în care activitatea implică utilizarea, producerea sau eliberarea unor cantități semnificative de substanțe periculoase relevante , ținând seama de posibilitatea de contaminare a solului și a apelor subterane de la amplasamentul instalației, operatorul întocmește un raport privind situația de referință înainte de punerea în funcțiune a instalației sau înainte de actualizarea autorizației acordate unei instalații. Raportul conține informații cuantificate necesare pentru determinarea stării inițiale a solului și a apelor subterane , ținând seama de cantitățile semnificative de substanțe periculoase relevante .

Comisia stabilește criterii generale referitoare la conținutul raportului privind situația de referință.

Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 69 alineatul (2).

(3) La încetarea definitivă a activității, operatorul informează autoritatea competentă și evaluează nivelul contaminării solului și a apelor subterane cu substanțe periculoase. În cazul în care instalația a provocat o poluare cu substanțe periculoase a solului sau a apelor subterane în raport cu starea inițială prezentată în raportul privind situația de referință menționat la alineatul (2), operatorul remediază amplasamentul și îl readuce în respectiva stare inițială.

(4) Dacă operatorul nu are obligația de a întocmi raportul privind situația de referință menționat la alineatul (2), acesta ia măsurile necesare la încetarea definitivă a activității pentru a se asigura că amplasamentul nu prezintă riscuri semnificative pentru sănătatea umană și pentru mediu.

Articolul 24

Compararea emisiilor cu nivelurile de emisie asociate cu cele mai bune tehnici disponibile

Datele relevante privind respectarea condițiilor de autorizare menționate la articolul 8 punctul 1 cuprinde o comparație între emisii și nivelul de emisie asociat cu cele mai bune tehnici disponibile, astfel cum acestea sunt descrise în documentele de referință BAT. Aceste date relevante trebuie să fie accesibile pe internet fără întârziere.

Articolul 25

Inspecții

(1) Statele membre instituie un sistem de inspecții ale instalațiilor.

Acest sistem include inspecții la fața locului.

Statele membre garantează că operatorii acordă autorităților competente întreaga asistență necesară pentru a le da posibilitatea realizării inspecțiilor la fața locului, pentru a preleva probe și pentru a obține orice informații necesare pentru îndeplinirea obligațiilor ce decurg din prezenta directivă.

(2) Statele membre se asigură că toate instalațiile fac obiectul unui plan de inspecții.

(3) Fiecare plan de inspecții include următoarele elemente:

(a) o evaluare generală a aspectelor de mediu care trebuie luate în considerare;

(b) zona geografică acoperită de planul de inspecții;

(c) un registru al instalațiilor acoperite de planul de inspecții și o evaluare generală a nivelului de conformare a acestora la cerințele prezentei directive;

(d) dispoziții privind revizuirea planului de inspecții;

(e) o schemă a programelor inspecțiilor de rutină în conformitate cu alineatul (5);

(f) procedurile aplicabile inspecțiilor neprogramate în conformitate cu alineatul (6);

(g) dacă este cazul, dispoziții privind cooperarea între diverse autorități responsabile de efectuarea inspecțiilor.

(4) Pe baza planului de inspecții, autoritatea competentă întocmește în mod regulat programe de inspecție și stabilește frecvența vizitelor la fața locului pentru diversele tipuri de instalații.

Statele membre se asigură că sunt disponibile suficiente persoane calificate pentru a efectua inspecțiile.

Aceste programe includ cel puțin o vizită inopinată la fața locului la fiecare optsprezece luni, pentru fiecare instalație. Această frecvență este crescută la cel puțin o vizită la șase luni dacă în urma unei inspecții s-a constatat nerespectarea condițiilor de autorizare.

În cazul în care programele respective se bazează pe o evaluare sistematică a riscurilor de mediu asociate instalațiilor individuale în cauză , frecvența vizitelor la fața locului poate fi redusă la minimum o vizită la 24 de luni.

Evaluarea sistematică a riscurilor de mediu se bazează pe criterii obiective, cum ar fi:

(a) evidența respectării de către operator a condițiilor de autorizare;

(b) impactul instalației asupra mediului și sănătății umane;

(c) participarea operatorului la sistemul comunitar de management de mediu și audit (EMAS), în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 761/2001 (35) , sau implementarea unor sisteme echivalente de management de mediu.

Comisia poate stabili criterii suplimentare referitoare la evaluarea riscurilor de mediu.

Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 69 alineatul (2).

(5) Inspecțiile de rutină trebuie să permită examinarea întregii game de efecte ecologice relevante produse de instalația în cauză.

Inspecțiile de rutină garantează faptul că operatorul respectă condițiile de autorizare.

Inspecțiile de rutină contribuie, de asemenea, la evaluarea eficacității condițiilor de autorizare.

(6) Inspecțiile inopinate neprogramate se desfășoară cu scopul de a investiga, în cel mai scurt timp posibil și, dacă este cazul, înainte de eliberarea, reexaminarea sau actualizarea unei autorizații, reclamații serioase și oficiale și accidente, incidente sau cazuri grave de încălcare a legislației de mediu sau fapte care afectează în mod grav sănătatea umană .

La efectuarea unei asemenea inspecții neprogramate, autoritățile competente pot solicita operatorilor să furnizeze informații pentru a investiga desfășurarea unui accident, a unui incident sau a unui caz de încălcare, inclusiv date statistice referitoare la sănătate.

(7) După fiecare inspecție, fie de rutină fie neprogramată, autoritatea competentă întocmește un raport în care sunt prezentate constatările cu privire la nivelul de conformare a instalației la cerințele prezentei directive și concluziile privind eventuala necesitate a unei acțiuni ulterioare.

Raportul se comunică operatorului în cauză în termen de două luni. Raportul este pus la dispoziția publicului pe internet de către autoritatea competentă în termen de patru luni de la efectuarea inspecției.

Autoritatea competentă se asigură că toate măsurile necesare identificate în raport sunt întreprinse într-un interval de timp rezonabil.

Articolul 26

Accesul la informație și participarea publicului la procedura de autorizare

(1) Statele membre se asigură că publicul în cauză beneficiază de șanse timpurii și efective de a participa la următoarele proceduri:

(a) de emitere a autorizațiilor pentru instalații noi;

(b) de emitere a unei autorizații pentru orice modificare substanțială;

(c) de actualizare a unei autorizații sau a condițiilor unei autorizații pentru o instalație în conformitate cu articolul 22 alineatul (4) litera (a).

(d) de actualizare a unei autorizații sau a condițiilor de autorizare pentru o instalație în cazul căreia s-a acordat o derogare în conformitate cu articolul 16 alineatul (3).

Procedura prevăzută în anexa IV se aplică acestei participări.

Se consideră că organizațiile nonguvernamentale care promovează protecția mediului și care îndeplinesc condițiile prevăzute de orice legislație națională relevantă au un interes .

▐

(2) După luarea unei decizii privind acordarea, reexaminarea sau actualizarea unei autorizații ▐, autoritatea competentă informează publicul și pune la dispoziția acestuia următoarele informații , fără întârziere :

(a) conținutul deciziei, inclusiv o copie a autorizației și a oricăror condiții și actualizări ulterioare;

(b) motivele pe care se bazează decizia;

(c) rezultatele consultărilor organizate înainte de luarea deciziei și o explicație a modului în care acestea au fost luate în considerare în decizia respectivă;

(d) titlul documentelor de referință BAT relevante pentru instalația sau activitatea în cauză;

(e) metoda utilizată pentru determinarea condițiilor de autorizare menționate la articolul 15 , în raport cu cele mai bune tehnici disponibile și cu nivelurile de emisii asociate acestora, astfel cum sunt descrise în documentele de referință BAT;

(f) dacă s-a acordat o derogare în conformitate cu articolul 16 alineatul (3), motivele specifice ale acordării acesteia pe baza criteriilor enunțate în alineatul respectiv și condițiile impuse;

(g) ▐rezultatul reexaminării autorizațiilor, menționate la articolul 22 alineatele (1), (3) și (4);

(h) rezultatele monitorizării emisiilor, așa cum sunt prevăzute în temeiul condițiilor de autorizare și deținute de către autoritățile competente.

Statele membre asigură că informațiile menționate la literele (a)-(g) sunt puse la dispoziție pe internet fără întârziere.

(3) Alineatele (1) și (2) ║ se aplică sub rezerva restricțiilor prevăzute la articolul 4 alineatele (1) și (2) din Directiva 2003/4/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 28 ianuarie 2003 privind accesul publicului la informațiile despre mediu (36).

Articolul 27

Accesul la justiție

(1) Statele membre se asigură, în conformitate cu sistemul legislativ intern aplicabil, că membrii publicului interesat au acces la o cale de atac în fața unei instanțe sau a unui alt organism independent și imparțial instituit în conformitate cu legea, prin care este contestată legalitatea de fond sau de procedură a deciziilor, a acțiunilor sau a omisiunilor care intră sub incidența articolului 26 atunci când este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

(a) aceștia au un interes suficient;

(b) pretind încălcarea unui drept, atunci când dispozițiile de procedură administrativă ale unui stat membru impun această condiție preliminară.

(2) Statele membre stabilesc etapele în care pot fi contestate deciziile, acțiunile sau omisiunile.

(3) Statele membre stabilesc ceea ce înseamnă interes suficient și încălcarea unui drept în conformitate cu obiectivul de a acorda publicului interesat un acces larg la justiție.

În acest sens, interesul oricărei organizații nonguvernamentale care promovează protecția mediului și îndeplinește orice cerințe ale legislației naționale este considerat suficient în sensul literei (a) de la alineatul (1).

Se consideră că aceste organizații au drepturi care pot fi încălcate în sensul literei (b) de la alineatul (1).

(4) Dispozițiile alineatelor (1), (2) și (3) nu exclud posibilitatea unei căi de atac prealabile în fața unei autorități administrative și nu aduc atingere obligației de a epuiza toate căile de atac administrative înainte de a iniția o cale de atac judiciară, atunci când legislația internă prevede această obligație.

Orice astfel de procedură trebuie să fie corectă, echitabilă, rapidă și cu un cost care nu este prohibitiv.

(5) Statele membre se asigură că informațiile practice privind accesul la procedurile de atac administrative și judiciare sunt puse la dispoziția publicului.

Articolul 28

Efecte transfrontaliere

(1) În cazul în care un stat membru are cunoștință de faptul că este posibil ca funcționarea unei instalații să aibă efecte negative semnificative asupra mediului din alt stat membru sau în cazul în care un stat membru care este posibil să fie afectat în mod semnificativ solicită acest lucru, statul membru pe al cărui teritoriu a fost depusă cererea de acordare a autorizației în conformitate cu articolul 4 sau articolul 21 alineatul (2) transmite celuilalt stat membru orice informații solicitate sau puse la dispoziție în conformitate cu anexa IV în același timp în care acestea sunt puse la dispoziția publicului.

Aceste informații servesc drept bază a oricărei consultări necesare în cadrul relațiilor bilaterale dintre cele două state membre pe baze de reciprocitate și de echivalență.

(2) În cadrul relațiilor bilaterale, statele membre se asigură că, în cazurile menționate la alineatul (1), cererile sunt puse la dispoziția publicului din statul membru care ar putea fi afectat cu suficient timp înainte, astfel încât acesta să poată face observații înainte ca autoritatea competentă să adopte decizia.

(3) Rezultatele oricăror consultări în temeiul alineatelor (1) și (2) sunt luate în considerare de către autoritatea competentă la luarea unei decizii cu privire la cererea de autorizare.

(4) Autoritatea competentă informează orice stat membru care a fost consultat în conformitate cu alineatul (1) asupra deciziei adoptate cu privire la cererea de autorizare și îi transmite informațiile menționate la articolul 26 alineatul (2). Statul membru în cauză ia măsurile necesare pentru a se asigura punerea informațiilor respective la dispoziția publicului interesat de pe teritoriul său.

▐

Articolul 29

Tehnici emergente

Statele membre pun în aplicare măsuri de stimulare a operatorilor în vederea dezvoltării și a aplicării de tehnici emergente.

În sensul primului paragraf, Comisia adoptă următoarele criterii :

(a) tipul de activități industriale prioritare pentru dezvoltarea și aplicarea tehnicilor emergente;

(b) obiective indicative pentru statele membre privind dezvoltarea și aplicarea tehnicilor emergente;

(c) instrumentele care permit evaluarea progreselor înregistrate în dezvoltarea și aplicarea tehnicilor emergente.

Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 69 alineatul (2).

CAPITOLUL III

Dispoziții speciale pentru instalațiile de ardere

Articolul 30

Domeniul de aplicare

Prezentul capitol se aplică instalațiilor de ardere destinate producerii de energie, a căror putere termică instalată este mai mare sau egală cu 50 MW, indiferent de tipul de combustibil utilizat.

Prezentul capitol nu se aplică următoarelor instalații de ardere:

(a) instalații în care produsele de ardere sunt utilizate pentru încălzirea directă, uscarea sau orice alt tratament al obiectelor sau al materialelor;

(b) instalații post-ardere proiectate pentru a purifica gazele reziduale prin ardere și care nu sunt exploatate ca instalații de ardere independente;

(c) instalații pentru regenerarea catalizatorilor de cracare;

(d) instalații pentru conversia hidrogenului sulfurat în sulf;

(e) reactoare folosite în industria chimică;

(f) cuptoare de preîncălzire a cocsului;

(g) caupere;

(h) orice aparat tehnic care se folosește la propulsia unui vehicul, a unei nave sau a unui aparat de zbor;

(i) turbine cu gaz folosite pe platformele maritime;

(j) instalații care utilizează drept combustibil orice deșeuri solide sau lichide cu excepția deșeurilor menționate la articolul 37 alineatul (2) litera (a).

Articolul 31, articolul 32 și articolul 35 nu se aplică instalațiilor de ardere în cazul în care acestea sunt reglementate printr-un document de referință BAT sectorial și în cazul în care sunt excluse din domeniul de aplicare al documentului de referință BAT privind instalațiile mari de ardere.

Articolul 31

Norme privind cumularea

(1) În cazul în care gazele reziduale de la două sau mai multe instalații de ardere sunt eliberate printr-un coș comun, ansamblul format de aceste instalații se consideră drept o singură instalație de ardere, iar capacitățile acestora se însumează.

(2) În cazul în care două sau mai multe instalații de ardere care au fost autorizate sau au depus o cerere completă de autorizare după data menționată la articolul 72 alineatul (2) sunt dispuse astfel încât, având în vedere factorii de ordin tehnic și economic, gazele reziduale produse de acestea pot fi eliberate printr-un coș comun, ansamblul format de aceste instalații se consideră ca o singură instalație de ardere, iar capacitățile acestora se însumează.

Articolul 32

Valori limită de emisie

(1) Gazele reziduale din instalațiile de ardere se eliberează în mod controlat printr-un coș care conține una sau mai multe evacuări și a cărui înălțime este calculată astfel încât să se protejeze sănătatea umană și mediul.

(2) Toate autorizațiile eliberate instalațiilor pentru ale căror echipamente de ardere există o autorizație sau a fost depusă o cerere completă înainte de data menționată la articolul 72 alineatul (2), cu condiția ca o astfel de instalație să fie pusă în funcțiune la cel mult un an de la acea dată, includ condiții care au drept obiectiv garantarea faptului că emisiile în aer provenind de la aceste instalații nu depășesc valorile limită de emisie prevăzute în partea 1 din anexa V.

(3) Toate autorizațiile eliberate instalațiilor ale căror echipamente de ardere nu intră sub incidența alineatului (2) includ condiții care garantează faptul că emisiile în aer provenind de la aceste instalații nu depășesc valorile limită de emisie prevăzute în partea 2 din anexa V.

(4) Autoritatea competentă poate acorda o derogare, pe o durată de maximum șase luni, a obligației de a respecta valorile limită de emisie prevăzute la alineatele (2) și (3) pentru dioxidul de sulf în cazul unei instalații de ardere care folosește combustibil cu conținut redus de sulf în acest scop de obicei, dacă operatorul este incapabil să respecte acele valori limită de emisie din cauza unei întreruperi a aprovizionării cu combustibil cu conținut redus de sulf ca urmare a unei penurii considerabile.

Statele membre informează de îndată Comisia în legătură cu orice derogare acordată în conformitate cu primul paragraf.

(5) Autoritatea competentă poate acorda o derogare de la obligația de a respecta valorile limită de emisie prevăzute la alineatele (2) și (3) în cazurile în care o instalație de ardere care folosește numai combustibil gazos trebuie să recurgă, în mod excepțional, la utilizarea altor combustibili din cauza unei întreruperi bruște a aprovizionării cu gaz și, prin urmare, ar trebui să fie dotată cu un sistem de purificare a gazelor reziduale. Perioada pentru care se acordă o astfel de derogare nu poate depăși zece zile, cu excepția cazului în care există o necesitate imperioasă de a menține aprovizionarea cu energie.

Operatorul informează de îndată autoritatea competentă cu privire la fiecare caz specific menționat în primul paragraf.

Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la orice derogare acordată în conformitate cu primul paragraf.

(6) Atunci când puterea unei instalații de ardere este crescută cu cel puțin 20 MW , valorile limită de emisie, specificate în partea 2 a anexei V, se aplică părții instalației afectate de modificare și este stabilită în funcție de puterea termică instalată a întregii instalații de ardere.

Articolul 33

Erori de funcționare sau oprirea echipamentului de împrăștiere

(1) Statele membre se asigură că autorizațiile prevăd procedurile legate de erorile de funcționare sau de oprirea echipamentului de împrăștiere.

(2) În cazul unei întreruperi, autoritatea competentă îi solicită operatorului să reducă sau să oprească operațiunile dacă nu pot fi reluate operațiunile normale în termen de 24 de ore sau să exploateze instalația folosind combustibili puțin poluanți.

Operatorul înștiințează autoritatea competentă în termen de 48 de ore de la eroarea de funcționare sau oprirea echipamentului de împrăștiere.

Durata cumulată a funcționării fără echipament de împrăștiere nu poate depăși 120 de ore în orice perioadă de 12 luni.

Autoritatea competentă poate acorda o derogare de la termenele limită prevăzute la primul și al treilea paragraf în unul dintre cazurile următoare:

(a) există o nevoie stringentă de a menține alimentarea cu energie;

(b) instalația de ardere cu probleme ar fi înlocuită pe o perioadă limitată de timp de o altă instalație, fapt care ar duce la o creștere totală a emisiilor.

Articolul 34

Monitorizarea emisiilor în aer

(1) Statele membre se asigură că monitorizarea substanțelor poluante din atmosferă se desfășoară în conformitate cu partea 3 din anexa V. Statele membre pot solicita ca operatorul să suporte costurile unei astfel de monitorizări.

(2) Instalarea și funcționarea echipamentului automatizat de monitorizare fac obiectul controlului și testelor anuale de supraveghere prevăzute în anexa V partea 3.

(3) Autoritatea competentă stabilește localizarea punctelor de prelevare sau măsurare care trebuie utilizate pentru supravegherea emisiilor.

(4) Toate rezultatele monitorizării sunt înregistrate, procesate și prezentate astfel încât să permită autorității competente să verifice respectarea condițiilor de exploatare și a valorilor limită de emisie incluse în autorizație.

Articolul 35

Respectarea valorilor limită de emisie

Valorile limită de emisie în aer se consideră respectate în cazul în care condițiile prevăzute în anexa V partea 4 sunt îndeplinite.

Articolul 36

Instalații de ardere cu combustibil multiplu

(1) În cazul unei instalații de ardere cu combustibil multiplu, care utilizează simultan două sau mai multe tipuri de combustibil, autoritățile competente stabilesc valorile limită de emisie respectând etapele următoare:

(a) adoptarea valorii limită de emisie relevante pentru fiecare combustibil și poluant în parte, în funcție de puterea termică instalată a întregii instalații de ardere, în conformitate cu părțile 1 și 2 din anexa V;

(b) determinarea valorilor limită de emisie relative la combustibil, care sunt obținute prin înmulțirea valorii limită individuale de emisie menționate la litera (a) cu puterea termică pentru fiecare combustibil în parte și împărțirea produsului înmulțirii la suma puterilor termice ale tuturor combustibililor;

(c) agregarea valorilor limită de emisie relative la combustibil.

(2) În cazul instalațiilor de ardere cu combustibil multiplu care folosesc reziduurile de distilare și conversie de la rafinarea țițeiului brut pentru propriul consum, independent sau împreună cu alți combustibili, Comisia poate modifica alineatul (1) pentru a stabili, pentru dioxidul de sulf, o valoare limită de emisie medie, valabilă pentru toate instalațiile de acest tip a căror putere termică instalată este de cel puțin 50 MW.

Respectivele măsuri, care vizează modificarea unor elemente neesențiale ale prezentei directive, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 69 alineatul (2).

CAPITOLUL IV

Dispoziții speciale privind instalațiile de incinerare a deșeurilor și instalațiile de coincinerare a deșeurilor

Articolul 37

Domeniul de aplicare

(1) Prezentul capitol se aplică instalațiilor de incinerare a deșeurilor și instalațiilor de coincinerare a deșeurilor care incinerează sau coincinerează deșeuri solide sau lichide.

În sensul prezentului capitol, instalațiile de incinerare a deșeurilor și instalațiile de coincinerare a deșeurilor includ: toate liniile de incinerare sau de coincinerare, instalațiile de recepție, de depozitare și de tratare prealabilă a deșeurilor la fața locului; sistemele de alimentare cu deșeuri, combustibil și aer; cazanul; instalațiile de tratare a gazelor reziduale; instalațiile de tratare sau de depozitare la fața locului a reziduurilor și a apelor reziduale; coșul de fum; aparatele și sistemele de comandă a operațiunilor de incinerare sau coincinerare, de înregistrare și supraveghere a condițiilor de incinerare sau coincinerare.

În cazul în care coincinerarea are loc astfel încât obiectivul esențial al instalației nu este producerea de energie sau de produse materiale, ci mai degrabă aplicarea unui tratament termic deșeurilor, instalația trebuie considerată ca o instalație de incinerare a deșeurilor.

(2) Prezentul capitol nu se aplică următoarelor instalații:

(a) instalații în care se procesează exclusiv următoarele deșeuri: (i) deșeurile enumerate la articolul 3 alineatul (22) litera (b), (ii) deșeurile radioactive; (iii) carcasele de animale prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1774/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 3 octombrie 2002 de stabilire a normelor sanitare privind subprodusele de origine animală care nu sunt destinate consumului uman (37); (iv) deșeurile rezultate din prospectarea și exploatarea resurselor de petrol și gaz provenind de la instalațiile maritime și incinerate la bordul acestora;

(b) instalații experimentale de cercetare, de dezvoltare și de testare vizând ameliorarea procesului de incinerare și care procesează mai puțin de 50 de tone de deșeuri pe an.

Articolul 38

Cereri de autorizare

O cerere de autorizare pentru o instalație de incinerare a deșeurilor sau o instalație de coincinerare a deșeurilor conține o descriere a măsurilor avute în vedere pentru a garanta că sunt îndeplinite următoarele cerințe:

(a) instalația este concepută și echipată și va fi menținută și exploatată astfel încât să fie respectate cerințele din acest capitol și ținând seama de categoriile de deșeuri incinerate sau coincinerate;

(b) căldura rezultată prin incinerare și coincinerare se recuperează, atunci când este posibil, prin generare de căldură, abur sau electricitate;

(c) reziduurile produse vor fi cât mai reduse și mai puțin nocive posibil și, după caz, reciclate;

(d) eliminarea reziduurilor a căror producție nu poate fi evitată sau redusă sau care nu pot fi reciclate se va realiza cu respectarea legislației interne și comunitare.

Articolul 39

Condiții de autorizare

(1) Autorizația include următoarele:

(a) o listă a tuturor categoriilor de deșeuri care pot fi tratate utilizând cel puțin categoriile de deșeuri prevăzute în lista europeană a deșeurilor stabilită prin Decizia 2000/532/CE a Comisiei și cuprinzând, după caz, informații privind cantitatea de deșeuri din fiecare categorie;

(b) capacitatea totală de incinerare și de coincinerare a instalației;

(c) valorile limită de emisie în aer și în apă;

(d) cerințele privind pH-ul, temperatura și debitul evacuărilor de ape reziduale;

(e) procedurile și frecvențele de prelevare de probe și măsurare care trebuie utilizate pentru a respecta condițiile stabilite pentru monitorizarea emisiilor;

(f) durata maximă admisibilă a opririlor, dereglărilor sau deficiențelor tehnice inevitabile ale sistemelor de epurare sau de măsurare în timpul cărora emisiile în atmosferă și evacuările de ape reziduale pot depăși valorile limită de emisie prevăzute.

(2) În plus față de indicațiile prevăzute la alineatul (1), autorizația acordată pentru o instalație de incinerare a deșeurilor sau o instalație de coincinerare a deșeurilor care utilizează deșeuri periculoase include următoarele elemente:

(a) o listă a cantităților de deșeuri periculoase din diferite categorii care pot fi tratate;

(b) pentru aceste deșeuri periculoase, debitul masic minim și maxim, valorile calorifice minime și maxime și conținutul maxim de PCB, PCP, clor, fluor, sulf, metale grele și alte substanțe poluante.

(3) Statele membre pot enumera categoriile de deșeuri care se includ în autorizație și a căror coincinerare poate fi autorizată în anumite categorii de instalații de coincinerare a deșeurilor.

(4) Autoritatea competentă revizuiește periodic și actualizează, după caz, condițiile de autorizare.

Articolul 40

Controlul emisiilor

(1) Gazele reziduale provenind de la instalațiile de incinerare a deșeurilor și de la instalațiile de coincinerare a deșeurilor trebuie evacuate în mod controlat , printr-un coș de fum a cărui înălțime este calculată astfel încât să protejeze sănătatea umană și mediul.

(2) Emisiile în aer provenind de la instalațiile de incinerare a deșeurilor și de la instalațiile de coincinerare a deșeurilor nu trebuie să depășească valorile limită de emisie prevăzute în părțile 3 și 4 ale anexei VI sau valorile determinate în conformitate cu partea 4 din anexa respectivă.

În cazul în care într-o instalație de coincinerare a deșeurilor mai mult de 40 % din degajările de căldură produsă provin de la deșeuri periculoase sau dacă instalația coincinerează deșeuri urbane în amestec netratate, se aplică valorile limită de emisie stabilite în anexa VI partea 3.

(3) Evacuarea în mediul acvatic a apelor reziduale rezultate din epurarea gazelor reziduale se limitează în măsura posibilului, iar concentrațiile de substanțe poluante nu depășesc valorile limită de emisie stabilite în anexa VI partea 5.

(4) Valorile limită de emisie se aplică în punctul în care apele reziduale provenite din epurarea gazelor reziduale sunt evacuate din instalația de incinerare a deșeurilor sau din instalația de coincinerare a deșeurilor.

În cazul în care apele reziduale provenite din epurarea gazelor reziduale sunt tratate în afara instalației de incinerare a deșeurilor sau a instalației de coincinerare a deșeurilor, într-o instalație de tratare destinată exclusiv epurării acestui tip de ape reziduale, valorile limită de emisie prevăzute în anexa VI partea 5 trebuie aplicate în punctul în care apele reziduale ies din instalația de tratare. În cazul în care apele reziduale provenite din epurarea gazelor reziduale sunt tratate împreună cu alte surse de ape reziduale, pe amplasamentul instalației sau în afara acestuia, operatorul trebuie să efectueze calculele corespunzătoare de bilanț masic, utilizând rezultatele măsurătorilor prevăzute în anexa VI partea 6 punctul 2, pentru a determina care sunt nivelurile de emisie care, în punctul de deversare finală a apelor reziduale, pot fi atribuite apelor reziduale provenite din epurarea gazelor reziduale.

În nici un caz nu se efectuează o diluare a apelor reziduale pentru respectarea valorilor limită de emisie indicate în anexa VI partea 5.

(5) Amplasamentele instalațiilor de incinerare a deșeurilor și ale instalațiilor de coincinerare a deșeurilor, inclusiv zonele asociate de depozitare a deșeurilor, trebuie concepute și exploatate astfel încât să prevină deversările neautorizate și accidentale de orice substanțe poluante în sol, în apele de suprafață și în apele subterane.

Trebuie prevăzut un colector pentru apa de ploaie contaminată care se scurge din amplasamentul instalației de incinerare a deșeurilor sau al instalației de coincinerare a deșeurilor, precum și pentru apa contaminată provenită din scurgeri sau din operații de luptă contra incendiului. Capacitatea de depozitare a acestui colector trebuie să fie suficientă pentru ca aceste ape să poată fi analizate și tratate înainte de deversare, dacă este nevoie.

(6) Fără a aduce atingere articolului 44 alineatul (4) litera (c), instalația de incinerare a deșeurilor sau de coincinerare a deșeurilor sau cuptoarele individuale care compun o instalație de incinerare a deșeurilor sau de coincinerare a deșeurilor nu continuă în niciun caz să incinereze deșeuri mai mult de patru ore fără întrerupere în cazul depășirii valorilor limită de emisie.

Durata cumulată de funcționare pe an în asemenea condiții trebuie să fie mai mică de șaizeci de ore.

Durata prevăzută la al doilea paragraf se aplică cuptoarelor care sunt conectate la un singur sistem de epurare a gazelor reziduale.

Articolul 41

Defecțiuni

În cazul unei defecțiuni, operatorul reduce sau întrerupe funcționarea instalației cât mai repede posibil, până când este posibilă repunerea în funcțiune normală.

Articolul 42

Monitorizarea emisiilor

(1) Statele membre se asigură că monitorizarea emisiilor se desfășoară în conformitate cu anexa VI părțile 6 și 7.

(2) Instalarea și funcționarea a sistemelor automatizate de măsurare sunt supuse anual unui control și unor teste de verificare conform dispozițiilor din anexa VI partea 6 punctul 1.

(3) Autoritatea competentă stabilește localizarea punctelor de eșantionare sau măsurare care trebuie utilizate pentru monitorizarea emisiilor.

(4) Toate rezultatele monitorizării sunt înregistrate, procesate și prezentate astfel încât să permită autorității competente să verifice dacă sunt respectate condițiile de exploatare și valorile limită de emisie incluse în autorizație.

(5) De îndată ce tehnicile de măsurare corespunzătoare vor fi disponibile în Comunitate, Comisia, stabilește data de la care se efectuează măsurarea continuă a emisiilor în aer de metale grele, dioxine și furani.

Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive prin completarea acesteia se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 69 alineatul (2).

Articolul 43

Respectarea valorilor limită de emisie

Valorile limită de emisie în aer și în apă se consideră respectate dacă sunt îndeplinite condițiile descrise în anexa VI partea 8.

Articolul 44

Condiții de exploatare

(1) Instalațiile de incinerare a deșeurilor se exploatează astfel încât să se atingă un nivel de incinerare la care conținutul de carbon organic total al zgurii și al cenușii să fie mai mic de 3 % din greutatea în stare uscată a acestora sau la care pierderea lor la aprindere să fie mai mică de 5 % din greutatea în stare uscată a acestora. Dacă este necesar, se utilizează tehnici de pretratare a deșeurilor.

(2) Instalațiile de incinerare a deșeurilor și instalațiile de coincinerare a deșeurilor sunt concepute, echipate, construite și exploatate astfel încât, chiar în condițiile cele mai nefavorabile, după ultima admisie de aer de combustie, gazele rezultate din incinerarea și coincinerarea deșeurilor să fie aduse, în mod controlat și omogen, la o temperatură de cel puțin 850 °C, timp de cel puțin două secunde.

Dacă sunt incinerate sau coincinerate deșeuri periculoase, având un conținut de substanțe organice halogenate, exprimat în clor, mai mare de 1 %, temperatura necesară conformării cu primul paragraf este de cel puțin 1 100 °C.

În instalațiile de incinerare a deșeurilor, temperaturile prevăzute la primul și al doilea paragraf trebuie măsurate în apropierea peretelui intern al camerei de combustie. Autoritatea competentă poate autoriza efectuarea măsurătorilor într-un alt punct reprezentativ al camerei de combustie.

(3) Fiecare cameră de combustie a unei instalații de incinerare a deșeurilor este echipată cu cel puțin un arzător de rezervă. Acest arzător se pornește automat când temperatura gazelor de combustie scade mai jos de temperatura prevăzută la alineatul (2) după ultima admisie de aer de combustie. Aceste arzătoare sunt, de asemenea, utilizate și în fazele de pornire și de oprire cu scopul de a asigura în permanență temperaturile respective în timpul fazelor menționate și, de asemenea, în perioada în care deșeurile nearse se află în camera de combustie.

Arzătoarele auxiliare nu pot fi alimentate cu combustibili care ar putea genera emisii mai mari decât cele care ar rezulta în urma arderii combustibilului lichid definit la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 93/12/CEE a Consiliului din 23 martie 1993 privind conținutul de sulf din anumiți combustibili lichizi (38), a gazului lichid sau a gazelor naturale.

(4) Instalațiile de incinerare a deșeurilor și instalațiile de coincinerare a deșeurilor utilizează sisteme automate care împiedică alimentarea cu deșeuri în următoarele situații:

(a) în timpul fazei de pornire, până când este atinsă temperatura prevăzută la alineatul (2) sau temperatura precizată la articolul 45 alineatul (1);

(b) de fiecare dată când nu se menține temperatura prevăzută la alineatul (2) sau temperatura precizată la articolul 45 alineatul (1);

(c) de fiecare dată când măsurătorile continue arată că una dintre valorile limită de emisie este depășită din cauza unor dereglări sau disfuncționalități ale sistemelor de epurare a gazelor reziduale.

(5) Căldura produsă de instalațiile de incinerare a deșeurilor sau de instalațiile de coincinerare a deșeurilor este valorificată în măsura posibilului.

(6) Deșeurile din activități medicale cu riscuri de infectare trebuie introduse direct în cuptor, fără a fi amestecate în prealabil cu alte categorii de deșeuri și fără a fi manipulate în mod direct.

(7) Statele membre se asigură că instalația de incinerare a deșeurilor sau instalația de coincinerare a deșeurilor este exploatată și controlată de către o persoană fizică având competența necesară pentru acest tip de activitate.

Articolul 45

Autorizația de modificare a condițiilor de exploatare

(1) Autoritatea competentă poate autoriza condiții diferite de cele prevăzute la articolul 44 alineatele (1), (2) și (3) și, în ceea ce privește temperatura, la alineatul (4) din același articol și înscrise în autorizație pentru anumite categorii de deșeuri sau pentru anumite tratamente termice, cu condiția respectării celorlalte cerințe ale prezentului capitol. Statele membre pot stabili normele care reglementează aceste autorizații.

(2) În cazul instalațiilor de incinerare a deșeurilor, schimbarea condițiilor de exploatare nu poate cauza o producție mai mare de reziduuri sau o producție de reziduuri cu conținut mai mare de substanțe organice poluante decât reziduurile care ar fi fost obținute în condițiile prevăzute la articolul 44 alineatele (1), (2) și (3).

(3) Instalațiile de coincinerare a deșeurilor, autorizate să modifice condițiile de exploatare în conformitate cu alineatul (1), respectă cel puțin valorile limită de emisie stabilite în anexa VI partea 3 pentru carbonul organic total sau pentru monoxidul de carbon (CO).

Cazanele utilizate în industria celulozei pentru hârtie și a hârtiei, care coincinerează deșeuri din scoarță la locul producerii acestora, aflate în activitate și pentru care a fost eliberată o autorizație înainte de 28 decembrie 2002 și care sunt autorizate să își modifice condițiile de exploatare în conformitate cu alineatul (1) respectă cel puțin valorile limită de emisie stabilite la anexa VI partea 3 pentru carbonul organic total.

(4) Statele membre comunică Comisiei toate condițiile de exploatare autorizate în conformitate cu alineatele (1), (2) și (3) și rezultatele verificărilor efectuate, în cadrul informațiilor furnizate conform dispozițiilor de la articolul 66 privind întocmirea rapoartelor.

Articolul 46

Livrarea și recepția deșeurilor

(1) Operatorul instalației de incinerare a deșeurilor sau al instalației de coincinerare a deșeurilor ia toate măsurile de precauție necesare privind livrarea și recepția deșeurilor pentru a preveni sau limita pe cât posibil poluarea aerului, a solului, a apelor de suprafață și a apelor subterane, precum și alte efecte negative asupra mediului, mirosurile, zgomotul și riscurile directe pentru sănătatea oamenilor.

(2) Operatorul determină masa fiecărei categorii de deșeuri, conform clasificării din Catalogul european al deșeurilor instituit prin Decizia 2000/532/CE a Comisiei , înainte să se accepte recepția deșeurilor în instalația de incinerare a deșeurilor sau în instalația de coincinerare a deșeurilor.

(3) Înainte ca deșeurile periculoase să poată fi acceptate într-o instalație de incinerare a deșeurilor sau într-o instalație de coincinerare a deșeurilor, operatorul trebuie să colecteze informații privind deșeurile pentru a verifica conformitatea cu cerințele autorizației precizate la articolul 39 alineatul (2).

Aceste informații cuprind următoarele:

(a) toate informațiile administrative privind procesul de producție, conținute în documentele prevăzute la alineatul (4) litera (a);

(b) compoziția fizică și, în măsura posibilului, compoziția chimică a deșeurilor, precum și toate celelalte informații care permit să se aprecieze dacă sunt apte să suporte tratamentul de incinerare prevăzut;

(c) riscurile inerente deșeurilor, substanțele cu care ele nu pot fi amestecate și măsurile de precauție ce trebuie luate în momentul manipulării lor.

(4) Înainte ca deșeurile periculoase să poată fi acceptate într-o instalație de incinerare a deșeurilor sau într-o instalație de coincinerare a deșeurilor, operatorul efectuează cel puțin următoarele proceduri:

(a) verificarea documentelor impuse de dispozițiile Directivei 2008/98/CE și, după caz, de dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 259/93 al Consiliului din 1 februarie 1993 privind supravegherea și controlul transporturilor de deșeuri în interiorul, la intrarea și la ieșirea din Comunitatea Europeană (39), precum și de legislația privind transportul de mărfuri periculoase;

(b) prelevarea de probe reprezentative, în măsura în care este posibil, înainte de descărcare, pentru a verifica, prin efectuarea de controale, conformitatea lor cu informațiile prevăzute la alineatul (3) și pentru a permite autorităților competente să determine tipul deșeurilor tratate, cu excepția cazurilor în care prelevarea de probe nu este posibilă.

Probele menționate la litera (b) se păstrează cel puțin o lună după incinerarea sau coincinerarea deșeurilor în cauză.

(5) Autoritatea competentă pot acorda derogări de la alineatele (2)-(4) pentru instalațiile de incinerare a deșeurilor sau pentru instalațiile de coincinerare a deșeurilor care fac parte dintr-o instalație menționată la capitolul II și care incinerează sau coincinerează numai deșeuri produse în cadrul instalației respective.

Articolul 47

Reziduuri

(1) Cantitatea și nocivitatea reziduurilor se reduc la minimum. Reziduurile se reciclează, după caz, direct în instalație sau în exterior.

(2) Transportul și depozitarea intermediară a reziduurilor uscate, sub formă de praf se efectuează astfel încât să se evite dispersarea reziduurilor respective în mediu.

(3) Înaintea definirii filierelor de eliminare sau de reciclare a reziduurilor, se efectuează teste corespunzătoare pentru a determina caracteristicile fizice și chimice, precum și potențialul de poluare al reziduurilor. Testele respective se efectuează asupra fracțiunii solubile totale și fracțiunii solubile de metale grele.

Articolul 48

Modificare substanțială

O modificare survenită în exploatarea unei instalații de incinerare a deșeurilor sau a unei instalații de coincinerare a deșeurilor care tratează doar deșeuri nepericuloase în cadrul unei instalații care face obiectul capitolului II, care implică incinerarea sau coincinerarea de deșeuri periculoase este considerată substanțială.

Articolul 49

Rapoarte și informarea publicului cu privire la instalațiile de incinerare a deșeurilor și la instalațiile de coincinerare a deșeurilor

(1) Solicitările de autorizații noi pentru instalații de incinerare a deșeurilor și pentru instalații de coincinerare a deșeurilor sunt puse la dispoziția publicului, cu suficient timp înainte, într-unul sau mai multe locuri , pentru ca publicul să poată face observații cu privire la aceste solicitări înainte ca autoritatea competentă să ia o decizie. Această decizie, însoțită de cel puțin un exemplar al autorizației, și fiecare actualizare ulterioară se pun de asemenea la dispoziția publicului.

(2) Pentru instalațiile de incinerare a deșeurilor sau pentru instalațiile de coincinerare a deșeurilor a căror capacitate nominală este mai mare sau egală cu două tone pe oră, raportul menționat la articolul 66 include informații privind funcționarea și monitorizarea instalației și prezintă derularea procesului de incinerare sau de coincinerare, precum și nivelul emisiilor în aer și în apă comparativ cu valorile limită de emisie. Aceste informații sunt puse la dispoziția publicului.

(3) Autoritatea competentă întocmește lista instalațiilor de incinerare a deșeurilor sau a instalațiilor de coincinerare a deșeurilor a căror capacitate nominală este mai mică de două tone pe oră și o pune la dispoziția publicului.

CAPITOLUL V

Dispoziții speciale aplicabile instalațiilor și activităților care utilizează solvenți organici

Articolul 50

Domeniul de aplicare

Prezentul capitol este aplicabil activităților enumerate în anexa VII partea 1 și care ating, după caz, pragurile de consum stabilite în partea 2 din anexa respectivă.

Articolul 51

Definiții

În sensul prezentului capitol, se aplică următoarele definiții:

1. „instalație existentă” înseamnă o instalație în funcțiune care a obținut o autorizație înainte de 1 aprilie 2001 sau care a prezentat o cerere completă de autorizare înainte de 1 aprilie 2001, cu condiția ca instalația respectivă să fi fost pusă în funcțiune nu mai târziu de 1 aprilie 2002;

2. „gaze reziduale” înseamnă scurgerea gazoasă finală care conține compuși organici volatili sau alți poluanți și c