Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de stabilire a unor măsuri privind piața unică europeană a comunicațiilor electronice și de realizare a unui continent conectat și de modificare a Directivelor 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1211/2009 și (UE) nr. 531/2012 /* COM/2013/0627 final - 2013/0309 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII 1.1. Obiectivele propunerii Europa trebuie să aibă acces la noi surse de creștere pentru a redeveni competitivă, a stimula inovarea și a crea noi locuri de muncă. Economia mondială evoluează în direcția unei economii pe internet, iar TIC ar trebui recunoscute pe deplin ca o sursă de creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii. Europa nu își poate permite să renunțe la beneficiile tehnologiilor conectate, care reprezintă 50 % din creșterea productivității înregistrată în ultimii ani în toate sectoarele, care creează cinci locuri de muncă pentru fiecare două locuri de muncă pierdute și care stimulează crearea de servicii noi inovatoare ce pot atinge rapid o scară mondială dacă li se dă posibilitatea să se dezvolte. Aceasta este soluția pentru ca Europa să iasă din criză mai puternică, dacă se elimină obstacolele din calea creșterii, generate de fragmentarea actuală. Această situație a fost recunoscută întru totul de Consiliul European de primăvară din 2013, în concluziile căruia i s-a solicitat Comisiei să prezinte până în octombrie 2013 un raport privind obstacolele rămase în calea finalizării unei piețe unice digitale complet funcționale, însoțit de măsuri concrete pentru a institui o piață unică în domeniul tehnologiilor informației și comunicațiilor cât mai curând posibil. Obiectivul general al propunerii este realizarea unei piețe unice pentru comunicațiile electronice în care: - cetățenii și întreprinderile să poată avea acces la serviciile de comunicații electronice oriunde sunt furnizate în Uniune, fără restricții transfrontaliere sau costuri suplimentare nejustificate; - întreprinderile care furnizează rețele și servicii de comunicații electronice să poată funcționa și să le poată furniza indiferent de locul în care sunt stabilite în UE și de locul în care clienții lor se află în UE. Acest obiectiv ambițios are o importanță intrinsecă, după mai mult de zece ani de intervenții legislative ale Uniunii în vederea liberalizării și integrării acestor piețe. Adoptarea unor măsuri urgente și ferme pentru realizarea sa, precum cele cuprinse în prezenta propunere, este cu atât mai vitală cu cât, după adoptare, va fi nevoie de timp pentru ca unele dintre ele să își producă toate efectele. O piață unică a comunicațiilor electronice ar promova concurența, investițiile și inovarea în rețele și servicii prin favorizarea integrării pieței și a investițiilor transfrontaliere în rețele și în furnizarea de servicii. Măsurile specifice propuse ar trebui să ducă la un nivel sporit de concurență în ceea ce privește calitatea infrastructurii și prețurile, la o inovare și o diferențiere consolidate, inclusiv în modelele comerciale, precum și la o planificare mai ușoară a elementelor comerciale și tehnice ale deciziilor în materie de investiții privind intrarea sau extinderea pe piețe fără fir sau fixe. Propunerea va sprijini astfel alte măsuri adoptate pentru a promova obiectivele ambițioase în materie de bandă largă stabilite în Agenda digitală pentru Europa, precum și instituirea unei piețe unice digitale în care conținuturile, aplicațiile și alte servicii digitale să poată circula liber. Nivelurile mai ridicate de concurență și de integrare în materie de infrastructură din ansamblul Uniunii ar trebui să ducă și la reducerea blocajelor și, astfel, a nevoii de reglementare ex ante a piețelor de comunicații electronice, rezultatul fiind că acest sector va fi supus, în timp, ca orice alt sector economic, reglementării orizontale și regulilor concurenței. Disponibilitatea tot mai mare a infrastructurilor și serviciilor digitale ar spori, la rândul său, posibilitățile de alegere ale consumatorilor și calitatea serviciilor și va contribui la coeziunea teritorială și socială, facilitând totodată mobilitatea pe teritoriul întregii Uniuni, în timp ce pentru economia digitală în ansamblu, un sector al comunicațiilor electronice care funcționează mai bine pe tot teritoriul Uniunii ar trebui să ducă la creșterea posibilităților de alegere și a calității inputurilor comerciale, permițând creșteri ale productivității asociate cu utilizarea TIC, precum și ca urmare a modernizării serviciilor publice. Scopul final este să se sprijine competitivitatea Europei într-o lume care depinde din ce în ce mai mult de economia digitală pentru a funcționa și a se dezvolta. Printre provocările rămase în domeniul integrării pieței unice se numără, în primul rând, eliminarea obstacolelor inutile din cadrul sistemului de autorizare și al normelor care se aplică furnizării serviciilor, pentru ca o autorizație obținută într-un stat membru să fie valabilă în toate statele membre și ca operatorii să poată furniza servicii pe baza aplicării coerente și stabile a obligațiilor de reglementare; în al doilea rând, asigurarea unei armonizări sporite pentru accesul la inputurile esențiale: garantând operatorilor de servicii de comunicații mobile condiții de alocare previzibile și calendare coordonate de acces la spectrul de frecvențe radio pentru banda largă fără fir pe tot teritoriul UE, armonizând modalitățile de acces la rețelele fixe europene pentru ca furnizorii să își poată oferi mai ușor serviciile în ansamblul pieței unice; în al treilea rând, garantarea unor niveluri comune ridicate de protecție a consumatorilor și a unor condiții comerciale comune în această privință în toată Uniunea, inclusiv a unor măsuri destinate să elimine treptat suprataxele pentru serviciile mobile de roaming și să garanteze accesul la internetul deschis. Acestea sunt provocări distincte, la care prezenta propunere aduce soluții distincte, dar care sunt vitale pentru adoptarea deciziilor comerciale și de investiții din acest sector și, în interesul consumatorilor, toate trebuie abordate acum împreună pentru a profita de piața unică. Provocările menționate însoțesc provocările mai ample de construire a unei piețe unice digitale, cum ar fi normele care se aplică conținuturilor online. Pentru ca cetățenii europeni să poată beneficia de noi servicii inovatoare de înaltă calitate, este necesar să se accelereze investițiile în infrastructura de nouă generație. Un cadru de reglementare corespunzător este esențial pentru o piață dinamică și competitivă. Un astfel de cadru trebuie să asigure un echilibru al riscurilor și beneficiilor pentru cei pregătiți să investească și poate pune capăt furnizării fragmentate a serviciilor, astfel încât toate sectoarele economice și toți utilizatorii să beneficieze de avantajele lor integrale. Pentru a sprijini realizarea acestor obiective, Comisia adoptă, împreună cu prezenta propunere, o Recomandare privind obligații consecvente de nediscriminare și metode coerente de calcul al costurilor pentru promovarea concurenței și optimizarea mediului de investiții în bandă largă[1]. Recomandarea va promova concurența și va crește investițiile în rețelele de mare viteză prin asigurarea stabilității pe termen lung a prețurilor de acces la infrastructura de cupru, prin asigurarea unui acces egal pentru solicitanții de acces la rețelele operatorilor istorici, garantând astfel condiții de concurență echitabile și stabilind condițiile în care reglementarea prețului în cadrul rețelelor de acces de nouă generație nu mai este justificată, pentru ca investitorii în astfel de rețele să beneficieze de o mai mare libertate pentru a descoperi strategii adecvate de stabilire a prețurilor astfel încât să se asigure obținerea unui profit în condițiile unor infrastructuri concurente precum infrastructura reglementată de cupru sau cea de cablu în anumite zone și, din ce în ce mai mult, rețelele mobile de a patra generație. Prezenta propunere trebuie privită, de asemenea, în contextul altor inițiative recente sau care urmează să fie prezentate în acest domeniu. Propunerea se bazează pe principalele directive din 2002 care reglementează furnizarea de comunicații electronice, astfel cum au fost modificate în 2009, și le îmbunătățesc prin introducerea unor dispoziții legislative direct aplicabile care se vor aplica în coroborare cu dispozițiile directivelor referitoare la aspecte precum autorizarea, alocarea spectrului de frecvențe radio și accesul la rețele. Propunerea este adoptată în contextul propunerii Comisiei de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind măsuri de reducere a costului instalării rețelelor de comunicații electronice de mare viteză[2], care a adoptat deja metoda de abordare, într-un singur instrument, a unei serii de elemente distincte de reglementare a costurilor în diferitele stadii ale procesului de investire în rețele care, împreună, permit reduceri ale costurilor aferente introducerii benzii largi de până la 30 %. La adoptarea prezentei propuneri s-a ținut cont și de faptul că Recomandarea Comisiei privind piețele relevante[3] urmează să fie revizuită în 2014, iar lucrările pregătitoare sunt într-un stadiu avansat; adoptarea și punerea în aplicare rapidă a acestei propuneri ar putea permite reducerea numărului sau sferei piețelor supuse reglementării ex ante ca parte a analizei apropiate a dezvoltării concurenței într-o piață unică. 1.2. Contextul general În lumea de astăzi, în cadrul pieței unice a UE apar online multe servicii și aplicații digitale noi. Posibilitățile de inovare și de creștere de astăzi sunt adesea digitale practic în fiecare sector economic, de la cel al autovehiculelor (automobile conectate) la sectorul energiei (rețele inteligente), de la administrațiile publice (e-guvernare) la serviciile generale (e-sănătate). Conducerea oricărui tip de afacere, de la micile companii nou-înființate până la marile întreprinderi, necesită accesul la servicii și infrastructuri de ultimă oră. Acest întreg ecosistem depinde de conectivitatea asigurată de rețelele de comunicații electronice. În prezent, Europa este fragmentată în 28 de piețe de comunicații naționale separate, fiecare cu un număr limitat de actori. În consecință, în timp ce niciun operator nu este prezent în mai mult de jumătate din statele membre, majoritatea fiind prezenți în mult mai puține, peste 200 de operatori servesc o piață de 510 milioane de clienți. Normele UE referitoare, printre altele, la autorizații, la condițiile de reglementare, la alocarea spectrului de frecvențe radio și la protecția consumatorilor sunt puse în aplicare în moduri diferite. Această situație inegală creează obstacole în calea intrării pe piață și crește costurile pe care trebuie să le suporte operatorii care doresc să furnizeze servicii transfrontaliere, împiedicând astfel extinderea lor. Această situație diferă radical de cea din SUA sau din China, care au o piață unică de 330 și, respectiv, 1 400 de milioane de clienți, deservită de patru-cinci mari operatori cu o singură legislație, un singur sistem de acordare a licențelor și o singură politică în domeniul spectrului de frecvențe radio. Economiile de scară și noile posibilități de creștere pot îmbunătăți randamentul investițiilor în rețelele de mare viteză și, totodată, pot stimula concurența și competitivitatea la nivel mondial. Cu toate acestea, în UE operatorii nu pot beneficia suficient de aceste posibilități. În alte părți ale lumii, eforturile și investițiile în sectorul digital sunt semnificative, investiții care aduc avantaje atât investitorilor, cât și consumatorilor, dar în Europa evoluția nu este suficient de rapidă. În același timp, din cauza piețelor naționale fragmentate, consumatorii dispun de opțiuni mai puține, de servicii mai puțin inovatoare și de o calitate mai scăzută, plătind în continuare un preț ridicat pentru a efectua apeluri în străinătate sau în roaming în UE. Acest lucru înseamnă că ei nu pot profita integral de serviciile digitale care pot fi disponibile în prezent. Ca urmare, Europa pierde o sursă potențială majoră de creștere. Într-o lume în care tehnologiile informației și comunicațiilor (TIC) sunt omniprezente, o piață fragmentată a comunicațiilor electronice subminează eficiența și productivitatea tuturor sectoarelor economice. Se estimează că potențialul nevalorificat al unei piețe unice a UE în domeniul comunicațiilor electronice este de până la 0,9 % din PIB, reprezentând 110 miliarde EUR pe an[4]. Numai beneficiile care ar rezulta din existența unei piețe unice a serviciilor de comunicații pentru întreprinderi se ridică la aproape 90 de miliarde EUR pe an[5]. O piață solidă a telecomunicațiilor stă la baza unei economii digitale mai extinse, al cărei dinamism se reflectă în creșterea susținută a numărului locurilor de muncă din acest sector. Pentru a avea o idee despre amploarea și soliditatea acestei economii mai extinse, trebuie menționat că în UE lucrează peste 4 milioane de specialiști în domeniul TIC, număr care continuă să crească în pofida recesiunii. În cadrul mai larg al economiei în ansamblu, creșterea investițiilor în TIC, perfecționarea competențelor digitale în rândul forței de muncă și reformarea condițiilor de desfășurare a activităților economice pe internet ar putea genera o creștere suplimentară a PIB-ului de 5 % până în 2020[6] și ar putea crea 3,8 milioane de locuri de muncă[7]. Obstacolele de piață pentru comunicațiile electronice blochează avantajele generate de serviciile transeuropene: o calitate mai bună, economii de scară, investiții mai mari, o eficiență sporită și poziții de negociere mai puternice. Această situație afectează negativ ecosistemul digital mai extins, inclusiv producătorii de echipamente și furnizorii de conținuturi și de aplicații din UE, de la întreprinderile nou-înființate până la guverne. Sunt afectate și sectoare economice precum cel bancar, industria autovehiculelor, domeniul logistic, comerțul cu amănuntul, sănătatea, energia sau transporturile, care se bazează pe conectivitate pentru a crește productivitatea, de exemplu, prin cloud computing, obiecte conectate și furnizarea de servicii integrate. 1.3. Contextul politic Agenda digitală pentru Europa (ADE), una dintre inițiativele emblematice ale Strategiei Europa 2020 a UE, a semnalat deja acest rol vital al TIC și al conectivității rețelelor. Agenda cuprinde multe inițiative destinate să promoveze investițiile, să intensifice concurența și să scadă costul creării de rețele de mare viteză, pentru a garanta faptul că toți cetățenii europeni au acces la bandă largă rapidă. Comisia a lansat, de asemenea, Marea coaliție pentru locuri de muncă în sectorul digital, pentru a exploata potențialul de ocupare a forței de muncă al acestui sector. Comisia implementează și o serie de inițiative menite să realizeze o „Piață unică digitală” și să promoveze conținuturile online, inclusiv comerțul electronic și e-guvernarea. Comisia a propus, de asemenea, un Regulament al UE reformat privind protecția datelor, pentru a proteja viața privată a cetățenilor și a facilita totodată inovarea și activitățile economice în cadrul unei piețe unice, precum și o strategie de promovare a securității cibernetice și de apărare a infrastructurilor și rețelelor critice de la nivelul UE, inclusiv o propunere de directivă privind securitatea rețelelor și a informației[8], care este un sprijin vital pentru încrederea cetățenilor și a consumatorilor în mediul online. Evoluția către o piață unică a comunicațiilor electronice ar sprijini ecosistemul pieței unice digitale. O astfel de piață ar presupune nu doar infrastructuri moderne, ci și servicii digitale inovatoare și sigure. Recunoscând acest lucru, Consiliul European de primăvară a subliniat importanța pieței unice digitale pentru creștere și a invitat Comisia să prezinte (la timp pentru Consiliul European din octombrie) măsuri concrete pentru a institui o piață unică în domeniul TIC cât mai curând posibil. Această propunere împreună cu Recomandarea Comisiei privind obligații consecvente de nediscriminare și metode coerente de calcul al costurilor pentru promovarea concurenței și optimizarea mediului de investiții în bandă largă constituie un set de măsuri echilibrate destinate să asigure evoluția către o piață unică a telecomunicațiilor și să încurajeze investițiile. 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI 2.1. Punctele de vedere ale părților interesate Întrucât Consiliul European de primăvară a menționat în concluziile sale necesitatea prezentării unor propuneri concrete înainte de Consiliul European din octombrie, consultările publice au trebuit organizate în această perioadă scurtă de timp. Pe lângă consultările și evenimentele de consultare formale specifice, Comisia a comunicat intens cu diverse organizații ale părților interesate pentru a evalua situația generală a pieței comunicațiilor electronice și modalitățile de instituire a unei piețe unice. Comisia a avut întâlniri cu părți interesate reprezentând toate sectoarele industriei, organizațiile consumatorilor, societatea civilă, autoritățile naționale de reglementare și guvernele, fiecare prezentându-și observațiile. În plus, Comisia a organizat mai multe sesiuni de consultare la care au participat părți interesate reprezentând toate sectoarele industriei, consumatorii și societatea civilă[9]. Consultările au indicat că marea majoritate a părților interesate împărtășesc analiza Comisiei privind această problemă și recunosc că sunt necesare măsuri urgente. De asemenea, au avut loc discuții în Parlamentul European și în Consiliul Transporturi, Telecomunicații și Energie (TTE). În cadrul Consiliului, majoritatea delegațiilor au fost de acord cu analiza problemei și au recunoscut necesitatea adoptării de măsuri pentru a asigura evoluția către o piață unică, cu scopul de a garanta și a îmbunătăți concurența și posibilitățile de alegere ale consumatorilor, de a aborda neutralitatea rețelei și serviciile de roaming și de a evita arbitrajul de reglementare, asigurând totodată o coerență mai mare a reglementărilor, inclusiv în ceea ce privește gestionarea spectrului de frecvențe radio, și evitând centralizarea excesivă a competențelor. Discuțiile din Parlamentul European au indicat un sprijin ferm față de ideea centrală a propunerilor Comisiei și au evidențiat mai ales urgența eliminării roaming-ului în cadrul unei piețe unice a comunicațiilor electronice și a introducerii unui nivel ridicat de protecție a consumatorilor și a unor norme clare privind neutralitatea rețelei. 2.2. Expertiză În 2012 a fost finalizat un studiu important, intitulat Steps towards a truly internal market for e-communications („Măsuri pentru realizarea unei piețe interne veritabile a comunicațiilor electronice”), cunoscut și sub denumirea: „Costul non-Europei în domeniul telecomunicațiilor”[10]. Studiul a analizat situația pieței unice a UE în sectorul comunicațiilor electronice și a estimat potențialul economic al unei piețe unice. Comisia a utilizat numeroase alte surse de informații, cum ar fi Tabloul de bord anual al Agendei digitale și studii economice realizate de DG ECFIN, de exemplu cu privire la fragmentarea pieței telecomunicațiilor din Europa[11]. Mecanismul de consultare de la nivelul UE prevăzut în cadrul de reglementare a evidențiat, de asemenea, practicile inconsecvente ale autorităților naționale de reglementare (ANR) în materie de reglementare a piețelor relevante. În plus, în contextul Programului pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe radio, Comisia a depistat o lipsă considerabilă de coerență între statele membre în ceea ce privește autorizarea și deschiderea de benzi de frecvențe pentru utilizări neutre din punct de vedere tehnologic, mai ales în ceea ce privește condițiile impuse și calendarele. 2.3. Evaluarea impactului regulamentului propus În conformitate cu politica sa pentru „o mai bună legiferare”, Comisia a realizat o evaluare a impactului alternativelor strategice. Principalele cauze ale fragmentării reglementărilor sunt legate de principalele cerințe sectoriale privind furnizarea de comunicații electronice care sunt supuse legislației UE (autorizarea, accesul la inputuri fixe și fără fir, respectarea normelor de protecție a utilizatorilor finali). Deși fiecare dintre aceste elemente are caracteristici foarte distincte, iar soluțiile de eliminare a fragmentării vor fi, inevitabil, foarte diferite, toate sunt vitale dacă se dorește depășirea principalelor obstacole din calea furnizării integrate de rețele și servicii de comunicații electronice în Uniune. În particular, evaluarea soluțiilor a fost împărțită în funcție de a) obstacolele datorate regimurilor naționale de autorizare legate de lipsa de coerență a abordărilor în materie de reglementare aplicate de autoritățile naționale de reglementare; b) lipsa de coordonare a alocărilor spectrului de frecvențe radio și a condițiilor de utilizare, precum și incertitudinea reglementărilor privind disponibilitatea frecvențelor; c) lipsa unor produse cu ridicata care să permită furnizarea de servicii utilizând rețeaua unui alt operator cu niveluri consecvente de interoperabilitate a serviciului, în cadrul măsurilor corective de piață sau al negocierilor reciproce; d) fragmentarea normelor de protecție a consumatorilor care duce la niveluri inegale de protecție a consumatorilor și la condiții comerciale variabile, inclusiv la costuri ridicate pentru serviciile de roaming și apelurile internaționale, precum și la blocarea sau încetinirea serviciilor. Pentru a elimina aceste cauze ale fragmentării, au fost alese trei opțiuni strategice care să fie supuse unei analize mai aprofundate. Prima opțiune s-a bazat pe cadrul de reglementare al comunicațiilor electronice în forma sa actuală. A doua opțiune s-a axat pe un singur instrument legislativ (un regulament) care să ajusteze cadrul de reglementare doar în privința aspectelor necesare pentru o piață unică a UE în domeniul comunicațiilor electronice, pe baza unei coordonări consolidate la nivelul UE. A treia opțiune a inclus conținutul de fond al celei de a doua opțiuni, dar a prevăzut înlocuirea actualei structuri de guvernanță cu o singură autoritate de reglementare la nivelul UE pentru a realiza o coordonare deplină în materie de reglementare. Fiecare opțiune strategică a fost evaluată din punctul de vedere al eficacității cu care s-ar realiza obiectivele de politică, punându-se accentul pe costurile și beneficiile pentru componenta de cerere și cea de ofertă, inclusiv impactul asupra structurii sectorului comunicațiilor electronice, a economiei, a locurilor de muncă, a avantajelor pentru consumatori și a mediului din UE. Potrivit raportului de evaluare a impactului, opțiunea cea mai bună disponibilă este cea de a doua. În primul rând, instituirea unei autorizații UE unice urmărește să reducă sarcina administrativă a operatorilor europeni și ar asigura coerența reglementărilor care îi vizează. Coordonarea utilizării spectrului de frecvențe radio în cadrul pieței unice va asigura disponibilitatea sincronizată a inputurilor aferente spectrului și aplicarea unor condiții coerente pentru utilizarea sa în toată Europa, asigurând astfel utilizarea eficientă a spectrului de frecvențe radio. În același timp, această măsură ar sprijini existența unui mediu previzibil pentru investițiile în rețelele de mare viteză, inclusiv în acoperirea lor teritorială extinsă, care este și în interesul pe termen lung al utilizatorilor. Disponibilitatea produselor de acces cu ridicata standardizate la nivelul UE ca potențială măsură corectivă pentru puterea semnificativă pe piață va permite operatorilor de rețele fixe să își furnizeze serviciile de conectivitate clienților pe tot teritoriul Uniunii în condițiile unei calități ridicate a serviciului. Se așteaptă ca această disponibilitate să aibă un efect pozitiv asupra investițiilor, mai ales la nivel transfrontalier, facilitând intrarea întreprinderilor pe noi piețe pentru a răspunde cererii clienților și permițându-le să facă acest lucru cu produse de acces cu un standard înalt de calitate, intensificând astfel concurența și obligând operatorii să își îmbunătățească oferta prin investiții în infrastructură și servicii. Normele comune privind calitatea serviciilor vor asigura libertatea de acces a utilizatorilor la serviciile și aplicațiile dorite și pe baza unor condiții contractuale clare în ansamblul Uniunii, fără ca accesul lor la internet să fie încetinit sau blocat. Aceste norme vor garanta totodată posibilitatea de a achiziționa servicii specializate pentru furnizarea de conținuturi, aplicații și servicii specifice cu o calitate mai bună a serviciului. Transparența și drepturile contractuale consolidate vor asigura interesul consumatorilor pentru servicii fiabile și de înaltă calitate și vor întări dinamica concurențială a pieței. În fine, măsurile privind diferențele nejustificabile de preț dintre apelurile naționale și cele intra-UE și măsurile de facilitare a ofertelor de servicii de roaming la tarife naționale prin acorduri de roaming urmăresc să elimine costurile suplimentare nejustificate pentru serviciile de comunicații electronice furnizate la nivel transfrontalier. În concluzie, această opțiune ar spori previzibilitatea juridică și transparența cu cea mai mare eficiență și rapiditate. În particular, concurența sporită a piețelor, existența mai multor condiții de operare comune (acces la inputuri, norme specifice consumatorilor), precum și transferarea avantajelor de scară datorate flexibilității tarifelor pentru clienți sau presiunii concurențiale ar trebui să ducă la o mai mare convergență. Presiunea concurențială sporită, care stimulează diferențierea, împreună cu avantajele de scară mai mari, cu previzibilitatea mai mare în materie de reglementare și cu un cadru mai bun pentru difuzarea în masă a serviciilor inovatoare ar trebui, în timp util, să îmbunătățească mediul de investiții. Deși se preconizează că aceste propuneri vor avea un impact pozitiv asupra creării de locuri de muncă, efectele precise în domeniul social și al ocupării forței de muncă sunt dificil de evaluat în acest stadiu. Comisia va acorda o atenție specială acestui aspect în cursul monitorizării și evaluării legislației. Comparativ cu opțiunea preferată, în cazul opțiunilor 1 (aplicarea cadrului actual) și 3 (modificarea completă a guvernanței de reglementare a serviciilor paneuropene) ar fi nevoie de 3 până la 5 ani în plus pentru a obține rezultatul dorit, cu pierderea unei creșteri potențiale a PIB-ului de până la 3,7 % în perioada 2015 – 2020. De asemenea, opțiunea preferată ar produce efecte și ar realiza toate obiectivele specifice în timpul cel mai scurt, generând astfel beneficiile economice și sociale cele mai mari posibil dintre toate opțiunile analizate. Comitetul de evaluare a impactului a emis, la 6 septembrie 2013, un aviz cu privire la proiectul de evaluare a impactului. Raportul și rezumatul său sunt publicate împreună cu propunerea. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII 3.1. Temeiul juridic Temeiul juridic al propunerii este articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, întrucât vizează piața internă a comunicațiilor electronice și funcționarea sa. 3.2. Subsidiaritate Cadrul de reglementare actual nu a fost în măsură să realizeze integral obiectivul de instituire a unei piețe unice a comunicațiilor electronice. Diferențele dintre normele naționale, deși compatibile cu actualul cadru de reglementare al UE, creează totuși obstacole pentru furnizarea și achiziționarea de servicii la nivel transfrontalier, limitând astfel libertatea de a furniza comunicații electronice garantată în legislația UE. Această situație are un efect direct asupra funcționării pieței interne. Statele membre nu au nici competența și nici nu sunt motivate să modifice structura de reglementare actuală. Pentru a aborda cauzele fundamentale ale problemei, este nevoie să se adopte măsuri la nivelul UE. În primul rând, fragmentarea actuală care rezultă din dimensiunea națională a sistemelor de autorizare generală este contracarată prin introducerea unei autorizații unice la nivelul UE. Un mecanism unic de autorizare la nivelul UE combinat cu controlul de către țara de origine asupra retragerii și/sau suspendării autorizației ar facilita înregistrarea operatorilor din UE și coordonarea celor mai importante măsuri de executare aplicabile acestora. Propunerea garantează acestor întreprinderi un nivel mai ridicat de coerență și previzibilitate, conferind Comisiei competența de a impune autorităților naționale de reglementare să retragă măsurile propuse care ar fi incompatibile cu legislația UE. Propunerea ar asigura o convergență mult mai mare a condițiilor reglementate de acces la inputurile fixe și fără fir care facilitează furnizarea de servicii paneuropene. Armonizarea completă a drepturilor utilizatorilor finali asigură existența unor drepturi și obligații similare pentru cetățenii și furnizorii din întreaga UE, mai ales posibilitatea de a comercializa și a achiziționa servicii la nivel transfrontalier în condiții identice. Principiul subsidiarității este respectat, deoarece UE va interveni doar în măsura în care va fi necesar pentru eliminarea obstacolelor specificate din calea pieței interne. În primul rând, autorizația UE unică este disponibilă pentru operatorii care intenționează să își desfășoare activitățile la nivelul UE, iar obligațiile de reglementare legate inerent de locul în care se află o rețea sau de locul în care este furnizat un serviciu rămân să fie hotărâte de autoritatea națională de reglementare din statul membru în cauză. Veniturile obținute din alocarea spectrului de frecvențe radio îi vor aparține statului membru în cauză, în timp ce principiile de reglementare mai detaliate referitoare la utilizarea spectrului de frecvențe radio, care completează obiectivele de nivel înalt stabilite în cadrul de reglementare al UE, lasă totuși statelor membre o marjă mare de manevră cu privire la detalii. În mod similar, procedura de notificare a Comisiei cu privire la spectrul de frecvențe radio se bazează pe o verificare a compatibilității legale, și nu pe înlocuirea puterii de decizie a statelor membre cu cea a Comisiei și face obiectul unor garanții suplimentare, cum ar fi procedura de examinare din cadrul comitologiei. Extinderea beneficiului autorizației generale la utilizarea de puncte de acces fără fir cu rază mică de acțiune este limitată la instalații discrete de mică putere, strict definite prin măsuri de punere în aplicare. În fine, impunerea produselor europene de acces virtual rămâne la latitudinea autorității naționale de reglementare din statul membru în care se află rețeaua, în urma unei analize a pieței bazate pe cadrul actual; în același timp, armonizarea produselor de acces virtual utilizează același mecanism ca pentru produsele de acces fizic cu ridicata prevăzut deja în cadrul actual. 3.3. Proporționalitate Acțiunea UE se limitează la măsurile necesare pentru realizarea obiectivelor identificate. Măsurile se vor axa pe eliminarea blocajelor clare de pe piața unică, cadrului de reglementare existent aducându-i-se modificările minime necesare pentru a crea condițiile de dezvoltare a unor noi piețe transfrontaliere de comunicații electronice la nivelul UE. Astfel, măsurile vor permite realizarea dublului obiectiv al pieței unice, și anume libertatea de furnizare și libertatea de consum al serviciilor de comunicații electronice. În același timp, deoarece cadrul de reglementare existent este lăsat în mare măsură neatins, inclusiv în ceea ce privește modul de supraveghere a piețelor de către autoritățile naționale de reglementare, se evită perturbarea operațiunilor furnizorilor care ar alege să își limiteze activitatea la nivel național (sau subnațional). Mai mult, dezvoltarea noilor piețe transfrontaliere ar trebui să se desfășoare conform principiului unei „mai bune legiferări”, și anume prin reducerea treptată a presiunii de reglementare dacă se dovedește că piețele sunt competitive într-un cadru european mai integrat, dar în conformitate cu competențele de supraveghere ale autorităților naționale de reglementare și supuse unui control ex post al concurenței. Acest lucru este benefic, deoarece autoritățile naționale de reglementare ar fi cel mai bine situate pentru a ține cont de caracteristicile naționale atunci când (i) reglementează accesul la infrastructurile fizice care, prin natura lor, rămân limitate geografic la nivelul național sau regional și (ii) când răspund la întrebările consumatorilor într-un context național (mai ales în limba lor). În consecință, măsurile propuse nu vor implica modificări semnificative ale guvernanței sau transferarea de competențe către nivelul european, cum ar fi, de exemplu, prin instituirea unei autorități europene de reglementare sau a unui sistem paneuropean de acordare de licențe pentru spectrul de frecvențe radio. Soluțiile vor permite părților interesate relevante să profite de sinergiile aferente unei piețe unice extinse și să reducă elementele ineficiente legate de activitățile și investițiile lor cu cea mai mare eficiență și rapiditate. În același timp, în cazul operatorilor care aleg să furnizeze servicii într-un singur stat membru, propunerea asigură continuitatea normelor actuale și posibilitatea de a beneficia de norme mai bune și mai clare privind drepturile utilizatorilor finali, precum și un mediu mai previzibil pentru accesul la inputurile aferente spectrului de frecvențe radio și la produse de acces la rețele fixe de înaltă calitate. 3.4. Drepturi fundamentale A fost analizat impactul propunerii asupra drepturilor fundamentale precum libertatea de exprimare și de informare, libertatea de a desfășura o activitate comercială, nediscriminarea, protecția consumatorilor și protecția datelor cu caracter personal. În special, regulamentul va garanta accesul la internetul deschis, stabilește un standard ridicat pentru drepturile armonizate integral ale utilizatorilor finali, sporește gradul de libertate comercială la scară europeană și, în timp, ar trebui să ducă la reducerea reglementării sectoriale. 3.5. Alegerea instrumentului Comisia propune un regulament, deoarece asigură eliminarea obstacolelor din calea pieței unice prin completarea cadrului de reglementare existent în domeniul comunicațiilor electronice. Regulamentul prevede drepturi și obligații specifice și direct aplicabile furnizorilor și utilizatorilor finali; el prevede, de asemenea, mecanisme de coordonare referitoare la anumite inputuri la nivel european pentru a facilita furnizarea transfrontalieră de servicii de comunicații electronice. Un regulament este important, de exemplu, într-un domeniu precum internetul deschis și gestionarea traficului, în care este necesară o abordare cu adevărat comună pentru a se evita de la bun început tendința actuală spre soluții naționale divergente și pentru a permite atât gestionarea integrată a rețelelor, cât și dezvoltarea de conținuturi, aplicații și servicii online care să poată fi puse la dispoziție în același mod pe tot teritoriul Uniunii. 3.6. Structura propunerii. Principalele drepturi și obligații Dispoziții generale (capitolul 1 articolele 1 și 2) Capitolul 1 conține dispozițiile generale, inclusiv definițiile relevante. În el sunt stabilite principiile de reglementare pe care trebuie să le respecte organismele de reglementare implicate atunci când aplică prezentul regulament coroborat cu dispozițiile cadrului actual. Autorizația UE unică (capitolul II articolele 3-7) În prezent, operatorii care doresc să furnizeze servicii în mai multe state membre trebuie să fie autorizați în fiecare stat. Regulamentul introduce o autorizație UE unică, bazată pe un sistem unic de notificare în statul membru în care se află sediul principal al furnizorului european de comunicații electronice (țara de origine) și prevede condițiile care i se aplică. Retragerea și/sau suspendarea autorizației UE unice sunt supuse controlului de către țara de origine. Titularii unei autorizații UE unice au dreptul la un tratament egal în materie de reglementare în situații similare în cadrul aceluiași stat membru și al altor state membre, iar operatorii nou-intrați pe piață și micii operatori transfrontalieri sunt scutiți de taxe administrative și de contribuțiile la finanțarea serviciului universal în alte state membre decât țara de origine (țările gazdă). Titularii unei autorizații UE unice vor furniza în continuare servicii în toată Europa pe baza aplicării coerente într-o mai mare măsură a obligațiilor de reglementare. Autorizația UE unică va reduce astfel obstacolele administrative inutile și va garanta furnizorilor europeni drepturi și obligații mai coerente pentru a-și putea desfășura activitatea în toată Uniunea Europeană și a realiza economii de scară. Inputuri europene (capitolul III) Secțiunea 1 (articolele 8-16) În prezent, furnizorii de servicii de telefonie mobilă din Europa nu beneficiază de previzibilitatea necesară privind disponibilitatea spectrului de frecvențe radio în ansamblul UE și se confruntă cu condiții de alocare divergente. Este astfel mai dificil să se facă planuri pe termen lung, să se facă investiții în străinătate și, în cele din urmă, să se realizeze economii de scară. Această situație fragmentată înseamnă că fabricanții de dispozitive își concep produsele pentru alte piețe cu perspective mai bune în ceea ce privește economiile de scară și creșterea. Pentru a pune capăt acestei situații nesustenabile, trebuie asigurată armonizarea inputurilor aferente spectrului de frecvențe radio prin: · definirea unor principii comune de reglementare aplicabile statului membru atunci când se definesc condițiile de utilizare a spectrului de frecvențe radio armonizat pentru comunicațiile în bandă largă fără fir; · împuternicirea Comisiei să adopte acte de punere în aplicare pentru a armoniza disponibilitatea spectrului de frecvențe radio, calendarul alocărilor și durata drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio; · un mecanism de consultare care să permită Comisiei să examineze proiectele de măsuri naționale referitoare la alocarea și utilizarea spectrului de frecvențe radio; · simplificarea condițiilor pentru instalarea și furnizarea de puncte de acces în bandă largă fără fir de mică putere („Wi-Fi”, microcelule) pentru a spori concurența și a reduce congestionarea rețelelor. Secțiunea 2 (articolele 17-20): Accesul virtual de înaltă calitate și armonizat la rețelele fixe ar facilita intrarea pe piață și furnizarea de servicii transfrontaliere atât utilizatorilor finali, cât și întreprinderilor și ar contribui la stimularea concurenței și a investițiilor. În prezent, produsele de acces virtual la rețelele fixe sunt definite în moduri variate în cadrul UE. Accesul virtual la rețelele fixe pentru a furniza servicii transfrontaliere este armonizat prin: · definirea unor caracteristici comune ale produselor de acces virtual în bandă largă armonizate la nivelul UE [degruparea virtuală, fluxul de date IP (IP bitstream) și segmentele terminale ale liniilor închiriate] atunci când sunt impuse operatorilor cu o putere pe piață semnificativă; · În consecință, autorităților naționale de reglementare li se solicită să ia în considerare introducerea unor astfel de produse de acces armonizate atunci când impun măsuri corective de reglementare, ținând cont de concurența și de investițiile existente la nivelul infrastructurii și de cerințele primordiale în materie de proporționalitate. Propunerea reflectă practica decizională și într-o dispoziție care leagă examinarea obligațiilor de control al prețurilor cu ridicata impuse rețelelor de acces de nouă generație de constrângerile concurențiale prezentate de infrastructurile alternative, de garanțiile efective ale unui acces nediscriminatoriu și de nivelul de concurență pe piața cu amănuntul din punctul de vedere al prețului, al posibilităților de alegere și al calității; · dreptul acordat furnizorilor de comunicații electronice de a oferi, în condiții rezonabile, produse de conectivitate armonizate și de a avea acces la acestea în aceleași condiții, cu o calitate asigurată a serviciului pentru a permite noi tipuri de servicii online. Drepturile utilizatorilor finali (capitolul IV articolele 21-29) În Europa, atât furnizorii de comunicații electronice, cât și utilizatorii finali ai acestora se confruntă cu norme necoerente referitoare la utilizatorii finali, fapt ce duce la niveluri inegale de protecție și la o varietate de norme divergente care trebuie respectate în diferite state membre. Această fragmentare este costisitoare pentru operatori, nesatisfăcătoare pentru utilizatorii finali și, în cele din urmă, împiedică furnizarea de servicii la nivel transfrontalier și afectează negativ dorința utilizatorilor finali de a le consuma. Pentru a garanta un nivel corespunzător de protecție a consumatorilor în toată UE, normele care definesc drepturile utilizatorilor finali sunt armonizate, inclusiv: – nediscriminarea între anumite comunicații naționale și intra-UE (internaționale) (cu excepția cazului în care diferențele au o justificare obiectivă); – informații precontractuale și contractuale obligatorii; – o transparență sporită și dispoziții pentru evitarea „facturilor-șoc”; – dreptul de a rezilia contractul după șase luni fără costuri (cu excepția valorii reziduale a eventualelor echipamente subvenționate sau a altor promoții); – obligația impusă furnizorilor de a asigura conexiunea neîngrădită la toate conținuturile, aplicațiile sau serviciile accesate de utilizatorii finali – denumită și „neutralitatea rețelei” – reglementând totodată utilizarea măsurilor de gestionare a traficului de către operatori cu privire la accesul general la internet. În același timp, este clarificat cadrul juridic pentru servicii specializate de o calitate mai bună. Facilitarea schimbării furnizorului (capitolul V articolul 30) Normele mai bune în materie de transfer favorizează intrarea pe piață și concurența între furnizorii de comunicații electronice, permițând utilizatorilor finali să aleagă mai ușor furnizorul care corespunde cel mai bine nevoilor lor specifice. Sunt prevăzute principii armonizate aplicabile procedurilor de transfer, cum ar fi orientarea asupra costurilor, dirijarea procesului de către furnizorul către care se realizează transferul, rezilierea automată a contractului cu furnizorul dinspre care se realizează transferul. Dispoziții organizatorice și finale (capitolul VI articolele 31-40) Acest capitol conține în primul rând dispoziții generale privind competențele de sancționare ale autorităților naționale competente, precum și norme privind competența Comisiei de a adopta acte delegate sau de punere în aplicare. Sunt prevăzute și modificări ale directivelor-cadru, ale Regulamentului privind roamingul și ale Regulamentului privind OAREC. În particular, în ceea ce privește reglementarea ex ante a pieței și întrucât fiecare autoritate națională de reglementare (ANR) este în continuare responsabilă de piața sa (națională) respectivă, modificările urmăresc să favorizeze o mai mare coerență și stabilitate în ansamblul UE cu privire la evaluarea piețelor și impunerea de obligații de reglementare titularilor unei autorizații UE unice de către ANR, pentru a evita ca aceștia să se confrunte cu obligații divergente pentru aceeași disfuncționalitate a pieței în fiecare stat membru în care își desfășoară activitatea. În acest scop, dispozițiile prevăd competența Comisiei de a solicita retragerea măsurilor impuse întreprinderilor care dețin o autorizație UE unică, precum și securitatea juridică privind criteriile de identificare a piețelor care fac obiectul unor astfel de măsuri ex ante, ținând cont și de constrângerile concurențiale din partea serviciilor echivalente furnizate de actori „over-the-top” (OTT). Deși Regulamentul III privind roamingul, cu măsurile sale structurale, va asigura o mai mare concurență pe piață, nu se așteaptă să creeze de unul singur situația în care consumatorii să poată avea încrederea necesară pentru a avea comportamentul de consum din statul membru de origine și atunci când călătoresc în străinătate și, astfel, să elimine suprataxele de roaming în toată Europa. Articolul 37 se bazează, așadar, pe Regulamentul privind roamingul, prevăzând stimulente pentru ca operatorii să furnizeze servicii de roaming la nivelul tarifelor naționale. Propunerea introduce un mecanism facultativ prin care operatorii de telefonie mobilă pot încheia acorduri de roaming bilaterale sau multilaterale care să le permită să internalizeze costurile cu ridicata aferente roamingului și să introducă treptat servicii de roaming la nivelul tarifelor naționale până în iulie 2016, limitând totodată riscul arbitrajului prețurilor. Astfel de acorduri de roaming nu sunt o noutate pe piață. Ele există deja, permițându-le participanților (sub rezerva respectării legislației din domeniul concurenței) să realizeze economii de scară atunci când furnizează servicii de roaming între părțile contractante. Propunerea impune însă notificarea acestora, pentru creșterea transparenței. Regimul voluntar propus este destinat să determine transferarea acestor economii de scară legitime consumatorilor prin furnizarea de servicii de roaming la nivelul tarifelor naționale, în condiții care garantează că roamingul este acoperit în toată Uniunea, iar consumatorii din toată Uniunea beneficiază în timp util de astfel de oferte. În același timp, propunerea asigură echilibrul necesar pentru a le permite operatorilor să își ajusteze ofertele cu amănuntul și să se asigure treptat că toți clienții lor beneficiază de ele. În lipsa acordurilor de roaming bilaterale sau multilaterale, este nerealist să ne imaginăm că un operator ar putea furniza de unul singur servicii de roaming la nivelul tarifelor naționale în toată Uniunea în intervalul de timp preconizat. . În fine, modificările Regulamentului privind OAREC sunt necesare pentru a conferi mai multă stabilitate acestui organism și a-i permite să joace un rol mai strategic, mai ales prin desemnarea unui președinte specializat cu un mandat de trei ani. 4. IMPLICAȚIILE BUGETARE Regulamentul propus nu are implicații asupra bugetului Uniunii Europene. În special, propunerea de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1211/2009 nu are niciun impact nici asupra numărului de posturi din schema de personal, nici asupra contribuției financiare a UE la Oficiul OAREC și este conformă cu sumele prevăzute în Comunicarea către Parlamentul European și Consiliu [COM(2013)519 final]. 2013/0309 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de stabilire a unor măsuri privind piața unică europeană a comunicațiilor electronice și de realizare a unui continent conectat și de modificare a Directivelor 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE și a Regulamentelor (CE) nr. 1211/2009 și (UE) nr. 531/2012 (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ parlamentelor naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[12], având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[13], hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Europa trebuie să valorifice toate sursele de creștere pentru a ieși din criză, a crea locuri de muncă și a redeveni competitivă. Relansarea creșterii și a creării de locuri de muncă în Uniune este obiectivul Strategiei Europa 2020. Consiliul European de primăvară din 2013 a subliniat importanța pieței unice digitale pentru creștere și a solicitat adoptarea unor măsuri concrete pentru a institui o piață unică în domeniul tehnologiilor informației și comunicațiilor (TIC) cât mai curând posibil. În concordanță cu obiectivele Strategiei Europa 2020 și cu această solicitare, prezentul regulament urmărește să instituie o piață unică a comunicațiilor electronice, prin completarea și adaptarea cadrului de reglementare existent în Uniune pentru comunicațiile electronice. (2) Agenda digitală pentru Europa (ADE), una dintre inițiativele emblematice ale Strategiei Europa 2020, a recunoscut deja rolul TIC și al conectivității la rețea drept o bază indispensabilă pentru dezvoltarea economiei și societății noastre. Pentru ca Europa să profite de avantajele transformării digitale, Uniunea are nevoie de o piață unică dinamică a comunicațiilor electronice pentru toate sectoarele și pe tot teritoriul Europei. O astfel de piață cu adevărat unică a comunicațiilor va constitui baza unei economii digitale inovatoare și „inteligente” și fundamentul pieței unice digitale în care serviciile online vor putea circula liber peste granițe. (3) Într-o piață unică neîngrădită a comunicațiilor electronice, libertatea de a furniza rețele și servicii de comunicații electronice tuturor clienților din Uniune și dreptul fiecărui utilizator final de a alege cea mai bună ofertă disponibilă pe piață ar trebui asigurate și nu ar trebui restricționate de fragmentarea piețelor în funcție de frontierele naționale. Cadrul de reglementare actual în materie de comunicații electronice nu remediază integral această fragmentare, având în vedere că în prezent există sisteme naționale de autorizare generală, în loc de sisteme la nivelul Uniunii, sisteme naționale de alocare a spectrului de frecvențe radio, diferite produse de acces disponibile pentru furnizorii de comunicații electronice din diferite state membre și diferite serii de norme sectoriale aplicabile în domeniul protecției consumatorilor. În multe cazuri, normele Uniunii doar definesc principiile de bază, iar statele membre le pun adesea în aplicare în moduri divergente. (4) O piață cu adevărat unică a comunicațiilor electronice ar trebui să promoveze concurența, investițiile și inovarea în rețele și servicii noi și îmbunătățite prin favorizarea integrării pieței și a ofertelor de servicii transfrontaliere. Ar trebui, așadar, să contribuie la realizarea obiectivelor ambițioase în materie de bandă largă de mare viteză prevăzute în Agenda digitală pentru Europa. Disponibilitatea tot mai mare a infrastructurilor și serviciilor digitale ar trebui, la rândul său, să sporească posibilitățile de alegere ale consumatorilor, calitatea serviciilor și diversitatea conținuturilor, precum și să contribuie la coeziunea teritorială și socială, facilitând mobilitatea pe teritoriul întregii Uniuni. (5) Beneficiile care rezultă dintr-o piață unică a comunicațiilor electronice ar trebui să se extindă la ecosistemul digital mai larg care include fabricanții de echipamente din Uniune, furnizorii de conținuturi și aplicații și celelalte sectoare economice, precum cel bancar, industria autovehiculelor, domeniul logistic, comerțul cu amănuntul, energia și transporturile, care se bazează pe conectivitate pentru a-și crește productivitatea, de exemplu, prin aplicații de tip cloud computing omniprezente, obiecte conectate și posibilități de furnizare a unor servicii integrate pentru diferitele părți ale întreprinderii. Administrațiile publice și sectorul sănătății ar trebui și ele să beneficieze de disponibilitatea mai extinsă a serviciilor de e-guvernare și e-sănătate. Oferta de conținuturi și servicii culturale și diversitatea culturală în general ar putea crește și ele într-o piață unică a comunicațiilor electronice. Asigurarea conectivității prin rețele și servicii de comunicații electronice este atât de importantă pentru ansamblul economiei și al societății încât obstacolele sectoriale nejustificate, în materie de reglementare sau de altă natură, ar trebui evitate. (6) Prezentul regulament urmărește finalizarea pieței unice a comunicațiilor electronice prin adoptarea de măsuri ce vizează trei mari direcții legate între ele. În primul rând, ar trebui să asigure libertatea de a furniza servicii de comunicații electronice la nivel transfrontalier și în rețele din diferite state membre, pe baza conceptului de autorizație UE unică, ce stabilește condițiile necesare pentru a garanta un nivel mai ridicat de coerență și previzibilitate cu privire la conținutul și punerea în aplicare a reglementărilor specifice acestui sector pe tot teritoriul Uniunii. În al doilea rând, este necesar să se permită accesul în condiții mult mai convergente la inputurile esențiale pentru furnizarea transfrontalieră de rețele și servicii de comunicații electronice, nu doar pentru comunicațiile în bandă largă fără fir, pentru care sunt esențiale atât benzile de frecvențe radio cu licență, cât și cele fără licență, ci și pentru conectivitatea prin linii fixe. În al treilea rând, în scopul alinierii condițiilor comerciale și al consolidării încrederii cetățenilor în mediul digital, prezentul regulament ar trebui să armonizeze normele privind protecția utilizatorilor finali, mai ales a consumatorilor. Acestea includ norme în materie de nediscriminare, informații contractuale, încetarea contractelor și schimbarea operatorului, pe lângă norme privind accesul la conținuturile, aplicațiile și serviciile online și la gestionarea traficului, care nu doar protejează utilizatorii finali, ci și garantează funcționarea continuă a ecosistemului de internet ca motor al inovării. În plus, datorită reformelor suplimentare din domeniul serviciilor de roaming, utilizatorii finali ar trebui să aibă încredere să rămână conectați atunci când călătoresc pe teritoriul Uniunii, aceste reforme trebuind, în timp, să ducă la convergența tarifelor și a altor condiții în cadrul Uniunii. (7) Prezentul regulament ar trebui, așadar, să completeze cadrul de reglementare existent al Uniunii [Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului[14], Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului[15], Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului[16], Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului[17], Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului[18], Directiva 2002/77/CE a Comisiei[19], precum și Regulamentul (CE) nr. 1211/2009 al Parlamentului European și al Consiliului[20], Regulamentul (UE) nr. 531/2012 al Parlamentului European și al Consiliului[21] și Decizia nr. 243/2012/UE a Parlamentului European[22]] și actele legislative naționale aplicabile adoptate în conformitate cu legislația Uniunii, stabilind drepturi și obligații specifice atât pentru furnizorii, cât și pentru utilizatorii finali de comunicații electronice, modificând în mod corespunzător directivele existente și Regulamentul (UE) nr. 531/2012 pentru a asigura un nivel mai ridicat de convergență și a introduce o serie de modificări de fond conforme cu o piață unică mai competitivă. (8) Măsurile prevăzute în prezentul regulament respectă principiul neutralității tehnologice, ceea ce înseamnă că nici nu impun, nici nu exclud utilizarea unui anumit tip de tehnologie. (9) Furnizarea de comunicații electronice transfrontaliere întâmpină în continuare obstacole mai mari decât cele limitate la frontierele naționale. În particular, furnizorii transfrontalieri au în continuare obligația de notificare și de plată a unor taxe în fiecare stat membru gazdă. Titularii unei autorizații UE unice ar trebui să facă obiectul unui sistem unic de notificare în statul membru în care se află sediul lor principal (statul membru de origine), ceea ce va reduce sarcina administrativă cu care se confruntă operatorii transfrontalieri. Autorizația UE unică ar trebui să se aplice oricărei întreprinderi care furnizează sau intenționează să furnizeze servicii și rețele de comunicații electronice în mai multe state membre, permițându-i astfel să beneficieze de drepturile aferente libertății de a furniza servicii și rețele de comunicații electronice în conformitate cu prezentul regulament în orice stat membru. O autorizație UE unică ce definește cadrul juridic aplicabil operatorilor de comunicații electronice care furnizează servicii în mai multe state membre pe baza unei autorizații generale obținute în statul membru de origine ar trebui să asigure libertatea efectivă de a furniza rețele și servicii de comunicații electronice în întreaga Uniune. (10) Furnizarea de servicii sau rețele de comunicații electronice la nivel transfrontalier poate lua diferite forme, în funcție de mai mulți factori, precum tipul de rețea sau serviciu furnizat, amploarea infrastructurii fizice necesare sau numărul de abonați din diferitele state membre. Intenția de a furniza servicii de comunicații electronice la nivel transfrontalier sau de a opera o rețea de comunicații electronice în mai multe state membre poate fi demonstrată prin activități precum negocierea de acorduri de acces la rețele dintr-un anumit stat membru sau marketingul pe un site internet în limba statului membru vizat. (11) Indiferent de modul în care un furnizor alege să opereze rețele de comunicații electronice sau să furnizeze servicii de comunicații electronice la nivel transfrontalier, regimul de reglementare aplicabil unui furnizor european de comunicații electronice ar trebui să fie neutru din punctul de vedere al alegerilor comerciale pe care se bazează organizarea funcțiilor și activităților în statele membre. Prin urmare, indiferent de structura corporativă a întreprinderii, statul membru de origine al unui furnizor de comunicații electronice ar trebui să fie considerat statul membru în care se adoptă deciziile strategice referitoare la furnizarea de rețele sau servicii de comunicații electronice. (12) Autorizația UE unică ar trebui să se bazeze pe autorizația generală obținută în statul membru de origine și nu ar trebui să facă obiectul condițiilor aplicabile deja în temeiul legislației naționale existente care nu este specifică sectorului comunicațiilor electronice. În plus, dispozițiile prezentului regulament și ale Regulamentului (UE) nr. 531/2012 ar trebui să se aplice și furnizorilor europeni de comunicații electronice. (13) Majoritatea condițiilor specifice acestui sector, de exemplu cele referitoare la accesul la rețele sau la securitatea și integritatea lor ori la accesul la serviciile de urgență, sunt strâns legate de locul în care este amplasată rețeaua sau în care este furnizat serviciul în cauză. În consecință, un furnizor european de comunicații electronice poate fi supus condițiilor aplicabile în statele membre în care își desfășoară activitatea, în măsura în care prezentul regulamentul nu conține dispoziții contrare. (14) În cazul în care statele membre impun sectorului să contribuie la finanțarea obligațiilor de serviciu universal și a costurilor administrative ale autorităților naționale de reglementare, criteriile și procedurile de stabilire a contribuțiilor ar trebui să fie proporționate și nediscriminatorii în ceea ce îi privește pe furnizorii europeni de comunicații electronice, pentru a nu împiedica intrarea pe piața transfrontalieră, mai ales a întreprinderilor nou-intrate și a operatorilor mai mici; la stabilirea contribuției fiecărei întreprinderi ar trebui să se țină cont, așadar, de cota de piață a operatorului din perspectiva cifrei de afaceri realizate în statul membru relevant, iar contribuția ar trebui să fie supusă aplicării unui prag minim. (15) Este necesar să se asigure că, în condiții similare, diferite state membre nu aplică un tratament discriminatoriu niciunui furnizor european de comunicații electronice și că în cadrul pieței unice se aplică practici de reglementare coerente, mai ales în ceea ce privește măsurile care intră sub incidența articolului 15 sau 16 din Directiva 2002/21/CE sau a articolului 5 sau 8 din Directiva 2002/19/CE. Furnizorii europeni de comunicații electronice ar trebui, așadar, să aibă dreptul la un tratament egal de către diferite state membre în situații echivalente din punct de vedere obiectiv pentru a permite realizarea de operațiuni multiteritoriale mai integrate. De asemenea, în astfel de cazuri ar trebui să existe proceduri specifice la nivelul Uniunii pentru examinarea proiectelor de decizii privind măsuri corective în sensul articolului 7a din Directiva 2002/21/CE, pentru a se evita divergențele nejustificate cu privire la obligațiile aplicabile furnizorilor europeni de comunicații electronice în diferite state membre. (16) Ar trebui stabilită repartizarea competențelor de reglementare și de supraveghere între statul membru de origine și statul membru gazdă al furnizorilor europeni de comunicații electronice pentru a reduce obstacolele din calea intrării pe piață, asigurând totodată respectarea corespunzătoare a condițiilor aplicabile furnizării de rețele și servicii de comunicații electronice de către acești furnizori. Prin urmare, în timp ce fiecare autoritate națională de reglementare ar trebui să supravegheze respectarea condițiilor aplicabile pe teritoriul său în conformitate cu legislația Uniunii, inclusiv prin sancțiuni și măsuri temporare, numai autoritatea națională de reglementare din statul membru de origine ar trebui să aibă competența de a suspenda sau a retrage drepturile unui furnizor european de comunicații electronice de a furniza rețele și servicii de comunicații electronice în întreaga Uniune sau în anumite părți ale acesteia. (17) Spectrul de frecvențe radio este un bun public și o resursă esențială pentru piața internă a comunicațiilor mobile, în bandă largă fără fir și satelitare din Uniune. Dezvoltarea comunicațiilor în bandă largă fără fir contribuie la punerea în aplicare a Agendei digitale pentru Europa, mai ales la realizarea obiectivului de a garanta accesul la banda largă cu o viteză de cel puțin 30 Mbps până în 2020 pentru toți cetățenii Uniunii și de a asigura Uniunii cea mai mare viteză și capacitate posibilă pentru serviciile în bandă largă. Cu toate acestea, Uniunea este în urma altor regiuni importante din lume - America de Nord, Africa și părți din Asia - din punctul de vedere al introducerii și extinderii ultimei generații de tehnologii în bandă largă fără fir necesare pentru realizarea obiectivelor de politică menționate. Procesul dezorganizat de autorizare și punere la dispoziție a benzii de 800 MHz pentru comunicațiile în bandă largă fără fir, peste jumătate dintre statele membre solicitând o derogare sau nereușind în alt mod să atingă acest obiectiv în termenul prevăzut în Decizia nr. 243/2012/UE a Parlamentului European și a Consiliului privind programul multianual pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe radio (PPSFR)[23], indică necesitatea adoptării de urgență a unor măsuri chiar și în perioada actualului PPSFR. Măsurile luate de Uniune pentru a armoniza condițiile de disponibilitate și de utilizare eficientă a spectrului de frecvențe radio pentru comunicațiile în bandă largă fără fir în temeiul Deciziei nr. 676/2002/CE a Parlamentului European și a Consiliului[24] nu au fost suficiente pentru a remedia această problemă. (18) Aplicarea unor politici naționale variate generează inconsecvențe și fragmentarea pieței interne, ceea ce împiedică introducerea de servicii la nivelul întregii Uniuni și finalizarea pieței interne a comunicațiilor în bandă largă fără fir. Această situație ar putea crea, în particular, condiții inegale de acces la astfel de servicii, ar putea denatura concurența dintre întreprinderile stabilite în state membre diferite și ar putea împiedica investițiile în rețele și tehnologii mai avansate și apariția unor servicii inovatoare, lipsind astfel cetățenii și întreprinderile de servicii integrate de înaltă calitate omniprezente, iar pe operatorii în bandă largă fără fir de posibilități de creștere a eficienței rezultate din activități la scară largă mai integrate. Prin urmare, ar trebui luate măsuri la nivelul Uniunii cu privire la anumite aspecte ale alocării spectrului de frecvențe radio care să însoțească realizarea unei acoperiri integrate extinse a serviciilor de comunicații avansate în bandă largă fără fir pe tot teritoriul Uniunii. În același timp, statele membre ar trebui să-și păstreze dreptul de a adopta măsuri de organizare a propriului spectru de frecvențe radio în scopuri de ordine și securitate publică și de apărare. (19) Furnizorii de servicii de comunicații electronice, inclusiv operatorii de telefonie mobilă sau consorțiile de astfel de operatori ar trebui să aibă posibilitatea de a organiza în mod colectiv acoperirea eficientă și la tarife accesibile a unei mari părți a teritoriului Uniunii în beneficiul pe termen lung al utilizatorilor finali și, în consecință, ar trebui să poată utiliza spectrul de frecvențe radio din mai multe state membre în condiții similare în materie de proceduri, costuri, calendare și perioadă de valabilitate a drepturilor pentru benzile armonizate, precum și cu pachete complementare de frecvențe radio, cum ar fi o combinație de frecvențe joase și înalte pentru acoperirea zonelor cu o densitate mare, respectiv, mai mică a populației. Inițiativele în favoarea unui nivel mai ridicat de coordonare și de coerență ar spori și previzibilitatea mediului de investiții în rețele. Această previzibilitate ar fi promovată în mod deosebit și de o politică clară în favoarea unei perioade lungi de valabilitate a drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio, fără a aduce atingere faptului că, în anumite state membre, aceste drepturi sunt acordate pe o perioadă nedeterminată, și ar fi legată, la rândul său, de existența unor condiții clare pentru transferul, închirierea sau utilizarea în comun a tuturor benzilor de frecvențe radio supuse unui astfel de drept individual de utilizare sau a unei părți a acestora. (20) Ar trebui îmbunătățite coordonarea și coerența drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio, cel puțin în cazul benzilor care au fost armonizate pentru comunicațiile în bandă largă fără fir fixe, nomade și mobile. Acestea includ benzile identificate la nivelul Uniunii Internaționale a Telecomunicațiilor (ITU) pentru sistemele avansate de TMI (Telecomunicații Mobile Internaționale), precum și benzile utilizate pentru rețelele radio locale (RLAN), cum ar fi cele de 2,4 GHz și 5 GHz. Măsurile ar trebui să vizeze și benzile care pot fi armonizate în viitor pentru comunicațiile în bandă largă fără fir, așa cum se preconizează la articolul 3 litera (b) din PPSFR și în avizul Grupului pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe radio (GPSFR) intitulat Strategic challenges facing Europe in addressing the growing radio spectrum demand for wireless broadband („Provocările strategice cu care se confruntă Europa pentru a răspunde cererii în creștere de frecvențe radio pentru banda largă fără fir”), adoptat la 13 iunie 2013, cum ar fi, în viitorul apropiat, benzile de 700 MHz, 1,5 GHz și 3,8-4,2 GHz. (21) Coerența dintre diferitele proceduri naționale de alocare a spectrului de frecvențe radio ar fi favorizată de existența unor dispoziții mai explicite referitoare la criteriile relevante pentru calendarul procedurilor de autorizare, perioada pentru care sunt acordate drepturile de utilizare, taxele și modalitățile de plată a acestora, obligațiile în materie de capacitate și de acoperire, definirea gamei de frecvențe radio și a blocurilor de frecvențe supuse unei proceduri de acordare, cerințele obiective privind pragul pentru promovarea unei concurențe efective, condițiile pentru comercializarea drepturilor de utilizare, inclusiv condițiile privind utilizarea în comun. (22) Limitarea obligațiilor în materie de taxe la cele impuse de gestionarea optimă a spectrului de frecvențe radio, asigurându-se echilibrul între plățile imediate și taxele periodice, ar încuraja investițiile în infrastructură și dezvoltarea tehnologiei și ar transfera utilizatorilor finali avantajele obținute în materie de costuri. (23) Alocările mai sincronizate ale spectrului de frecvențe radio și extinderea ulterioară a benzii largi fără fir pe tot teritoriul Uniunii ar trebui să sprijine realizarea economiilor de scară în sectoarele înrudite, precum cel al echipamentelor pentru rețele și al dispozitivelor terminale. Aceste sectoare ar putea, la rândul lor, să țină cont de inițiativele și politicile Uniunii privind utilizarea spectrului de frecvențe radio într-o măsură mai mare decât până acum. Prin urmare, ar trebui stabilită o procedură de armonizare a calendarelor de alocare și a perioadei minime sau comune de valabilitate a drepturilor de utilizare a acestor benzi. (24) În ceea ce privește celelalte condiții de fond principale care pot fi asociate drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio pentru banda largă fără fir, aplicarea convergentă de către toate statele membre a principiilor și criteriilor de reglementare stabilite în prezentul regulament ar fi favorizată de un mecanism de coordonare prin care Comisia și autoritățile competente din celelalte state membre ar putea emite observații înainte ca un anumit stat membru să acorde drepturi de utilizare, iar Comisia ar avea posibilitatea, ținând cont de opiniile statelor membre, să împiedice aplicarea oricărei propuneri care pare să contravină legislației Uniunii. (25) Având în vedere creșterea masivă a cererii de frecvențe radio pentru banda largă fără fir, ar trebui promovate soluții de acces alternativ eficient din punctul de vedere al spectrului de frecvențe radio la banda largă fără fir. Printre acestea se numără utilizarea sistemelor de acces fără fir de mică putere cu rază mică de acțiune, ca de exemplu așa-numitele hotspot ale rețelelor radio locale (RLAN, cunoscute și sub numele de „Wi‑Fi”), precum și rețelele de puncte de acces celulare de mică putere și de mici dimensiuni (denumite și femtocelule, picocelule sau metrocelule). (26) Sistemele de acces fără fir complementare, cum ar fi RLAN, mai ales punctele de acces RLAN accesibile public permit într-o măsură din ce în ce mai mare accesul la internet pentru utilizatorii finali și permit degajarea traficului mobil de către operatorii de telefonie mobilă, utilizând resurse armonizate în materie de spectru de frecvențe radio fără să fie nevoie de o autorizație individuală sau de un drept individual de utilizare a spectrului de frecvențe radio. (27) Majoritatea punctelor de acces RLAN sunt folosite în prezent de utilizatori privați ca o prelungire locală fără fir a conexiunii lor fixe în bandă largă. Dacă utilizatorii finali, în limitele propriului abonament de internet, aleg să împartă accesul la rețeaua lor radio locală cu alți utilizatori, disponibilitatea unui număr mare de astfel de puncte de acces, mai ales în zone cu o densitate mare a populației, ar trebui să maximizeze capacitatea de transmisie de date fără fir prin reutilizarea spectrului de frecvențe radio și să creeze o infrastructură de bandă largă fără fir complementară rentabilă accesibilă altor utilizatori finali. Prin urmare, restricțiile inutile care îi împiedică pe utilizatorii finali să împartă accesul la punctele lor de acces RLAN cu alți utilizatori finali sau să se conecteze la astfel de puncte de acces ar trebui eliminate sau prevenite. (28) De asemenea, ar trebui eliminate și restricțiile inutile care împiedică crearea de puncte de acces RLAN și interconectarea lor. Autoritățile publice sau furnizorii de servicii publice utilizează din ce în ce mai mult punctele de acces RLAN în clădirile lor în scopuri proprii, de exemplu pentru a fi utilizate de angajații lor, pentru a facilita accesul la fața locului eficace din punctul de vedere al costurilor al cetățenilor la serviciile de e-guvernare sau pentru a sprijini furnizarea de servicii publice inteligente oferind informații în timp real, cum este cazul transportului public sau al gestionării traficului. Aceste organisme ar putea, de asemenea, să ofere acces la astfel de puncte de acces tuturor cetățenilor ca serviciu auxiliar serviciilor oferite publicului în clădirile respective și ar trebui să li se dea posibilitatea să facă acest lucru în conformitate cu normele în materie de concurență și de achiziții publice. Asigurarea accesului local la rețelele de comunicații electronice în interiorul sau în jurul unei proprietăți private ori al unei zone publice limitate ca serviciu auxiliar unei alte activități care nu depinde de accesul respectiv, cum ar fi spațiile de tip hotspot RLAN puse la dispoziția clienților altor activități comerciale sau publicului larg din zona respectivă, nu ar trebui să califice un astfel de furnizor drept furnizor de comunicații electronice. (29) Punctele de acces fără fir de mică putere și cu rază mică de acțiune sunt echipamente foarte mici și discrete similare cu routerele Wi-Fi pentru utilizare casnică, iar caracteristicile lor ar trebui specificate la nivelul Uniunii pentru ca ele să fie introduse și utilizate în diferite contexte locale supuse autorizației generale, fără restricții necuvenite legate de acordarea unui permis de urbanism individual sau a altor autorizații. Proporționalitatea măsurilor care precizează caracteristicile tehnice pentru ca o astfel de utilizare să beneficieze de autorizarea generală ar trebui asigurată prin caracteristici semnificativ mai restrictive decât pragurile maxime aplicabile prevăzute în măsurile Uniunii cu privire la parametri precum puterea de ieșire. (30) Statele membre ar trebui să se asigure că gestionarea spectrului de frecvențe radio la nivel național nu împiedică alte state membre să utilizeze spectrul de frecvențe radio la care au dreptul sau să își respecte obligațiile referitoare la benzile a căror utilizare este armonizată la nivelul Uniunii. Este necesar un mecanism de coordonare, bazat pe activitățile existente ale GPSFR, pentru a garanta că fiecare stat membru are un acces echitabil la spectrul de frecvențe radio și că rezultatele coordonării sunt coerente și executorii. (31) Experiența acumulată în cursul punerii în aplicare a cadrului de reglementare al Uniunii indică faptul că dispozițiile existente care prevăd aplicarea coerentă a măsurilor de reglementare, precum și obiectivul de a contribui la dezvoltarea pieței interne nu au creat suficiente stimulente pentru conceperea unor produse de acces pe baza unor standarde și proceduri armonizate, mai ales în cazul rețelelor fixe. Când operează în state membre diferite, operatorilor le este greu să găsească inputuri de acces de o calitate corespunzătoare și niveluri corespunzătoare de interoperabilitate a rețelelor și a serviciilor, iar atunci când sunt disponibile, inputurile respective prezintă caracteristici tehnice diferite. Această situație crește costurile și împiedică furnizarea serviciilor la nivel transfrontalier. (32) Integrarea pieței unice a comunicațiilor electronice ar fi accelerată prin instituirea unui cadru care să definească o serie de produse virtuale europene cheie care sunt deosebit de importante pentru ca furnizorii de servicii de comunicații electronice să furnizeze servicii transfrontaliere și să adopte o strategie la nivelul UE într-un mediu axat din ce în ce mai mult integral pe IP, pe baza unor parametri esențiali și a unor caracteristici minime de bază. (33) Ar trebui abordate nevoile operaționale vizate de diversele produse virtuale. Produsele europene de acces virtual în bandă largă ar trebui să fie disponibile în cazul în care unui operator cu o putere semnificativă pe piață i s-a solicitat, în conformitate cu directiva-cadru și cu Directiva privind accesul, să asigure accesul în condiții reglementate la un anumit punct de acces din rețeaua sa. În primul rând, ar trebui facilitată o intrare transfrontalieră eficientă prin produse armonizate care să permită furnizorilor transfrontalieri să furnizeze inițial clienților lor finali fără întârziere servicii de o calitate previzibilă și suficientă, inclusiv întreprinderilor cliente care au locuri multiple de desfășurare a activității în diferite state membre, atunci când acest lucru ar fi necesar și proporționat în funcție de analiza pieței. Aceste produse armonizate ar trebui să fie disponibile o perioadă suficientă pentru a permite solicitanților de acces și furnizorilor să planifice investiții pe termen mediu și lung. (34) În al doilea rând, produsele sofisticate de acces virtual care necesită investiții mai mari din partea solicitanților de acces și le permit un nivel mai ridicat de control și de diferențiere, mai ales prin furnizarea accesului la un nivel mai apropiat de cel local, sunt esențiale pentru a crea condițiile unei concurențe sustenabile în ansamblul pieței interne. Prin urmare, aceste produse cu ridicata esențiale de acces la rețelele de acces de nouă generație ar trebui și ele armonizate pentru a facilita investițiile transfrontaliere. Aceste produse de acces virtual în bandă largă ar trebui astfel concepute încât să aibă funcționalități echivalente cu cele ale decuplării fizice, pentru a extinde gama potențialelor măsuri corective pentru piața cu ridicata care pot fi examinate de către autoritățile naționale de reglementare în cadrul evaluării proporționalității, în temeiul Directivei 2002/19/CE. (35) În al treilea rând, este necesar să se armonizeze un produs de acces cu ridicata pentru segmentele terminale ale liniilor închiriate cu interfețe avansate, pentru a permite furnizarea transfrontalieră de servicii de conectivitate critice din punctul de vedere al misiunii lor pentru utilizatorii profesionali cei mai exigenți. (36) În condițiile unei migrări treptate la rețele „bazate integral pe IP”, nedisponibilitatea produselor de conectivitate bazate pe IP pentru diferite clase de servicii de o calitate asigurată care să permită căi de comunicare dincolo de domeniile și frontierele rețelei, atât în interiorul, cât și în exteriorul statelor membre, împiedică dezvoltarea aplicațiilor care se bazează pe accesul la alte rețele, limitând astfel inovarea tehnologică. Mai mult, această situație împiedică difuzarea pe scară mai largă a soluțiilor eficiente asociate cu gestionarea și furnizarea de rețele bazate pe IP și cu produse de conectivitate cu un nivel de calitate asigurată a serviciului, mai ales un grad înalt de securitate, de siguranță și de flexibilitate, rentabilitate și aprovizionare mai rapidă, care generează avantaje pentru operatorii rețelelor, furnizorii de servicii și utilizatorii finali. Este necesară, așadar, o abordare armonizată a conceperii și disponibilității acestor produse, în condiții rezonabile, inclusiv, în cazul în care se impune, posibilitatea aprovizionării încrucișate de către întreprinderile de comunicații electronice implicate. (37) Crearea de produse europene de acces virtual în bandă largă în temeiul prezentului regulament ar trebui să se reflecte în evaluarea de către autoritățile naționale de reglementare a măsurilor corective celor mai potrivite privind accesul la rețelele operatorilor desemnați ca având o putere semnificativă pe piață, evitând totodată suprareglementarea prin multiplicarea inutilă a produselor de acces cu ridicata, indiferent dacă acestea se impun ca urmare a analizei pieței sau dacă sunt furnizate în alte condiții. În particular, introducerea în sine a produselor europene de acces virtual nu ar trebui să ducă la creșterea numărului de produse de acces reglementate impuse unui anumit operator. De asemenea, necesitatea ca autoritățile naționale de reglementare, după adoptarea prezentului regulament, să stabilească dacă în locul măsurilor corective privind accesul cu ridicata ar trebui impus un produs european de acces virtual în bandă largă și să evalueze oportunitatea impunerii unui produs european de acces virtual în bandă largă în contextul viitoarelor analize ale pieței în cazul în care constată existența unei puteri semnificative pe piață nu ar trebui să afecteze responsabilitatea lor de a identifica măsurile corective cele mai potrivite și proporționate pentru a soluționa problema identificată în materie de concurență în conformitate cu articolul 16 din Directiva 2002/21/CE. (38) În interesul previzibilității în materie de reglementare, în legislație ar trebui să se reflecte și principalele elemente ale practicii decizionale în curs de evoluție din cadrul juridic actual care afectează condițiile în care produsele de acces cu ridicata, inclusiv produsele europene de acces virtual în bandă largă, sunt puse la dispoziție pentru rețelele NGA. Acestea ar trebui să includă dispoziții care, pentru analiza piețelor de produse de acces cu ridicata și, mai ales, a nevoii de control al prețurilor în materie de acces la rețelele NGA, să reflecte importanța relației dintre constrângerile concurențiale din partea infrastructurilor alternative fixe și fără fir, garanțiile efective privind accesul nediscriminatoriu și gradul existent de concurență din punctul de vedere al prețului, al posibilităților de alegere și al calității la nivelul pieței cu amănuntul. Ultimul considerent determină în cele din urmă avantajele pentru utilizatorii finali. De exemplu, în cursul analizei lor de la caz la caz efectuate în temeiul articolului 16 din Directiva 2002/21/CE și fără a aduce atingere evaluării puterii semnificative pe piață și aplicării normelor UE în materie de concurență, autoritățile naționale de reglementare pot considera că, în prezența a două rețele NGA fixe, condițiile de piață sunt suficient de concurențiale pentru a putea determina modernizarea rețelelor și a evolua către furnizarea de servicii ultrarapide, unul dintre parametrii importanți ai concurenței de pe piața cu amănuntul. (39) Este de așteptat ca intensificarea concurenței în cadrul unei piețe unice să ducă, în timp, la reducerea nivelului de reglementare în acest sector pe baza analizei pieței. Într-adevăr, unul dintre rezultatele finalizării pieței unice ar trebui să fie o tendință mai accentuată către o concurență efectivă pe piețele relevante, aplicarea ex post a legislației din domeniul concurenței fiind din ce în ce mai mult considerată suficientă pentru a asigura funcționarea pieței. Pentru a asigura claritatea juridică și previzibilitatea abordărilor în materie de reglementare la nivel transfrontalier, ar trebui prevăzute criterii clare și obligatorii cu privire la modalitățile prin care să se stabilească dacă o anumită piață justifică în continuare impunerea de obligații de reglementare ex ante, având în vedere persistența blocajelor și perspectivele privind concurența, mai ales concurența bazată pe infrastructură, precum și condițiile de concurență la nivelul pieței cu amănuntul în materie de parametri precum prețul, posibilitățile de alegere și calitatea, care sunt, la urma urmei, elementele relevante pentru utilizatorii finali și pentru competitivitatea mondială a economiei UE. Acest demers ar trebui să stea la baza examinărilor succesive ale listei piețelor susceptibile să facă obiectul reglementării ex ante și să ajute autoritățile naționale de reglementare să își axeze eforturile, în mod convergent, asupra domeniilor în care concurența nu este încă efectivă. Instituirea unei piețe unice veritabile a comunicațiilor electronice poate afecta, de asemenea, sfera geografică a piețelor, atât în scopul reglementării sectoriale pe baza principiilor concurenței, cât și al aplicării legislației din domeniul concurenței. (40) Disparitățile privind punerea în aplicare națională a normelor sectoriale de protecție a utilizatorilor finali creează obstacole semnificative în calea pieței unice digitale, mai ales sub forma unor costuri sporite în materie de conformitate pentru furnizorii de comunicații electronice pentru public care doresc să ofere servicii în mai multe state membre. Mai mult, fragmentarea și incertitudinea cu privire la nivelul de protecție acordat în diferite state membre subminează încrederea utilizatorilor finali și îi descurajează să achiziționeze servicii de comunicații electronice din străinătate. Pentru a realiza obiectivul Uniunii de eliminare a obstacolelor din calea pieței interne, este necesar să se înlocuiască actualele măsuri juridice naționale divergente cu o serie unică și armonizată integral de norme sectoriale care să stabilească un nivel comun ridicat de protecție a utilizatorilor finali. Această armonizare integrală a dispozițiilor juridice nu ar trebui să împiedice furnizorii de comunicații electronice pentru public să ofere utilizatorilor finali clauze contractuale care depășesc nivelul de protecție respectiv. (41) Având în vedere că prezentul regulament armonizează doar anumite norme sectoriale, nu ar trebui să aducă atingere normelor generale de protecție a consumatorilor stabilite în actele Uniunii și în actele legislative naționale care le transpun. (42) Atunci când dispozițiile capitolelor 4 și 5 din prezentul regulament se referă la utilizatorii finali, ele ar trebui să se aplice nu numai consumatorilor, ci și altor categorii de utilizatori finali, în principal microîntreprinderilor. La cerere, alți utilizatori finali decât consumatorii ar trebui să poată conveni, printr-un contract individual, să devieze de la anumite dispoziții. (43) Finalizarea pieței unice a comunicațiilor electronice impune și eliminarea obstacolelor care îi împiedică pe utilizatorii finali să aibă acces la servicii de comunicații electronice de pe tot teritoriul Uniunii. Autoritățile publice nu ar trebui, așadar, să creeze obstacole sau să le mențină pe cele existente în calea achiziționării transfrontaliere de astfel de servicii. Furnizorii de comunicații electronice pentru public nu ar trebui să interzică sau să restricționeze accesul utilizatorilor finali ori să îi discrimineze pe baza cetățeniei lor sau a statului lor membru de reședință. Ar trebui să fie posibilă totuși o anumită diferențiere pe baza unor diferențe justificabile obiectiv în materie de costuri, riscuri și condiții de piață precum variațiile cererii și tarifele practicate de concurenți. (44) Există în continuare diferențe tarifare extrem de importante, atât pentru comunicațiile fixe, cât și pentru cele mobile, între comunicațiile de voce și SMS naționale și cele care se termină într-un alt stat membru. Deși există variații considerabile între țări, operatori și pachete tarifare, precum și între serviciile mobile și fixe, această situație continuă să afecteze grupurile de consumatori mai vulnerabili și să creeze obstacole în calea comunicării neîngrădite în cadrul Uniunii. Acest lucru se produce în pofida reducerii și a convergenței în termeni absoluți foarte importante a tarifelor de terminare a apelurilor din diferitele state membre, precum și a tarifelor scăzute de pe piețele de tranzit. Mai mult, tranziția către un mediu de comunicații electronice axat integral pe IP ar trebui să determine, în timp util, reduceri suplimentare ale tarifelor. Orice diferențe semnificative între tarifele cu amănuntul ale comunicațiilor la mare distanță fixe naționale care sunt comunicații diferite de cele efectuate în cadrul unei zone locale identificate printr-un cod de zonă geografică în planul național de numerotare și comunicațiile fixe care se termină în alt stat membru ar trebui, așadar, să fie justificate de criterii obiective. Tarifele cu amănuntul pentru comunicațiile mobile internaționale nu ar trebui să depășească eurotarifele pentru apelurile de voce și, respectiv, mesajele SMS în roaming reglementate prevăzute în Regulamentul (UE) nr. 531/2012, cu excepția cazurilor justificate de criterii obiective. Aceste criterii pot include costurile suplimentare și o marjă aferentă rezonabilă. Alți factori obiectivi pot include diferențele în materie de flexibilitate a tarifelor asociate și faptul că toți utilizatorii finali dispun cu ușurință de tarife alternative din partea unor furnizori de comunicații electronice pentru public care oferă comunicații transfrontaliere în interiorul Uniunii contra unui cost suplimentar scăzut sau fără costuri suplimentare ori de servicii ale societății informației cu funcționalități comparabile, cu condiția ca utilizatorii finali să fie informați activ cu privire la aceste alternative de către furnizorii lor. (45) În ultimele decenii, internetul s-a dezvoltat ca o platformă deschisă de inovare cu puține obstacole în calea accesului utilizatorilor finali, al furnizorilor de conținuturi și de aplicații și al furnizorilor de servicii de internet. Cadrul de reglementare existent vizează să promoveze capacitatea utilizatorilor finali de a accesa și a distribui informații sau de a utiliza aplicațiile și serviciile dorite. Cu toate acestea, recent, Raportul privind practicile de gestionare a traficului publicat în mai 2012 de Organismul autorităților europene de reglementare în domeniul comunicațiilor electronice (OAREC) și un studiu, comandat de Agenția Executivă pentru Sănătate și Consumatori și publicat în decembrie 2012, referitor la funcționarea pieței serviciilor de acces la internet și a furnizării acestora din perspectiva consumatorilor au indicat că un număr important de utilizatori finali sunt afectați de practici de gestionare a traficului care blochează sau încetinesc anumite aplicații. Aceste tendințe impun adoptarea unor reguli clare la nivelul Uniunii pentru a menține internetul deschis și a evita fragmentarea pieței unice care rezultă din măsurile existente în fiecare stat membru. (46) Libertatea utilizatorilor finali de a accesa și a distribui informații și conținuturi legale, de a utiliza aplicațiile și serviciile dorite este supusă respectării legislației Uniunii și a legislației naționale compatibile. Prezentul regulament definește limitele eventualelor restricții aplicate acestei libertăți de către furnizorii de comunicații electronice pentru public, dar nu aduce atingere altor acte legislative ale Uniunii, printre care normele privind drepturile de autor și Directiva 2000/31/CE. (47) În condițiile unui internet deschis, furnizorii de comunicații electronice pentru public, în limitele convenite prin contract privind volumele de date și vitezele serviciilor de acces la internet, nu ar trebui să blocheze, să încetinească, să degradeze sau să discrimineze anumite conținuturi, aplicații, servicii sau categorii specifice ale acestora, cu excepția unui număr limitat de măsuri de gestionare rezonabilă a traficului. Măsurile adoptate ar trebui să fie transparente, proporționale și nediscriminatorii. Gestionarea rezonabilă a traficului cuprinde prevenirea sau împiedicarea unor infracțiuni grave, inclusiv acțiuni voluntare ale furnizorilor de împiedicare a accesului la materiale de pornografie infantilă și a distribuției acestora. Minimizarea efectelor congestionării rețelelor ar trebui considerată rezonabilă, cu condiția ca aceasta să se producă doar temporar sau în condiții excepționale. (48) Tarifele bazate pe volum ar trebui să fie considerate compatibile cu principiul unui internet deschis atât timp cât permit utilizatorilor finali să aleagă tariful care corespunde consumului lor normal de date pe baza unor informații transparente referitoare la condițiile și implicațiile alegerii respective. În același timp, aceste tarife ar trebui să le permită furnizorilor de comunicații electronice pentru public să adapteze mai bine capacitățile rețelelor la volumele de date preconizate. Este esențial ca utilizatorii finali să primească informații complete înainte de a-și exprima acordul cu privire la orice limitare a volumului de date sau a vitezei și la tarifele aplicabile, ca ei să își poată monitoriza permanent consumul și să achiziționeze cu ușurință volume mai mari de date, dacă doresc acest lucru. (49) Utilizatorii finali cer, de asemenea, servicii și aplicații ce necesită un nivel mai bun de calitate asigurată a serviciului oferit de furnizorii de comunicații electronice pentru public sau de furnizori de conținuturi, aplicații ori servicii. Aceste servicii pot cuprinde, printre altele, televiziunea prin IP (IP-TV), videoconferințele și anumite aplicații în materie de sănătate. Utilizatorii finali ar trebui, așadar, să fie liberi să încheie acorduri privind furnizarea de servicii specializate cu o calitate mai bună a serviciului fie cu furnizorii de comunicații electronice pentru public, fie cu furnizorii de conținuturi, aplicații sau servicii. (50) În plus, furnizorii de conținuturi, aplicații și servicii solicită furnizarea de servicii de transmisie pe baza unor parametri de calitate flexibili, inclusiv a unor niveluri mai scăzute de prioritate a traficului care nu este urgent. Posibilitatea ca furnizorii de conținuturi, aplicații și servicii să negocieze astfel de niveluri flexibile de calitate a serviciului cu furnizorii de comunicații electronice pentru public este necesară pentru furnizarea de servicii specializate și se așteaptă ca ea să joace un rol important în dezvoltarea noilor servicii precum comunicațiile de tip mașină către mașină (machine to machine – M2M). În același timp, aceste acorduri ar trebui să permită furnizorilor de comunicații electronice pentru public să echilibreze mai bine traficul și să prevină congestionarea rețelelor. Furnizorii de conținuturi, aplicații și servicii și furnizorii de comunicații electronice pentru public ar trebui, așadar, să fie liberi să încheie acorduri în materie de servicii specializate cu privire la niveluri definite de calitate a serviciului atât timp cât acordurile respective nu diminuează substanțial calitatea generală a serviciilor de acces la internet. (51) Autoritățile naționale de reglementare au un rol esențial în asigurarea faptului că utilizatorii finali sunt efectiv în măsură să exercite această libertate de a beneficia de acces la internetul deschis. În acest scop, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să aibă obligații de monitorizare și de raportare și ar trebui să asigure conformitatea furnizorilor de comunicații electronice pentru public și disponibilitatea unor servicii de acces la internet nediscriminatorii de înaltă calitate care nu sunt prejudiciate de serviciile specializate. În cadrul evaluării unei posibile deteriorări generale a serviciilor de acces la internet, autoritățile naționale de reglementare ar trebui să țină cont de parametri de calitate precum cei legați de sincronizare și fiabilitate (timp de așteptare, jitter, pierdere de pachete de date), nivelurile și efectele congestionării rețelei, vitezele efective față de cele anunțate în publicitate, performanța serviciilor de acces la internet comparativ cu serviciile specializate și calitatea percepută de utilizatorii finali. Autoritățile naționale de reglementare ar trebui împuternicite să impună cerințe privind calitatea minimă a serviciului tuturor furnizorilor de comunicații electronice pentru public sau fiecăruia dintre aceștia, dacă acest lucru este necesar pentru a preveni scăderea/degradarea generală a calității serviciilor de acces la internet. (52) Măsurile destinate să asigure un nivel mai mare de transparență și de comparabilitate a prețurilor, a tarifelor, a condițiilor și a parametrilor privind calitatea serviciului, inclusiv a celor specifici furnizării de servicii de acces la internet, ar trebui să amelioreze capacitatea utilizatorilor finali de a optimiza selectarea furnizorilor și, astfel, de a beneficia pe deplin de concurență. (53) Utilizatorii finali ar trebui să primească informații corespunzătoare privind prețul și tipul serviciului oferit înainte de a achiziționa un serviciu. Aceste informații ar trebui furnizate și imediat înainte de conectarea unui apel atunci când apelarea unui anumit număr sau serviciu este supusă unor condiții tarifare speciale, cum ar fi apelurile către serviciile cu tarife majorate, care au adesea un preț special. În cazul în care o astfel de obligație este disproporționată, având în vedere durata și costul informării privind tarifele pentru furnizorul serviciului comparativ cu durata medie a apelului și riscul în materie de costuri la este expus utilizatorul final, autoritățile naționale de reglementare pot acorda o derogare. Utilizatorii finali ar trebui să fie informați și în cazul în care un număr de telefon gratuit face obiectul unor costuri suplimentare. (54) Furnizorii de comunicații electronice pentru public ar trebui să ofere utilizatorilor finali informații corespunzătoare referitoare la, printre altele, serviciile și tarifele lor, calitatea parametrilor serviciilor, accesul la serviciile de urgență și eventualele limitări, precum și gama de servicii și produse concepute pentru consumatorii cu handicap. Aceste informații ar trebui furnizate într-un mod clar și transparent și ar trebui să fie specifice statelor membre în care sunt furnizate serviciile și, dacă sunt modificate, să fie actualizate. Furnizorii ar trebui să fie scutiți de aceste obligații de informare în cazul ofertelor negociate individual. (55) Disponibilitatea unor informații comparabile referitoare la produse și servicii este esențială pentru ca utilizatorii finali să poată face o evaluare independentă a ofertelor. Experiența a demonstrat că disponibilitatea unor informații fiabile și comparabile sporește încrederea utilizatorilor finali în utilizarea serviciilor și dorința lor de a-și exercita libertatea de alegere. (56) Contractele sunt un mijloc important pentru a le oferi utilizatorilor finali un nivel ridicat de transparență a informațiilor și de securitate juridică. Furnizorii de comunicații electronice pentru public ar trebui să le ofere utilizatorilor finali informații clare și explicite cu privire la toate elementele esențiale ale contractului înainte ca utilizatorul final să dobândească obligații prin contract. Informațiile ar trebui să fie obligatorii și nu ar trebui să fie modificate decât cu acordul ulterior al utilizatorului final și al furnizorului. Comisia și mai multe autorități naționale de reglementare au identificat recent discrepanțe considerabile între viteza anunțată în publicitate a serviciilor de acces la internet și viteza efectivă de care dispun utilizatorii finali. Furnizorii de comunicații electronice pentru public ar trebui, așadar, să informeze utilizatorii finali, înainte de încheierea contractului, cu privire la viteza și alți parametri ai calității serviciilor pe care îi pot asigura în mod realist în punctul principal în care se află utilizatorul final. (57) În ceea ce privește echipamentele terminale, contractele ar trebui să specifice eventualele restricții impuse de furnizor asupra utilizării echipamentelor, de exemplu prin blocarea dispozitivelor mobile pentru a fi utilizate doar cu anumite cartele SIM, precum și eventualele penalități datorate în cazul rezilierii contractului înainte de data de expirare convenită. După expirarea duratei convenite a contractului nu ar trebui impuse penalități. (58) Pentru a evita „facturile-șoc”, utilizatorii finali ar trebui să poată defini limite financiare maxime pentru costurile aferente apelurilor efectuate și serviciilor de acces la internet utilizate de ei. Această facilitate ar trebui să fie disponibilă gratuit, cu o notificare corespunzătoare care să poată fi consultată ulterior din nou, atunci când valoarea se apropie de limită. După ce se atinge limita maximă, utilizatorii finali nu ar trebui să mai beneficieze de serviciile respective sau să fie taxați pentru ele, cu excepția cazului în care solicită expres continuarea furnizării convenite cu furnizorul. (59) Experiența din statele membre și cea constatată într-un studiu recent comandat de Agenția Executivă pentru Sănătate și Consumatori au indicat că perioadele lungi de valabilitate a contractelor și prelungirea automată sau tacită a contractelor constituie obstacole semnificative în calea schimbării furnizorului. Este astfel de dorit ca utilizatorii finali să poată rezilia un contract după șase luni de la încheierea sa, fără să suporte niciun cost. Într-un astfel de caz, utilizatorii finali pot fi obligați să își compenseze furnizorii pentru valoarea reziduală a echipamentelor terminale subvenționate sau pentru valoarea pro rata temporis a altor promoții. Contractele care au fost prelungite tac