[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 11.4.2008

COM(2008) 187 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU ȘI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN

Rolul politicii comune în domeniul pescuitului (PCP) în implementarea unei abordări ecosistemice în gestionarea resurselor marine [SEC(2008) 449]

Introducere și domeniu de aplicare

Articolul 6 din tratat prevede obligația de integrare a cerințelor de protecție a mediului în politicile comunitare, cum ar fi politica comună în domeniul pescuitului (PCP)[1]. Regulamentul Consiliului privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului[2] prevede că unul dintre obiectivele operaționale ale PCP este implementarea treptată a unei abordări ecosistemice în gestionarea resurselor piscicole.

Abordarea ecosistemică reprezintă, de asemenea, un obiectiv prioritar al mai multor acorduri internaționale semnate de statele membre, printre care se numără Convenția privind diversitatea biologică (CBD) și declarația Summit-ului mondial privind dezvoltarea durabilă (SMDD) desfășurat la Johannesburg în septembrie 2002.

În 2002[3] s-a publicat un document de lucru al serviciilor Comisiei privind posibilitățile și prioritățile cooperării internaționale în ceea ce privește implementarea unei abordări ecosistemice în gestionarea resurselor piscicole, pe baza Declarației de la Reykjavik, adoptată de Organizația Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură (FAO)[4] cu câteva luni înainte.

Implementarea unei abordări ecosistemice prin intermediul PCP vizează nu numai apele comunitare, ci și întreg oceanul planetar. Prin urmare, măsurile comunitare se vor desfășura prin intermediul instrumentelor PCP pentru apele comunitare și prin intermediul activității comunitare în cadrul organizațiilor regionale de gestionare a resurselor piscicole (RFMO), în procesul ONU și FAO sau, după caz, prin intermediul acordurilor bilaterale.

O abordare ecosistemică în gestionarea resurselor marine trebuie să fie multisectorială și nu se poate limita la un sector specific. Politica maritimă integrată[5] constituie cadrul general pentru măsurile integrate din domeniul maritim, iar pilonul de mediu, Directiva privind strategia pentru mediul marin[6], constituie baza generală pentru implementarea unei abordări ecosistemice în gestionarea resurselor marine. Directiva privind habitatele[7] prevede instituirea de rețele de arii protejate în domeniul marin, precum și o serie de instrumente importante în vederea realizării abordării ecosistemice.

Obiectivul general de politică al unei abordări ecosistemice în gestionarea resurselor marine nu poate fi realizat doar prin politicile sectoriale de tipul PCP. Sunt necesare o serie de acțiuni în cadrul mai multor politici sectoriale care să se asocieze acestui cadru integrator prin elaborarea și implementarea măsurilor care pot fi luate în cadrul politicii sectoriale, în vederea susținerii obiectivelor generale.

În cadrul PCP au fost luate deja diverse inițiative care contribuie la aceste obiective, dar care nu au fost considerate ca parte a unei strategii generale de implementare.

Obiectivele prezentei comunicări sunt:

- de a prezenta aspectele PCP care au contribuit la implementarea unei abordări ecosistemice până în prezent;

- de a prezenta modul în care PCP relaționează cu implementarea integratoare și multisectorială a unei abordări ecosistemice în gestionarea resurselor marine; și

- de a demonstra modul în care măsurile luate în conformitate cu PCP în viitor vor fi ghidate de o abordare ecosistemică drept principiu de bază.

1. CE ESTE O ABORDARE ECOSISTEMICă?

În special în ceea ce privește sectorul pescuitului, FAO[8] afirmă că scopul este „de a planifica, dezvolta și gestiona sectorul pescuitului într-un mod care să abordeze necesitățile și dorințele multiple ale societăților, fără a pune în pericol posibilitatea generațiilor viitoare de a beneficia de întreaga gamă de produse și servicii oferite de ecosistemele marine.” Abordarea este definită aici ca „încercând să echilibreze diverse obiective sociale, luând în considerare cunoștințele și incertitudinile în ceea ce privește componentele biotice, abiotice și umane ale ecosistemelor și interacțiunile acestora, prin aplicarea unei abordări integratoare în domeniul pescuitului, cu limite valabile din punct de vedere ecologic.” Pe baza unor definiții mai generale ale CBD[9] și ale Consiliului Internațional pentru Explorarea Apelor Maritime (ICES), aceste definiții clarifică faptul că o abordare ecosistemică reprezintă un instrument de realizare a dezvoltării durabile în cele trei elemente ale sale, și anume protecția mediului, echitatea socială și coeziunea și prosperitatea economică, care sunt consacrate în regulamentul de bază al PCP[10].

Pe această bază, Comisia înțelege că o abordare ecosistemică în gestionarea resurselor piscicole contribuie la furnizarea de bunuri și servicii din resursele acvatice vii, pentru generațiile prezente și viitoare, în limite valabile din punct de vedere ecologic. Acest tip de gestionare trebuie să asigure că beneficiile oferite de mediul marin vii rămân la un nivel ridicat, în timp ce impactul indirect al operațiunilor de pescuit asupra ecosistemelor marine rămâne scăzut și nu afectează negativ funcționarea, diversitatea și integritatea viitoare a acestor ecosisteme.

Prin urmare, abordarea ecosistemică derivă din „paradigma limitelor” gestionării tradiționale a resurselor piscicole, care se axează pe resursa țintă. Cu toate acestea, conceptul de „limite” nu mai ia în considerare doar impactul asupra unei populații țintă, ci mai degrabă faptul că toate ecosistemele au o serie de limite a căror depășire poate duce la schimbări importante în cadrul ecosistemului. Limitele impactului produs de pescuit sunt valabile din punct de vedere ecologic dacă populațiile recoltate sunt menținute la niveluri viabile din punct de vedere ecologic, dacă diversitatea biologică este menținută și dacă impactul asupra structurii, proceselor și funcțiilor ecosistemului este, de asemenea, menținut la niveluri acceptabile[11]. Pe lângă aceasta, deoarece pescuitul interacționează cu alte activități umane și cu consecințele acestora asupra apelor maritime, trebuie luate în considerare și aceste interacțiuni.

2. INTEGRAREA GESTIONăRII PESCUITULUI ÎNTR-O ABORDARE ECOSISTEMICă ÎN GESTIONAREA RESURSELOR MARINE

Gestionarea pescuitului poate contribui la o abordare ecosistemică, dar o abordare ecosistemică în gestionarea resurselor marine trebuie să integreze toate sectoarele economice care au impact asupra ecosistemului marin.

Unele țări, printre care și Australia, au adoptat o abordare în cadrul căreia gestionarea pescuitului preia rolul de integrare a diverselor interese umane în ecosistemul marin și asigură o gestionare generală integrată a riscurilor pe care le prezintă interacțiunea umană cu mediul marin. O astfel de abordare nu pare a fi o opțiune fezabilă în contextul UE, cu multitudinea sa de mări regionale, fiecare vizată de interesele mai multor state membre, în care, în majoritatea cazurilor, ecosistemele marine cuprind și ape aflate sub jurisdicția unor țări terțe. În această situație mai complexă, politicile integratoare, cum ar fi Strategia privind mediul marin[12] trebuie să ofere un cadru multisectorial pentru gestionarea resurselor marine. PCP va contribui la acest cadru prin luarea de măsuri în legătură cu beneficiile pescuitului și cu impactul acestei activități. Starea resurselor halieutice și a habitatelor acestora va reprezenta un element important al evaluării bunei stări ecologice preconizate în Strategia privind mediul marin. Se vor elabora și implementa măsuri de gestionare a pescuitului, care vor contribui la buna stare ecologică.

Ariile protejate sunt un instrument important de protejare a habitatelor și speciilor vulnerabile în cadrul unei abordări ecosistemice. Directiva privind habitatele[13] prevede instituirea unei rețele de arii protejate reprezentative și în domeniul marin. PCP oferă instrumentele necesare reglementării sectorului pescuitului în vederea realizării obiectivelor acestor arii protejate.

Prin urmare, gestionarea pescuitului în cadrul unei abordări ecosistemice într-un context UE vizează:

1. menținerea impactului direct și indirect al pescuitului asupra ecosistemelor marine în limitele necesare pentru a nu afecta sănătatea ecosistemelor marine și viabilitatea ecologică a populațiilor de pești prin includerea tuturor cunoștințelor de care dispunem cu privire la interacțiunile dintre pescuit și ecosistemele marine în deciziile luate în temeiul PCP; și

2. asigurarea coerenței între acțiunile întreprinse în domeniul pescuitului și acțiunile întreprinse în conformitate cu Directiva pentru Strategia privind mediul marin și Directiva privind habitatele, precum și sprijinirea acestora.

Abordarea integrată prin intermediul politicii maritime și pilonul de mediu al acesteia, Strategia privind mediul marin, va aduce avantaje importante pescuitului durabil prin asigurarea unei gestionări integratoare a tuturor interacțiunilor umane, ecologice și economice din domeniul maritim.

Avantajele pe care le prezintă abordarea ecosistemică în gestionarea resurselor marine sunt de proporții. Pescuitul reprezintă, probabil, sectorul maritim care este dependent în modul cel mai direct de sănătatea ecosistemelor marine și, prin urmare, este sectorul care are cel mai mult de câștigat de pe urma protecției integrate a acestor ecosisteme. O abordare ecosistemică în gestionarea resurselor marine vizează preocupările, adesea exprimate de industria piscicolă, că multe activități umane au impact negativ asupra ecosistemelor marine și asupra resurselor halieutice aferente și că acest impact, nu numai în domeniul pescuitului, trebuie gestionat pentru a proteja ecosistemele marine și resursele halieutice. O abordare ecosistemică integrată va reuși să realizeze ceea ce nu poate realiza individual simpla gestionare a pescuitului: poate garanta că ecosistemele marine sunt menținute sau sunt readuse la o stare bună de sănătate și că productivitate viitoare a resurselor halieutice nu este pusă în pericol.

3. ASPECTE PRINCIPALE CARE URMEAZă Să FIE ABORDATE

În cadrul obiectivului general al unei abordări ecosistemice, trebuie definite obiectivele specifice în ceea ce privește serviciile ecosistemice (adică avantajele sociale și economice ale pescuitului) și limitele valabile din punct de vedere ecologic în ceea ce privește impactul pescuitului (menținerea populațiilor la niveluri viabile din punct de vedere ecologic, menținerea diversității biologice și limitarea la un nivel acceptabil a impactului asupra structurii, proceselor și funcțiilor ecosistemului[14]).

Descrierea ecosistemelor și a structurii, proceselor și funcțiilor acestora, folosind toate cunoștințele disponibile, reprezintă un punct de plecare pentru luarea unor măsuri. De asemenea, un element important va fi continuarea și extinderea evaluării actuale a stării și tendințelor resurselor halieutice și a impactului pescuitului asupra ecosistemelor. Aceste evaluări trebuie actualizate în permanență, pe măsură ce volumul informațiilor disponibile crește. Organismele științifice cărora li s-a solicitat opinia pentru pregătirea măsurilor din domeniul gestionării pescuitului au o experiență vastă și relevantă în ceea ce privește dezvoltarea resurselor și efectele măsurilor de gestionare și țin seama deja în evaluările lor de informații relevante legate de ecosistem.

Impactul principal al pescuitului asupra ecosistemului marin este moartea faunei marine. Peștii, crustaceele și alte organisme marine sunt extrase din ecosistemul marin și apoi debarcate, dar pot fi ucise și aruncate înapoi în mare dacă reprezintă o captură accidentală sau pot fi rănite de uneltele de pescuit fără să fie ridicate la bord.

De asemenea, pescuitul are impact asupra habitatelor atunci când uneltele de pescuit intră în contact cu fundul apei, afectând substratul și organismele care trăiesc la acea adâncime. Atât impactul direct al uciderii faunei marine, cât și impactul asupra habitatelor depind, în primul rând, de volumul activităților de pescuit care au loc.

În prezent, presiunea pescuitului asupra a patru cincimi din resursele halieutice europene se situează peste obiectivele de durabilitate. Aceasta înseamnă că majoritatea flotelor europene de pescuit desfășoară o activitate care nu permite asigurarea durabilității, chiar dacă aceasta este privită numai din perspectiva limitată a resurselor halieutice unice vizate de respectivele flote.

Prin urmare, obiectivul primordial al gestionării pescuitului este reducerea presiunii generale exercitate de pescuit la niveluri care asigură durabilitatea. Reducerea activităților de pescuit înseamnă că mai puține animale vor fi ucise din cauza acestor activități, iar impactul asupra structurii și funcționării ecosistemului marin va fi, prin urmare, mai mic; mai puține crustacee, pești, păsări și mamifere marine vor fi ucise accidental în operațiuni de pescuit și, prin urmare, populațiile acestor specii vor suferi un impact mai mic; mai puține exemplare din speciile vulnerabile vor fi capturate accidental și, prin urmare, impactul asupra habitatelor va scădea.

Principalele instrumente care permit modificarea presiunii generale exercitate de pescuit sunt planurile de gestionare pe termen lung, pe baza obiectivului exprimat la Summit-ul mondial la privind dezvoltarea durabilă (SMDD) de a reface resursele halieutice până la nivelul randamentului maxim durabil (RMD). Din 2002 și până în prezent a fost adoptată o serie de planuri de recuperare și de gestionare pe termen lung în cadrul PCP și au fost publicate câteva comunicări privind implementarea RMD și privind o nouă politică de reducere a capturilor accidentale (a se vedea capitolul 6).

Pe lângă această reducere de ordin general a impactului pescuitului asupra ecosistemului, trebuie abordate și următoarele aspecte:

Este necesară protejarea habitatelor marine vulnerabile . Toate habitatele care intră în contact fizic cu uneltele de pescuit sunt afectate. Deși unele specii de fund și organismele care depind de acestea pot fi rezistente la un astfel de impact, există și habitate în care impactul contactului cu uneltele de pescuit poate fi de proporții și de lungă durată. Recifele de corali de apă rece, cum ar fi Lophelia pertusa , au nevoie de multe decenii pentru a se reface în urma impactului provocat de un singur contact cu un traul de fund. Rețeaua de arii marine protejate „Natura 2000” va reprezenta o formă de protecție a habitatelor reprezentative. Utilizarea coordonată a instrumentelor CPC, cum ar fi încetarea anumitor activități de pescuit sau zonele cu interdicție de captură, va fi implementată conform cerințelor, în vederea realizării obiectivelor sitului specific Natura 2000. Pe lângă aceasta, se vor lua măsuri specifice pentru a reduce impactul mecanic al uneltelor de pescuit și în afara acestui tip de arii protejate și pentru a proteja habitatele vulnerabile atunci când acestea devin cunoscute sau sunt în pericol. Au fost luate unele inițiative în acest domeniu (a se vedea capitolul 6).

De asemenea, există și necesitatea de a proteja speciile vulnerabile ucise accidental în operațiuni de pescuit și speciile reduse sub limitele biologice de siguranță, ale căror populații au fost reduse în urma activităților de pescuit. Planurile de recuperare sunt principalul instrument de refacere a stocurilor aflate sub limitele biologice de siguranță, iar noua politică privind capturile aruncate înapoi în mare va contribui la protejarea speciilor vulnerabile împotriva capturilor accidentale. De asemenea, printre instrumentele menite a proteja speciile vulnerabile se numără reglementarea formei și a utilizării uneltelor de pescuit, care diminuează capturile accidentale din aceste specii, precum și interzicerea pescuitului în ariile cu incidență mare a capturilor accidentale.

O presiune mai scăzută a pescuitului și protecția specifică a speciilor și habitatelor vulnerabile va diminua impactul pescuitului asupra structurii, diversității și funcționării ecosistemului. Cu toate acestea, există cazuri în care poate fi necesară luarea de măsuri pentru a împiedica apariția de perturbări ale rețelei trofice și pentru a asigura continuitatea proceselor naturale din cadrul ecosistemului . Un exemplu pentru cele de mai sus este uva, necesară pentru reproducerea cu succes în cadrul unor colonii de păsări marine de pe coasta vestică a Marii Britanii (a se vedea capitolul 6).

Factorii de mediu au impact asupra ecosistemelor marine și asupra resurselor halieutice. În unele cazuri, pescuitul poate exacerba impactul negativ al acestor factori. Comitetul interguvernamental privind schimbările climatice afirmă că acesta poate fi cazul unor efecte ale climei asupra resurselor halieutice. Un aspect integrant al unei abordări precaute este faptul că sectorul pescuitului trebuie gestionat astfel încât să fie rezistent la schimbările climatice și că resursele halieutice nu trebuie exploatate până la punctul în care nu vor mai face față acestor schimbări. Comisia a solicitat în mod expres Comitetului științific, tehnic și economic pentru pescuit (CSTEP) și ICES să integreze toate datele disponibile cu privire la acești factori de mediu în evaluările privind pescuitul și ecosistemele, precum și în opiniile lor.

4. PUNEREA ÎN PRACTICă Ș I GUVERNAN Ț A

O abordare ecosistemică în gestionarea resurselor marine presupune reconcilierea unor interese multiple și adeseori conflictuale. Deși pot exista contradicții pe termen scurt între obiectivele sociale și necesitatea de a desfășura activități de pescuit în limite valabile din punct de vedere ecologic, aceste contradicții dispar pe termen lung, deoarece ecosistemele sănătoase sunt esențiale pentru continuarea existenței industriei pescuitului.

Obiectivele globale menționate mai sus au o aplicație generală, dar este necesar ca ele să fie formulate mai explicit și să fie puse în practică pentru ecosistemele și resursele specifice. Acest proces necesită o interacțiune între instituțiile europene, guverne și părțile interesate. Mecanismul principal de interacțiune cu părțile interesate în cadrul PCP este reprezentat de Consiliile consultative regionale (CCR).

Limitele generale ale unei abordări ecosistemice generale vor fi definite prin identificarea bunei stări ecologice în cadrul punerii în aplicare a Directivei privind strategia pentru mediul marin. Obiectivele specifice pentru sectorul pescuitului vor fi elaborate prin intermediul planurilor de gestionare pe termen lung bazate pe conceptul RMD, urmând ca, în viitor, acestea să integreze considerații privind impactul anumitor activități de pescuit asupra ecosistemului.

Obiectivele trebuie concretizate prin acțiuni specifice. S-a susținut că o abordare ecosistemică necesită un sistem de gestionare holistic și integrat, bazat pe previziunile în privința diverselor efecte ale pescuitului și ale măsurilor de gestionare asupra ecosistemelor. Însă cunoștințele privind dinamica ecosistemelor și a pescuitului nu sunt niciodată complete și, ca urmare, multe efecte ale pescuitului și ale măsurilor de gestionare nu pot fi prevăzute cu precizie. Este posibil, de asemenea, să existe cunoștințele necesare, dar acestea să fie aplicate insuficient sau prea lent. Prin urmare, cunoștințele incomplete și instrumentele insuficiente de integrare nu ar trebui să împiedice luarea de măsuri. Progresele bazate pe cunoștințele existente și cu instrumentele actuale pot fi și trebuie să fie realizate.

Cunoștințele actuale ne permit să luăm o serie de măsuri de gestionare care să ne orienteze în direcția bună. De asemenea, trebuie instituite mecanisme pentru a monitoriza rezultatele și pentru a lua măsuri corective. Atât documentele de orientare ale CBD[15], cât și cele ale ICES[16] afirmă că abordarea ecosistemică necesită o gestionare flexibilă pentru a ține seama de natura complexă și dinamică a ecosistemelor și de absența unor cunoștințe complete sau a înțelegerii modului de funcționare a acestora. Prin urmare, sistemul de gestionare trebuie să fie capabil să reacționeze în fața acestor incertitudini și să includă elemente ale învățării prin practică sau rezultate ale muncii de cercetare. Poate fi necesar să se ia măsuri chiar atunci când unele relații cauză-efect nu au fost demonstrate științific în totalitate.

Așadar, rezultatele acestei gestionări trebuie monitorizate pentru a adapta, în consecință, gestionarea viitoare. O analiză a rezultatelor și opinii privind opțiunile de adaptare a gestionării sunt solicitate din partea instituțiilor care furnizează Comisiei opinii bazate pe rezultatele activităților de cercetare (în primul rând, CSTEP) și fondate adeseori pe opiniile ICES.

Instrumentele financiare comunitare ar trebui utilizate cât mai mult posibil pentru a realiza progrese și pentru a sprijini implementarea abordării ecosistemice. În domeniul pescuitului, fondurile disponibile pentru cercetare și culegerea de date contribuie deja la acest proces. Fondul European pentru Pescuit (FEP) ar trebui utilizat în totalitate, la nivelul statelor membre, pentru a promova implementarea unei abordări ecosistemice sprijinind, de exemplu, dezvoltarea practicilor și tehnologiilor de pescuit cu impact ecosistemic redus și sporirea gradului de conștientizare.

5. CE S-A ÎNTREPRINS PÂNă ACUM?

În cadrul PCP au fost luate deja o serie de inițiative care vor contribui la obiectivele gestionării integrate a mărilor pe baza unei abordări ecosistemice.

- Deoarece în situația actuală din Europa primul și cel mai important pas al realizării unei abordări ecosistemice este reducerea semnificativă a presiunii generale a pescuitului asupra ecosistemelor marine, a fost elaborată o politică de reducere a exploatării populațiilor de pești marini la nivelurile RMD, după cum prevede Comunicarea privind RMD[17].

- Reducerea presiunii pescuitului la nivelurile RMD este completată de o politică de reducere și, în cele din urmă, de eliminare a capturilor accidentale (politica privind capturile aruncate înapoi în mare). Aceasta va fi implementată treptat, în funcție de activitatea de pescuit, prin intermediul noii politici privind capturile aruncate înapoi în mare[18].

- În cadrul PCP au fost luate inițiative pentru protejarea habitatelor vulnerabile împotriva efectelor dăunătoare ale pescuitului, ca de exemplu interzicerea pescuitului în zona recifelor de corali de apă rece din vestul Irlandei[19]. Scopul acestor acțiuni este realizarea obiectivelor de conservare ale siturilor Natura 2000 care fac parte din rețeaua ecologică instituită de Directiva privind habitatele. În zona mediteraneană, folosirea dragelor și a plaselor remorcate la o adâncime mai mare de 1000 m a fost interzisă pentru a proteja habitatele vulnerabile de adâncime (inclusiv recifele de corali), iar în trei zone din apele internaționale s-a interzis pescuitul, în conformitate cu deciziile luate de Comisia Generală pentru Pescuit în Marea Mediterană (CGPM) și transpuse în legislația comunitară. Pe lângă aceasta, Regulamentul privind Mediterana vizează asigurarea unui nivel înalt de protecție a habitatelor vulnerabile precum câmpiile subacvatice de Posidonia și straturile de alge marine calcaroase (mäerl beds) (menționate și în Directiva privind habitatele) și solicită statelor membre să instituie o rețea de arii protejate pentru a proteja zonele de pepinieră, de reproducere sau ecosistemele marine în general.

- De asemenea, s-au luat măsuri legislative pentru evitarea capturilor accidentale de mamifere marine prin obligativitatea utilizării emițătoarelor de impulsuri acustice la setci și sunt în curs de elaborare planuri de acțiune privind reducerea capturilor accidentale de păsări marine și elasmobranchii.

- Pescuitul poate afecta funcționarea ecosistemelor prin îndepărtarea excesivă a hranei pentru prădători (sau, în cazul capturilor aruncate înapoi în mare, prin creșterea cantității de hrană disponibilă pentru necrofagi) și, în consecință, poate afecta negativ, de exemplu, populațiile de păsări marine. Pentru remedierea acestei probleme, în anumite arii s-a interzis pescuitul de uva în raza de zbor a coloniilor de păsări marine care se hrănesc cu acest tip de pradă.

- De curând au fost luate măsuri de limitare a impactului negativ al pescuitului, cum ar fi interzicerea utilizării de plase la adâncimi mai mari de 200 m în anumite arii, interzicerea practicilor distructive de pescuit și au fost întreprinse acțiuni în vederea combaterii pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat (INN) în apele europene și internaționale[20].

- În cadrul PCP se aplică din ce în ce mai mult o abordare flexibilă pentru rezolvarea situațiilor incerte și – în cadrul politicii RMD – a situațiilor în care mai multe specii cu dinamici și interacțiuni diferite sunt capturate simultan și în care efectele globale ale măsurilor strategice nu pot fi deci determinate.

- Pentru ca gestionarea pescuitului să contribuie la abordarea ecosistemică, va trebui să se renunțe treptat la deciziile ad-hoc în favoarea planurilor de refacere și de gestionare pe termen lung , bazate pe principiile durabilității ecologice. În ultimii ani s-au elaborat astfel de planuri pentru mai multe stocuri din apele comunitare și stocuri partajate cu alți parteneri, inclusiv planuri de gestionare sau de recuperare a stocurilor de hering din Marea Nordului, a stocurilor de merluciu nordic și a tuturor stocurilor de cod din apele comunitare și de ton roșu din zona ICCAT.

- O abordare ecosistemică trebuie susținută prin informații bazate pe activitatea de cercetare . Prin intermediul programelor-cadru de cercetare, Comisia a inițiat și a finanțat mai multe proiecte de cercetare având ca obiectiv înțelegerea ecosistemelor marine și elaborarea de cadre care să includă aceste cunoștințe în abordarea ecosistemică.

- S-a încheiat revizuirea Regulamentului privind colectarea datelor în vederea sprijinirii trecerii către o abordare ecosistemică, în sensul includerii informațiilor noi necesare pentru monitorizarea efectelor ecologice mai generale exercitate de pescuit. Noul regulament va intra probabil în vigoare din 2009 și va acoperi culegerea de date care permit stabilirea indicatorilor privind efectele pescuitului asupra mediului, sprijinind astfel abordarea ecosistemică în gestionarea resurselor marine[21].

- A fost selecționat un prim set de indicatori privind monitorizarea impactului pescuitului asupra ecosistemului, acesta fiind publicat împreună cu prezenta comunicare ca document de lucru al serviciilor Comisiei.

Comisia va continua să elaboreze măsuri de reducere sau eliminare a impactului pescuitului asupra mediului ori de câte ori va dispune de informații noi privind un astfel de impact. În acest sens, Comisia a solicitat ICES și CSTEP să își prezinte opiniile cu privire la orice informații noi referitoare la interacțiunea dintre pescuit și ecosistem. Culegerea datelor cu ajutorul cărora se vor stabili indicatorii respectivi va fi inclusă în programele de culegere a datelor ale statelor membre începând cu 2009.

6. URMăTOARELE ETAPE

PCP va sprijini politicile care au ca scop o abordare ecosistemică în gestionarea resurselor marine.

- Pe termen scurt și mediu, vor continua eforturile de reducere a presiunii generale exercitate de pescuit asupra ecosistemelor marine, inclusiv implementarea abordării RMD prin intermediul planurilor de gestionare pe termen lung și în propunerile anuale sau multianuale privind limitarea capturilor.

- Vor fi elaborate texte de lege menite să reducă capturile accidentale prin intermediul politicii capturilor aruncate înapoi în mare și vor fi revizuite măsurile de ordin tehnic în sensul includerii unor considerații privind daunele provocate habitatelor și capturile accidentale.

- Pentru grupele specifice de specii vulnerabile, sunt în curs de elaborare planuri de acțiune care prevăd un grup de instrumente de protecție specifică. În 2008 va fi publicat un plan de acțiune pentru protejarea rechinilor și a subclasei elasmobranchii, iar în 2009 va fi publicat un plan de acțiune pentru protejarea păsărilor marine.

- Măsurile tehnice simplificate prevăzute în noul regulament care va fi propus în 2008 vor permite îmbunătățirea gradului de selectivitate a uneltelor de pescuit.

- Starea populațiilor halieutice va constitui un factor pentru determinarea bunei stări a mediului în conformitate cu strategia pentru mediul marin, iar instrumentele PCP vor fi implementate pentru a realiza obiectivele privind populațiile halieutice și impactul pescuitului asupra habitatelor și speciilor vulnerabile.

- Un prim set de indicatori selecționați va reprezenta baza practică pentru responsabilii din sectorul pescuitului în implementarea abordării ecosistemice. Acest proces va fi elaborat și completat în continuare, iar datele de referință vor fi colectate în conformitate cu Regulamentul privind colectarea datelor, care va intra în vigoare în 2009.

- Instrumentele PCP vor fi folosite pentru a asigura o gestionare corespunzătoare a activităților de pescuit în ariile protejate de legislația comunitară (de exemplu, siturile Natura 2000 sau alte arii protejate în conformitate cu Directiva privind strategia pentru mediul marin).

- Comunitatea va sprijini inițiativele de promovare a abordării ecosistemice în cadrul organizațiilor regionale de gestionare a resurselor piscicole, în cadrul ONU și al altor foruri internaționale și, după caz, în acordurile bilaterale.

- Abordarea ecosistemică va fi considerată principiul de bază pentru deciziile luate în cadrul PCP și fondate pe o abordare progresivă menită a rezolva problemele presiunii excesive exercitate de pescuit asupra populațiilor și ecosistemelor, minimizând impactul asupra habitatelor și speciilor vulnerabile și evitând perturbarea structurii și funcționării ecosistemelor.

- Cercetările privind abordarea ecosistemică rămân o prioritate a celui de-al șaptelea program-cadru, iar activitățile de cercetare a tuturor aspectelor sale vor fi promovate în continuare pentru a îmbunătăți cunoștințele disponibile și pentru a acoperi lacunele din descrierea ecosistemelor marine, contribuind astfel la adaptarea procesului de implementare. Pe lângă aceasta, oamenii de știință și factorii responsabili trebuie să își intensifice dialogul astfel încât instrumentele de gestionare să poată fi îmbunătățite permanent.

- Statele membre sunt invitate să utilizeze posibilitățile de finanțare ale FEP pentru a obține progrese în procesul de implementare a unei abordări ecosistemice, prin promovarea unor măsuri precum îmbunătățirea cunoștințelor și a gestionării resurselor piscicole, formarea pescarilor în practici de pescuit cu impact redus și elaborarea de practici și tehnologii cu impact redus asupra mediului.

[1] Versiunea consolidată a Tratatului de instituire a Comunității Europene (JO C325, 24.12.2002, p. 42).

[2] Regulamentul (CE) nr. 2371/2002 (JO L 358, 31.12.2002, p. 59).

[3] SEC(2001) 1696.

[4] http://www.fao.org/docrep/meeting/004/Y2211e.htm .

[5] COM(2007) 575 final și SEC(2007) 1278.

[6] A se vedea Directiva Parlamentului European și a Consiliului de instituire a unui cadru de acțiune comunitară în domeniul politicii resurselor marine [directiva privind strategia marină – nepublicată încă].

[7] Directiva 92/43/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică (JO L 206, 22.7.1992, p. 7).

[8] FAO 2003. Abordarea ecosistemică în sectorul pescuitului. Orientările tehnice FAO pentru pescuitul responsabil. Nr. 4, supl. 2. Roma, FAO. 112 pp.

[9] CBD – COP 5, Decizia V/6 (http://www.cbd.int/convention/cop-5-dec.shtml?m=COP-05&id=7148&lg=0).

[10] Regulamentul 2371/2002

[11] FAO 2003

[12] Directiva-cadru pentru Strategia privind mediul marin – nepublicată încă

[13] Directiva 92/43/CEE a Consiliului

[14] FAO 2003

[15] Decizia CDB V/6, alineatul 10.

[16] Raportul de cercetare colectivă ICES nr. 273, capitolul 6.1.

[17] COM(2006) 360 final.

[18] COM(2007) 136 final.

[19] COM(2007) 570 final.

[20] COM(2007) 604 și 605 final.

[21] Regulamentul 199/2008.