[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 18.5.2010

COM(2010)228 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU ŞI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN

Cel de-al doilea raport de monitorizare referitor la Comunicarea privind deficitul de apă şi seceta în Uniunea Europeană COM(2007) 414 final

{SEC(2010)573}

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIU ŞI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN

Cel de-al doilea raport de monitorizare referitor la Comunicarea privind deficitul de apă şi seceta în Uniunea Europeană [ COM(2007) 414 final]

1. INTRODUCERE

Deşi este una dintre cele mai valoroase resurse de care dispunem, apa este în acelaşi timp şi o resursă limitată, situaţia dând semne de înrăutăţire pe viitor. Disponibilitatea din ce în ce mai redusă, pierderea calităţii şi cererea tot mai mare de apă dulce reprezintă provocări semnificative. Se preconizează că schimbările climatice vor agrava situaţia. Prin urmare, problemele privind deficitul de apă trebuie raportate la acest context mai larg.

În anul 2007, Comisia a adoptat o Comunicare privind deficitul de apă şi fenomenul de secetă[1]. Comunicarea identifica şapte iniţiative de politică ce trebuiau abordate pentru ca Europa să treacă la o economie bazată pe utilizarea eficientă şi economisirea apei. În luna octombrie 2007[2], Consiliul şi-a exprimat sprijinul faţă de măsurile identificate în comunicare şi a invitat Comisia ca, până în anul 2012, să examineze şi să dezvolte în continuare strategia în curs de evoluţie în domeniul deficitului de apă şi al secetei.

În octombrie 2008, Parlamentul European a adoptat un raport privind comunicarea şi şi-a exprimat sprijinul faţă de prima serie de opţiuni de politică propusă pentru acţiune. Rezoluţia Parlamentului subliniază nevoia de a acţiona urgent în acest sens – în special pentru a promova economisirea apei, schimbul de bune practici, campaniile de sensibilizare, fixarea preţului corect al apei – şi pentru a obţine mai multe fonduri pentru susţinerea acestor acţiuni.

Primul raport de monitorizare referitor la comunicare[3] a fost adoptat în decembrie 2008 şi detalia progresele realizate în ceea ce priveşte implementarea propunerilor comunicării. Raportul identifica anumite iniţiative de politică încurajatoare, atât la nivelul Uniunii Europene, cât şi la nivel naţional, care au contribuit la obținerea de rezultate, dar concluziona că mai erau încă multe de făcut. Raportul era însoţit de un program de lucru care urma să fie, de asemenea, monitorizat în mod regulat. Astfel cum se prevede în raport, Comisia va evalua anual progresele realizate în materie de implementare a orientărilor stabilite cu privire la evaluarea politicii până în anul 2012, în conformitate cu Concluziile Consiliului din 30 octombrie 2007. Prezentul este cel de-al doilea raport care evaluează progresele înregistrate cu privire la implementarea opţiunilor comunicării şi a programului de lucru pe termen mediu şi lung. Scopul raportului constă în prezentarea progreselor înregistrate pe teritoriul Europei în ultimul an. Raportul[4] conţine informaţiile primite de la statele membre ca răspuns la chestionarul privind implementarea opţiunilor de politică.

2. EVALUAREA PROGRESELOR REALIZATE ÎN CEEA CE PRIVEŞTE IMPLEMENTAREA OPŢIUNILOR DE POLITICĂ

Prezentarea contextului

În aprilie 2009, Comisia Europeană a prezentat un document de politică (Carte albă[5]) care stabileşte un cadru pentru măsurile şi politicile de adaptare la climă în vederea reducerii vulnerabilităţii UE la impactul schimbărilor climatice. Cartea albă subliniază necesitatea unor acţiuni ulterioare pentru creşterea eficienţei utilizării apei şi sporirea rezilienţei la impactul schimbărilor climatice.

Data de 22 decembrie 2009 a reprezentat un punct de referinţă în politica europeană în domeniul apei. Aceasta este data până la care implementarea Directivei-cadru privind apa[6] (DCA) necesita adoptarea unor planuri de gestionare a bazinelor hidrografice (RBMP) pentru toate bazinele hidrografice de pe teritoriul UE. Aceasta va oferi o perspectivă mai clară asupra planurilor pe care statele membre le au pentru bazinele hidrografice respective în vederea abordării problemelor legate atât de deficitul de apă, cât şi de secetă.

Cu toate acestea, până în decembrie 2009, mai multe dintre statele membre pentru care se estimau cele mai grave niveluri privind deficitul de apă şi seceta nu își adoptaseră planurile.

3. Fixarea preţului corect al apei

Directiva-cadru privind apa (articolul 9)[7] impune statelor membre să se asigure că, până în 2010, politicile de tarifare a apei oferă utilizatorilor stimulente corespunzătoare pentru utilizarea eficientă a resurselor de apă şi că diferitele utilizări ale apei au o contribuţie adecvată la recuperarea costurilor serviciilor de apă. Datorită programelor de măsuri prevăzute în planurile de gestionare a bazinelor hidrografice, se va putea verifica dacă acestea au fost implementate integral pe teritoriul Europei.

Informaţiile actuale furnizate de statele membre arată că facturile la apă ale cetăţenilor pot creşte considerabil ca rezultat al adaptării sistemelor de tarifare pentru a lua în calcul principiul de recuperare a costurilor. În consecinţă, procesul va avea loc treptat. Experienţa a demonstrat că o creştere a preţurilor nu conduce în mod implicit şi la o scădere a consumului. Tarifarea nu reprezintă decât una dintre opţiuni; pentru a încuraja utilizarea eficientă a apei sunt necesare și alte măsuri. Cele mai frecvente măsuri practicate în statele membre sunt tarifele pe categorii, penalizările pentru consumul excesiv şi reducerile pentru economisirea apei.

În ceea ce priveşte eforturile de răspândire a programelor de contorizare din toate sectoarele consumatoare de apă – inclusiv controalele obligatorii privind captările [articolul 11 alineatul (3) din DCA], mai multe state membre au raportat un nivel ridicat de implementare a utilizării contoarelor pentru alimentarea cu apă potabilă pentru uz casnic . Contorizarea apei pentru alte utilizări decât cele casnice înregistrează, de asemenea, îmbunătăţiri, în special dacă utilizatorii sunt conectaţi la rețeaua publică de alimentare. Contorizarea şi controlul asupra captărilor directe sunt de obicei asociate cu însuşi procesul de autorizare. În unele bazine hidrografice din sudul Europei au fost adoptate măsuri legale de control asupra extracţiilor existente de ape subterane.

4. Alocarea cu mai mare eficienţă a apei şi a fondurilor destinate apei

Îmbunătăţirea amenajării teritoriului

Se recomandă adaptarea tuturor activităţilor economice la disponibilitatea durabilă a resurselor la nivel de bazin hidrografic, fără a exacerba presiunile care există deja în anumite bazine hidrografice. Dezvoltarea la scară largă a unor activităţi economice cum ar fi turismul sau agricultura poate avea ca rezultat captări excesive de apă care pot cauza probleme semnificative, în special în zonele cu deficit de apă.

Pe teritoriul UE se află în curs de desfăşurare mai multe activităţi legate de amenajarea teritoriului, atât la nivel european, cât şi la nivel naţional:

În ceea ce priveşte agricultura , pentru a răspunde noilor provocări, Bilanţul de sănătate al politicii agricole comune (PAC) convenit în 2008 a avut ca rezultat includerea unor obiective de mai bună gestionare a apei legate de ecocondiţionalitate. Începând din 2010, statele membre vor trebui să definească standarde aplicabile la nivel de exploataţie pentru respectarea procedurilor naţionale existente de autorizare la utilizarea apei pentru irigaţii. Obligaţiile referitoare la ecocondiţionalitate sunt menite să sensibilizeze agricultorii cu privire la procedurile de autorizare, în special prin furnizarea de informaţii mai bune către aceştia şi perspectiva reducerii plăţilor PAC în caz de încălcare. Comisia va monitoriza cu atenţie punerea în aplicare a regulilor de ecocondiţionalitate generate de bilanţul de sănătate pe parcursul fazei de implementare.

Directiva privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile (Directiva privind energia din surse regenerabile[8]) stabileşte obiective naţionale obligatorii privind ponderea energiei din surse regenerabile în cadrul consumului final şi un obiectiv de 10 % energie din surse regenerabile în domeniul transporturilor până în 2020. Aceasta poate conduce la o creştere a producţiei de biomasă în UE. Un studiu realizat pentru Comisie[9] cu privire la impactul pe care dezvoltarea bioenergiei îl are asupra disponibilităţii apei arată că o creştere semnificativă a producţiei de biomasă în UE nu necesită şi o creştere a consumului total de apă pentru irigaţii în majoritatea zonelor. Cu toate acestea, studiul a concluzionat că, pentru a evita exercitarea unei presiuni tot mai mari asupra resurselor de apă din Europa, materiile prime europene pentru bioenergie trebuie concentrate cu precădere în părţile nordice şi centrale ale Europei şi mai puţin în cele sudice (în special în regiunile cu deficit de apă).

În materie de măsuri privind utilizarea eficientă a apei în zonele urbane, la nivel local sunt întreprinse unele iniţiative pentru promovarea încorporării unei noi culturi de gestionare a apei în planurile de dezvoltare ale municipalităţilor, însă activităţile raportate demonstrează că accentul ar trebui pus cu precădere la nivel naţional.

Majoritatea statelor membre au raportat că au pus în aplicare integral Directiva privind evaluarea impactului asupra mediului[10] ( EIA ) şi Directiva privind evaluarea strategică de mediu[11] ( SEA ). În cazul proiectelor care afectează în mod semnificativ mediul acvatic, se recomandă ca evaluarea impacturilor în domeniul apei prevăzută la articolul 4 alineatul (7) din DCA să fie inclusă în SEA şi EIA[12].

Sectorul turismului necesită atenţie. Majoritatea turiştilor merg în zone în care deficitul de apă şi seceta reprezintă deja o problemă şi consumă în medie de patru ori[13] mai multă apă pe zi decât un localnic. În consecinţă, cererile din sezoanele de vârf pot exercita constrângeri severe asupra resurselor locale. Una dintre principalele provocări identificate constă în reducerea cererii de apă în timpul sezoanelor de vârf şi scăderea la minim a utilizării resurselor pentru a reduce amprenta ecologică şi presiunea asupra apei.

Finanţarea utilizării eficiente a apei

Programele de dezvoltare rurală reprezintă un instrument important care poate influenţa semnificativ atingerea obiectivelor DCA. Problemele din domeniul apei sunt integrate în cadrul politicii de dezvoltare rurală, însă este necesară o atenție deosebită pentru a aborda preocupările referitoare la posibilele impacturi negative asupra gestionării apei datorate noilor investiţii din agricultură, în special acelor investiţii care vizează extinderea zonelor irigate şi noi depozite de apă la scară largă. Trebuie dezvoltate sisteme de control care să ajute exploataţiile agricole în dezvoltare să utilizeze resursele de apă într-o manieră durabilă[14]. În consecinţă, este necesară o coordonare sporită între politicile în domeniul apei şi politicile agricole.

Acordul convenit în cadrul Bilanţului de sănătate al PAC are ca rezultat un transfer financiar sporit dinspre primul pilon spre politica de dezvoltare rurală. Resursele financiare suplimentare de 3,3 miliarde EUR vor permite statelor membre să îşi consolideze eforturile în temeiul programelor de dezvoltare rurală pentru a face faţă noilor provocări cu care se confruntă agricultura europeană, inclusiv necesitatea unei mai bune gestionări a apei. În plus, Pachetul european de redresare economică pune la dispoziţie 1,020 miliarde EUR destinate îmbunătăţirii infrastructurilor de bandă largă în zonele rurale şi abordării noilor provocări identificate în cadrul bilanţului de sănătate. Pe baza informaţiilor comunicate Comisiei în 2009 de către statele membre, acestea au alocat 26,9 % din resursele suplimentare respective pentru gestionarea apei în cadrul programelor lor de dezvoltare rurală existente[15].

În planificarea pentru perioada 2007-2013 a politicii de coeziune, mai mult de 6 % din totalul alocaţiilor sunt utilizate pentru investiţii în infrastructuri legate de gestionarea apei. În plus, o mare parte din cele 5,8 miliarde EUR alocate măsurilor de „prevenire a riscurilor” va sprijini proiectele referitoare la „apă”, inclusiv în ceea ce priveşte deficitul de apă.

Comisia realizează deja activităţi în vederea pregătirii pentru perioada de după anul 2013 avută în vedere de politica de coeziune. În martie 2009, Comisia a publicat documentul de lucru intitulat „Regions 2020 – Climate change challenges for European Regions” (Regiunile în 2020 – Provocările privind schimbările climatice în regiunile europene)[16], care abordează, de asemenea, problema privind agravarea deficitului de apă şi a secetei ca rezultat al schimbărilor climatice. Programele de cooperare teritorială europeană (cunoscute anterior sub numele de „Interreg”) susţin considerabil proiectele transfrontaliere şi transnaţionale privind deficitul de apă.

Finanţarea de măsuri care stimulează îmbunătăţirea metodelor de gestionare a apei, precum îmbunătăţirea sistemelor de alimentare existente, reducerea scurgerilor, reutilizarea apelor reziduale, protejarea solului, protejarea resurselor de mediu şi de apă şi monitorizarea şi cercetarea în vederea îmbunătăţirii cunoştinţelor, este luată în calcul din ce în ce mai mult în bugetele UE şi naţionale. Se aşteaptă mai multe informaţii cu privire la utilizarea îmbunătăţită a fondurilor UE şi naţionale în cadrul planurilor de gestionare a bazinelor hidrografice.

Doar câteva state membre au raportat implementarea de politici fiscale care iau în calcul aspecte legate de deficitul de apă şi de secetă.

5. Îmbunătăţirea gestionării riscurilor de secetă

Elaborarea unor planuri de gestionare a riscurilor de secetă

Trecerea de la „răspunsul în situaţii de criză” la „managementul riscurilor” în contextul gestionării apei reprezintă mijlocul prin care se poate îmbunătăţi rezilienţa societăţii cu privire la deficitul de apă şi la secetă. Statele membre de pe teritoriul UE analizează şi abordează aceste probleme în funcţie de istoria şi problemele lor recente cauzate de deficitul de apă. Mai multe state membre au început să identifice zone sau bazine întregi afectate de secetă, care suferă deficite de apă permanente sau semi-permanente, degradarea solului şi procese de deşertificare. În completarea planurilor de gestionare a bazinelor hidrografice s-ar putea elabora planuri specifice de gestionare a secetei. Cu toate acestea, întârzierea punerii în aplicare a DCA poate împiedica statele membre afectate să abordeze problemele referitoare la deficitul de apă şi la fenomenul de secetă.

Un document ghid privind includerea schimbărilor climatice în al doilea şi al treilea ciclu de gestionare a bazinelor hidrografice a fost adoptat de către directorii din domeniul apei în decembrie 2009[17]. Acesta include un capitol specific privind măsuri de adaptare referitoare la deficitul de apă şi la fenomenul de secetă.

Anumite state membre au raportat deja că nu au identificat bazine cu deficit de apă permanent (DE, AT, FI, LT, BE), însă pe perioada verii se aşteaptă presiuni ocazionale sau chiar frecvente asupra resurselor de apă (DE, AT, FI, LT). Cu toate acestea, alte state membre se confruntă cu un deficit de apă permanent în întreaga ţară (MT, CY) sau în ceea ce priveşte bazine hidrografice întregi (ES, IT). Nu doar ţările mediteraneene, ci şi alte ţări din Europa centrală au raportat existenţa unor zone cu deficit de apă frecvent (CZ) sau straturi acvifere exploatate excesiv (FR, BE).

Crearea unui observator și al unui sistem de avertizare rapidă în caz de secetă

Prototipul Observatorului European al Secetei pentru prognozarea, detectarea şi monitorizarea secetei în Europa este în prezent implicat în producţia preoperaţională a indicilor de secetă pe baza informaţiilor meteorologice.

Mai multe activităţi sunt în prezent în curs de desfăşurare în Europa pentru monitorizarea şi gestionarea secetei, a deficitului de apă şi a riscurilor de deşertificare, atât la nivel naţional, cât şi la nivel european. Mai multe state membre monitorizează deja fenomenele de secetă (de exemplu ES, PT, UK, IT, PL, AT).

Optimizarea în continuare a utilizării Fondului de solidaritate al UE şi a Mecanismului european de protecţie civilă

În 2009, o contribuţie de 7,6 milioane EUR sub formă de ajutor din partea Fondului de solidaritate al UE (FSUE) a fost acordată Ciprului pentru a-l ajuta să ramburseze costurile măsurilor de urgenţă necesare în urma perioadelor de secetă severă din 2008. Aceasta a fost prima dată când Fondul de solidaritate a fost utilizat pentru a furniza ajutor financiar pentru măsuri de urgenţă luate în urma unei secete excepţionale.

Mobilizarea FSUE pentru secetă este dificilă din cauza perioadei limită pentru înaintarea cererilor către Comisie, de zece săptămâni de la producerea primelor daune. Mecanismele de înaintare a cererilor (termenul limită) ar trebui reconsiderate pe viitor, pentru a permite FSUE să răspundă cu o mai mare eficienţă în cazul catastrofelor cu evoluţie lentă, cum ar fi seceta. Implementarea planurilor şi indicatorilor de secetă, precum şi un sistem de avertizare rapidă în caz de secetă pot atenua această dificultate întâmpinată de solicitanţi.

Parlamentul European a susţinut Comisia în apelul său adresat Consiliului European de a-și reconsidera atitudinea negativă cu privire la propunerea de modificare a Regulamentului FSUE înaintată de Comisie încă din 2005, care include, de asemenea, o nouă definiţie a criteriilor şi o sferă mai cuprinzătoare a evenimentelor eligibile.

Programul de lucru pentru 2009 privind protecţia civilă reglementează acţiuni eligibile pentru asistenţa financiară în temeiul Instrumentului financiar de protecţie civilă în materie de răspuns, pregătire şi prevenire. Acesta include proiecte de cooperare în materie de prevenire, pregătire (formare profesională, exerciţii) şi cheltuieli legate de răspunsul în situaţii de urgenţă, inclusiv în caz de secetă.

6. Luarea în considerare a unor infrastructuri suplimentare de alimentare cu apă

În regiunile în care cererea de apă continuă să depăşească disponibilitatea resurselor, în ciuda epuizării tuturor opţiunilor posibile de reducere a cererii de apă în conformitate cu ierarhizarea soluţiilor posibile în domeniul apei, ar putea fi luate în considerare noi infrastructuri de alimentare cu apă pentru atenuarea efectelor secetei.

Un studiu realizat pentru Comisie în decembrie 2008 privind evaluarea riscurilor şi a impacturilor a patru opţiuni alternative de alimentare cu apă (desalinizarea, reutilizarea apelor reziduale, refacerea pânzei freatice şi colectarea apelor pluviale) a relevat că nu este posibilă furnizarea a unui set de opţiuni disponibile optime de atenuare la nivelul UE. Posibilele probleme şi opţiunile de atenuare diferă în funcţie de loc şi de tehnologie – ceea ce înseamnă că măsurile de atenuare trebuie concepute în funcție de condiţiile locale. Opţiunile alternative de alimentare cu apă pot fi mai costisitoare decât opţiunile convenţionale, însă subvenţiile pentru compensarea diferenţelor dintre preţuri ar trebui exclusiv să ajute utilizatorii să treacă la o utilizare mai durabilă a apei acolo unde preţul acesteia reflectă costul său real.

Rolul opţiunilor alternative de alimentare cu apă va creşte în viitor datorită schimbărilor climatice şi a reducerii disponibilităţii apei. În consecinţă, ar trebui să se acorde o atenţie specială punerii în aplicare a acestora şi îmbunătăţirii continue a cunoştinţelor în domeniu.

7. Promovarea unor tehnologii şi a unor practici care permit o utilizare eficientă a apei

În iulie 2009, a fost finalizată pentru Comisie o evaluare[18] care arăta că introducerea cerinţelor obligatorii cu privire la dispozitivele consumatoare de apă în temeiul Directivei extinse privind proiectarea ecologică poate genera economii importante. În cazul în care s-ar include toate produsele casnice consumatoare de apă, s-ar putea obţine o reducere de 19,6 % a alimentării publice totale a UE (aproximativ 6 % dacă s-ar include doar produsele energetice, fără a mai lua în considerare maşinile de spălat vase şi de spălat rufe). Aceasta ar corespunde unei reduceri de 3,2 % a captărilor anuale totale din UE.

De asemenea, reducerea consumului de apă al produselor energetice, cum ar fi robinetele, duşurile şi băile poate avea ca rezultat o reducere indirectă a consumului energetic: o reducere potențială de 20 % a nevoilor de încălzire pentru aceste produse. În ceea ce priveşte clădirile, s-a concluzionat că micile schimbări de comportament pot genera economii importante. Reducerea timpului petrecut la duş, a frecvenţei băilor sau a utilizării robinetelor poate duce la economii de 20-30 %.

Sistemul de management de mediu şi de audit al UE (EMAS)[19] este un instrument de management destinat societăților şi altor organizaţii în vederea evaluării, raportării şi îmbunătăţirii performanţelor lor de mediu. Regulamentul revizuit reglementează raportarea pe baza unor indicatori de performanţă de bază, inclusiv un indicator de performanţă privind utilizarea apei, constând în consumul anual total de apă exprimat în m³. Alţi indicatori specifici vor fi definiţi în documentele de referinţă care urmează să fie elaborate pentru toate sectoarele de activitate economică.

În afară de EMAS, care necesită angajamentul voluntar al participanţilor de a contribui la utilizarea eficientă a resurselor de apă, au fost raportate și alte acorduri voluntare pentru anumite sectoare economice consumatoare de apă din statele membre.

Agenţia Europeană de Mediu a raportat că industria prelucrătoare utilizează aproximativ 11 % din totalul capturilor de apă dulce de pe teritoriul Europei, jumătate din această cantitate fiind utilizată pentru răcire şi jumătate pentru prelucrare. Apa captată pentru producerea de energie însumează 44 % din totalul capturilor de apă dulce, însă doar o mică parte din această apă este consumată în proces. Există un mare potenţial de utilizare a surselor alternative de apă pentru producerea de energie (răcire), întrucât acestea sunt influenţate într-o măsură mai mică de secetă[20].

8. Favorizarea apariţiei în Europa a unei culturi bazate pe economisirea apei

Dezvoltarea unei culturi bazate pe economisirea apei în Europa necesită implicarea societăţii civile. Prin explicarea motivelor care stau la baza acţiunilor întreprinse şi prin furnizarea de informaţii referitoare la necesitatea de a spori gradul de economisire a apei, statele membre pot încuraja consumatorii să aleagă produse şi servicii eficiente din punct de vedere al consumului de apă, ceea va conduce implicit la crearea unei pieţe pentru astfel de produse şi servicii. Ecologizarea achiziţiilor publice şi furnizarea de informaţii consumatorilor prin intermediul etichetelor va facilita emergenţa unei culturi bazate pe economisirea apei.

Directiva-cadru extinsă privind proiectarea ecologică[21], adoptată la 21 octombrie 2009, reglementează nu doar articolele consumatoare de energie, ci şi produsele energetice. Noul plan de lucru al Directivei privind proiectarea ecologică (2009-2011) include dispozitive consumatoare de energie şi de apă, cum ar fi echipamentele de irigare, iar Directiva privind etichetarea energetică este de asemenea în curs de revizuire, în scopul reglementării unei game mai largi de produse, după modelul Directivei privind proiectarea ecologică.

În urma adoptării Regulamentului UE revizuit privind etichetarea ecologică în noiembrie 2009, se aşteaptă ca etichetarea ecologică să joace un rol din ce în ce mai important pentru a ajuta consumatorii să achiziționeze produse ecologice, inclusiv cele produse cu un consum de apă mai mic, precum şi cele care consumă mai puţină apă.

Ecologizarea achiziţiilor publice reprezintă o oportunitate majoră pentru a stimula piaţa produselor şi a tehnologiilor ecologice şi pentru a acorda prioritate produselor şi tehnologiilor eficiente din punctul de vedere al utilizării apei. Comisia îndeamnă ferm statele membre să crească nivelul de ecologizare a achiziţiilor publice.

Amprenta apei este folosită tot mai mult pentru a sensibiliza consumatorii cu privire la consumul de apă. Aceasta poate contribui la furnizarea de informaţii cu privire la volumul de apă dulce utilizat pentru fabricarea unui produs (o marfă, un bun sau un serviciu). Comisia va stabili dacă aceasta are sau nu un rol de jucat în viitoarea politică în domeniul apei şi al secetei.

Un număr de iniţiative care se axează pe economisirea apei se află în curs de desfăşurare în Europa. Aquawareness - the European Water Awareness and Water Stewardship Programme , programul european de sensibilizare a populaţiei cu privire la situația apei şi de bună gestionare a apei, lansat în iunie 2008 de Parteneriatul european pentru apă ( European Water Partnership – EWP) implică părţile interesate din diferite sectoare de afaceri şi din societatea civilă, inclusiv ONG-uri și administraţii regionale şi locale, în găsirea de soluţii comune pentru o gestionare mai durabilă a apei.

9. Îmbunătăţirea cunoştinţelor şi a colectării datelor

Sistemul de informare privind deficitul de apă şi seceta în întreaga Europă.

În temeiul implementării comune a DCA, în coordonare cu Agenţia Europeană de Mediu (AEM) şi cu Centrul Comun de Cercetare (CCC), se produc indicatori. AEM a înregistrat progrese cu privire la instituirea Sistemului european de informare privind deficitul de apă şi seceta (WSDIS), iar punerea în aplicare a Monitorizării globale pentru mediu şi securitate (GMES), care poate furniza date spaţiale şi servicii de monitorizare a teritoriului pentru susţinerea politicilor în domeniul apei, a progresat în egală măsură[22].

De asemenea, AEM generează cifre anuale, inclusiv date privind cantitatea de apă, în cadrul Raportului privind starea mediului (SOER).

În anexă sunt date exemple de diverse noi sisteme de informaţii pentru prognozarea secetelor.

Oportunităţi privind cercetarea şi progresul tehnologic

Proiectele de cercetare şi dezvoltare, atât la nivel naţional, cât şi internaţional, joacă un rol esenţial în căutarea de sinergii între deficitul de apă şi politicile de gestionare a secetei, identificând principalele lacune din cercetare şi principalii pași necesari pentru îmbunătăţirea cunoştinţelor curente[23]. În urma cererii formulate de Parlamentul European, Comisia va iniţia proiecte-pilot care ar putea contribui la eforturile de reducere a deficitului de apă şi de combatere a secetei (activităţi de stopare a deşertificării în Europa, acţiune privind clima în zona Carpaţilor şi reducerea scurgerilor din sistemele de distribuţie a apei). Exemple de alte activităţi sunt enumerate în anexă.

10. CONCLUZII

Priorităţile Comunicării privind deficitul de apă şi seceta din 2007 rămân valabile. Au fost puse în aplicare multe măsuri şi au fost desfăşurate numeroase acţiuni ca răspuns la opţiunile de politică identificate în comunicarea din 2007, însă sunt necesare eforturi suplimentare pentru stoparea şi inversarea procesului de exploatare excesivă a resurselor de apă atât de preţioase, dar şi atât de limitate ale Europei.

În 2010, accentul se va pune pe utilizarea eficientă a apei, în special pe potenţialul de economisire a apei pentru uz casnic. Comisia va lua în calcul opţiunile de măsuri la nivelul UE pentru economisirea apei de către clădiri (şi le va prezenta părţilor interesate în 2011), precum şi de reducere a scurgerilor.

Revizuirea politicii Comisiei privind deficitul de apă şi seceta în 2012 se va axa pe evaluarea rezultatelor şi pe măsurile suplimentare necesare în ceea ce priveşte utilizarea eficientă a apei, integrarea la nivel de politici, economisirea apei şi îmbunătăţirea capacităţii de stocare a apei prin intermediul unor schimbări legate de utilizare şi gestionarea terenurilor, infrastructurile de alimentare cu apă, utilizarea resurselor neconvenţionale de apă, clădiri şi produse, gestionarea secetei şi măsurile privind avertizarea rapidă în caz de secetă, precum şi mobilizarea părţilor interesate.

Comisia este preocupată de faptul că implementarea Directivei-cadru privind apa în statele membre cele mai afectate de deficitul de apă este întârziată (consultările cu privire la proiectele de planuri de gestionare a bazinelor hidrografice nu demaraseră până în decembrie 2009, inter alia în PT, CY, MT, EL şi în 22 din cele 24 RBD din ES). Faptul că anul 2009 a adus un anumit grad de uşurare a situaţiei hidrologice în raport cu situaţia dificilă cu care s-au confruntat în ultimii ani unele dintre ţările europene sudice nu schimbă această concluzie. Resursele de apă se află în continuare sub presiunea tot mai mare exercitată de poluare, de exploatarea excesivă şi de schimbările climatice – şi, chiar în lumina unor incertitudini semnificative cu privire la viitorul regim hidrologic în Europa, din răspunsul la aceste provocări trebuie să facă parte curăţarea apelor noastre, consolidarea biodiversităţii, trecerea la o utilizare mai eficientă a apei şi maximizarea disponibilităţii apei. Expertiza şi tehnologia pe care implementarea acestor politici le pot aduce vor oferi industriei europene un avantaj competitiv în acest domeniu.

Conform Directivei-cadru privind apa, Comisia trebuie să publice până în 2012 un raport cu privire la implementarea acesteia, care va evalua modul în care statele membre au abordat planurile lor de gestionare a bazinelor hidrografice. Evaluarea menţionată mai sus cu privire la politica vizând deficitul de apă şi seceta şi raportul privind implementarea DCA sunt strânse legate şi vor contribui, alături de evaluarea vulnerabilităţii resurselor de mediu, la planul Comisiei pentru salvgardarea resurselor de apă ale Europei planificat pentru 2012. Planul va examina eficacitatea politicilor curente şi necesitatea unor politici sau măsuri suplimentare pentru consolidarea rezilienţei politicii UE în domeniul apei faţă de impactul schimbărilor climatice. Acesta va favoriza trecerea de la abordarea bazată pe gestionarea situațiilor de criză la prevenire şi pregătire, în vederea asigurării unui echilibru durabil între cererea şi oferta de apă curată, ținând seama atât de nevoile activităţilor umane, cât şi de cele ale ecosistemelor naturale. Planul va studia în special necesitatea îmbunătăţirii implementării şi a adoptării unei legislaţii suplimentare, a finanţării, a măsurilor de încurajare şi a creării sprijinului necesar pentru colectarea datelor şi dezvoltarea ştiinţifică şi tehnologică.

[1] COM(2007) 414 final, 18.7.2007.

[2] 13888/07, 15 octombrie 2007, ENV 515, DEVGEN 182, AGRI 325.

[3] COM(2008) 875 final, 19.12.2008.

[4] În primăvara anului 2009 a fost transmis un chestionar celor 27 de directori din domeniul apei din statele membre. S-au primit răspunsuri din partea CZ, IT, FIN, AT, DE, PT, UK, BE, PL, FR, MT, CY, ES şi LT. Referirile la anumite state membre făcute pe parcursul documentului sunt cu titlu exemplificativ.

[5] COM(2009) 147 final, 1.4.2009, „Adaptarea la schimbările climatice: către un cadru de acţiune la nivel european”

[6] Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European şi a Consiliului de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei, JO L 327, 22.12.2000, p.1.

[7] În conformitate cu anexa VII punctul A subpunctul 7.2, planurile de gestionare a bazinelor hidrografice trebuie să includă „un raport privind demersurile și măsurile practice întreprinse în aplicarea principiului recuperării costurilor utilizării apei în conformitate cu art. 9”.

[8] Directiva 2009/28/CE din 23 aprilie 2009 privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, JO L 140, 5.6.2009.p.16.

[9] T. Dworak et al. (2009), Assessment of inter-linkages between bioenergy development and water availability (Evaluarea corelaţiilor dintre dezvoltarea bioenergiei şi disponibilitatea apei).

[10] Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice şi private asupra mediului, JO L, 175, 5.7.1985, p.40.

[11] Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European şi a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri şi programe asupra mediului, JO L 197, 21.7.2001, p.30.

[12] Documentul ghid CIS nr. 20 privind derogările, http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/documentn20_mars09pdf/_EN_1.0_&a=d.

[13] AEM, Europe’s Environment, The Third Assessment (Mediul Europei, a treia evaluare) (2000).

[14] T. Dworak et al (2009) In-depth assessment of RD-programmes 2007-2013 as regards water management (Evaluarea detaliată a programelor de cercetare şi dezvoltare pentru perioada 2007-2013 cu privire la gestionarea apei).

[15] În plus, odată cu publicarea normelor de aplicare a articolului 38 din regulamentul privind dezvoltarea rurală [Regulamentul (UE) nr. 108/2010 al Comisiei], statele membre pot acorda sprijin pentru implementarea Directivei-cadru privind apa. Această măsură poate fi utilizată după ce planurile de gestionare a bazinelor hidrografice devin operaționale.

[16] <http://ec.europa.eu/regional_policy/sources/docoffic/working/regions2020/index_en.htm>

[17] http://circa.europa.eu/Public/irc/env/wfd/library?l=/framework_directive/guidance_documents/management_climatepdf/_EN_1.0_&a=d

[18] BioIS & Universitatea din Cranfield (iulie 2009) Study on water efficiency standards (Studiu referitor la standardele de utilizare eficientă a apei).

[19] Regulamentul (CE) nr. 1221/2009, JO L 342, 22.12.2009, p. 1.

[20] Raportul AEM nr. 2/2009, Water resources across Europe - confronting water scarcity and droughts (Resursele de apă de pe teritoriul Europei – combaterea deficitului de apă şi a secetei).

[21] Directiva 2009/125/CE, JO L 285, 31.10.2009, p. 10.

[22] COM(2009) 223 final, Propunere de Regulament al Parlamentului European şi al Consiliului privind Programul european de observare a Pământului (GMES) şi exploatarea sa iniţială (2011-2013)

[23] Pe lângă activităţile raportate deja în primul raport de monitorizare, cum ar fi AQUASTRESS, RECLAIM WATER, GABARDINE, MEDINA, MEDESOL, PLEIADeS sau FLOW AID.