RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Evoluția situației pieței produselor lactate și aplicarea dispozițiilor prevăzute în Pachetul privind laptele /* COM/2014/0354 final */





RAPORTUL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Evoluția situației pieței produselor lactate și aplicarea dispozițiilor prevăzute în Pachetul privind laptele 1. Domeniul de aplicare Articolul 225 litera (b) din Regulamentul (UE) nr.1308/2013[1] prevede faptul că Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport până la 30 iunie 2014 cu privire la evoluția situației pieței din sectorul laptelui și al produselor lactate și în special cu privire la aplicarea articolelor 148-151, a articolului 152 alineatul (3) și a articolului 157 alineatul (3), evaluând îndeosebi efectele asupra producătorilor și a producției de lapte din regiunile dezavantajate în ceea ce privește obiectivul general de menținere a producției în aceste regiuni, inclusiv eventualele stimulente pentru încurajarea fermierilor în a încheia acorduri de producție comune, însoțite de orice propunere corespunzătoare. În cadrul conferinței privind „Perspectivele sectorului european al laptelui după anul 2015”, organizate în Bruxelles la 24 septembrie 2013, au fost analizate noile provocări cu care urmează să se confrunte sectorul laptelui și a fost discutată necesitatea și fezabilitatea introducerii de instrumente suplimentare, ținând cont că regimul cotelor se încheie în 2015. În prezent, în cadrul instituțiilor UE au loc dezbateri cu privire la rezultatele conferinței. Prezentul raport aduce elemente suplimentare discuției, Comisia dorind să continue dezbaterea împreună cu Parlamentul European, cu statele membre și cu părțile interesate cu privire la modalitatea optimă de gestionare a piețelor imediat după dispariția cotelor, în vederea formulării de propuneri ulterioare, dacă este cazul. 2. Evoluția situației pieței laptelui și a produselor lactate Piața UE a laptelui se află în prezent[2] într-o situație destul de favorabilă. Prețul mediu al laptelui în UE în ianuarie 2014 era de 40,03 c/kg, adică cu 17 % mai mare decât în ianuarie 2013, reprezentând cel mai ridicat preț mediu al laptelui înregistrat vreodată (statistici începând cu anul 1977). Această tendință ascendentă a fost observată și în ceea ce privește prețul produselor lactate, deși prețul untului a fost supus la o anumită presiune de la începutul anului 2014. Până în prezent, cererea puternică la nivel mondial a contribuit la menținerea unor prețuri ferme. Cu toate acestea, o rectificare a prețurilor nu ar trebui exclusă, având în vedere creșterea producției de lapte remarcată la principalii exportatori. Previziunile pe termen mediu privind laptele și produsele lactate sunt favorabile atât în ceea ce privește piața mondială, cât și piața internă. Cererea la nivel mondial rămâne dinamică, în special la nivelul economiilor emergente. În ciuda încetinirii creșterii economice, produsele lactate joacă un rol important în regimul alimentar al oamenilor, dată fiind proporția mai ridicată de gospodării aparținând clasei de mijloc. Se preconizează creșteri ale producției rezultate în urma ridicării sistemului de cote în special în statele membre restricționate în prezent de acest sistem, cum ar fi Irlanda, Germania, Țările de Jos, Danemarca, Austria și Polonia, precum și în Franța. Producția va depinde de ritmul de creștere a consumului atât în UE, cât și la nivel mondial, precum și de alți factori, cum ar fi constrângerile legate de mediu. Informații mai ample privind evoluția situației pieței sunt furnizate în documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește prezentul raport. 3. Aplicarea dispozițiilor cuprinse în „Pachetul privind laptele” Așa-numitul „Pachet privind laptele”[3] a fost publicat în mai 2012, a intrat pe deplin în vigoare la 3 octombrie 2012 și se aplică până la 30 iunie 2020. Regulamentele delegate și de punere în aplicare[4] au fost publicate în iunie și septembrie 2012. Dispozițiile cuprinse în Pachetul privind laptele [integrate în Regulamentul (UE) nr. 1308/2013] și aplicarea acestora sunt descrise mai jos. Raportul se bazează pe răspunsurile oferite de statele membre la un chestionar specific[5], precum și pe notificările prevăzute în normele de punere în aplicare. 3.1 Contracte obligatorii (articolul 148) Contractele stabilesc responsabilitățile operatorilor din lanțul produselor lactate, cresc gradul de conștientizare a semnalelor piețelor, îmbunătățesc transmiterea prețurilor, adaptează oferta la cerere și evită anumite practici comerciale neloiale. După eliminarea regimului cotelor de lapte, acestea vor constitui un instrument util pentru producători și procesatori de planificare a volumelor lor de producție. În temeiul articolului 148, statele membre au posibilitatea de a impune obligativitatea contractelor scrise între fermieri și procesatori și de a obliga cumpărătorii de lapte să ofere fermierilor o durată minimă a contractului. Aceste contracte ar trebui întocmite anterior livrării și ar trebui să conțină elemente specifice precum prețul, volumul, durata, detaliile privind efectuarea plăților, colectarea și normele aplicabile în caz de forță majoră. Toate aceste elemente ar trebui să fie negociate în mod liber între părți, iar fermierii ar trebui să aibă dreptul de a refuza o ofertă cu o durată minimă în cadrul unui contract. Livrările efectuate de un fermier care este membru al cooperativei sale sunt scutite de obligația de a întocmi astfel de contracte dacă statutele sau normele aplicabile în cadrul cooperativei respective prevăd dispoziții cu efecte similare dispozițiilor descrise în contract. Până în prezent, 12 state membre au prevăzut contracte obligatorii, unele dintre acestea chiar înainte de intrarea în vigoare a Pachetului privind laptele. Tabelul 1 Contracte obligatorii Statul membru || Legislația națională || Durata minimă a contractului Letonia || septembrie 2009 || - Franța || aprilie 2011 || 5 ani Italia || martie 2012 || 6 luni Spania || octombrie 2012 || 1 an Lituania || octombrie 2012 || - Ungaria || decembrie 2012 || 6 luni Slovacia || decembrie 2012 || - Croația || iunie 2013 || 6 luni Cipru || iunie 2013 || 6 luni Portugalia || iunie 2013 || 6 luni Bulgaria || noiembrie 2013 || 6 luni România || primul trimestru al anului 2014 || 6 luni Șapte state membre au prevăzut ca respectivul contract propus de cumpărător fermierului să aibă o durată minimă de 6 luni, în timp ce Spania a optat pentru contracte de 1 an, iar Franța de 5 ani. Inspirați de dispozițiile Pachetului privind laptele, în Regatul Unit, producătorii și procesatorii au convenit asupra unui cod de conduită voluntar care prevede întocmirea de contracte în condiții similare celor specificate în Pachetul privind laptele și care acoperă 85 % din producția de lapte crud. De asemenea, în Belgia, un cod de bune practici a fost semnat de 98 % dintre procesatori și de cele mai importante trei organizații de fermieri. Aceasta include în special acorduri privind calitatea, acorduri privind perioada de notificare a fermierilor și a cumpărătorilor, acorduri privind durabilitatea și dispoziții privind rolul organizațiilor de producători. În Germania, pentru livrările negociate prin intermediul organizațiilor de producători, sunt utilizate în mod frecvent contracte-model care, pe viitor, pe lângă calitate, parametri privind prețul și durata, vor cuprinde și detalii suplimentare privind volumul de lapte. Contractele au dobândit caracter obligatoriu în special în statele membre în care structura cooperativă a relațiilor contractuale dintre producătorii și procesatorii din sectorul produselor lactate a fost mai puțin pronunțată. Graficul 1 oferă o imagine generală a cotei de producție de lapte de vacă în funcție de tipul de dispoziții contractuale și face distincție între livrările efectuate de fermieri către cooperative de prelucrare și către cooperative de colectare ale căror membri sunt și livrările efectuate de fermieri către procesatori privați și în baza altor dispoziții. Aceasta din urmă vizează mai ales livrările către colectorii privați sau către societățile comerciale. Aproape 64 % din totalul livrărilor de lapte de vacă sunt efectuate de fermieri către cooperativele de prelucrare sau către cooperativele de procesare ale căror membri sunt. În cazul Franței, nu a putut fi făcută nicio distincție între livrările către cooperativele de prelucrare și cele de colectare. În ceea ce privește Germania, livrările către procesatorii privați sunt efectuate în principal prin intermediul organizațiilor de producători sau al asociațiilor acestora. În general, proporția respectivelor tipuri de dispoziții contractuale sunt raportate ca fiind destul de stabile în ultimii ani. Cu toate acestea, mai multe state membre (EE, IT, LV, AT, SK) au raportat o creștere a livrărilor către colectorii privați, deși cota acestora în termeni absoluți este destul de limitată. Graficul 1 Relații contractuale 3.2 Organizațiile de producători [articolul 152 alineatul (3)] Statele membre au obligația de a recunoaște formal organizațiile de producători (OP) constituite de producători din sectorul laptelui la inițiativa producătorilor și care urmăresc un scop specific care poate include (i) asigurarea planificării și a adaptării producției la cerere, în special în privința calității și a cantității; (ii) concentrarea ofertei și introducerea pe piață a produselor obținute de membrii lor; (iii) optimizarea costurilor de producție și stabilizarea prețurilor de producător. Statele membre pot stabili un număr minim de membri și/sau un volum minim de producție comercializabilă pe care organizațiile de producători trebuie să le îndeplinească pentru a fi recunoscute (a se vedea tabelul 3 din anexă). Toate organizațiile de producători recunoscute se concentrează pe producția de lapte de vacă, cu excepția uneia din Spania care se concentrează pe producția de lapte de oaie. Un număr considerabil de organizații de producători din totalul de 228 din sectorul produselor lactate din UE, în special în Germania și Italia, exista deja înainte de intrarea în vigoare a Pachetului privind laptele. Cu toate acestea, numărul recunoașterilor a crescut în 2013 (BE +1; CZ + 8; DE + 18; ES + 3, FR + 27). În Germania, în 2013 a fost recunoscută o asociație a organizațiilor de producători , ceea ce a dus la un total de două. În mai multe state membre, legislația națională privind recunoașterea a intrat în vigoare doar recent. Variația destul de mare în ceea ce privește cerințele minime indică dificultatea găsirii unui echilibru între obiectivul ambițios vizând organizațiile mari de producători, care să aibă potențialul de a crește puterea de negociere a producătorilor, și încurajarea constituirii de OP prin stabilirea de praguri realiste. Cu toate acestea, trebuie remarcat faptul că, în cea de a doua etapă, mai multe organizații de producători se pot reuni într-o asociație de organizații de producători care să dispună de aceleași posibilități de negociere colectivă ca o organizație de producători, dar la o scară mai mare. Se sugerează faptul că evoluțiile relativ favorabile ale piețelor din ultimii ani (a se vedea punctul 2) nu ar fi stimulat fermierii să adere la organizații de producători. În raportul „Analiza viitoarelor evoluții ale sectorului produselor lactate”[6], experții au propus, printre altele, consolidarea rolului organizațiilor de producători, în special prin asigurarea faptului că acestea au o dimensiune adecvată pentru a beneficia de suficientă putere de negociere. Posibilitatea extinderii anumitor norme aplicabile organizațiilor de producători recunoscute și asociațiilor acestora (precum și organizațiilor interprofesionale) la entitățile care nu au calitatea de membru și la contribuțiile obligatorii ale entităților care nu au calitatea de membru în temeiul PAC reformate[7] se aplică în prezent și organizațiilor din sectorul laptelui și se preconizează că va stimula crearea de organizații reprezentative. Stimulentele suplimentare pentru fermieri pentru aderarea la OP sunt analizate la punctul 3.8. 3.3 Negocieri colective (articolul 149) În vederea consolidării puterii de negociere a producătorilor de lapte, fermierii se pot reuni în organizații de producători (OP) care pot negocia în mod colectiv termenii contractelor, inclusiv prețul laptelui crud. Volumul de lapte pe care îl poate negocia o OP este supus anumitor limite clar definite (și anume, 3,5 % din producția UE, 33 % din producția națională a statului membru). Livrările efectuate de fermieri către cooperativele de procesare ale căror membri sunt nu pot face obiectul unor negocieri comune pe baza Pachetului privind laptele, în timp ce cooperativele de colectare pot alcătui organizații de producători care pot purta negocieri colective cu procesatorii. Patru state membre au raportat livrări de lapte crud în 2013 în baza unor contracte negociate în mod colectiv în contextul acestei dispoziții. Tabelul 2. Livrări efective de lapte crud în 2013 pe baza contractelor negociate în mod colectiv Statul membru || Volumele de lapte crud de vacă x 1 000 de tone || Proporția aproximativă de livrări Republica Cehă || 445 || 18 % Germania || 11 158 || 33 % Spania || 255 || 4 % Franța || 2 689 || 11 % În Germania, două asociații de organizații de producători cuprinzând 143 de organizații de producători acoperă aproape toate livrările de lapte către procesatorii care nu fac parte din nicio cooperativă. În Franța, aproape 90 % din volumul comercializabil anual al organizațiilor de producători recunoscute a fost negociat în mod colectiv, în timp ce în Spania au fost purtate negocieri colective pentru aproape 16 % din volumele comercializabile ale organizațiilor de producători recunoscute. În plus, Spania a raportat, în 2013, livrări de 68 000 de tone de lapte de oaie pentru o producție de 571 000 de tone. Deoarece livrările efectuate de fermieri către cooperativele de procesare ale căror membri sunt nu pot fi negociate în baza Pachetului privind laptele, există încă potențial pentru negocieri colective, cu excepția Germaniei și a statelor membre care dețin o cotă ridicată de procesatori în cadrul cooperativelor. 3.4 Reglementarea ofertei de brânzeturi cu denumire de origine protejată (DOP)/indicație geografică protejată (IGP) (articolul 150) Având în vedere importanța brânzeturilor cu denumire de origine protejată (DOP) sau indicații geografice protejate (IGP), în special pentru regiunile rurale vulnerabile, și pentru a asigura calitatea și valoarea adăugată a acestora, statelor membre li se permite aplicarea de norme pentru reglementarea ofertei de brânzeturi DOP/IGP la solicitarea unei organizații de producători (OP), a unei organizații interprofesionale sau a unui grup DOP/IGP. Până în prezent, două state membre au adoptat norme privind gestionarea ofertei de brânzeturi. Franța a adoptat măsuri privind „Comté”, aplicabile începând cu 1 aprilie 2012, „Beaufort” începând cu 27 februarie 2014, iar Italia a adoptat norme pentru „Asiago”, aplicabile începând cu 12 februarie 2014. În aceste două state membre, se află în curs de examinare sau de elaborare solicitări suplimentare. 3.5 Organizațiile interprofesionale [articolul 157 alineatul (3)] Normele specifice pentru organizațiile interprofesionale din sectorul laptelui permit actorilor din lanțul de aprovizionare cu produse lactate să întrețină dialoguri și să deruleze o serie de activități care, în anumite condiții, pot fi parțial scutite de la normele în materie de concurență (articolul 210). Aceste activități comune vizează, printre altele, consolidarea cunoștințelor și a transparenței producției și a pieței, promovarea, cercetarea, inovarea și îmbunătățirea calității. Organizațiile interprofesionale ar trebui să fie alcătuite din reprezentanți ai producătorilor de lapte crud și cel puțin una sau mai multe dintre următoarele etape ale lanțului de aprovizionare: procesare sau comercializare (inclusiv distribuție). Organizații interprofesionale pentru sectorul produselor lactate au fost recunoscute în Spania (una pentru laptele de vacă și una pentru laptele de capră), în Franța (una pentru laptele de vacă, una pentru laptele de capră și două pentru laptele de oaie), în Ungaria (pentru laptele de vacă) și în Portugalia. În general, acestea desfășoară activități la nivel național, cu excepția celor două organizații interprofesionale pentru laptele de oaie din Franța, care au o acoperire regională. Toate acestea cuprind producția și procesarea, în timp ce comercializarea cu amănuntul este reprezentată numai în cadrul organizației interprofesionale din Ungaria. Una dintre practicile utilizate în cadrul unei organizații interprofesionale franceze, în special în ceea ce privește diseminarea anumitor informații privind piața și indicatorii economici, a fost acceptată în contextul articolului 177 litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1234/2007[8]. 3.6 Declarațiile obligatorii privind livrările de lapte (articolul 151) În vederea unei analize mai amănunțite a evoluției pieței după expirarea regimului cotelor de lapte și în vederea asigurării transparenței, această dispoziție ține cont de informațiile privind volumele de lapte livrate. Aceasta se aplică începând cu 1 aprilie 2015. Normele de aplicare sunt în prezent în curs de elaborare. 3.7 Efectele Pachetului privind laptele asupra producătorilor de lapte și a producției de lapte din regiunile dezavantajate Deoarece nu există o definiție uniformă a „regiunilor dezavantajate” în legătură cu producția de lapte, statelor membre le-au fost solicitate informații privind criteriile pe care le-au utilizat în acest context. În principal, statele membre se referă la zonele montane, dar și la zonele defavorizate afectate de handicapuri naturale specifice, la zonele aflate în pericol de a fi părăsite, la zonele defavorizate (LFA) în general și la regiunile ultraperiferice (de exemplu, Azore). Anumite state membre aplică grade de handicap diferite și/sau adaugă criterii specifice, de exemplu, caracterul periferic, caracterul insular, structura fragmentată, solul, clima, producțiile scăzute de lapte, costurile ridicate de producție etc., cu referire în principal la programele naționale proprii de dezvoltare rurală. Anumite state membre raportează că nu dețin date disponibile privind acest aspect (BG, LT, LU, HU, MT, SK). Pe baza acestor definiții destul de eterogene ale „zonelor dezavantajate”, au fost înregistrate următoarele date și evoluții: Graficul 2 Producția de lapte în regiunile dezavantajate Tendința generală de scădere a numărului producătorilor de lapte din toate statele membre din ultimii ani poate fi observată, de asemenea, în aceste regiuni dezavantajate, deși în Polonia această scădere este raportată ca fiind mai mare decât în regiunile care nu sunt dezavantajate. Pe de altă parte, în Franța, Austria și Slovenia, scăderea înregistrată în zonele montane este mai puțin accentuată decât în alte regiuni, în timp ce Spania raportează o scădere mai lentă a numărului de producători de lapte începând din 2006, când au fost introduse plățile directe în sectorul laptelui. Volumul producției de lapte în regiunile dezavantajate este în scădere în Estonia, Grecia și Polonia, în timp ce în Germania, Irlanda, Letonia și Austria, acestea este în creștere. Spania a înregistrat o creștere semnificativă a producției, în special în regiunile cu o populație scăzută (reprezentând aproape 40 % din livrările de la nivel național). Dispozițiile contractuale în regiunile dezavantajate, în măsura în care există date disponibile, sunt mai mult sau mai puțin similare cu cele indicate la punctul 3.1, însă cu o cotă mai ridicată a livrărilor către cooperative de procesare din Belgia, Irlanda, Italia, Polonia, Suedia și Franța. Informațiile privind activitățile organizațiilor de producători din regiunile dezavantajate sunt insuficiente; doar Franța a raportat că 14 dintre cele 36 de organizații de producători funcționează parțial și în astfel de regiuni, chiar dacă nu a fost primită nicio notificare privind negocierile colective în baza articolului 149 din aceste regiuni. Statele membre nu au raportat un efect semnificativ al Pachetului privind laptele asupra sectorului laptelui în regiunile dezavantajate, în special deoarece dispozițiile au fost puse în aplicare doar recent, iar perioada de aplicare efectivă a fost prea scurtă. În plus, cele mai multe state membre nu au capacitatea de a furniza date detaliate în legătură cu acest aspect. Inventarul indică faptul că situațiile și evoluțiile înregistrate de sectorul laptelui în regiunile defavorizate din și dintre statele membre sunt destul de eterogene și necesită o abordare specifică. Declarații similare pot fi găsite în rezoluția Parlamentului European din 11 decembrie 2013 privind menținerea producției de lapte în zonele montane, în zonele defavorizate și în regiunile ultraperiferice după expirarea cotelor de lapte[9]. Măsurile noi și existente în baza PAC reformate iau în considerare aceste obiective. În temeiul programelor de dezvoltare rurală[10], statele membre pot aborda nevoile specifice ale sectorului produselor lactate în mod strategic prin elaborarea de subprograme tematice specifice adaptate, precum restructurarea producției de lapte în cazul în care sectorul are un impact specific asupra dezvoltării zonelor rurale sau a zonelor montane. În plus, sprijinul destinat zonelor care se confruntă cu constrângeri naturale și cu alte constrângeri specifice prevede plăți pentru compensarea pierderilor de venit și a costurilor suplimentare în zonele în care producția agricolă este afectată de constrângeri naturale. Aceasta ar putea viza, de asemenea, producătorii de lapte, dacă aceștia sunt situați într-o zonă supusă constrângerilor. Aceste plăți sunt deosebit de importante pentru prevenirea părăsirii terenurilor agricole. În plus, noul regulament privind dezvoltarea rurală prevede un plafon majorat pentru plățile destinate zonelor care se confruntă cu constrângeri naturale sau cu alte constrângeri specifice – între 250 și 450 EUR/ha în zonele montane și între 150 și 250 EUR/ha în alte zone. În baza plăților directe[11], de exemplu, statele membre pot decide să furnizeze sprijin cuplat facultativ pentru fermierii din sectorul produselor lactate, până la o anumită limită din pachetul lor național și în măsura în care acest lucru este necesar pentru a stimula menținerea actualelor niveluri de producție. Acest sprijin va viza sectoarele sau regiunile în care tipuri specifice de agricultură sau sectoare agricole specifice deosebit de importante din punct de vedere economic, social sau al mediului se confruntă cu anumite dificultăți. În plus, statele membre pot decide să acorde plăți zonelor care sunt supuse unor constrângeri naturale în valoare de până la 5 % din pachetul financiar național. În plus, în ceea ce privește regiunile ultraperiferice ale UE, dispozițiile POSEI[12] („Programme d'Options Spécifiques à l'Éloignement et l'Insularité”) sunt concepute pentru a lua în considerare handicapurile geografice și economice precum caracterul periferic, caracterul insular, suprafața mică, topografia și climatul defavorabil al acestor regiuni, precum și dependența lor economică de un număr redus de produse. Este important de remarcat faptul că, în perioada 2010-2013, 14 state membre au pus în aplicare un sprijin specific în sectorul produselor lactate în temeiul articolului 68 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 cu o valoare totală de aproape 1 miliard de euro. 3.8 Potențiale stimulente pentru a încuraja fermierii să încheie acorduri de producție în comun În răspunsurile la chestionar (a se vedea punctul 3), mai multe state membre propun acordarea de sprijin financiar în favoarea organizațiilor de producători (unele referindu-se, de exemplu, la sectorul fructelor și legumelor) ca stimulent corespunzător pentru a încuraja fermierii să încheie acorduri de producție în comun. Alte propuneri vizează creșterea capacității organizațiilor de producători de a dezvolta alte funcții, dincolo de negocierile colective privind livrările de lapte crud, de exemplu o implicare sporită în activitățile de reglementare a pieței, negocieri comune cu furnizorii de hrană pentru animale sau cu fermierii care se ocupă cu îngrășarea vitelor. De asemenea, au fost propuse campanii de sensibilizare privind beneficiile aderării la organizațiile de producători și prezentarea de exemple de succes. Un alt grup de state membre, referindu-se la structura de cooperativă bine dezvoltată a sectorului lor al laptelui, nu au considerat necesare astfel de stimulente. În acest context, politica de dezvoltare rurală reformată oferă în special următoarele posibilități: În perioada 2014-2020, sprijinul pentru crearea de grupuri de producători a fost extins la organizațiile de producători. · Noile măsuri privind cooperarea (care este potențial deschisă grupurilor de producători, cooperativelor și organizațiilor interprofesionale) prevăd posibilități de sprijinire, de exemplu, a dezvoltării de noi produse și practici, a lanțurilor scurte de aprovizionare și a piețelor locale, precum și a cooperării cu micii operatorii în organizarea de procese de lucru comune și în utilizarea în comun a instalațiilor. În combinație cu sprijinul acordat în baza măsurii privind investițiile, investițiile colective pot beneficia de rate de ajutor mai ridicate (o posibilă creștere cu 20 de puncte procentuale). · Grupurile de fermieri pot beneficia, în plus, de o serie de măsuri de dezvoltare rurală, precum sprijinirea investițiilor, participarea la sistemele de calitate și la activitățile de informare/promovare, măsuri agricole, de mediu și privind clima etc. 4. Observații finale Situația pieței laptelui din UE este în prezent favorabilă, iar previziunile pe termen mediu sunt bune, deși probabil cu o serie de episoade de volatilitate extremă a prețurilor. Dispozițiile prevăzute în Pachetul privind laptele au fost transpuse în legislația națională. 12 state membre au prevăzut contracte obligatorii între fermieri și procesatori. În alte două state membre, între fermieri și organizațiile de procesatori au fost convenite coduri de bune practici inspirate de Pachetul privind laptele. Aproape toate statele membre au adoptat criterii naționale pentru recunoașterea organizațiilor de producători (OP), cu toate că, în unele cazuri, acest lucru s-a întâmplat doar recent. În șase state membre, au fost recunoscute un număr total de 228 de organizații de producători până la sfârșitul anului 2013, o parte dintre acestea funcționând și înainte de intrarea în vigoare a Pachetului privind laptele. Crearea de (noi) organizații de producători necesită timp și, fără îndoială, o contribuție dinamică din partea fermierilor înșiși. Este posibil ca recentele evoluții și previziuni favorabile ale pieței să nu constituie un stimulent pentru fermieri în sensul aderării la organizațiile de producători. În acest context, au fost oferite eventuale stimulente de încurajare a fermierilor să încheie acorduri de producție în comun în cadrul politicii de dezvoltare rurală (sprijin pentru crearea de organizații de producători, noi măsuri privind cooperarea și eligibilitatea grupurilor de fermieri pentru o serie de măsuri de dezvoltare rurală). În plus, posibilitățile de extindere a anumitor norme ale organizațiilor de producători și a contribuțiilor obligatorii la entitățile care nu sunt membre ar putea stimula crearea de OP de mari dimensiuni. În patru state membre, organizații de producători recunoscute au condus negocierile colective în temeiul Pachetului privind laptele . Aceste negocieri au condus la livrări efective în 2013, variind între 4 și 33 % din totalul livrărilor în respectivele state membre. Până în prezent, reglementarea ofertei de brânzeturi DOP/IGP a fost prevăzută de două state membre pentru trei tipuri de brânzeturi. Au fost anunțate inițiative suplimentare. Posibilitățile de extindere a normelor și a contribuțiilor financiare menționate mai sus se aplică, de asemenea, organizațiilor interprofesionale, putând reprezenta un stimulent pentru crearea acestora. Până în prezent, au fost recunoscute organizații interprofesionale în patru state membre. Este prea devreme pentru a vedea efectele semnificative ale Pachetului privind laptele asupra sectorului laptelui în regiunile dezavantajate. În măsura în care sunt disponibile date și în măsura în care acestea se bazează pe diferitele criterii utilizate de statele membre pentru a identifica „regiunile dezavantajate”, tendințele producției de lapte din respectivele regiuni variază în mod semnificativ între statele membre și între regiunile din cadrul aceluiași stat membru. Cu toate acestea, în mai multe state membre proporția livrărilor către procesatorii care sunt membri ai unei cooperative din regiunile dezavantajate este raportată a fi mai ridicată decât în alte regiuni. Nu este posibilă obținerea de date concrete privind activitățile organizațiilor de producători din regiunile dezavantajate. Cu ocazia conferinței „Perspectivele sectorului european al laptelui după anul 2015”, organizată la Bruxelles la 24 septembrie 2013, a fost lansată ideea unui Observator european al pieței laptelui, care este în prezent în curs de instituire de către serviciile Comisiei. Observatorul este un instrument în cadrul Comisiei Europene responsabil cu diseminarea datelor privind piețele și cu analiza pe termen scurt a pieței produselor lactate, cu implicarea producătorilor, a procesatorilor, a experților din domeniul comerțului și al comerțului cu amănuntul, precum și a experților independenți și cu abordarea curajoasă a nevoii tot mai mari de transparență prin informații mai detaliate și oportune. Părțile interesate contribuie cu expertiza și cunoștințele în materie de piață, adăugând un aspect calitativ abordării cantitative a colectării de date și a analizei de piață. Obiectivul final este de a pune la dispoziția operatorilor economici instrumente cantitative și calitative pentru a crește gradul de sensibilizare a acestora în ceea ce privește piața și de a le furniza sprijin pentru luarea de decizii legate de activitatea lor economică. De asemenea, Observatorul va avea capacitatea de a transmite alerte timpurii serviciilor Comisiei, atunci când situația de pe piață impune acest lucru. În temeiul noii PAC (2014-2020), sectorul produselor lactate este prevăzut cu un dispozitiv de siguranță (achiziții de intervenție pentru unt și lapte praf degresat, ajutor privat pentru depozitarea untului, a laptelui praf degresat și a brânzeturilor DOP/IGP) și un cadru de reglementare pentru Comisie pentru a interveni în circumstanțe excepționale (de exemplu, extinderea perioadei pentru achizițiile de intervenție, ajutor privat pentru depozitarea altor produse lactate, restituiri la export, autorizarea unei derogări temporare de la normele privind concurența în ceea ce privește acordurile și deciziile organizațiilor recunoscute de adoptare a anumitor măsuri, plăți contraciclice excepționale). În plus, producătorii de lapte beneficiază de plăți directe și de programe de dezvoltare rurală, în virtutea cărora statele membre se bucură de o libertate considerabilă, care le permite să vizeze măsuri specifice pentru sectorul laptelui. Perspectivele actuale ale piețelor internaționale ale produselor lactate continuă să fie în bună măsură pozitive. Cu toate acestea, există încă îndoieli legate de capacitatea cadrului de reglementare al UE de a trata episoadele de volatilitate extremă pe piață sau o situație de criză după expirarea regimului cotelor, în special în vederea asigurării evoluției echilibrate a producției de lapte în întreaga Uniune Europeană și a evitării unei concentrări extreme în zonele cele mai productive. Instituirea Observatorului pieței laptelui va ajuta Comisia să monitorizeze evoluțiile pieței și să stabilească „dispoziții privind o plasă de siguranță” într-o manieră proactivă. Au fost lansate propuneri diferite de continuare și consolidare a instrumentelor disponibile. Au fost prezentate în special idei privind dotarea UE cu mijloacele necesare pentru menținerea unui producții viabile de produse lactate în situații de criză, pentru o mai bună gestionare a consecințelor negative asupra producției de lapte din regiunile dezavantajate și pentru punerea la dispoziție a unor instrumente pentru contracararea unei schimbări la nivelul producției care ar putea afecta în mod grav stabilitatea pieței pe termen lung. De asemenea, au fost ridicate probleme privind modul în care actorii pot fi făcuți responsabili pentru deciziile lor de a exploata posibilitățile de dezvoltare și de a contribui la soluționarea situațiilor de criză. Comisia va continua dezbaterea pentru a găsi răspunsuri la aceste preocupări. În special, va explora necesitatea și sfera de aplicare a unor instrumente suplimentare pentru o mai bună anticipare a situațiilor de criză și pentru o mai bună gestionare a acestora și a volatilității pieței. În plus, sunt necesare analize aprofundate pentru identificarea unor modalități mai eficiente de sprijinire a sectorului laptelui, care să contribuie la creșterea competitivității și a durabilității ofertei de lapte în întreaga UE după treizeci de ani de cote de lapte. Dezbaterea privind instrumentele deja în vigoare și nevoia de instrumente suplimentare va avea loc fără întârziere, înainte de următorul raport al Comisiei privind aplicarea Pachetului privind laptele și evoluțiile pieței programat pentru 2018. [1] REGULAMENTUL (UE) nr. 1308/2013 AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI din 17 decembrie 2013 de instituire a unei organizări comune a piețelor produselor agricole și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 922/72, (CEE) nr. 234/79, (CE) nr. 1037/2001 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului (JO L 347, 20.12.2013, p. 671). [2] Pe baza datelor disponibile până la jumătatea lunii martie 2014. [3] Regulamentul (UE) nr. 261/2012; JO L 94, 30.3.2012, p. 38. [4] Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 511/2012 al Comisiei; JO L 156, 16.6.2012, p. 39 și Regulamentul delegat (UE) nr. 880/2012 al Comisiei; JO L 263, 28.9.2012, p. 8. [5] http://ec.europa.eu/agriculture/milk/milk-package/questionnaire-implementation-2013_en.pdf [6] Studiu extern elaborat de Ernst & Young pentru Direcția Generală Agricultură și Dezvoltare Rurală a UE. A se vedea: http://ec.europa.eu/agriculture/events/dairy-conference-2013_en.htm [7] Articolele 164 și 165 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013. [8] În prezent, articolul 210 din Regulamentul (UE) nr. 1308/2013. [9] http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+TA+P7-TA-2013-0577+0+DOC+XML+V0//RO [10] Regulamentul (UE) nr. 1305/2013; JO L 347, 20.12.2013, p. 487. [11] Regulamentul (UE) nr. 1307/2013; JO L 347, 20.12.2013, p. 608. [12] Regulamentul (UE) nr. 228/2013; JO L 78, 20.3.2013, p. 23. ANEXĂ Organizaţii de producători: criterii minime stabilite de statele membre/recunoaşteri Statul membru || Legislaţia naţională || Numărul minim de fermieri || Producția minimă comercializabilă x 1 000T * || Numărul de organizaţii de producători recunoscute până la sfârşitul anului 2013 Franţa || înainte de 2012 || 200 || sau 60 || 36 Portugalia || înainte de 2012 || 12 || 20 || Spania || noiembrie 2011 || || 200 || 7 Finlanda || mai 2012 || 15 || 3 || Ţările de Jos || iunie 2012 || 150 || 90 || Estonia || septembrie 2012 || || 5% || Austria || octombrie 2012 || 20 || sau 3 || Republica Cehă || octombrie 2012 || 10 || || 8 Lituania || octombrie 2012 || 20 || 1 || Belgia || decembrie 2012/august 2013 || 40/20 || || 2 Italia || decembrie 2012 || 5 || 3 || 32 Slovacia || decembrie 2012 || 5 || || Ungaria || decembrie 2012 || || 30 || Danemarca || la începutul anului 2013 || 5 || 3 || Letonia || ianuarie 2013 || 10 || 0,125 || Regatul Unit || aprilie 2013 || 10 || 6 || Suedia || mai 2013 || 10 || 6 || Croaţia || iunie 2013 || 5 || 3 || Cipru || iunie 2013 || 35 || 20 || Grecia || septembrie 2013 || 5/20 || 0,5/5 || Germania || noiembrie 2013 || 5 || || 143 Polonia || noiembrie 2013 || 20 || 2 || România || primul trimestru al anului 2014 || 5 || 0,035 || Slovenia || martie 2014 || 20 || 2 000 || Luxemburg || martie 2014 || 10 || || * Cumulată cerinţei referitoare la numărul de fermieri, dacă nu este indicat. Mai multe state membre dispun de cerinţe diferenţiate, de exemplu, pentru fermierii ecologici, pentru producătorii de lapte de oaie sau de capră şi pentru organizaţiile de producători dintr-o anumită zonă geografică.