RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 296/19

Raportul final al consilierului-auditor în cazul COMP/C.39129 – Transformatoare

(În temeiul articolelor 15 și 16 din Decizia 2001/462/CE, CECO a Comisiei din 23 mai 2001 privind mandatul consilierilor-auditori în anumite proceduri în domeniul concurenței – JO L 162, 19.6.2001, p. 21)

2009/C 296/07

Acest caz în materie de concurență vizează un acord de cartel încheiat între producătorii de transformatoare.

Proiectul de decizie necesită următoarele observații:

Comunicarea privind obiecțiunile

Comunicarea privind obiecțiunile (CO) a fost adoptată la 20 noiembrie 2008 și a fost notificată următoarelor șapte grupuri de întreprinderi: ABB Ltd, AREVA T & D SA, ALSTOM, Siemens AG, Fuji Electrics Holdings Co. Ltd, Hitachi Ltd și Toshiba Corporation (părțile).

În CO, Comisia a formulat concluzia preliminară potrivit căreia părțile au încălcat articolul 81 din Tratatul CE între 1993 și 2003 prin aderarea la o înțelegere verbală (convenția tacită) prin care producătorii japonezi au convenit să nu vândă transformatoare în Europa, iar producătorii europeni au convenit să nu vândă în Japonia.

Termenul de răspuns la CO

Părților li s-a acordat inițial un termen de șase săptămâni pentru a răspunde la CO. Toate părțile au înaintat către mine cereri de prelungire, pe care le-am aprobat parțial. Toate părțile au răspuns la CO în termenul prelungit.

Accesul la dosar

Părților li s-a acordat acces la dosarul de investigație al Comisiei prin intermediul unui CD-ROM. Declarațiile formulate de societățile care au solicitat imunitate și clemență au fost însă puse la dispoziție doar la sediul Comisiei.

În temeiul Comunicării Comisiei privind accesul la dosare (1), s-a acordat acces și la anumite alte documente pe care Comisia le-a primit după audiere și pe care intenționa să le utilizeze ca probe incriminatoare în decizia sa finală.

Audierea

La cererea părților, la 17 februarie 2009 a fost organizată o audiere la care au fost reprezentate toate părțile.

În timpul audierii, uneia dintre părți i s-a acordat posibilitatea de a răspunde la o întrebare în scris. Acest răspuns a fost ulterior transmis tuturor părților în vederea prezentării unor eventuale observații, ceea ce a condus la accesul suplimentar menționat mai sus.

Principalele chestiuni procedurale invocate de către părți

Părțile au formulat o serie de acuzații în legătură cu drepturile la apărare, acuzații pe care, în urma unei analize atente, le consider nefondate. Principalele afirmații au fost următoarele:

— Comisia se bazează pe informații autoincriminatoare prezentate de un solicitant de clemență, deși cererea acestuia a fost respinsă. Comunicarea din 2002 privind clemența prevede că un solicitant de imunitate poate retrage probele dezvăluite în scopul cererii sale de imunitate, în cazul în care aceasta nu este acceptată (2). Deoarece solicitantul în cauză nu a făcut uz de această posibilitate, Comisia a avut libertatea de a utiliza respectivele probe fără a încălca drepturile la apărare.

— Comisia se bazează pe probe pe care le-a confiscat în timpul unei inspecții într-un caz diferit (dar relaționat). Ancheta mea a arătat că aceleași probe au fost ulterior prezentate în mod voluntar în legătură cu o cerere de clemență și ca răspuns la o cerere de informare în cazul de față. În consecință, faptul că aceste probe fuseseră confiscate, de asemenea, de către Comisie în timpul inspecțiilor într-un caz diferit nu poate conduce la o încălcare a drepturilor la apărare.

— Părțile europene au fost informate cu privire la sfera exactă a investigației într-o etapă inițială a procedurilor, în timp ce părțile japoneze au fost informate în acest sens doar odată cu notificarea CO. În această privință, menționez că investigația, pe lângă convenția tacită, vizase inițial și un anumit comportament din interiorul UE la care nu se presupunea că au participat părțile japoneze. Faptul că părțile europene au fost informate cu privire la sfera redusă a investigației împotriva lor nu implică nicio discriminare și în mod cert nu reprezintă o încălcare a drepturilor părților japoneze la apărare.

— Contrar principiului egalității de tratament, anumite documente din dosar au fost divulgate unui solicitant de clemență înainte de notificarea CO, dar nu și celorlalte părți în cadrul procedurilor. În opinia mea, serviciul relevant al Comisiei nu este împiedicat să discute anumite informații cu părțile în timpul investigației, în scopul unei înțelegeri mai bune și pentru ca investigația să poată avansa. Acest aspect se aplică în principal în cazul solicitanților de clemență. În orice caz, informațiile specifice au fost ulterior puse la dispoziția tuturor părților în timpul procedurii privind accesul la dosar. În consecință, această divulgare într-o etapă inițială a procedurilor nu putea încălca principiul egalității de tratament sau împiedica drepturile la apărare ale celorlalte părți.

— Una dintre părți a susținut că nu a primit niciodată o confirmare scrisă de primire a cererii sale de clemență, care a fost ulterior respinsă. Partea susține, de asemenea, că serviciul relevant al Comisiei nu a prezentat cu claritate în scrisoarea sa de respingere a clemenței data la care a efectuat o comparație între informațiile furnizate și informațiile deja aflate la dispoziția Comisiei. În temeiul Comunicării din 2002 privind clemența (3), un solicitant de clemență primește o confirmare scrisă a datei la care cererea este primită. În consecință, lipsa unei astfel de confirmări constituie o neregulă procedurală. În plus și în special în absența unei astfel de confirmări, consider că și faptul că în scrisoarea de respingere a clemenței nu s-a specificat în mod clar data comparației constituie o neregulă procedurală. Cu toate acestea și fără a formula o concluzie cu privire la un eventual efect decisiv pe care l-ar fi avut asupra statutului de clemență al solicitantului prezența datei efectuării comparației, consider că niciuna dintre aceste nereguli procedurale nu este de așa natură încât să reprezinte o încălcare a drepturilor la apărare.

Proiectul de decizie

În proiectul de decizie, Comisia reține în esență obiecțiunile sale prezentate în Comunicarea privind obiecțiunile, deși durata încălcării a fost redusă în mod considerabil.

În opinia mea, proiectul de decizie vizează doar obiecțiunile cu privire la care părților li s-a dat posibilitatea de a-și face cunoscute punctele de vedere.

Concluzie

Având în vedere observațiile de mai sus, consider că dreptul la audiere a fost respectat în ceea ce privește toate părțile la procedurile din cazul de față.

Bruxelles, 5 octombrie 2009. Michael ALBERS

(1) JO C 325, 22.12.2005, p. 7, punctul 27.

(2) JO C 45, 19.2.2002, p. 3, punctul 17.

(3) JO C 45, 19.2.2002, p. 3, punctele 14 și 25.