COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU ȘI PARLAMENTUL EUROPEAN privind modernizarea instrumentelor de protecție comercială Adaptarea instrumentelor de protecție comercială la necesitățile actuale ale economiei europene /* COM/2013/0191 final */





COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU ȘI PARLAMENTUL EUROPEAN privind modernizarea instrumentelor de protecție comercială Adaptarea instrumentelor de protecție comercială la necesitățile actuale ale economiei europene 1. INTRODUCERE 1.1. Necesitatea de modernizare Uniunea Europeană este una dintre principalele puteri comerciale la nivel mondial și beneficiază în mare măsură de liberul schimb și de deschiderea piețelor mondiale. Totuși, în anumite cazuri, practicile neloiale ale anumitor parteneri comerciali și exportatori din țări terțe pot prejudicia industriile prezente în UE. Din acest motiv, instrumentele de protecție comercială (IPC) sunt un instrument important al politicii comerciale a UE în sens larg. Ele sunt adesea singurele mijloace pe care societățile le pot invoca pentru a reacționa la practici comerciale internaționale neloiale. În același timp, aplicarea instrumentelor de protecție comercială poate avea un impact asupra utilizatorilor și a consumatorilor. În cadrul administrării acestor instrumente care au fost promulgate în 1995, UE aplică standarde foarte ridicate, deseori mai stricte decât cele impuse de Organizația Mondială a Comerțului (OMC) și decât cele aplicate de numeroși alți utilizatori. Totuși, mediul economic se schimbă continuu și este necesar să se examineze periodic dacă aceste modificări necesită o ajustare a IPC. Regulile UE în materie de IPC au rămas în mare parte neschimbate de peste 15 ani. Ultima revizuire substanțială a IPC ale UE a avut loc în 1995, pentru a pune în aplicare concluziile negocierilor comerciale multilaterale din cadrul Rundei Uruguay. De atunci, singura modificare legislativă semnificativă a fost cea adoptată în 2004, când a fost modificat procesul decizional din cadrul Consiliului (majoritate simplă pentru respingerea unei propuneri a Comisiei, în locul majorității simple pentru aprobarea unei astfel de propuneri). În 2006/2007 a fost lansat un exercițiu de reformă — „Cartea verde” — care a arătat că există o amplă divergență de opinii cu privire la acest subiect. Ulterior, comisarul De Gucht și-a exprimat, în cursul audierii sale în fața Comisiei INTA a Parlamentului European din ianuarie 2010, opinia conform căreia IPC ar trebui să fie revizuite după încheierea negocierilor comerciale de la Doha, desfășurate sub auspiciile OMC. Aceste discuții au ajuns la un impas. În acest context, Comisia a decis să revizuiască funcționarea IPC ale UE în vederea actualizării lor, dar ținând cont și de faptul că respectivul cadru multilateral al OMC nu se va schimba în viitorul apropiat. Prezenta comunicare expune propunerile și modificările pe care Comisia le preconizează pentru a moderniza instrumentele, în conformitate cu obiectivul tratatului de a contribui la un comerț liber și echitabil [articolul 3 alineatul (5) din Tratatul privind Uniunea Europeană]. Principiul director al pachetului propus este acela că IPC ale UE ar trebui îmbunătățite într-un mod pragmatic și echilibrat, în beneficiul tuturor părților interesate. Producătorii, importatorii și utilizatorii, indiferent dacă aceștia sunt întreprinderi mari sau întreprinderi mici și mijlocii, ar trebui să dispună de instrumente ușor de utilizat și eficiente, pentru a face față provocărilor actuale atunci când se confruntă cu practici comerciale neloiale sau cu perspectiva unor măsuri IPC. Comisia a identificat 6 domenii principale care necesită modificări ale regulilor actuale pentru a răspunde schimbărilor survenite în mediul economic. Propunerile țin cont de consultarea publică privind modernizarea instrumentelor de protecție comercială (deschisă din 3 aprilie în 3 iulie 2012)[1], de vasta experiență a Comisiei în administrarea zilnică a acestor instrumente și de un studiu de evaluare independentă, publicat în martie 2012[2]. 1.2. Cadrul juridic Sistemul de protecție comercială al UE se bazează pe normele OMC, care permit membrilor săi să reacționeze la practicile comerciale neloiale ale țărilor exportatoare și să restabilească condiții de concurență echitabile. Măsurile antidumping, care reprezintă IPC cel mai des folosit (celelalte sunt instrumente antisubvenții și de salvgardare), se aplică importurilor unui produs dintr-o țară din afara UE, vândute la prețuri mai scăzute decât valoarea normală[3], dacă aceste importuri cauzează prejudicii industriei UE. Instrumentul antisubvenții vizează importurile care fac obiectul unor subvenții[4]. În astfel de cazuri, industria UE afectată poate înainta o plângere Comisiei, furnizând dovezi privind practica neloială și prejudiciul cauzat de aceasta. Dacă plângerea conține suficiente elemente de probă, se deschide o anchetă care durează aproximativ 15 luni în caz de dumping (13 luni în cazul subvențiilor) și la care toate părțile interesate (producători din Uniune, exportatori, importatori, utilizatori ai produsului și organizații ale consumatorilor) sunt invitate să participe. Dacă ancheta confirmă afirmațiile conținute în plângere, se instituie o taxă antidumping sau antisubvenții. Măsurile rămân în vigoare, în mod normal, timp de 5 ani, dar ele pot fi revizuite în cursul acestei perioade și pot fi reînnoite, după caz. Instrumentul de salvgardare este cel de-al treilea IPC și nu este vizat de prezenta inițiativă, în principal pentru că UE l-a utilizat foarte rar. Așa-numitele „elemente OMC+” ale sistemului UE, în special regula taxei celei mai mici și examinarea interesului Uniunii, garantează caracterul proporțional și echilibrat al aplicării instrumentelor. Obiectivul prezentei inițiative este de a menține aceste standarde ridicate, însă adaptându-le și îmbunătățindu-le, dacă este necesar. Numeroase părți interesate și-au exprimat dorința scurtării anchetelor antidumping (AD)/antisubvenții (AS) de către Comisie. În general, Comisia se va strădui să reducă cu două luni timpul necesar deciziei referitoare la instituirea măsurilor provizorii în procedurile AD/AS. 2. PROPUNERILE Această parte a comunicării descrie propunerile Comisiei pentru modernizarea IPC ale UE. Pentru fiecare propunere, se precizează dacă este necesară sau nu o modificare legislativă. De fapt, un număr important al acestor propuneri necesită o modificare a regulamentelor antidumping (AD) și antisubvenții (AS) de bază[5]. Modificările legislative propuse sunt prezentate în detaliu într-un proiect de regulament pe care Comisia îl prezintă Consiliului și Parlamentului spre adoptare în cadrul procedurii legislative ordinare. Propunerile cuprind, de asemenea, proiecte de orientări referitoare la patru elemente importante ale IPC ale UE. Proiectele de orientări vor fi publicate împreună cu prezenta comunicare, sub forma unor documente de lucru ale serviciilor Comisiei pentru consultare publică, înainte de a fi adoptate de către Comisie. Prin adoptarea acestor orientări, Comisia exercită puterea discreționară de care dispune și de care are nevoie pentru a aplica IPC ale UE unor produse concrete. 2.1. Sporirea gradului de transparență și de predictibilitate Transparența în cadrul punerii în aplicare a IPC este foarte importantă și, prin urmare, sporirea permanentă a gradului de transparență în cadrul procedurilor IPC reprezintă o prioritate. Se propun diferite elemente destinate să sporească transparența procedurilor și să îmbunătățească predictibilitatea pentru toate părțile în cauză, pentru a ține cont de preocupările exprimate de părțile interesate. 2.1.1. Comunicare prealabilă a măsurilor antidumping și antisubvenții provizorii Deseori, părțile interesate și-au exprimat dorința de a avea posibilitatea de a-și prezenta observațiile în prealabil, pe baza utilizată pentru instituirea de taxe antidumping și antisubvenții provizorii. Ele consideră că această posibilitate ar putea contribui, de exemplu, la eliminarea greșelilor, a erorilor de calcul etc. care, în sistemul actual, nu sunt eliminate decât în momentul instituirii măsurilor definitive. Într-un mod mai general, părțile interesate susțin că nu știu dacă și cum va fi afectată întreprinderea lor de măsurile provizorii, deoarece nu cunosc nivelul la care s-ar putea institui taxele. În vederea sporirii gradului de transparență a procedurilor antidumping și antisubvenții, se propune să se ofere părților interesate o comunicare prealabilă, de amploare limitată, cu două săptămâni înainte de instituirea măsurilor provizorii. Astfel, s-ar evita luarea prin surprindere a părților de instituirea măsurilor provizorii, fără a se crea vreun pericol semnificativ de acumulare a importurilor, deoarece, deja în prezent, operatorii economici cunosc în mod normal termenele corespunzătoare procesului decizional al UE și momentul în care are loc publicarea măsurilor provizorii. Duratele actuale ale anchetelor nu ar fi afectate. Comunicarea prealabilă de amploare limitată ar cuprinde (i) un rezumat al măsurilor propuse și (ii) calculele relevante ale marjelor de dumping și de prejudiciu pentru fiecare exportator cooperant și pentru industria din Uniune. Pentru a respecta termenele unei anchete, părților li s-ar acorda un termen relativ scurt, respectiv trei zile lucrătoare, pentru a prezenta observații limitate la calcule. Comunicarea completă a măsurilor provizorii, care determină, la rândul ei, posibilitatea de a formula observații detaliate cu privire la toate aspectele acestor măsuri, ar continua să fie oferită, precum în cadrul sistemului actual, în momentul instituirii lor[6]. Astfel, erorile de calcul ar putea fi corectate înainte de instituirea măsurilor provizorii, ceea ce ar spori precizia măsurilor, însă fără a întârzia procesul de adoptare. Această propunere necesită o modificare legislativă. 2.1.2. Notificare prealabilă privind neinstituirea de măsuri provizorii Numeroase părți interesate au semnalat că ar dori să fie informate mai devreme, în cazul în care Comisia nu intenționează să instituie măsuri provizorii. Într-adevăr, de multe ori, părțile află că nu sunt instituite măsuri provizorii doar la expirarea termenului de 9 luni acordat pentru instituirea unor astfel de măsuri. Notificarea prealabilă ar contribui la îmbunătățirea transparenței și a predictibilității mediului de afaceri. În orice caz, dacă părțile ar trebui să fie informate în prealabil atunci când se intenționează să se instituie măsuri (astfel cum se prevede în cadrul prezentei inițiative), pare logic ca ele să fie informate și atunci când se intenționează să nu se instituie măsuri provizorii. Se propune, prin urmare, să se informeze părțile interesate cu aproximativ două săptămâni înainte de expirarea termenului de 9 luni dacă se intenționează sau nu să se instituie măsuri provizorii. Această propunere necesită o modificare legislativă. 2.1.3. Notificare prealabilă cu două săptămâni înainte de instituirea de măsuri provizorii antidumping/antisubvenții Deseori, importatorii se plâng de faptul că mărfurile aflate deja în tranzit în momentul instituirii măsurilor provizorii devin obiectul acestor măsuri de îndată ce sunt vămuite. Întrucât, astfel cum s-a menționat mai sus, se propune ca informațiile referitoare la propunerea de instituire a măsurilor provizorii să fie puse la dispoziția părților interesate (cu aproximativ două săptămâni înainte de instituire), se propune, de asemenea, să nu se instituie măsuri în perioada de două săptămâni ulterioară comunicării prealabile. Aceste două săptămâni ar spori gradul de predictibilitate pentru toate părțile și le-ar furniza importatorilor mai multă flexibilitate pentru a gestiona transporturile aflate deja în tranzit, respectând totodată pe deplin termenele. Astfel cum se precizează la punctul 2.1.1., două săptămâni nu ar pune în pericol eficacitatea eventualelor măsuri provizorii, cu atât mai mult cu cât momentul instituirii măsurilor provizorii este, în general, bine cunoscut. Dreptul statelor membre de a solicita instituirea imediată a măsurilor provizorii, în conformitate cu articolul 7 alineatul (5) din regulamentul AD de bază și cu articolul 12 alineatul (4) din regulamentul AS de bază, nu este afectat de această propunere. Această propunere necesită o modificare legislativă. 2.1.4. Orientări Societățile implicate în anchetele de protecție comercială ignoră adesea aspectele foarte tehnice ale anchetelor. Totuși, este în interesul tuturor părților ca aceste aspecte să fie bine cunoscute și ca informațiile relevante să fie ușor accesibile. Având în vedere acest lucru, se propune să se publice orientări privind patru elemente principale ale unei anchete, și anume calculul marjei de prejudiciu, alegerea țării analoge în anchetele privind importurile din țări care nu au economie de piață, examinarea interesului Uniunii, precum și durata măsurilor și reexaminările efectuate în perspectiva expirării măsurilor. Proiectele de orientări se bazează pe experiența Comisiei. Comisia va realiza o consultare publică privind proiectele de orientări înainte de adoptarea lor. 2.2. Abordarea amenințărilor cu represalii 2.2.1. Deschiderea din oficiu a anchetelor în cazul amenințărilor cu represalii Consultarea publică a confirmat că există o problemă legată de represaliile îndreptate împotriva anumitor producători din UE, care intenționează să depună o plângere solicitând deschiderea unor anchete antidumping sau antisubvenții. În consecință, producătorii din UE sunt adesea reticenți în a depune o plângere sau se pot retrage din cadrul unei anchete și pot fi astfel împiedicați să își exercite drepturile în conformitate cu legislația UE și a OMC. O treime dintre respondenți au declarat că au făcut obiectul unor represalii în trecut. Represaliile includ orice amenințare la adresa intereselor economice pe care industria din UE le poate avea în țara exportatoare. Aceste amenințări pot lua numeroase forme, precum amenințările îndreptate împotriva producției, a activităților de vânzare sau a investițiilor, crearea de obstacole administrative etc. Amenințările îndreptate împotriva clienților sau a furnizorilor industriei din Uniune sunt, de asemenea, relevante. Din experiența Comisiei, aceste amenințări devin, într-adevăr, din ce în ce mai numeroase. Prin urmare, IPC actualizate trebuie să furnizeze mecanisme destinate cel puțin atenuării presiunii care rezultă din amenințările cu represalii. Calea propusă constă în deschiderea de către Comisie, dacă este posibil, a unei anchete din oficiu în cazul în care producătorii din Uniune sunt expuși la amenințări cu represalii și dacă există suficiente elemente de probă prima facie cu privire la existența unui dumping prejudiciabil/unor subvenții prejudiciabile. Dovezile solicitate pentru deschiderea unei proceduri din oficiu trebuie să fie de aceeași natură ca cele solicitate pentru deschiderea unei anchete în urma unei cereri efectuate de industria din UE, în conformitate cu articolul 5 din regulamentul AD de bază și cu articolul 10 din regulamentul AS de bază. Producătorii din Uniune care intenționează să depună o plângere AD sau AS vor fi încurajați să contacteze Comisia în regim de confidențialitate în cazul în care sunt expuși la amenințări cu represalii. Pe site-ul internet al Comisiei (DG Comerț) va fi publicată o descriere a tipului de informații solicitate în mod normal. Pentru a decide cu privire la oportunitatea de a deschide sau nu o anchetă din oficiu, Comisia se va baza pe valoarea elementelor de probă disponibile privind dumpingul prejudiciabil/subvențiile prejudiciabile. În plus, Comisia va ține cont, de asemenea, de elementele de probă disponibile care permit să se determine dacă măsurile ar avea consecințe economice disproporționate pentru întreaga Uniune, în cazul în care ancheta ar confirma existența dumpingului prejudiciabil/subvențiilor prejudiciabile. Comisia propune clarificarea acestui punct prin intermediul legislației aplicabile. 2.2.2. Obligația de a coopera pentru producătorii din Uniune care fabrică produsul similar În temeiul dispozițiilor actuale, părțile nu sunt obligate să coopereze în cadrul procedurilor de protecție comercială. În scopul anchetelor deschise din oficiu de către Comisie, se propune introducerea unei obligații de a coopera pentru producătorii din Uniune. Această obligație este necesară pentru a garanta faptul că serviciile Comisiei au acces la datele necesare pentru anchetă. Obligația de a coopera cuprinde obligația de a răspunde la chestionarul care va fi trimis părților la începutul unor astfel de anchete și de a accepta ca funcționarii Comisiei să verifice la fața locului răspunsurile la chestionar. Coordonatele producătorilor din Uniune care comunică cu Comisia vor rămâne confidențiale și nu vor fi divulgate în dosarul neconfidențial, în conformitate cu articolul 6 alineatul (7) din regulamentul AD de bază și cu articolul 11 alineatul (7) din regulamentul AS de bază. Această propunere necesită o modificare legislativă. 2.3. Eficacitatea și punerea în aplicare 2.3.1. Anchete antieludare din oficiu Eludarea măsurilor de protecție comercială este o problemă care ia amploare în cadrul comerțului internațional. Prin urmare, o mai bună monitorizare a fluxurilor comerciale de către Comisie va asigura o detectare mai rapidă a acestor practici. Ori de câte ori Comisia consideră că astfel de practici par să fi avut loc, ea va deschide din oficiu o anchetă antieludare. Această propunere nu necesită o modificare legislativă. 2.3.2. Neaplicarea regulii taxei celei mai mici în procedurile antisubvenții și în cazurile în care există distorsiuni structurale privind materiile prime Regula taxei celei mai mici este un element „OMC plus” al IPC ale UE. Normele OMC permit instituirea de măsuri antidumping și antisubvenții la nivelul marjei de dumping/de subvenție. UE merge dincolo de această cerință minimă a OMC și instituie măsuri la un nivel mai scăzut decât marja de dumping/de subvenție, dacă acest nivel mai scăzut este suficient pentru a elimina prejudiciul cauzat industriei din Uniune. Totuși, aplicarea regulii taxei celei mai mici nu este adecvată în următoarele situații. În primul rând, subvențiile acordate de către guvernele țărilor terțe reprezintă o preocupare din ce în ce mai importantă și, în anumite privințe, avantajul obținerii unui taxe mai mici prin intermediul regulii taxei celei mai mici poate încuraja guvernele să continue subvenționarea operatorilor lor economici. În al doilea rând, țările terțe interferează din ce în ce mai mult în schimburile comerciale de materii prime, în vederea păstrării acestor materii prime pe teritoriul lor în beneficiul utilizatorilor din aval. În consecință, producătorii din UE nu concurează în condiții de egalitate cu producătorii din aval din aceste țări terțe. Nu pare adecvat ca acești producători să beneficieze de regula taxei celei mai mici în cadrul sistemului IPC al UE, dacă aceștia beneficiază de distorsiuni structurale privind materiile prime. Legislația actuală nu conține nicio dispoziție care să descurajeze guvernele și operatorii economici din țările terțe să se angajeze în astfel de practici. Prin urmare, se propune să nu se aplice regula taxei celei mai mici: – la nivel național, în caz de subvenții; – la nivel național, în caz de distorsiuni structurale privind materiile prime. Această propunere necesită o modificare legislativă. 2.4. Facilitarea cooperării 2.4.1. Înregistrarea și colectarea de informații referitoare la interesul Uniunii Conform părților interesate, cooperarea cu Comisia în anchetele de protecție comercială poate fi împovărătoare în anumite cazuri. Acest lucru este valabil în special în cazul întreprinderilor mici și mijlocii. Principalele dificultăți întâmpinate de părțile interesate includ volumul de lucru important, procedurile împovărătoare și costisitoare și termenele scurte. Deși gradul de dificultate variază în funcție de părțile interesate, toate părțile sunt de acord că numeroase societăți, în special IMM-urile, nu cooperează adesea din cauza caracterului tehnic și a complexității anchetelor de protecție comercială. Ca răspuns la aceste dificultăți, serviciile Comisiei au simplificat deja tipul de informații solicitate de la utilizatori. În plus, se propune ca, pe viitor, să se acorde termene mai lungi tuturor părților pentru a se înregistra ca părți interesate și a răspunde la chestionar, respectiv 29 de zile în loc de 15 zile pentru a se înregistra ca parte interesată și 51 de zile în loc de 37 de zile pentru a trimite răspunsul la chestionar. Această dispoziție se aplică părții anchetei referitoare la interesul Uniunii, dar nu și anchetei privind dumpingul, subvențiile și prejudiciul. Acest lucru ar trebui să încurajeze părțile să coopereze în cadrul anchetelor de protecție comercială și, astfel, să consolideze în continuare calitatea constatărilor care stau la baza oricărei decizii referitoare la măsuri, respectând totodată pe deplin termenele. Această propunere nu necesită o modificare legislativă. 2.4.2. Simplificarea procedurilor de rambursare Părțile interesate au identificat necesitatea de a spori transparența și în ceea ce privește procedurile de rambursare. Comisia va publica orientări actualizate privind cererile de rambursare în Jurnalul Oficial și pe site-ul internet al DG Comerț a Comisiei. Se propune, de asemenea, să se publice pe site-ul internet: un aide-mémoire incluzând un formular standard de completat de către solicitant și producătorul cooperant, o listă a tuturor punctelor de contact din statele membre și o listă a cererilor de rambursare aflate în așteptare, care să indice dacă o rambursare a fost acordată sau respinsă. Versiunea neconfidențială a deciziei de rambursare va fi, de asemenea, publicată pe site-ul internet al DG Comerț, cu condiția ca solicitantul să-și fi dat acordul. Industria din Uniune vizată va fi informată cu privire la primirea unei cereri de rambursare. Se va crea un dosar neconfidențial conținând toate documentele neconfidențiale ale anchetelor privind rambursarea. Această propunere nu necesită o modificare legislativă. 2.4.3. Întreprinderile mici și mijlocii În principal din cauza fragmentării lor și a lipsei resurselor, este adesea foarte dificil pentru întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri) să coopereze în cadrul unor proceduri IPC lungi și complexe. Numeroase părți interesate reprezentând diverse interese susțin că serviciul de asistență pentru IMM-uri trebuie îmbunătățit. Serviciul de asistență pentru IMM-uri va fi îmbunătățit pentru a oferi mai mult sprijin și mai multe informații IMM-urilor vizate de o procedură IPC. În plus, se vor organiza seminarii specifice pentru IMM-uri pe întreg teritoriul Uniunii, în cooperare cu statele membre, în vederea creșterii nivelului de cunoștințe cu privire la IPC. În plus, Comisia va examina modalități de facilitare a participării IMM-urilor în cadrul procedurilor IPC, în colaborare cu rețeaua pentru IMM-uri a DG Întreprinderi, în special în ceea ce privește următoarele aspecte: (a) un formular standard pentru statisticile care urmează să fie prezentate în scopul reprezentativității și chestionare care să le permită IMM-urilor să furnizeze datele necesare în modul cel mai puțin împovărător cu putință; (b) examinarea posibilității de a ajusta perioada de anchetă, astfel încât aceasta să coincidă cu exercițiul financiar ori de câte ori este posibil; (c) reducerea proporțională a dificultăților legate de barierele lingvistice. Rezultatele acestor lucrări vor fi integrate în orientările Comisiei. Această propunere nu necesită o modificare legislativă. 2.5. Optimizarea practicii de reexaminare 2.5.1. Rambursarea taxelor plătite în cazul în care ancheta de reexaminare în perspectiva expirării măsurilor se încheie fără reînnoirea măsurilor Reexaminările în perspectiva expirării măsurilor pot fi deschise chiar înainte de încheierea perioadei de 5 ani de aplicabilitate a măsurilor de protecție comercială. Măsurile rămân în vigoare în așteptarea rezultatului acestor reexaminări, care durează între 12 și 15 luni. Taxele AD/AS continuă să fie percepute în cursul acestei perioade și nu sunt rambursate nici în cazul în care ancheta se încheie și măsurile sunt abrogate. Totuși, în cazurile în care ancheta a arătat că nu există dumping prejudiciabil/subvenții prejudiciabile, pare nejustificată păstrarea taxelor. Prin urmare, se propune să se ramburseze taxele percepute în cursul anchetelor de reexaminare în perspectiva expirării măsurilor, dacă ancheta nu conduce la o reînnoire a măsurilor. O astfel de rambursare va fi acordată numai în urma unei cereri adresate autorităților vamale naționale și nu va include dobânda. Deși se creează o sarcină administrativă suplimentară, nu este rezonabil ca operatorii să continue să facă obiectul unor taxe suplimentare după expirarea oficială a măsurii, în lipsa unor elemente de probă care să justifice reînnoirea acesteia. Părțile interesate care reprezintă interesele producătorilor susțin că, întrucât măsurile provizorii nu sunt instituite retroactiv, industria din Uniune continuă să sufere un prejudiciu chiar și după deschiderea procedurii. În consecință, taxele percepute în cursul unei anchete de reexaminare în perspectiva expirării măsurilor compensează lipsa măsurilor între deschiderea procedurii și instituirea măsurilor provizorii. Totuși, atât legislația UE, cât și cea a OMC permit instituirea retroactivă de măsuri doar în circumstanțe excepționale bine definite (o creștere substanțială a importurilor care fac obiectul unui dumping, într-o perioadă de timp relativ scurtă, care este de natură să compromită grav efectul corectiv al măsurilor[7]). Această propunere necesită o modificare legislativă. 2.5.2. Reexaminările în perspectiva expirării măsurilor combinate cu reexaminările intermediare Măsurile de protecție comercială sunt instituite inițial pentru o perioadă de 5 ani, după care pot fi prelungite pentru o nouă perioadă de 5 ani, în urma unei reexaminări în perspectiva expirării măsurilor. Pot avea loc prelungiri suplimentare în urma altor reexaminări efectuate în perspectiva expirării măsurilor. Dat fiind că dispozițiile privind reexaminările efectuate în perspectiva expirării măsurilor nu permit modificarea nivelului taxelor, măsurile sunt fie menținute neschimbate, fie abrogate. Odată cu trecerea timpului, este posibil ca situația pieței să se fi schimbat în mod semnificativ față de momentul instituirii inițiale a măsurilor (de exemplu, schimbări la nivelul industriei din Uniune, mai mulți exportatori pe piață, noi importuri din alte surse etc.). Dacă părțile consideră că este într-adevăr cazul, ele vor fi încurajate să solicite o reexaminare intermediară în paralel cu deschiderea reexaminării în perspectiva expirării măsurilor. Acest lucru va permite adaptarea nivelului măsurii, după caz, pentru a reflecta mai exact situația diferită a pieței. Prin urmare, se propune ca avizul de expirare iminentă publicat cu aproximativ nouă luni înainte de încheierea perioadei de 5 ani de aplicare a măsurilor, în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din regulamentul AD de bază și cu articolul 18 alineatul (4) din regulamentul AS de bază, să sublinieze această posibilitate. În plus, ar putea fi publicat un memento pe site-ul internet al DG Comerț, în beneficiul tuturor părților vizate. Această propunere nu necesită o modificare legislativă. 2.5.3. Deschiderea sistematică a unor reexaminări intermediare în cazul identificării unui comportament anticoncurențial al producătorilor din Uniune Deși este adevărat că obiectivul și temeiul juridic al IPC și al legislației UE în domeniul concurenței sunt diferite, comportamentul anticoncurențial poate denatura constatările referitoare la prejudiciu; de exemplu, întreprinderile care participă la un cartel vor avea prețuri de vânzare mai ridicate decât în condiții de concurență normale. Acest lucru influențează, la rândul său, analiza prețurilor, care constituie o componentă esențială a examinării prejudiciului, în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din regulamentul AD de bază și cu articolul 8 alineatul (3) din regulamentul AS de bază. În viitor, Comisia va deschide în mod sistematic o reexaminare intermediară a măsurilor AD/AS în vigoare în cazul în care constată că producătorii din Uniune au adoptat un comportament anticoncurențial. Acest lucru se va aplica numai în caz de suprapunere a produsului în cauză și a perioadelor de timp. Reexaminarea intermediară va analiza dacă și până la ce punct măsurile antidumping sau antisubvenții existente sunt afectate de un astfel de comportament anticoncurențial. Această propunere nu necesită o modificare legislativă. 2.6. Codificare Schimbările legislative propuse mai jos, care au un caracter tehnic, sunt propuse pentru a alinia legislația UE la practicile sau la evoluțiile actuale și la jurisprudența recentă. Majoritatea schimbărilor au fost recomandate, de asemenea, în recenta evaluare a IPC ale UE[8]. 2.6.1. Înregistrarea din oficiu a importurilor Articolul 14 alineatul (5) din regulamentul AD de bază și articolul 24 alineatul (5) din regulamentul AS de bază prevăd posibilitatea înregistrării importurilor în contextul unei anchete. Scopul înregistrării este de a facilita aplicarea retroactivă a taxelor, dacă este necesar. Această dispoziție se aplică, de obicei, în circumstanțe limitate (de exemplu, reexaminări referitoare la noi exportatori, reexaminări antieludare). Textele actuale ale articolului 14 alineatul (5) și ale articolului 24 alineatul (5) prevăd înregistrarea la cererea industriei din Uniune. Deși înregistrarea este posibilă și la inițiativa proprie a Comisiei, această posibilitate ar trebui să fie, de asemenea, prevăzută în legislație, din motive de claritate. Această modificare nu ar extinde domeniile în care înregistrarea poate fi utilizată în prezent. 2.6.2. Actualizarea articolului 11 alineatul (9) din regulamentul AD de bază și a articolului 22 alineatul (4) din regulamentul AS de bază Articolul 11 alineatul (9) prevede: „În toate anchetele de reexaminare sau de rambursare efectuate în temeiul prezentului articol, Comisia aplică, în măsura în care circumstanțele nu s-au schimbat, aceeași metodă ca și în ancheta care a avut ca rezultat impunerea taxei, ținându-se seama de dispozițiile articolului 2, în special de alineatele (11) și (12), și de dispozițiile articolului 17.” Aplicarea acestei dispoziții în practică a creat incertitudine, în special cu privire la ceea ce constituie o schimbare a circumstanțelor. În plus, ea a condus uneori la continuarea utilizării unor metodologii care sunt, în mod evident, depășite și care nu mai sunt aplicate în alte cazuri mai recente. Articolul 22 alineatul (4) din regulamentul AS de bază conține reguli similare. Prin urmare, pentru a asigura o mai mare coerență orizontală, aceste două dispoziții ar trebui eliminate. 2.6.3. Garantarea faptului că producătorii-exportatori cu o marjă de dumping zero sau de minimis în cadrul unei anchete inițiale (și nu al unei anchete de reexaminare) nu vor face obiectul niciunei reexaminări Articolul 9 alineatul (3) din regulamentul AD de bază prevede, printre altele, că producătorii‑exportatori individuali care au o marjă de dumping mai mică de 2 % nu sunt supuși unei taxe AD, însă „aceștia rămân supuși procedurii și pot face obiectul unei noi anchete cu ocazia oricărei reexaminări ulterioare efectuate pentru țara respectivă în temeiul articolului 11”. În cazul unei proceduri de soluționare a litigiilor din cadrul OMC între SUA și Mexic[9], Organul de apel al OMC a hotărât că exportatorii a căror marjă de dumping este mai mică de 2 %, în cadrul unei anchete inițiale, nu trebuie să facă obiectul niciunei anchete de reexaminare ulterioare, deoarece acest lucru ar constitui o încălcare a articolului 5.8 din Acordul antidumping al OMC. Prin urmare, articolul 9 alineatul (3) va fi modificat pentru a reflecta această hotărâre. În locul includerii acestor societăți în cadrul reexaminărilor, ele pot deveni obiectul unor noi anchete, în conformitate cu articolul 5 din regulamentul AD de bază. În mod similar, se va modifica și articolul 14 alineatul (5) din regulamentul AS de bază. 2.6.4. Prevederea posibilității de acordare a unor scutiri și în cazul părților afiliate care nu sunt implicate în practici de eludare Scopul articolului 13 alineatul (4) din regulamentul AD de bază este de a garanta că societățile care fac obiectul unor anchete antieludare sunt scutite de orice măsuri antieludare dacă pot demonstra că nu sunt angajate în practici de eludare. Totuși, acest text nu prevede în mod explicit scutirea părților care nu sunt angajate în practici de eludare, dar care sunt afiliate unor producători care fac obiectul măsurilor în vigoare. Prin urmare, se propune modificarea dispozițiilor articolului 13 alineatul (4) din regulamentul AD de bază și ale articolului 23 alineatul (6) din regulamentul AS de bază, pentru a clarifica textele în acest sens. 2.6.5. Clarificarea definiției pentru „o proporție majoră” a industriei din Uniune O anchetă AD sau AS nu poate fi deschisă decât în cazul în care reclamanții reprezintă o „proporție majoră” a producătorilor din Uniune, și anume producătorii trebuie să reprezinte cel puțin 25 % din producția totală a produsului în cauză în UE. Regulamentele de bază prevăd menținerea aceluiași prag și în cazul analizei prejudiciului. Cu toate acestea, în urma unei hotărâri a OMC privind soluționarea unui litigiu din 2011[10], în scopul demonstrării prejudiciului, o „proporție majoră” în cursul anchetei nu înseamnă în mod automat pragul de 25 % utilizat pentru deschiderea unei anchete[11]. Acest aspect trebuie stabilit de la caz la caz. Prin urmare, ar trebui eliminată trimiterea la articolul 5 alineatul (4), astfel cum figurează la articolul 4 alineatul (1) din regulamentul AD de bază. În mod similar, pentru a respecta această hotărâre, ar trebui eliminată trimiterea la articolul 10 alineatul (8), astfel cum figurează la articolul 9 alineatul (1) din regulamentul AS de bază. 2.6.6. Dispozițiile referitoare la eșantionare ar trebui să se refere la producătorii din Uniune și nu la reclamanți, cu excepția testului de reprezentativitate În cazurile în care un număr mare de producători, de exportatori sau de importatori cooperează la o anchetă, se poate recurge la eșantionare. Practica actuală din cadrul DG Comerț, care este și cea prevăzută de legislația OMC, este de a selecta un eșantion din rândul tuturor producătorilor din Uniune, și nu doar din rândul reclamanților (ceea ce este indicat, de fapt, în regulamentele de bază[12]). Prin urmare, pentru a reflecta această practică, trimiterea la reclamanți din dispozițiile menționate la nota de subsol 12 va fi înlocuită cu o trimitere la producătorii din Uniune. 2.6.7. Clarificarea faptului că ancheta privind interesul Uniunii cuprinde toți producătorii din Uniune și nu doar reclamanții Deși regulamentele de bază se referă în mod specific doar la „reclamanți”, în practică se acceptă informații pentru examinarea interesului Uniunii nu numai de la reclamanți, ci și de la alți producători din Uniune[13]. Acest lucru este în conformitate cu principiul și cu practica de lungă durată, conform cărora efectele probabile ale instituirii sau ale neinstituirii măsurilor ar trebui examinate pentru toate tipurile diferite de operatori economici din UE. Prin urmare, pentru a reflecta această practică, trimiterea la reclamanți din dispozițiile menționate la nota de subsol 13 va fi înlocuită cu o trimitere la producătorii din Uniune. 3. CONCLUZIE Este oportun să se actualizeze legislația și procedurile, cu scopul de a oferi părților interesate instrumente moderne pentru a aborda schimbările din mediul în care își desfășoară activitatea. Propunerile expuse în acest document au drept obiectiv modernizarea actualului sistem de protecție comercială. Ele abordează probleme reale și oferă soluții practice. Diferitele elemente țin cont de preocupările părților interesate care reprezintă interesele producătorilor, pe de o parte, și interesele importatorilor și ale consumatorilor, pe de altă parte. O parte din aceste propuneri, în special cele referitoare la transparență, vor fi benefice pentru toate părțile interesate. Există, de asemenea, unele propuneri care sunt mai benefice pentru producători, în timp ce altele sunt mai avantajoase pentru importatori și consumatori. De exemplu, o abordare mai ofensivă împotriva amenințărilor cu represalii și a practicilor comerciale frauduloase sau care creează distorsiuni structurale va consolida sistemul nostru și va contribui la menținerea producției și a ocupării forței de muncă în UE. O mai mare predictibilitate în ceea ce privește măsurile provizorii și o practică de reexaminare optimizată îi vor ajuta pe importatori și vor răspunde mai bine intereselor consumatorilor. Comisia este convinsă că, luat în ansamblu, pachetul este echilibrat. Avem convingerea că, datorită acestei modernizări, instrumentele de protecție comercială ale UE vor rămâne un punct de referință pe plan internațional și vor constitui, printre altele, o sursă de inspirație pentru reforma dorită a normelor OMC în acest domeniu. 4. CALENDAR Aprilie 2013: – Adoptarea de către Comisie a prezentei comunicări și a propunerii legislative. După adoptare, propunerea legislativă va urma procedura legislativă ordinară în Consiliu și în Parlament, în perioada 2013-2014. – Lansarea consultării publice privind proiectele de orientări. Iulie 2013: – Sfârșitul consultării publice privind proiectele de orientări. Vara anului 2013: – Analiza răspunsurilor la consultarea publică. Modificările de practică propuse în prezenta comunicare, care nu sunt afectate de modificările legislative sau de orientări, vor fi realizate în următoarele luni. [1] Rezultatele consultării publice privind modernizarea instrumentelor de protecție comercială ale UE: http://ec.europa.eu/yourvoice/ipm/forms/dispatch?userstate=DisplayPublishedResults&form=MTDI [2] Evaluarea independentă a instrumentelor de protecție comercială: http://trade.ec.europa.eu/doclib/press/index.cfm?id=786 [3] Valoarea normală se stabilește de obicei pe baza prețurilor plătite sau care urmează să fie plătite, în cadrul operațiunilor comerciale normale, de către clienți independenți din țara exportatoare sau pe baza costului total de producție, plus un profit rezonabil. [4] Subvențiile sunt contribuții financiare din partea unui guvern sau a unei autorități publice care conferă un avantaj unui beneficiar (articolul 1 din Acordul privind subvențiile și măsurile compensatorii). [5] Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 343, 22.12.2009, p. 51) și Regulamentul (CE) nr. 597/2009 al Consiliului privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO L 188, 18.7.2009, p. 93). [6] Articolul 20 alineatul (1) din regulamentul AD de bază / articolul 30 din regulamentul AS de bază. [7] Articolul 10 alineatul (4) din regulamentul AD de bază și articolul 16 alineatul (4) din regulamentul AS de bază. [8] Evaluarea independentă a instrumentelor de protecție comercială: http://trade.ec.europa.eu/doclib/press/index.cfm?id=786 [9] Raportul Organului de apel WT/DS295/AB/R din 29.11.2005, Mexico — Definitive anti-dumping measures on beef and rice — complaint with respect to rice (Mexic — Măsuri antidumping definitive privind carnea de vită și orezul — plângere referitoare la orez). [10] DS397 din 15 iulie 2011, European Communities – Definitive Anti-Dumping Measures on Certain Iron or Steel Fasteners from China (Comunitățile Europene — Măsuri antidumping definitive privind anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din China). [11] Nu se pot deschide anchete bazate pe o plângere din partea industriei dacă reclamanții nu ating pragul de deschidere de 25 % [a se vedea articolul 5 alineatul (4) din regulamentul AD de bază și articolul 10 alineatul (6) din regulamentul AS de bază: nu se va deschide nicio anchetă în cazul în care „producătorii din Uniune care susțin în mod expres plângerea reprezintă mai puțin de 25 % din producția totală a produsului similar realizată de industria din Uniune”). Articolul 4 alineatul (1) din regulamentul AD de bază prevede, de asemenea: „În sensul prezentului regulament, se înțelege prin «industrie din Uniune» totalitatea producătorilor din Uniune de produse similare sau cei dintre ei ale căror producții comune constituie un procent semnificativ în sensul articolului 5 alineatul (4) din producția totală a acestor produse în Uniune (…)” (subliniere adăugată). Articolul 9 alineatul (1) din regulamentul AS de bază conține un text similar. Cu toate acestea, Organul de apel în cauza DS397 din 15 iulie 2011 („Comunitățile Europene — Măsuri antidumping definitive privind anumite elemente de fixare din fier sau oțel originare din China”) a hotărât că trimiterea la o proporție majoră de la articolul 4 alineatul (1) din regulamentul AD de bază, în contextul anchetei, nu poate fi asimilată automat pragului minim de 25 % prevăzut la articolul 5 alineatul (4) din regulamentul AD de bază, care se referă la deschiderea unei proceduri. Astfel, Organul de apel a respins legătura dintre cele două articole. Același lucru se aplică implicit în ceea ce privește articolul 9 alineatul (1) și articolul 10 alineatul (6) din regulamentul AS de bază. [12] Articolul 17 din regulamentul AD de bază și articolul 27 din regulamentul AS de bază prevăd posibilitatea aplicării eșantionării în anchetele AD/AS. Ambele regulamente dispun că eșantionarea se realizează „[î]n cazul în care numărul reclamanților, al exportatorilor sau al importatorilor, al tipului de produse sau de tranzacții este mare (...)” (subliniere adăugată). [13] Se acceptă informații pentru examinarea interesului Uniunii nu numai de la reclamanți, ci și de la alți producători din Uniune. Totuși, articolul 21 alineatul (2) din regulamentul AD de bază și articolul 31 alineatul (2) din regulamentul AS de bază prevăd următoarele: „Pentru ca autoritățile să dispună de o bază fiabilă care să le permită să țină seama de toate punctele de vedere și de toate informațiile atunci când hotărăsc dacă instituirea de măsuri este în interesul Comunității, reclamanții, importatorii, asociația lor reprezentativă și organizațiile reprezentative ale utilizatorilor și consumatorilor pot (…) să se facă cunoscuți și să furnizeze informații Comisiei. …” (subliniere adăugată). Dispozițiile citate mai sus nu reflectă practica actuală a DG Comerț, deoarece nu ar aborda situația producătorilor din Uniune care nu fac parte dintre reclamanți.