GLOSAR

DG Agri : Direcţia Generală Agricultură şi Dezvoltare Rurală

DOM : Departamentele franceze de peste mări

FEADR : Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală

FEGA : Fondul european de garantare agricolă

IACS : Sistemul Integrat de Administrare şi Control

MFPL : Măsuri în favoarea produselor agricole locale

OCP : Organizarea comună a pieţei

POSEI : Programe de opţiuni specifice depărtării şi insularităţii regiunilor ultraperiferice

POSEICAN : Programe de opţiuni specifice depărtării şi insularităţii Insulelor Canare

POSEIDOM : Programe de opţiuni specifice depărtării şi insularităţii departamentelor franceze de peste mări

POSEIMA : Programe de opţiuni specifice depărtării şi insularităţii Insulelor Azore şi Madeira

RSA : Regimul specific de aprovizionare

RUP : Regiunile ultraperiferice ale Uniunii Europene

SIG : Sistemul de informaţii geografice

SINTEZĂ

I. Între 1989 şi 1993, Consiliul a adoptat o serie de măsuri specifice în favoarea agriculturii din regiunile ultraperiferice ale Uniunii Europene (departamentele franceze de peste mări, Insulele Canare, Insulele Azore şi Madeira) şi din insulele mici greceşti ale Mării Egee, în contextul situaţiei particulare din aceste regiuni.

II. În cadrul programelor destinate regiunilor ultraperiferice şi insulelor din Marea Egee se utilizează două instrumente diferite pentru a răspunde nevoilor specifice acestor regiuni. Regimul specific de aprovizionare (RSA) constituie un sistem de compensare a costurilor mai ridicate determinate de insularitatea şi de depărtarea regiunilor în cauză. Măsurile în favoarea produselor agricole locale (MFPL) vizează dezvoltarea producţiei agricole locale şi a aprovizionării cu produse agricole.

III. În 2006, măsurile specifice au făcut obiectul unei reforme. Concluzia Comisiei a fost că modul de gestionare a sistemului era prea rigid, limitând astfel capacitatea acţiunilor Uniunii Europene de a răspunde în timp util la nevoile regiunilor ultraperiferice şi într-o manieră adaptată la problemele lor specifice. În consecinţă, noua abordare a acordat prioritate unei mai largi participări regionale, favorizând descentralizarea şi flexibilitatea în luarea deciziilor, pe baza unor programe prezentate de statele membre în vederea aprobării lor de către Comisie.

IV. Având în vedere obiectivele acestei reforme, auditul desfăşurat de Curte a urmărit să răspundă la următoarele întrebări:

a) Programele de sprijin elaborate de statele membre şi aprobate de Comisie sunt concepute astfel încât să răspundă în mod eficace la nevoile specifice?

b) Măsurile concepute de statele membre după reforma din 2006 sunt puse în aplicare într-un mod eficace?

c) Programele de sprijin elaborate de statele membre şi aprobate de Comisie fac obiectul unei monitorizări eficace?

V. Per ansamblu, Curtea a constatat că măsurile specifice sunt eficace şi prezintă o importanţă deosebită pentru agricultura din regiunile în cauză. Cu toate acestea, Curtea a identificat o serie de deficienţe legate de gestionarea sistemului, ceea ce înseamnă că sunt posibile în continuare ameliorări ale măsurilor specifice.

VI. În etapa de programare şi de aprobare a programelor, etapă care s-a derulat pe parcursul unei perioade de doar şase luni, Comisia a acordat prioritate rolului său de controlor al conformităţii şi al coerenţei programelor în loc să îşi asume sarcina de gestionar şi să contribuie în mod activ la conceperea programelor în vederea eficacităţii lor. Această observaţie este valabilă şi în cazul procedurii de modificare a programelor pentru anii următori.

VII. În ceea ce priveşte punerea în aplicare a programelor, Curtea a identificat unele măsuri sau acţiuni care, prin modul în care au fost concepute, riscă să fie în cel mai bun caz puţin eficace. Mai mult, sistemele de control existente în statele membre vizate nu sunt întotdeauna adaptate la diversitatea măsurilor specifice.

VIII. Comisia nu asigură o monitorizare suficient de regulată a eficacităţii măsurilor specifice, limitându-se în principal la evaluarea acestor măsuri pe o perioadă de cinci ani. Rapoartele privind punerea în aplicare furnizate anual de statele membre sunt prea puţin armonizate pentru a constitui un sistem de informaţii de gestiune pentru Comisie.

INTRODUCERE

ISTORICUL MĂSURILOR SPECIFICE

1. Articolul 349 din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene prevede următoarele: "Ținând seama de situația economică şi socială structurală din Guadelupa, Guyana Franceză, Martinica, Réunion, Saint-Barthélemy şi Saint-Martin, a insulelor Azore, Madeira şi Canare, situație care este agravată de depărtare, insularitate, suprafața redusă, relieful şi clima dificile, dependența economică de un număr redus de produse, factori a căror persistență şi combinare dăunează grav dezvoltării acestora, Consiliul, la propunerea Comisiei şi după consultarea Parlamentului European, adoptă măsuri specifice care urmăresc să stabilească, în special, condițiile de aplicare a tratatelor în regiunile respective, inclusiv în ceea ce priveşte politicile comune."

2. În temeiul acestei dispoziţii, Comisia a elaborat o strategie pentru regiunile ultraperiferice [1], strategie care urmăreşte îndeplinirea a trei obiective:

a) reducerea deficitului de accesibilitate;

b) creşterea competitivităţii;

c) consolidarea integrării regionale.

Principalele instrumente utilizate în vederea realizării acestor obiective sunt fondurile structurale şi cele două fonduri agricole (Fondul european de garantare agricolă – FEGA şi Fondul european agricol pentru dezvoltare rurală – FEADR), inclusiv un program agricol specific regiunilor ultraperiferice, intitulat "Programe de opţiuni specifice depărtării şi insularităţii regiunilor ultraperiferice" (Programmes d’Options Spécifiques à l’Éloignement et Insularité – POSEI).

3. În 1989, Consiliul a adoptat "Programele de opţiuni specifice depărtării şi insularităţii departamentelor franceze de peste mări (POSEIDOM)" [2]. În iunie 1991, au fost adoptate alte două programe similare: POSEIMA (Insulele Azore şi Madeira) [3] şi POSEICAN (Insulele Canare) [4].

4. Pentru Grecia au fost stabilite două programe similare în 1993 [5]. Întrucât insulele mici din Marea Egee nu sunt recunoscute în tratat ca fiind regiuni ultraperiferice, regimul aferent acestora este tratat separat de POSEI în termeni juridici, însă este inclus în cadrul aceloraşi rubrici bugetare. Structura logicii de intervenţie este aceeaşi atât pentru POSEI, cât şi pentru programele în favoarea insulelor mici, iar cele două regimuri sunt gestionate de aceeaşi unitate din cadrul Comisiei. În consecinţă, cele două regimuri sunt tratate ca un ansamblu în prezentul raport, fiind denumite în continuare "măsuri specifice".

+++++ TIFF +++++

REFORMA MĂSURILOR SPECIFICE

5. În 2006, regimul POSEI şi măsurile specifice în favoarea insulelor mici din Marea Egee au făcut obiectul unei reforme [6]. Concluzia Comisiei a fost că modul de gestionare a sistemului era prea rigid, limitând astfel capacitatea acţiunilor Uniunii Europene de a răspunde în timp util la nevoile regiunilor ultraperiferice şi într-o manieră adaptată la problemele lor specifice. În consecinţă, această reformă a determinat o trecere de la microgestiunea măsurilor realizată de Comisie la o mai largă participare regională, precum şi la descentralizare şi flexibilitate în luarea deciziilor, pe baza unor programe prezentate de statele membre în vederea aprobării lor de către Comisie (a se vedea caseta 1 referitor la motivele şi obiectivele reformei).

CASETA 1

EXTRAS DIN EXPUNEREA DE MOTIVE PENTRU PROPUNEREA DE REGULAMENT AL CONSILIULUI PRIVIND ANUMITE PRODUSE AGRICOLE DIN REGIUNILE ULTRAPERIFERICE ALE UNIUNII EUROPENE

"În schimb, bilanţul acestor regimuri este mai puţin bun în ceea ce priveşte modul lor de gestionare; mai exact, cele două componente ale regimurilor POSEI [7], regimul specific de aprovizionare şi sprijinul în favoarea producţiilor locale din regiunile ultraperiferice, sunt caracterizate printr-o rigiditate la nivelul gestionării lor. Adaptarea bilanţurilor de aprovizionare pentru a se lua în considerare fluctuaţiile – uneori modeste – ale cererii de produse necesită adoptarea unor acte legislative de către Comisie.

Mai mult, regimul de sprijin al producţiilor locale este fragmentat în 56 de (micro)-măsuri stabilite prin regulamente ale Consiliului. Adaptarea acestor măsuri nu este posibilă fără o procedură legislativă interinstituţională, ceea ce încetineşte derularea acţiunii Uniunii Europene şi constituie un impediment în încercarea de a reacţiona cât mai rapid la particularităţile situaţiilor din regiunile ultraperiferice, cu atât mai mult cu cât deseori sunt implicate sume modeste.

Din acest motiv, se propune o schimbare de abordare în ceea ce priveşte sprijinul în favoarea acestor regiuni, prin adoptarea unei metodologii participative pentru luarea deciziilor şi prin adaptarea rapidă a măsurilor pentru a ţine seama, în timp, de particularităţile acestor regiuni."

NATURA ŞI OBIECTIVELE MĂSURILOR SPECIFICE

6. Programele destinate regiunilor ultraperiferice şi insulelor din Marea Egee utilizează două instrumente diferite pentru a răspunde nevoilor specifice ale acestor regiuni:

a) regimul specific de aprovizionare (RSA), care constituie un sistem de compensare a costurilor mai ridicate determinate de insularitatea şi de depărtarea regiunilor în cauză. Acest regim este realizat prin scutirea de la plata drepturilor vamale pentru produsele importate din ţări terţe sau prin acordarea unui ajutor pentru livrarea de produse UE, în condiţii egale pentru utilizatorii finali;

b) măsurile în favoarea produselor agricole locale (MFPL), care vizează dezvoltarea producţiei agricole locale şi a furnizării de produse agricole. MFPL intervin pentru o multitudine de produse şi de măsuri legate de producţie, comercializare sau transformare. Aceste măsuri recurg la o gamă largă de instrumente precum ajutoarele pe suprafaţă, primele acordate în sectorul de creştere a animalelor, sumele vărsate organizaţiilor de producători, ajutoarele pe tonă sau finanţarea de studii de marketing etc. Chiar dacă toate aceste măsuri contribuie la obiectivul global de creştere a producţiei agricole locale şi de ameliorare a competitivităţii producătorilor, trebuie menţionat că obiectivele individuale ale fiecărei măsuri, astfel cum sunt acestea definite în programe, pot să varieze în mod semnificativ. În caseta 2 sunt prezentate o serie de exemple de măsuri şi de acţiuni din diferitele programe.

+++++ TIFF +++++

CASETA 2

EXEMPLE DE MĂSURI ŞI DE ACŢIUNI CUPRINSE ÎN DIFERITELE PROGRAME

Următoarele măsuri şi acţiuni care au fost selecţionate în scopul auditului desfăşurat de Curte oferă o imagine de ansamblu privind diversitatea programelor:

Franţa (DOM)

ajutorul acordat producătorilor de banane;

sectorul trestie de zahăr - zahăr - rom (acţiuni precum ajutorul forfetar acordat în cadrul adaptării la OCP a industriei zahărului din DOM, ajutorul pentru transportul trestiei de zahăr);

structurarea sectorului de creştere a animalelor (acţiuni precum ajutorul pentru transformare acordat în sectorul cărnii de vită şi mânzat sau ajutorul pentru gestionarea pieţei locale în sectorul cărnii de porc).

Spania (Insulele Canare)

ajutorul acordat în sectorul cărnii de vită şi mânzat şi în sectorul ovine şi caprine, sub formă de plăţi directe către producători;

ajutorul acordat producătorilor de banane.

Portugalia (Azore)

ajutorul pentru producţia animală (acţiuni precum ajutoarele directe acordate producţiei din sectorul bovinelor sau ajutoarele acordate pentru inovare şi calitate în ceea ce priveşte produsele animale);

ajutorul pentru producţia vegetală (acţiuni precum ajutorul pentru producţia culturilor tradiţionale sau ajutorul pentru producţia de fructe şi legume, de flori tăiate şi de plante ornamentale).

Grecia (insula Chios)

ajutorul pentru culturile de măslini;

ajutorul pentru producţia de mastic;

ajutorul pentru producţia de miere.

BUGETUL MĂSURILOR SPECIFICE

7. Sumele alocate măsurilor specifice au fost de 332 de milioane de euro pentru exerciţiul financiar 2007 şi de 618 milioane de euro pentru exerciţiul financiar 2008 (în afara alocărilor pentru măsuri din anii precedenţi), aceşti doi ani formând perioada vizată de audit. Majorarea bugetului pentru 2008 în raport cu anii precedenţi se datorează transferului de fonduri ca urmare a reformei organizării comune a pieţei privind bananele începând cu 1 ianuarie 2007, corespunzând exerciţiului financiar 2008. Această reformă s-a produs ca rezultat al noului regim UE privind importurile de banane şi al negocierilor comerciale internaţionale şi a avut ca obiectiv adaptarea sistemului conform principiilor majore ale reformelor derulate în celelalte sectoare agricole, garantând în acelaşi timp un standard de viaţă echitabil pentru toţi producătorii de banane din UE şi ţinând seama de particularităţile regiunilor producătoare. Bugetul alocat regimului POSEI a fost majorat cu 278,8 milioane de euro pentru a include totalitatea ajutorului UE acordat producătorilor de banane în cadrul acestor programe începând cu 1 ianuarie 2007. Execuţia bugetară este detaliată în anexa I.

8. Bugetul este alocat măsurilor specifice în limita unor plafoane care au fost fixate după cum urmează (în milioane de euro):

+++++ TIFF +++++

SISTEMUL DE GESTIUNE ŞI DE CONTROL AL MĂSURILOR SPECIFICE

9. În cadrul bugetului aferent Fondului european de garantare agricolă (FEGA), măsurile specifice sunt puse în aplicare printr-o gestiune partajată. Odată cu trecerea la o mai largă participare regională, la descentralizare şi la flexibilitate în luarea deciziilor, elemente introduse prin reforma din 2006, programarea şi punerea în aplicare se realizează pe baza unei abordări ascendente "abordarea de jos în sus"). Aceasta presupune faptul că nevoile regiunilor ultraperiferice şi măsurile destinate să răspundă acestor nevoi sunt identificate la nivelul considerat de statele membre ca fiind cel mai adecvat. Statele membre sunt responsabile de elaborarea programelor, precum şi de implementarea şi monitorizarea lor.

10. Sarcina Comisiei este de a elabora propuneri pentru regulamentele de bază şi de a stabili normele de aplicare a diferitelor dispoziţii din regulamentele Consiliului. Comisia aprobă programele prezentate de statele membre, precum şi modificările care le sunt aduse, fiind responsabilă şi de urmărirea punerii lor în aplicare.

11. Pentru a identifica nevoile specifice ale regiunilor ultraperiferice, statele membre au trebuit să realizeze o analiză economică şi o evaluare a măsurilor precedente, să definească o serie de obiective strategice şi operaţionale şi să conceapă măsuri care să poată răspunde acestor obiective. Toate aceste elemente trebuiau să fie incluse în programe, care, la rândul lor, trebuiau să fie însoţite de indicatori de performanţă [8].

12. Programele au fost înaintate Comisiei spre aprobare. Comisia a evaluat programele din punctul de vedere al coerenţei acestora cu alte politici şi acţiuni ale UE, precum şi din punctul de vedere al conformităţii lor cu dreptul UE.

13. Statele membre au indicat în programele lor autorităţile responsabile de gestiune şi de control. Programele sunt puse în aplicare sub responsabilitatea organismelor de plată desemnate, care îndeplinesc, de asemenea, sarcini de supraveghere şi de control, în mod direct sau prin delegarea către alte organisme a unei părţi sau a tuturor acestor sarcini.

14. Cerinţele de reglementare referitoare la sistemul de gestiune şi de control aferent măsurilor specifice sunt în mare parte inspirate din "Sistemul Integrat de Administrare şi Control (IACS)" al plăţilor directe efectuate în cadrul FEGA. Astfel, totalitatea cererilor de plată a ajutorului fac obiectul unor controale administrative, iar un eşantion de 5 % este controlat la faţa locului. În cazul anumitor măsuri pentru care ajutorul acordat este legat de livrarea produselor în vederea transformării sau a comercializării lor, se prevăd alte controale: cântărire, transport, livrare etc. În ceea ce priveşte RSA, statele membre au obligaţia de a verifica dacă avantajele care decurg din ajutorul acordat pentru introducerea în RUP de produse UE sau din scutirea de la plata drepturilor vamale au fost repercutate efectiv până la nivelul beneficiarului final.

15. Cel mai târziu la 31 decembrie 2009 şi ulterior o dată la cinci ani, Comisia trebuie să prezinte Parlamentului European şi Consiliului un raport general care să indice impactul acţiunilor desfăşurate în cadrul măsurilor specifice, însoţit, dacă este cazul, de propuneri adecvate. Prezentarea raportului menţionat a fost amânată, adoptarea acestuia de către colegiul Comisiei fiind prevăzută pentru septembrie 2010. În vederea pregătirii acestui raport, Comisia a luat, de asemenea, în considerare evaluarea măsurilor specifice a cărei realizare s-a dispus în cadrul programului de evaluare al Direcţiei Generale Agricultură şi Dezvoltare Rurală pentru 2008 [9]. Evaluatorul şi-a prezentat raportul în noiembrie 2009.

SFERA ŞI ABORDAREA AUDITULUI

16. Obiectivul auditului a fost de a evalua eficacitatea măsurilor specifice, precum şi anumite aspecte de economicitate ale acestora, după reforma din 2006. S-a pus accent pe modul în care au fost concepute măsurile şi procedurile de gestiune din perspectiva eficacităţii lor; având în vedere că implementarea reformei a avut loc doar cu puţin timp în urmă, a fost posibilă mai degrabă o identificare a tendinţelor privind eficacitatea decât o evaluare pe termen lung.

17. Întrebările abordate în prezentul raport sunt următoarele:

a) Programele de sprijin elaborate de statele membre şi aprobate de Comisie sunt concepute astfel încât să răspundă în mod eficace la nevoile specifice?

b) Măsurile concepute de statele membre după reforma din 2006 sunt puse în aplicare într-un mod eficace?

c) Programele de sprijin elaborate de statele membre şi aprobate de Comisie fac obiectul unei monitorizări eficace?

18. Perioada vizată de audit cuprinde exerciţiile financiare închise de când a avut loc reforma măsurilor specifice (2007, 2008 şi 2009).

19. Auditul a fost desfăşurat în cele patru state membre vizate (Grecia, Spania, Franţa şi Portugalia). Regiunile auditate la faţa locului au fost următoarele: insula Chios (Grecia), Insulele Canare (Spania), Réunion (Franţa) şi Azore (Portugalia). În ceea ce priveşte măsurile care au vizat alte regiuni, auditul a fost limitat la nivelul administraţiei centrale din fiecare stat membru.

20. Auditul s-a referit la un număr de MFPL selectate în funcţie de valoarea lor financiară şi de importanţa lor pentru agricultura din regiunile în cauză (a se vedea anexa II). Motivele pentru care MFPL au fost alese ca subiect prioritar în raport cu RSA au fost următoarele:

a) MFPL reprezintă 67 % din sumele alocate măsurilor specifice în 2007 şi vor reprezenta în jur de 82 % începând cu 2009;

b) RSA este conceput pentru a compensa în mod direct inconvenientele cauzate de depărtarea şi de insularitatea acestor regiuni; în schimb, măsurile MFPL trebuie să fie concepute pe baza unei analize aprofundate a nevoilor specifice pentru a fi eficace. În plus, caracterul lor complex şi divers, precum şi absenţa unor norme de control specifice şi comune pot mări riscul inerent al acestor măsuri;

c) prin fixarea plafonului financiar la 80 % în favoarea MFPL, Consiliul indică importanţa majoră a acestui tip de măsuri în raport cu RSA;

d) RSA face obiectul unui mecanism de control specific în vederea garantării eficacităţii sale. Auditul a inclus o examinare restrânsă a acestui mecanism de control.

21. Auditul a vizat gestiunea şi monitorizarea programelor atât la nivelul Comisiei, cât şi în statele membre în cauză. Activităţile de audit au inclus analiza etapei de programare şi examinarea documentaţiei din cadrul sistemelor de gestiune şi de monitorizare a programelor. Auditorii au avut întrevederi la faţa locului cu beneficiari şi cu reprezentanţi ai unor asociaţii de producători cu scopul de a obţine informaţii referitoare la participarea acestora în cadrul programelor, la experienţele lor şi la rezultatele obţinute. Criteriile de audit utilizate şi procedurile de audit puse în aplicare sunt explicate mai amănunţit în continuare pentru fiecare întrebare de audit în parte.

OBSERVAŢII

22. Handicapurile cu care se confruntă regiunile ultraperiferice şi insulele mici din Marea Egee au un caracter permanent şi nu pot fi depăşite în mod definitiv, ci numai reduse cu ajutorul măsurilor specifice. Acest lucru poate fi ilustrat prin importanţa pe care o are ajutorul aferent măsurilor specifice în cadrul veniturilor anumitor producători agricoli din regiunile ultraperiferice (a se vedea caseta 3). Prin urmare, scopul prezentului raport nu este de a pune în discuţie utilitatea măsurilor specifice, ci de a contribui la ameliorarea funcţionării lor.

CASETA 3

AJUTORUL AFERENT MĂSURILOR SPECIFICE INDICAT CA PROCENT DIN CIFRA DE AFACERI SAU DIN VENITUL ANUMITOR PRODUCĂTORI AGRICOLI DIN REGIUNILE ULTRAPERIFERICE

Pentru un producător mediu de trestie de zahăr din Réunion, de exemplu, ajutorul primit prin POSEI reprezintă în 2009 38 % din cifra sa de afaceri (sursa: Cahier Technique de la canne no 15, august 2008).

Pentru o fermă standard de producţie în sectorul bovinelor din Réunion, de exemplu, ajutorul primit prin POSEI a reprezentat în 2007 25 % din cifra de afaceri (sursa: bilanţul pentru 2007 privind punerea în aplicarea a POSEI IV pentru măsura "structurarea sectorului de creştere a animalelor" în Réunion).

Pentru unii producători de miere din insula Chios din Grecia, de exemplu, ajutorul aferent măsurilor specifice a reprezentat în 2007 între 55 % şi 70 % din venitul lor obţinut în urma activităţii de apicultor (sursa: Curtea de Conturi).

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

+++++ TIFF +++++

| | |

PROGRAMELE DE SPRIJIN ELABORATE DE STATELE MEMBRE ŞI APROBATE DE COMISIE SUNT CONCEPUTE ASTFEL ÎNCÂT SĂ RĂSPUNDĂ ÎN MOD EFICACE LA NEVOILE SPECIFICE?

23. Criteriile de audit avute în vedere pentru a răspunde la această întrebare erau legate de obiectivele reformei din 2006, în special obiectivul de "a adopta o metodologie participativă pentru luarea deciziilor şi de a permite adaptarea rapidă a măsurilor pentru a ţine seama, în timp, de particularităţile acestor regiuni". Această flexibilitate ar trebui asigurată printr-o programare realizată la nivelul statelor membre în locul gestiunii directe a măsurilor de către Comisie. Pentru a identifica nevoile specifice ale regiunilor ultraperiferice, statele membre au trebuit să realizeze o analiză economică şi o evaluare a măsurilor precedente, să definească o serie de obiective strategice şi operaţionale şi să conceapă măsuri care să poată răspunde acestor obiective. Toate aceste elemente trebuiau să fie incluse în programe, care, la rândul lor, trebuiau să fie însoţite de indicatori de performanţă (a se vedea caseta 4).

24. În consecinţă, s-au utilizat următoarele criterii pentru a se răspunde la această întrebare de audit:

a) existenţa unei metodologii participative;

b) existenţa tuturor elementelor de programare impuse prin reglementări;

c) coerenţa între diferitele elemente, în special între analiza situaţiei producţiei agricole, strategia propusă şi măsurile prevăzute;

d) flexibilitatea care permite adaptarea rapidă a măsurilor.

CASETA 4

ARTICOLUL 12 DIN REGULAMENTUL (CE) NR. 247/2006 AL CONSILIULUI DIN 30 IANUARIE 2006 PRIVIND MĂSURILE SPECIFICE DIN DOMENIUL AGRICULTURII ÎN FAVOAREA REGIUNILOR ULTRAPERIFERICE ALE UNIUNII

Conţinutul programelor comunitare de sprijin

Un program comunitar de sprijin cuprinde:

a) descrierea cuantificată a situaţiei producției agricole în cauză, ținând seama de rezultatele de evaluare disponibile, care arată diferențele, lacunele şi posibilitățile de dezvoltare, resursele financiare mobilizate şi principalele rezultate ale acțiunilor întreprinse în temeiul Regulamentelor (CE) nr. 1452/2001, (CE) nr. 1453/2001 şi (CE) nr. 1454/2001;

b) descrierea strategiei propuse, prioritățile reținute şi obiectivele cuantificate, precum şi o evaluare a impactului economic, ecologic şi social, inclusiv în materie de ocupare a forței de muncă;

c) descrierea măsurilor prevăzute, în special a schemelor de sprijin pentru punerea în aplicare a programului, precum şi, după caz, a informațiilor privind nevoile în materie de studii, proiecte de demonstrație, acțiuni de formare profesională şi de asistență tehnică legate de pregătirea, punerea în aplicare sau adaptarea măsurilor în cauză;

d) un calendar de punere în aplicare a măsurilor şi un tabel financiar general orientativ, în care se rezumă resursele ce urmează a fi mobilizate;

e) o justificare a compatibilității şi coerenței diverselor măsuri ale programelor, precum şi stabilirea criteriilor şi indicatorilor cantitativi destinați monitorizării şi evaluării;

f) dispozițiile luate pentru a asigura punerea în aplicare eficientă şi adecvată a programelor, inclusiv în materie de publicitate, de monitorizare şi de evaluare, precum şi stabilirea indicatorilor cuantificați destinați evaluării şi acordurile privind controalele şi sancțiunile;

g) desemnarea autorităților competente şi a organismelor responsabile cu punerea în aplicare a programului, desemnarea, la niveluri corespunzătoare, a autorităților sau organismelor asociate şi a partenerilor socioeconomici, precum şi rezultatele consultărilor efectuate.

25. Curtea a examinat procesul de programare aplicat de statele membre şi etapa de aprobare din partea Comisiei. De asemenea, Curtea a analizat procesul prin care nevoile regiunilor ultraperiferice au fost identificate, modul în care obiectivele programelor au fost elaborate, precum şi măsurile şi acţiunile care au fost formulate în cadrul acestor programe. Documentaţia analizată în acest context a cuprins rapoarte de evaluare şi studii, documentele disponibile referitor la mecanismul de consultare dintre diferiţii actori implicaţi în abordarea ascendentă (procese-verbale şi documente similare) şi documentele disponibile la nivelul Comisiei cu privire la etapa de aprobare.

O PROGRAMARE INIŢIALĂ COERENTĂ DOAR ÎNTR-O MICĂ MĂSURĂ

METODA PARTICIPATIVĂ

26. În ceea ce priveşte existenţa unei metodologii participative, auditorii Curţii au constatat că în toate statele membre au avut loc consultări cu actorii locali. În Franţa, în cadrul departamentelor de peste mări, s-au desfăşurat consultări cu privire la măsurile specifice în cursul anului 2005. Deşi aceste consultări nu au fost documentate în detaliu, de exemplu prin proceseverbale ale reuniunilor avute cu actorii implicaţi la faţa locului, ele au reuşit să conducă la patru programe regionale care sintetizează nevoile şi măsurile aferente. Aceste programe regionale au fost consolidate în vederea prezentării unui singur program naţional. Prin această anticipare a procesului de programare, autorităţile franceze au putut să evalueze situaţia în mod adecvat şi să identifice în mod corespunzător nevoile existente prin desfăşurarea de consultări la nivel regional, astfel cum prevede reforma măsurilor specifice.

27. În Grecia, autorităţile regionale din insulele Mării Egee au fost invitate de Ministerul Agriculturii în aprilie 2006 să îşi prezinte propunerile referitoare la program. Termenul de prezentare a acestor propuneri era de 15 zile. Perioada dintre data de notificare şi data-limită până la care autorităţile locale îşi puteau face cunoscute observaţiile a fost prea scurtă pentru a permite realizarea unei analize aprofundate a nevoilor şi pentru a selecta cele mai eficace măsuri capabile să răspundă acestor nevoi. În consecinţă, răspunsurile transmise de autorităţile regionale conţineau, în majoritatea cazurilor, informaţii care nu îndeplineau standardul de calitate cerut. Prin urmare, aceste răspunsuri nu au fost analizate şi luate în considerare cu atenţie în momentul elaborării programului de către Ministerul Agriculturii. La rândul său, Ministerul Agriculturii nu dispune de informaţii suficiente şi fiabile la nivel central care să îi permită să direcţioneze politica spre rezultatele scontate şi să optimizeze impactul aferent în insulele care au cea mai mare nevoie de aceste măsuri.

28. În Spania şi în Portugalia, în cadrul procesului de pregătire a programelor, au avut loc consultări cu actorii implicaţi la faţa locului, însă aceste consultări nu sunt suficient de documentate pentru a permite auditorilor Curţii să se pronunţe asupra valorii adăugate produse de acest demers.

ELEMENTELE DE PROGRAMARE

29. În ceea ce priveşte existenţa elementelor de programare impuse prin reglementări, auditorii au constatat că, la nivel de formă, acestea sunt prezente în totalitate în cadrul programelor. Totuşi, la nivel de fond, au fost constatate unele deficienţe în programele spaniole, portugheze şi greceşti din punctul de vedere al logicii şi al coerenţei dintre diferitele elemente ale procesului de programare.

30. În Spania, diferitele elemente impuse de regulament sunt prezente la nivel formal în cadrul programului, fără să fie însă coerente în ceea ce priveşte substanţa lor [10]. Nu există o adevărată analiză a situaţiei care să fie bazată pe o cuantificare a nevoilor şi nici o strategie care să asigure complementaritatea şi coerenţa între măsurile specifice, pe de o parte, şi celelalte acţiuni ale UE sau naţionale, pe de altă parte. Obiectivele programului nu sunt concrete decât într-o foarte mică măsură, ele fiind exprimate mai degrabă ca priorităţi generale care nu au fost întotdeauna transpuse în obiective precise şi măsurabile şi care nu constituie deci obiective operaţionale. În consecinţă, corelaţia dintre obiectivele generale şi măsurile desfăşurate nu este evidentă.

31. Programul nou de măsuri specifice pentru Insulele Canare constituie o continuare directă a programului precedent, întrucât vechile măsuri reprezintă 89 % din bugetul global iniţial. Această continuitate ar putea fi considerată ca făcând parte din reformă dacă ar fi bazată pe o analiză de impact sau pe o evaluare aprofundată a programului precedent. Însă, în cazul programului spaniol, continuitatea respectivă este mai degrabă rezultatul unor dificultăţi pe care actorii implicaţi le-au întâmpinat la implementarea în termenele prevăzute în reglementări a noii abordări de programare vizate de reformă.

32. În Portugalia, programarea componentei Azore din cadrul programului general POSEI a demarat în martie 2005. Deşi autorităţile portugheze şi-au acordat suficient timp pentru realizarea programării, rezultatul acestui demers nu prezintă coerenţă între partea analitică şi măsurile propuse. În special, nu există niciun element care să indice că s-au luat în considerare concluziile evaluării programului POSEI pentru Portugalia care a fost publicată în 2000 pentru perioada 1992-1999. Această evaluare recomanda, printre altele:

a) finanţarea unui studiu economic care să analizeze sectorul fructelor şi al plantelor horticole, incluzând, pe lângă produsele transformate, produsele proaspete, şi care să poată fi conceput şi realizat pentru Azore, separat de Madeira;

b) examinarea globală a ajutorului acordat în sectorul creşterii animalelor, fie ajutorul primit prin RSA, fie ajutorul pentru producţie, astfel încât să se minimizeze impactul negativ potenţial al modelului tradiţional al producţiei de lapte;

c) obţinerea unui echilibru mai bun între nivelurile de sprijin acordat diverselor activităţi din sectorul animal şi cel vegetal cu scopul de a garanta o continuitate a producţiei vegetale din Azore;

d) realizarea unui studiu aprofundat al situaţiei din Azore privind industria zahărului pentru a se putea formula concluzii referitor la viabilitatea acestui sector, luându-se în considerare cantităţile maxime de zahăr importate cu sprijinul RSA, posibilitatea de a reexporta zahăr rafinat şi/sau valoarea ajutorului pentru transformare;

e) eventuala substituire a ajutorului pentru producţia vegetală cu un ajutor unic acordat în funcţie de numărul de hectare de teren arabil.

33. În pofida acestor propuneri concrete de a adapta programul la nevoile aflate în schimbare, prioritatea a fost acordată continuităţii. De exemplu, primele pentru producţia animală deja existente care reprezentau în jur de 80 % din totalul sumelor vărsate pentru programul din Azore în 2007 au fost continuate pe o bază istorică. Prin urmare, programul măsurilor specifice pentru Azore ar fi putut lua mai mult în considerare riscul reprezentat de dependenţa excesivă a sectorului agricol local de producţia de lapte şi de carne, chiar dacă aceasta este o consecinţă a condiţiilor climatice şi geografice specifice insulelor în cauză. Această dependenţă a fost de asemenea constatată într-un raport recent referitor la propunerea de regulament al Parlamentului European şi al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 247/2006 privind măsurile specifice din domeniul agriculturii în favoarea regiunilor ultraperiferice ale Uniunii [11].

34. În programul pentru Grecia, analiza economică a nevoilor din domeniul agriculturii în insulele Mării Egee este foarte superficială. Nu există o strategie de ansamblu, iar programul nu precizează nici legătura dintre diferitele măsuri propuse şi obiectivele generale vizate, nici impactul preconizat. Această lipsă de viziune strategică se traduce printr-o serie de măsuri care, prin modul în care sunt concepute, riscă să nu fie eficace (a se vedea punctul 44).

ROLUL COMISIEI ÎN PROCESUL DE PROGRAMARE

35. Comisia a transmis Spaniei, Franţei şi Portugaliei un set de linii directoare. Acest demers a avut "ca obiect să pună la dispoziţia statelor membre o serie de elemente informative cu privire la modul în care acestea să îşi prezinte programele şi la conţinutul şi nivelul de detaliu pe care acestea trebuie să le asigure" [12]. Tot în aceste linii directoare, Comisia reaminteşte faptul că "principiul esenţial care stă la baza reformei POSEI este trecerea de la "microgestiunea [13]" asigurată de Comisie şi caracterizată printr-o acumulare de măsuri diverse la o abordare de programare mai coerentă. Statele membre vor beneficia astfel de o libertate mai mare, dar în acelaşi timp vor fi responsabile într-o măsură mai mare de identificarea nevoilor RUP şi de elaborarea unei strategii cu ajutorul căreia să se poată răspunde acestor nevoi". Aceste linii directoare utile nu au fost transmise şi Greciei, în cazul căreia programarea a avut loc între octombrie şi decembrie 2006.

36. Comisia a avut la dispoziţie patru luni pentru a aproba programele. În această perioadă, au avut loc schimburi regulate de informaţii între serviciile DG Agri şi autorităţile competente din statele membre în cauză. În urma acestor schimburi, programele au evoluat în mare măsură, iar calitatea lor s-a îmbunătăţit. Modificările iniţiate de serviciile Comisiei se limitau însă la aspecte de conformitate şi de coerenţă cu dreptul şi politicile UE. Serviciile Comisiei nu au întreprins o examinare a programelor pentru a verifica eficacitatea acestora, de exemplu pentru a determina dacă există o coerenţă între analiza situaţiei existente, obiectivele formulate şi măsurile propuse. Deşi este important să se asigure că programele sunt conforme cu legislaţia, perioada de patru luni ar fi putut fi mai bine utilizată dacă Comisia s-ar fi implicat, în egală măsură, prin furnizarea în mod activ de consultanţă statelor membre cu privire la aspectele de eficacitate ale programelor. Comisia ar fi putut, de exemplu, începând cu etapa noii programări, să definească o serie de indicatori de performanţă armonizaţi, în special referitor la ocuparea forţei de muncă în sectorul agricol şi la valoarea producţiei agricole. Aceşti indicatori i-ar fi furnizat, pe de o parte, o bază pentru elaborarea măsurilor de pus în aplicare şi, pe de altă parte, începând cu sfârşitul primului exerciţiu, i-ar fi permis să previzioneze recomandări referitor la acţiunile corective, ceea ce ar fi reprezentat o valoare adăugată, fără să pună în discuţie responsabilitatea statelor membre privind programarea. Comisia nu a depus însă eforturile necesare pentru a depăşi cadrul unei simple examinări a aspectelor de conformitate, în special având în vedere resursele pe care aceasta le-a alocat intern pentru gestionarea măsurilor specifice.

FLEXIBILITATEA CARE SE URMĂREŞTE A SE OBŢINE PRIN MODIFICĂRILE ADUSE PROGRAMELOR NU ESTE ÎNCĂ EVIDENTĂ

37. Unul dintre obiectivele reformei din 2006 era acela de a "permite adaptarea rapidă a măsurilor pentru a ţine seama, în timp, de particularităţile acestor regiuni" (a se vedea caseta 1). Din acest motiv, s-a introdus un mecanism anual de modificare a programelor.

38. La articolul 49 din versiunea iniţială a Regulamentului (CE) nr. 793/2006 al Comisiei din 12 aprilie 2006 de stabilire a unor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 247/2006 se prevedea că statele membre trebuiau să comunice Comisiei, o dată pe an, spre aprobare, modificările avute în vedere referitor la programe. Însă această primă versiune nu preciza termenul până la care se puteau comunica modificările respective, ceea ce a cauzat probleme în ceea ce priveşte aplicarea lor la începutul anului următor. Regulamentul (CE) nr. 1242/2007 al Comisiei a modificat articolul 49 şi a introdus o dată-limită (30 septembrie a anului n-1) pentru depunerea spre aprobare a modificărilor privind anul n. Articolul 49 a fost din nou modificat, de această dată prin Regulamentul (CE) nr. 408/2009 al Comisiei, care a fixat ca termen-limită pentru introducerea cererilor de modificare data de 1 august a anului n-1.

39. Cererile de modificare introduse de statele membre pentru anul 2008 au fost aprobate de Comisie între octombrie 2007 şi iulie 2008 în funcţie de data la care au fost comunicate, în condiţiile în care, în acea perioadă, nu exista nicio dată-limită prevăzută în regulamente. Pentru 2009, procedura a cunoscut îmbunătăţiri, având în vedere că modificările au fost aprobate cu efect retroactiv începând cu 1 ianuarie 2009. Cu toate acestea, aprobările au fost acordate între februarie şi mai 2009, creând astfel între începutul anului 2009 şi data aprobării o anumită incertitudine privind cererile de ajutor.

40. Pentru a evita ca aprobările să fie acordate după începutul anului în cauză, Comisia a introdus data de 1 august n-1 drept noul termen-limită până la care modificările puteau fi comunicate. Chiar dacă noul termen acordă mai mult timp Comisiei pentru evaluarea modificărilor propuse şi pentru elaborarea deciziilor de aprobare, acesta determină un anume risc legat de eficacitatea modificărilor propuse. Mai exact, statele membre trebuie, în egală măsură, să prezinte un raport anual privind punerea în aplicare pentru exerciţiul n până la data de 31 iulie n+1. În condiţiile introducerii noului termen-limită la 1 august, statele membre trebuie să elaboreze modificările în acelaşi timp cu întocmirea raportului anual menţionat anterior. Pentru ca eficacitatea programului să fie garantată, modificările ar trebui propuse pe baza unei analize aprofundate a implementării efective, însă termenul fixat la 1 august impune actorilor locali să propună modificări încă începând din luna mai a fiecărui an. Acest demers are loc chiar înainte să se ia act de punerea efectivă în aplicare a măsurilor anului precedent (plăţile pentru anul n se pot efectua până la data de 30 iunie n+1) şi, în mod evident, prea devreme pentru ca funcţionarea măsurilor anului în curs să poată fi evaluată.

41. La fel ca în cazul programării iniţiale, în cadrul examinării modificărilor propuse pentru programe, serviciile Comisiei acordă prioritate mai curând aspectelor de conformitate şi de coerenţă cu dreptul şi politicile UE decât aspectelor legate de eficacitate. Este important să se adopte o astfel de abordare, însă Comisia ar putea adăuga un plus de valoare programelor prin contribuţia sa în mod activ la ameliorarea eficacităţii acestora, având în vedere că dispune de o imagine de ansamblu asupra bunelor practici existente în toate statele membre.

MĂSURILE CONCEPUTE DE STATELE MEMBRE DUPĂ REFORMA DIN 2006 SUNT PUSE ÎN APLICARE ÎNTR-UN MOD EFICACE?

42. Criteriile examinate cu scopul de a răspunde la această întrebare de audit au fost următoarele: definirea unor obiective pertinente şi existenţa unor criterii de eligibilitate adecvate astfel încât măsurile să poată îndeplini obiectivele respective. Existenţa unor indicatori de performanţă pertinenţi a constituit de asemenea un criteriu.

43. Pentru a răspunde la această întrebare de audit, auditorii au analizat obiectivele şi criteriile de eligibilitate aferente măsurilor selecţionate şi au purtat discuţii, referitor la punerea lor în aplicare, cu organizaţii interprofesionale şi cu organizaţii ale producătorilor care reprezintă interesele unui mare număr de beneficiari. Pentru a obţine informaţii cu privire la modul în care măsurile sunt implementate pe teren, s-au efectuat vizite la faţa locului la un număr nereprezentativ de producători. În cadrul acestor vizite, auditorii Curţii au examinat măsuri care s-au dovedit eficace, cum ar fi structurarea sectorului de creştere a animalelor în Réunion sau ajutorul pentru producţia de mastic în insula Chios. Alte măsuri, însă, sunt afectate de diverse deficienţe prezentate în continuare. De altfel, eficacitatea măsurilor a fost, în general, confirmată şi de evaluatori, care consideră că pentru 16 dintre cele 24 de sectoare analizate în raportul lor, competitivitatea a fost ameliorată ca urmare a finanţării MFPL [14].

MODUL ÎN CARE UNELE MĂSURI SUNT CONCEPUTE AFECTEAZĂ EFICACITATEA PUNERII LOR ÎN APLICARE

AJUTORUL PENTRU CULTURILE DE MĂSLINI ÎN INSULELE DIN MAREA EGEE

44. Programul de sprijin pentru sectorul uleiului de măsline prevede plata unui ajutor forfetar la hectar în valoare de 145 de euro pentru producătorii de măsline din insulele mici din Marea Egee, obiectivul fiind acela de a menţine culturile de măslini în zonele în care au existat dintotdeauna, cu condiţia ca acestea să fie întreţinute astfel încât să se garanteze o bună producţie. Suma înscrisă în buget pentru acest ajutor se ridică la 13084831 de euro, ceea ce reprezintă aproximativ 70 % din bugetul alocat măsurilor pentru insulele din Marea Egee.

45. Conform Regulamentului nr. 1782/2003, statele membre au opţiunea de a exclude de la regimul de plată unică regiunile ultraperiferice şi insulele mici din Marea Egee şi de a integra creditele bugetare aferente în măsurile specifice. Grecia a decis să nu opteze pentru excluderea insulelor mici de la regimul de plată unică. Prin urmare, fermierii care deţin culturi de măslini în insulele din Marea Egee beneficiază, de asemenea, de drepturile la plată bazate pe informaţiile care le corespund şi care sunt înregistrate în SIG privind culturile de măslini în cadrul regimului de plată unică şi trebuie să respecte cerinţele în materie de ecocondiţionalitate.

46. Sumele pe care beneficiarii le primesc în cadrul măsurilor specifice sunt în general foarte mici. Valoarea medie a unei plăţi este doar de aproximativ 203 euro pe beneficiar şi pe an, în timp ce valoarea cea mai frecventă a unei plăţi este de 58 de euro pe an. 43 % din sumele distribuite sunt mai mici de 100 de euro (24145 de beneficiari), în timp ce 69 % din beneficiari primesc o sumă mai mică sau egală cu 200 de euro pe an. Doar 2 % din beneficiari (1126 de fermieri) primesc mai mult de 1000 de euro pe an, în timp ce 0,35 % (194 de fermieri) primesc mai mult de 2000 de euro prin intermediul acestor măsuri.

47. Curtea consideră că este dificil să se găsească o justificare conform căreia stimulentele financiare în aceste circumstanţe ar permite încurajarea marii majorităţi a beneficiarilor să îşi menţină culturile de măslini tradiţionale. Eficacitatea acestei măsuri ar fi putut fi sporită dacă Grecia ar fi impus menţinerea culturilor de măslini în cadrul ecocondiţionalităţii, cum este cazul Italiei, de exemplu.

+++++ TIFF +++++

AJUTORUL PENTRU INOVARE ŞI CALITATE ÎN CEEA CE PRIVEŞTE PRODUSELE ANIMALE ÎN AZORE (PORTUGALIA)

48. Această submăsură vizează crearea şi ameliorarea unor condiţii care să permită o monitorizare fiabilă a cantităţii şi a calităţii şi o clasificare a producţiei de lapte, prin instalarea unor echipamente de măsurare şi de prelevare de probe la punctele de recepţie a vehiculelor de colectare a laptelui. Prin acest ajutor sunt finanţate activităţile legate de prelevarea de probe de lapte (aceste activităţi au vizat 4000 de vaci în 2007) pentru producătorii care au depus în prealabil cereri pentru plata ajutorului respectiv. Ajutorul este acordat în limita a 70 % din cererile primite în cuantum maxim de 35 de euro/pe cap de vită. Bugetul acestei submăsuri a fost de 539000 de euro pe an în 2007, 2008 şi 2010 şi de 597900 de euro în 2009.

49. Această prevedere a programului din Azore este un alt exemplu de ajutor care riscă să fie puţin eficace deoarece nu este definit în niciun fel şi nu face obiectul unor criterii de eligibilitate adecvate. În urma examinării unui dosar standard pentru această măsură, s-a constatat o lipsă de informaţii globale în cadrul programului şi al dosarului, informaţii care ar fi putut delimita mai bine cadrul global în care se înscrie această activitate sau această submăsură, în special în ceea ce priveşte prelevarea de probe de lapte de la producători în vederea unor analize de laborator ulterioare şi comunicarea rezultatelor obţinute crescătorilor de animale. Având în vedere că scopul final este de a furniza informaţii referitoare la calitatea laptelui pentru fiecare animal astfel încât producătorul vizat să poată lua decizii de gestiune în cunoștință de cauză ar fi pertinent să se precizeze atât ansamblul acţiunilor complementare (cum ar fi analiza de laborator a probelor, transmiterea rezultatelor, achiziţionarea de echipamente pentru colectarea laptelui etc.) care dau un înţeles şi vin în completarea acţiunii globale, cât şi diferitele surse de finanţare: UE, naţionale sau private. Lipsea, de asemenea, un caiet de sarcini care să fie publicat de autoritatea competentă şi în care să se precizeze natura serviciilor efectiv prestate, condiţiile de execuţie a lucrărilor şi costul estimativ pentru astfel de lucrări. Prin urmare, ajutorul forfetar acordat beneficiarului al cărui dosar a fost examinat (31 de euro pe vacă în 2007) nu este fondat pe criterii obiective. Deşi sunt disponibile liste lungi de rezultate ale analizelor de lapte, nu există însă informaţii care să indice dacă aceste rezultate au dus la acţiuni care să justifice valoarea sumelor investite în această măsură. Ca urmare a lipsei acestor elemente, există riscul ca ajutorul respectiv să fie ineficient sau puțin eficace.

AJUTORUL PENTRU SECTORUL BANANELOR ÎN SPANIA ŞI FRANŢA

50. În 2007, organizarea comună a pieţei în sectorul bananelor a făcut obiectul unei reforme şi ajutorul a fost integrat în programele POSEI prin Regulamentul (CE) nr. 2013/2006 al Consiliului din 19 decembrie 2006. Bugetul alocat acestui ajutor a fost de 270200000 de euro pentru Franţa şi Spania. În considerentul 3 al regulamentului respectiv se arată că "producția locală de banane joacă un rol esențial în echilibrul ecologic, social și economic al zonelor rurale din aceste regiuni".

51. Pentru a contribui la obiectivul de menţinere a acestui echilibru social şi economic, soluţia aleasă pe baza analizelor cuprinse în programe este aceea de a acorda un ajutor producătorilor. Programul francez subliniază importanţa acestui sector precizând, de exemplu, că numărul de locuri de muncă directe, indirecte şi secundare create de sector în Antile este evaluat la 20000. În Spania, conform informaţiilor cuprinse în program, acest număr se ridică la peste 17300. În Canare, producţia de banane reprezintă aproximativ 25 % din valoarea producţiei agricole. Aceste cifre demonstrează că ajutorul acordat producătorilor de banane, ajutor care contribuie la menţinerea întregului sector, este un factor important pentru susţinerea stabilităţii economice şi sociale a regiunilor în cauză. Obiectivul de a contribui la echilibrul ecologic este însă mai puţin dezvoltat în cadrul elementelor complementare ale programelor care au fost prezentate de statele membre vizate în ceea ce priveşte integrarea sectorului bananelor în măsurile specifice.

52. Programul POSEI al Franţei pentru sectorul bananelor, aprobat prin Decizia Comisiei C(2007) din 22.8.2007 prevede obiectivul de a "încuraja un sistem de gestionare durabilă" având ca indicator de monitorizare "suprafeţele cu plantaţii de bananieri retrase din circuitul agricol". Impactul estimat cu privire la mediu constă în "gestionarea şi protejarea solurilor fragile şi a terenurilor în pantă", "menţinerea suprafeţei agricole utile prin stabilizarea suprafeţelor utilizate pentru culturi de bananieri", "optimizarea utilizării suprafeţei agricole utile prin generalizarea retragerilor din circuitul agricol şi a culturilor prin rotaţie" şi "o politică activă de limitare a utilizării inputurilor", de exemplu îngrăşămintele. Programul spaniol nu prevede în mod expres un obiectiv legat de mediu.

53. În cadrul celor două programe, ajutorul a fost acordat doar în corelaţie cu producţia. Producătorii primesc un ajutor care se calculează pe baza unui tonaj de referinţă istoric. Acest ajutor este redus dacă producţia efectivă pentru anul în cauză nu atinge anumite praguri în raport cu referinţa istorică. Nicio altă constrângere, de exemplu referitor la metodele de producţie, nu este impusă.

54. Un ajutor corelat numai cu producţia, fără să existe nicio altă constrângere cu privire la metode, nu stimulează producătorul să aplice un procedeu de producţie care contribuie la protejarea mediului. Întrucât programul nu conţine nicio prevedere pentru atingerea acestui obiectiv, este nevoie de mecanisme suplimentare (de exemplu, planul privind cultivarea sustenabilă a bananierilor – "plan banane durable" în Franţa) pentru a se asigura că obiectivul legat de mediu poate fi atins.

55. În plus, îndeplinirea acestui obiectiv ar trebui monitorizată cu ajutorul unor indicatori pertinenţi. Asemenea indicatori lipsesc însă din programul spaniol, iar cei definiţi în programul francez nu sunt cu adevărat pertinenţi. Astfel, obiectivul legat de mediu privind "încurajarea unui sistem de gestionare durabilă", ale cărui diferite efecte estimate sunt menţionate la punctul 50, ar trebui, conform programului, să fie măsurat cu ajutorul unui singur indicator, şi anume "suprafeţele cu plantaţii de bananieri retrase din circuitul agricol". Deşi Raportul anual privind punerea în aplicare pentru 2007 include un alt indicator care nu este menţionat în programe, "suprafaţa lăsată în pârloagă necultivată", acesta doar face referire la cei doi indicatori fără să stabilească o corelaţie cu obiectivul declarat şi fără să indice în ce măsură aceşti indicatori permit evaluarea impactului estimat cu privire la mediu. Există riscul ca statele membre să nu cunoască impactul real al acestei măsuri a POSEI asupra mediului şi să nu poată, în consecinţă, lua măsurile corective necesare pentru a asigura pe deplin eficacitatea acesteia. Această deficienţă a fost constatată şi de către evaluatori [15].

+++++ TIFF +++++

SECTORUL TRESTIEI DE ZAHĂR ÎN RÉUNION

56. Reforma organizării comune a pieţei comune în sectorul zahărului a determinat o scădere a preţului care este plătit producătorilor europeni pentru zahăr. Cu toate acestea, cu ocazia reformei respective, s-a admis faptul că "producţia de zahăr din regiunile ultraperiferice se distinge de cea din celelalte regiuni ale Comunităţii" [16]. În consecinţă, Consiliul a acordat acestui sector un sprijin financiar prin distribuirea de resurse fermierilor din aceste regiuni în cadrul măsurilor specifice. În plus, pe baza aceluiaşi raţionament, Franţa poate acorda regiunilor sale ultraperiferice un ajutor de stat cu o valoare fixă [17].

57. Autorităţile franceze au constatat în programul aprobat de Comisie că "restructurarea industriei zahărului în departamentele de peste mări a fost finalizată: nu au mai rămas decât două unităţi în Réunion (menţinerea unei singure unităţi nu este realistă având în vedere amplasamentul plantaţiilor şi distanţele la care trestia de zahăr ar urma să fie transportată). Comisia şi Consiliul au recunoscut această situaţie, plasând industria zahărului din DOM în afara sferei de restructurare prevăzute în cadrul reformei organizării comune a pieţei zahărului, reformă adoptată la 22 februarie 2006" [18]. În ceea ce priveşte menţinerea celor două unităţi de producţie, situate în nordul şi, respectiv, sudul insulei, trebuie menţionat că topografia acestei insule vulcanice, caracterizată de un relief muntos înalt în interiorul său, măreşte în mod semnificativ durata de transport chiar şi pentru parcurgerea unor distanţe scurte.

58. Curtea a examinat ajutorul forfetar acordat în vederea adaptării industriei zahărului din DOM la OCP, scopul fiind acela de a menţine acest sector prin adaptarea industriei zahărului şi a cultivării de trestie de zahăr şi de a compensa impactul produs asupra veniturilor cultivatorilor ca urmare a scăderii preţurilor la zahăr. Pentru sectorul trestie de zahăr - zahăr - rom din DOM, acest ajutor reprezintă cheltuieli în cuantum de 64308347 de euro în 2007 şi de 71165224 de euro în 2008.

59. Pe baza unei convenţii între producători şi cultivatori, ajutorul forfetar este în principiu redistribuit cultivatorilor prin intermediul preţului de cumpărare a trestiei de zahăr plătit de cele două unităţi de producţie existente pe insulă. Pentru a compensa integral scăderea preţurilor rezultată în urma reformei OCP în sectorul zahărului instituite prin Regulamentul (CE) nr. 318/2006 şi pentru a garanta cultivatorilor un venit minim, preţul trestiei de zahăr plătit cultivatorilor a fost fixat în cadrul convenţiei privind trestia de zahăr 2006-2015 la 39,09 euro pe tonă.

60. Cu toate acestea, ciclonul care a afectat insula în 2007 a avut consecinţe directe asupra cantităţii de trestie de zahăr. Astfel, ajutorul distribuit prin intermediul preţului de cumpărare plătit de unităţile de transformare nu a fost utilizat în totalitate, din cauza scăderii cantităţii de trestie de zahăr livrate fabricilor. Prin urmare, conducerea centrelor de producţie a decis să aloce acest excedent de fonduri replantării de trestie de zahăr pe suprafeţe noi, permiţând cultivatorilor care îşi exprimă interesul să beneficieze de un împrumut fără dobândă pentru a replanta pe suprafeţele lor noi soiuri de trestie de zahăr mai rentabile şi cu o capacitate mai mare de adaptare. Dacă producţia de trestie de zahăr revine la nivelul atins în trecut de aproximativ 2 milioane de tone, ajutorul forfetar va trebui utilizat în întregime pentru a menţine preţul la un anumit nivel.

61. De asemenea, trebuie menţionat că industria zahărului din Réunion este caracterizată printr-o relaţie de interdependenţă între actorii implicaţi din cauza poziţiei geografice îndepărtate a insulei. Din acest motiv, unităţile de producţie nu se pot aproviziona cu trestie de zahăr decât cu cea cultivată pe insulă, iar cultivatorii de trestie de zahăr pot să îşi vândă produsul doar acestor unităţi de producţie. O serie de studii efectuate cu privire la aceste două unităţi de producţie au demonstrat că punctul de echilibru poate fi atins dacă producţia totală de trestie de zahăr ajunge la 2 milioane de tone şi dacă fiecare fabrică primeşte un milion de tone de materie primă în vederea transformării cu scopul de a produce fiecare în jur de 100000 de tone de zahăr exprimat în echivalent de zahăr alb. Însă producţia pentru anii 2006-2008 a variat între 1,6 şi 1,8 milioane de tone de trestie de zahăr, anul 2007 fiind unul problematic din cauza fenomenelor climatice care au avut loc pe insulă.

62. Potrivit cultivatorilor intervievaţi la faţa locului, menţinerea preţului de vânzare al trestiei de zahăr reprezintă elementul cel mai important pentru ca sectorul să poată supravieţui. Cheltuielile de exploatare cărora aceştia trebuie să le facă faţă în vederea întreţinerii şi recoltării parcelelor plantate cu trestie de zahăr indică faptul că cea mai mică creştere a costului unui singur element – cum ar fi îngrăşămintele, exemplu menţionat de majoritatea cultivatorilor intervievaţi – poate să îi plaseze imediat într-o situaţie extrem de critică. Acest fapt este confirmat şi într-un studiu tehnic în care se demonstrează că pentru un producător mediu de trestie de zahăr din Réunion ajutorul primit prin măsurile specifice reprezintă în 2009 deja 38 % din cifra sa de afaceri.

63. Faptul că ajutorul vizând adaptarea industriei zahărului din Réunion este acordat pe bază forfetară cu un buget fix antrenează o serie de riscuri pentru eficacitate în acest mediu înconjurător fragil în cazul în care anumiţi factori externi cum ar fi preţul inputurilor, printre care preţul îngrăşămintelor, ar continua să crească. Această creştere, oricât de nesemnificativă ar fi, dacă nu poate fi suportată de cultivatori prin preţul de vânzare al trestiei de zahăr, poate duce la dispariţia acestora şi, având în vedere interdependenţa dintre actorii implicaţi, la dispariţia acestui sector în Réunion. Ajutorul forfetar fiind deja în totalitate utilizat pentru a se garanta un anumit preţ de vânzare pentru o producţie suficientă, ajutorul naţional se dovedeşte, prin urmare, esenţial în cazul unor eventuali factori externi aleatorii, pentru a stabiliza producţia locală şi pentru a menţine astfel eficacitatea ajutorului UE alocat acestei măsuri. Această situaţie a fost constatată şi de evaluatori, care subliniază că problema ajutoarelor naţionale complementare este de actualitate [19].

REGIMUL SPECIFIC DE APROVIZIONARE (RSA)

64. Regimul specific de aprovizionare (RSA) constituie un sistem de compensare a costurilor mai ridicate determinate de insularitatea şi de depărtarea regiunilor în cauză. Acest regim este realizat prin scutirea de la plata drepturilor vamale pentru produsele importate din ţări terţe sau prin acordarea unui ajutor pentru livrarea de produse UE, în condiţii egale pentru utilizatorii finali. Acest mecanism a fost introdus pentru îndeplinirea eficientă a obiectivului de a scădea prețurile anumitor produse UE în regiunile ultraperiferice, de a face faţă costurilor mai ridicate pe care le implică depărtarea, insularitatea şi ultraperifericitatea şi, în același timp, de a menține competitivitatea acestor produse. Aceste ajutoare ar trebui să țină seama de cheltuielile mai ridicate de transport către regiunile ultraperiferice şi de prețurile practicate la exportul către țările terțe, precum şi, în cazul în care este vorba de inputuri agricole sau de produse destinate transformării, de costurile mai ridicate cauzate de insularitate şi ultraperifericitate.

65. Produsele eligibile figurează în anexa I la tratat şi trebuie să fie esenţiale, în regiunile ultraperiferice, pentru consumul uman sau pentru fabricarea altor produse ori ca inputuri agricole. Statele membre trebuie să stabilească un bilanț previzional de aprovizionare pentru cuantificarea nevoilor anuale privind aceste produse. Sumele alocate anual RSA nu pot depăşi următoarele valori:

a) pentru DOM: 20700000 de euro;

b) pentru Azore și Madeira: 17700000 de euro;

c) pentru Insulele Canare: 72700000 de euro;

d) pentru insulele mici din Marea Egee: 5470000 de euro.

Aceste sume au fost calculate de Comisie pe baza cheltuielilor medii din anii 2001-2003, ultimii ani pentru care erau disponibile date la momentul reformei. Aceste sume reflectă utilizarea componentei de "ajutor" a RSA în acea perioadă fără să se ia în considerare componenta privind "scutirea de la plata drepturilor vamale".

66. Întrucât resursele disponibile pentru RSA sunt limitate, Franţa, Grecia şi Portugalia au concentrat fondurile spre ajutorul pentru hrana animalelor cu scopul de a obţine o sinergie cu măsurile care favorizează produsele agricole locale. Potrivit evaluatorilor, această concentrare de fonduri, care este în conformitate cu reglementările, vizează o utilizare eficientă a resurselor limitate disponibile şi sporeşte eficacitatea ajutorului.

67. Cu toate acestea, Curtea consideră că, ţinând seama de resursele financiare disponibile pentru RSA şi de concentrarea lor pe un produs agricol în trei state membre, RSA nu poate contribui substanţial la îndeplinirea obiectivelor specificate în regulament, în special la obiectivul de a face faţă handicapurilor cu care se confruntă regiunile ultraperiferice şi insulele din Marea Egee. Bugetul disponibil nu permite producerea unui impact semnificativ asupra preţului unei game largi de produse agricole, acesta fiind, de altfel, obiectivul ambiţios al mecanismului, având în vedere că în reglementări se prevede că beneficiarii finali sunt consumatorii, fabricile de transformare a materiei prime sau fermierii.

SISTEMELE DE CONTROL ACTUALE NU SUNT ADAPTATE LA DIVERSITATEA MĂSURILOR

68. Pentru a se asigura că un ajutor este eficace, nu trebuie să se realizeze doar o adaptare a criteriilor de eligibilitate la obiectivele ajutorului, ci şi un control eficace al respectării lor. Din acest motiv, auditorii Curţii au examinat procedurile de control pentru măsurile selecţionate şi au procedat, în câteva cazuri, la reefectuarea unor controale, în special la măsurarea unor suprafeţe.

CONTROALELE PRIVIND MFPL

69. Cerinţele de reglementare privind sistemul de gestiune şi de control pentru măsurile specifice sunt în mare parte inspirate din "Sistemul Integrat de Administrare şi Control – IACS)" al plăţilor directe din cadrul FEGA. Astfel, cererile de plată fac obiectul unor controale administrative în proporţie de 100 % şi al unor controale la faţa locului pentru un eşantion de 5 %.

70. Cu toate acestea, având în vedere diversitatea diferitelor măsuri cuprinse în programe, condiţiile de aplicare a unor proceduri de control care să aibă aceeaşi fiabilitate ca a celor efectuate în cadrul IACS nu sunt întotdeauna cele mai bune.

71. De exemplu, în Grecia, se acordă un ajutor pentru producţia de miere organizaţiilor de producători care prezintă un program ce conţine măsuri de ameliorare a condiţiilor de producţie şi de comercializare a mierii. Plata ajutorului către organizaţiile de producători se efectuează în urma unui control administrativ al facturilor prezentate. Cu toate acestea, nu se aplică nicio procedură de control care să verifice realitatea bunurilor sau a serviciilor care fac obiectul acestor facturi. Autorităţile elene au comunicat Curţii că urmează să adopte noi proceduri de control.

72. Ajutorul pentru culturile de măslini din cadrul regimului de plată unică are la bază suprafaţa teoretică înregistrată în SIG privind culturile de măslini utilizată pentru calculul şi achitarea drepturilor la plata unică. Ajutorul pentru culturile de măslini care se acordă pentru insulele din Marea Egee în cadrul măsurilor specifice şi care a fost creat anterior reformei plăţilor directe se bazează pe suprafaţa reală a culturii de măslini deţinute de fermier. Acest fapt determină cerinţe de control suplimentare deoarece cele două suprafeţe nu coincid. Însă condiţiile agricole (culturi mixte) şi topografia insulelor îngreunează semnificativ măsurarea suprafeţelor reale, fapt confirmat de măsurătorile realizate cu ocazia auditului la faţa locului.

73. În Spania şi în Portugalia, sistemele de control al suprafeţelor din cadrul măsurilor specifice nu sunt fiabile. În Spania, faptul că SIG nu conţine un cod specific pentru parcelele cultivate cu bananieri îngreunează identificarea lor. În Portugalia, SIG nu a fost adaptat la cerinţele impuse de măsurile de ajutor pentru producţia vegetală. În consecinţă, nici producătorii, nici controlorii naţionali nu sunt familiarizaţi cu conţinutul SIG. Dorind să efectueze, împreună cu controlorii naţionali şi cu producătorii vizaţi, o serie de măsurători cu ajutorul sistemului GPS pentru unele parcele selecţionate, echipa de audit a constatat că rezultatele nu corespundeau deloc cu cele conţinute în SIG nici ca delimitări, nici ca suprafaţă, având, de asemenea, îndoieli legate de localizarea lor.

CONTROALELE PRIVIND RSA

74. În cazul RSA, statele membre au obligaţia de a verifica dacă avantajul care decurge din ajutorul acordat pentru introducerea în RUP de produse UE sau pentru scutirea de la plata acestora a fost repercutat efectiv până la nivelul beneficiarului final. Pentru a realiza acest control, fiecare stat membru a trebuit să îşi elaboreze propria metodologie. Comisia nu a pus la dispoziţie în acest domeniu niciun fel de îndrumări sau de sprijin tehnic. Toate metodele utilizate se bazează pe o comparaţie a marjei brute a unui operator care importă bunuri ce fac obiectul ajutorului acordat prin RSA fie cu o perioadă în care nu s-a primit ajutor, fie cu alţi operatori similari care nu beneficiază de ajutor. Eficacitatea acestui control depinde în mare parte de calitatea datelor care sunt comparate. Curtea a constatat însă că nivelul de calitate al acestor date diferă în mod semnificativ de la un caz la altul. În Franţa, marjele sunt comparate cu cele de dinaintea introducerii RSA. Prin natura lor, datele care fac obiectul comparaţiei sunt vechi şi riscă să nu mai reflecte situaţia economică actuală. În Grecia, aceste date comparate au fost obţinute pe baza unui sondaj informal efectuat în rândul operatorilor de pe continent, ceea ce face ca datele să fie puţin fiabile. În Portugalia, anumite informaţii colectate o dată la şase luni indică în mod parţial în ce măsură avantajul legat de RSA este repercutat efectiv până la nivelul beneficiarului final. În Spania, în pofida eforturilor depuse de Consejería de Economía de Canarias, autorităţile competente au recunoscut că nu au reuşit să elaboreze o metodologie consistentă pentru a evalua dacă avantajul RSA s-a repercutat până la nivelul beneficiarului final.

PROGRAMELE DE SPRIJIN ELABORATE DE STATELE MEMBRE ŞI APROBATE DE COMISIE FAC OBIECTUL UNEI MONITORIZĂRI EFICACE?

75. Criteriile de evaluare a acestei întrebări de audit au fost acelea că statele membre trebuie "să se asigure că acţiunile finanţate din buget sunt puse în aplicare efectiv şi corect" [20] şi că raportul anual privind punerea în aplicare prezentat de statele membre conţine "stadiul măsurilor şi al priorităților în raport cu obiectivele operaționale şi specifice ale acestora la data prezentării raportului, procedând la o cuantificare a indicatorilor" [21]. La nivelul Comisiei s-a evaluat criteriul conform căruia aceasta controlează "realizarea acestor obiective […] prin indicatori de performanță pentru fiecare activitate" [22]. Pentru a răspunde la întrebarea de audit, auditorii au examinat procedurile de monitorizare de la nivelul Comisiei şi al statelor membre.

COMISIA AR FI PUTUT MONITORIZA PERFORMANŢA MĂSURILOR SPECIFICE ÎN MOD MAI REGULAT

76. Dispoziţiile Regulamentului financiar prevăd responsabilitatea Comisiei de a utiliza creditele bugetare în conformitate cu principiul bunei gestiuni financiare, adică în conformitate cu principiile economiei, eficienței şi eficacității. Principiul eficacității vizează îndeplinirea obiectivelor specifice stabilite şi obținerea rezultatelor scontate. Pentru ca rezultatele să poată fi monitorizate, trebuie stabilite, pentru toate sectoarele de activitate incluse în buget, obiective specifice, măsurabile, realizabile, pertinente şi delimitate în timp. Realizarea acestor obiective este controlată prin indicatori de performanţă stabiliţi pentru fiecare activitate, iar în fiecare an Comisia trebuie să transmită autorităţii bugetare informaţii referitoare la cheltuielile de care este responsabilă.

77. În regulamentele de aplicare privind POSEI şi insulele mici din Marea Egee, Comisia solicită ca statele membre să furnizeze în raportul lor anual privind punerea în aplicare indicatori fizici şi financiari pentru fiecare măsură, alături de o analiză a datelor şi, în cazul în care este nevoie, de o prezentare şi de o analiză a sectorului de activitate în care se inserează această măsură. Se presupune că aceste informaţii ar trebui să ajute Comisia să se achite de obligaţia sa de a monitoriza eficacitatea cheltuielilor UE.

78. Totuşi, Comisia consideră că măsurile ar putea fi monitorizate mai eficace pe o perioadă mai lungă. Aceasta este de opinie că perioada de cinci ani prevăzută la articolul 28 alineatul (3) din Regulamentul nr. 247/2006 pentru prezentarea către Parlamentul European şi Consiliu a unui raport privind impactul acestor măsuri este rezonabilă pentru a se putea formula concluzii pertinente. Comisia a elaborat acest raport ţinând seama, printre altele, de raportul de evaluare menţionat anterior.

79. Având în vedere cerinţele prevăzute în Regulamentul financiar, Curtea este de opinie că, pentru a asigura buna gestiune financiară, Comisia ar trebui să monitorizeze performanţa măsurilor specifice în fiecare an. În prezent, serviciile Comisiei se limitează în principal la verificarea conformităţii rapoartelor privind punerea în aplicare cu cerinţele de reglementare. De exemplu, în ceea ce priveşte indicatorii de performanţă, Comisia s-a limitat la verificarea mai degrabă a existenţei decât a pertinenţei acestora. O primă încercare de analiză a rapoartelor pentru anul 2007 din perspectiva performanţei programelor a fost realizată de unitatea de coordonare a măsurilor specifice, din cadrul DG Agri, în 2008. Concluzia a fost aceea că indicatorii de performanţă utilizaţi în rapoarte sunt prea diverşi pentru a permite o evaluare globală a performanţei măsurilor specifice. Comisia intenţionează să propună indicatori armonizaţi, în colaborare cu statele membre. Această iniţiativă constituie o primă etapă în vederea instituirii unui sistem de informaţii de gestiune privind performanţa măsurilor specifice. Acest demers intervine însă abia în 2010, al patrulea an complet de la aplicarea reformei.

CONCLUZII ŞI RECOMANDĂRI

PROGRAMELE DE SPRIJIN ELABORATE DE STATELE MEMBRE ŞI APROBATE DE COMISIE SUNT CONCEPUTE ASTFEL ÎNCÂT SĂ RĂSPUNDĂ ÎN MOD EFICACE LA NEVOILE SPECIFICE?

80. Curtea concluzionează că noua abordare ascendentă şi descentralizată pusă în aplicare prin reforma din 2006 a măsurilor specifice nu a fost suficient exploatată pentru a îmbunătăţi eficacitatea măsurilor deja existente. Această abordare s-a dovedit a fi o adevărată provocare pentru autorităţile naţionale din cauza caracterului său inovator, a dificultăţii acestui exerciţiu, a perioadei scurte de timp disponibile (două luni) şi a lipsei de sprijin tehnic şi financiar din partea Comisiei. Comisia a acordat prioritate rolului său de controlor al conformităţii şi al coerenţei programelor în loc să îşi asume sarcina de gestionar şi să contribuie la garantarea faptului că, prin modul în care programele sunt concepute, impactul lor este optimizat. Toate aceste aspecte au reprezentat un handicap important pentru demararea în cele mai bune condiții a noilor măsuri specifice, din punctul de vedere al eficacității lor.

RECOMANDAREA 1

În perspectiva demersurilor viitoare de programare în domeniul măsurilor specifice, Comisia ar trebui să ofere asistenţă statelor membre în elaborarea programelor lor prin publicarea de bune practici şi prin definirea unui cadru de indicatori armonizat în vederea monitorizării performanţei programelor. Indicatorii ar trebui să includă cel puţin informaţii referitoare la evoluţia economică (de exemplu, valoarea producţiei, valoarea adăugată) şi socială (de exemplu, numărul de locuri de muncă create sau menţinute).

81. Data limită de 1 august prevăzută pentru introducerea cererilor de modificare a programelor reduce posibilitatea statelor membre de a propune modificări bine fundamentate şi, în consecinţă, riscă să afecteze eficacitatea programelor. În plus, obiectivul de sporire a flexibilităţii nu a fost atins (a se vedea punctele 37–41).

RECOMANDAREA 2

Comisia ar trebui să reanalizeze data-limită de 1 august n-1 prevăzută pentru procedura formală de aprobare a modificărilor programelor astfel încât statele membre să poată dispune, în momentul elaborării modificărilor, de informaţii fiabile referitor la cheltuielile anului precedent.

MĂSURILE CONCEPUTE DE STATELE MEMBRE DUPĂ REFORMA DIN 2006 SUNT PUSE ÎN APLICARE ÎNTR-UN MOD EFICACE?

82. Per ansamblu, Curtea concluzionează că programele sunt puse în aplicare în mod eficace şi răspund astfel nevoilor RUP şi ale insulelor din Marea Egee. Cu toate acestea, auditul desfăşurat de Curte a identificat o serie de măsuri care, prin modul în care au fost concepute, au determinat unele limitări privind eficacitatea punerii lor în aplicare:

a) Obiectivul de menţinere a culturilor de măslini în insulele mici din Marea Egee ar fi putut fi atins într-un mod mai eficace dacă Grecia ar fi impus menţinerea culturilor de măslini în cadrul ecocondiţionalităţii, cum este cazul Italiei, de exemplu.

b) Eficacitatea reală a ajutorului pentru inovare şi calitate în ceea ce priveşte produsele animale în Azore nu este demonstrată.

c) Ajutorul acordat producătorilor de banane, deşi este eficace din punctul de vedere al obiectivului său socioeconomic, nu contribuie aproape deloc la obiectivul de menţinere a echilibrului ecologic.

d) Ajutorul forfetar acordat pentru industria zahărului în Réunion permite în prezent menţinerea acestui sector, a cărui fragilitate face însă ca eficacitatea ajutorului UE să depindă de elemente complementare naţionale.

e) În fine, sumele alocate pentru RSA în Grecia, Franţa şi Portugalia sunt prea mici pentru a avea un impact asupra unei game largi de produse agricole.

RECOMANDAREA 3

Statele membre ar trebui să modifice măsurile vizate pentru a putea remedia deficienţele menţionate la punctele 4467, prin aplicarea unei abordări ascendente în consultare cu părţile implicate la faţa locului. Raportul de evaluare al Comisiei ar trebui de asemenea să servească la identificarea măsurilor a căror eficacitate este scăzută şi al căror mod de concepere ar trebui ameliorat.

83. Procedurile de control din statele membre nu sunt întotdeauna adaptate la diversitatea măsurilor specifice.

RECOMANDAREA 4

Statele membre ar trebui să conceapă proceduri de control adaptate la fiecare tip de măsură. Acestea trebuie în special să se asigure că sistemul lor de identificare a parcelelor agricole este actualizat în mod regulat. Comisia ar trebui să se asigure că aceste proceduri de control funcţionează în mod eficace.

PROGRAMELE DE SPRIJIN ELABORATE DE STATELE MEMBRE ŞI APROBATE DE COMISIE FAC OBIECTUL UNEI MONITORIZĂRI EFICACE?

84. Curtea concluzionează că, în prezent, monitorizarea programelor nu este eficace. Comisia a pus bazele unui sistem de gestiune privind performanţa, solicitând statelor membre să prezinte în fiecare an indicatori de performanţă în cadrul raportului lor privind punerea în aplicare. Indicatorii elaboraţi de statele membre sunt însă prea variaţi pentru a permite Comisiei să formuleze concluzii cu privire la performanţa ansamblului de măsuri specifice, deşi anumite informaţii ar putea fi utilizate într-un mod mai pertinent. Iniţiativa planificată a Comisiei de a purta discuţii cu statele membre pe tema unui cadru comun reprezintă o primă etapă în vederea instituirii unui sistem de informaţii de gestiune privind performanţa măsurilor specifice. Până atunci, nu va exista niciun sistem de informaţii, bazat pe indicatori comuni de performanţă, care să permită Comisiei, în calitatea sa de instituţie, să evalueze în timp util modul în care creditele bugetare aferente măsurilor specifice contribuie la obiectivele PAC. Recomandarea 1 privind crearea unui cadru de indicatori armonizat pentru monitorizarea performanţei programelor este valabilă şi în cazul acestei observaţii.

RECOMANDAREA 5

Comisia ar trebui să utilizeze informaţiile furnizate de statele membre pentru a monitoriza anual performanţa programelor, inclusiv informaţiile care există deja şi cele care urmează să fie completate.

Prezentul raport a fost adoptat de Camera I, condusă de domnul Michel CRETIN, membru al Curţii de Conturi, la Luxemburg, în şedinţa sa din 6 octombrie 2010.

Pentru Curtea de Conturi

+++++ TIFF +++++

Vítor Manuel da Silva Caldeira

Preşedinte

[1] Comunicarea Comisiei COM(2008) 642 final.

[2] 89/687/CEE: Decizia Consiliului din 22 decembrie 1989 de instituire a programului de opţiuni specifice depărtării şi insularităţii departamentelor franceze de peste mări (POSEIDOM) (JO L 399, 30.12.1989, p. 39).

[3] 91/315/CEE: Decizia Consiliului din 26 iunie 1991 de instituire a programului de opţiuni specifice depărtării şi insularităţii Insulelor Madeira şi Azore (POSEIMA) (JO L 171, 29.6.1991, p. 10).

[4] 91/314/CEE: Decizia Consiliului din 26 iunie 1991 de instituire a programului de opţiuni specifice depărtării şi insularităţii Insulelor Canare (POSEICAN) (JO L 171, 29.6.1991, p. 5).

[5] Regulamentul (CEE) nr. 2019/93 al Consiliului din 19 iulie 1993 privind măsurile specifice referitoare la unele produse agricole în favoarea insulelor mici din Marea Egee (JO L 184, 27.7.1993, p. 1).

[6] Regulamentul (CE) nr. 247/2006 al Consiliului din 30 ianuarie 2006 privind măsurile specifice din domeniul agriculturii în favoarea regiunilor ultraperiferice ale Uniunii (JO L 42, 14.2.2006, p. 1) şi Regulamentul (CE) nr. 1405/2006 al Consiliului din 18 septembrie 2006 de stabilire a măsurilor specifice în domeniul agriculturii în favoarea insulelor mici din Marea Egee și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003 (JO L 265, 26.9.2006, p. 1).

[7] A se vedea punctul 6.

[8] Articolul 12 din Regulamentul (CE) nr. 247/2006.

[9] Raportul intitulat "Évaluation des mesures mises en œuvre en faveur des régions ultrapériphériques (POSEI) et des petites îles de la mer Égée dans le cadre de la politique agricole commune" [Evaluarea măsurilor puse în aplicare în favoarea regiunilor ultraperiferice (POSEI) şi în favoarea insulelor mici din Marea Egee în cadrul politicii agricole comune], cabinet OréadeBrèche, noiembrie 2009 (a se vedea http://ec.europa.eu/agriculture/eval/reports/posei/index_fr.htm).

[10] De exemplu, pagina 95 din versiunea revizuită din 29 septembrie 2006 a programului spaniol: "Compatibilitatea şi coerenţa măsurilor programului: având în vedere că măsurile cuprinse în prezentul program presupun, în general, o continuitate în raport cu măsurile puse în aplicare conform Regulamentului (CE) nr. 1454/2001, este evident că ele sunt conforme cu dreptul UE, coerente cu celelalte politici ale UE şi cu măsurile adoptate în baza acestora din urmă."

[11] Raport referitor la propunerea de regulament al Parlamentului European şi al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 247/2006 [COM(2009)0510 – C7 0255/2009 – 2009/0138(COD)], Comisia pentru agricultură şi dezvoltare rurală, documentul A7-0054/2010 din 23 martie 2010.

[12] Scrisoare adresată Franţei, cu referinţa D.1/MO/alf D(2006) 2393 din 24 februarie 2006. Scrisorile adresate Spaniei şi Portugaliei erau identice.

[13] În acest context, "microgestiune" înseamnă administrarea fiecărei măsuri prin regulamente ale Comisiei.

[14] Raportul intitulat "Évaluation des mesures mises en œuvre en faveur des régions ultrapériphériques (POSEI) et des petites îles de la mer Égée dans le cadre de la politique agricole commune" [Evaluarea măsurilor puse în aplicare în favoarea regiunilor ultraperiferice (POSEI) şi în favoarea insulelor mici din Marea Egee în cadrul politicii agricole comune], cabinet Oréade-Brèche, noiembrie 2009, sinteză, p. 3, punctul 3.1.

[15] Raportul intitulat "Évaluation des mesures mises en œuvre en faveur des régions ultrapériphériques (POSEI) et des petites îles de la mer Égée dans le cadre de la politique agricole commune" [Evaluarea măsurilor puse în aplicare în favoarea regiunilor ultraperiferice (POSEI) şi în favoarea insulelor mici din Marea Egee în cadrul politicii agricole comune], cabinet Oréade-Brèche, noiembrie 2009, sinteză, p. 31.

[16] Considerentul 41 al Regulamentului (CE) nr. 318/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului (JO L 58, 28.2.2006, p. 1).

[17] Articolul 41 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 318/2006.

[18] Programul francez aprobat, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 247/2006, prin Decizia Comisiei C(2006) 4809 din 16.10.2006, capitolul V, p. 4.

[19] Raportul intitulat "Évaluation des mesures mises en œuvre en faveur des régions ultrapériphériques (POSEI) et des petites îles de la mer Égée dans le cadre de la politique agricole commune" [Evaluarea măsurilor puse în aplicare în favoarea regiunilor ultraperiferice (POSEI) şi în favoarea insulelor mici din Marea Egee în cadrul politicii agricole comune], cabinet OréadeBrèche, noiembrie 2009, sinteză, p. 32.

[20] Articolul 53b alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (JO L 248, 16.9.2002, p. 1).

[21] Articolul 48 din Regulamentul (CE) nr. 793/2006 al Comisiei din 12 aprilie 2006 de stabilire a unor norme de aplicare a Regulamentului (CE) nr. 247/2006 (JO L 145, 31.5.2006, p. 1).

[22] Articolul 27 din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002.

--------------------------------------------------

ANEXA I

EXECUŢIA BUGETARĂ A MĂSURILOR SPECIFICE

Titlul Capitolul Articolul Postul | Rubrică | Credite 2010 (euro) | Credite 2009 (euro) | Credite 2008 (euro) | Execuţie 2008 (euro) | % | Credite 2007 (euro) | Execuţie 2007 (euro) | % |

05 02 11 04 | POSEI (cu excepția ajutoarelor directe şi a articolului 11 02 03 din titlul Afaceri maritime şi pescuit) | 231000000 | 235000000 | 220000000 | 232679194 | 105,8 | 212000000 | 201226010 | 94,9 |

05 03 02 50 | POSEI – Programe comunitare de sprijin | 394000000 | 377000000 | 377000000 | 372255721 | 98,7 | 64000000 | 63765532 | 99,6 |

05 03 02 51 | POSEI – Alte ajutoare directe și regimuri anterioare | 22000000 | 22000000 | 22000000 | 21191445 | 96,3 | 3000000 | 3791612 | 126,4 |

05 03 02 52 | POSEI – Insulele din Marea Egee | 18000000 | 18000000 | 19000000 | 16791929 | 88,4 | 13550000 | 13528383 | 99,8 |

Total | 665000000 | 652000000 | 638000000 | 642918289 | 100,8 | 292550000 | 282311537 | 96,5 |

--------------------------------------------------

ANEXA II

LISTA MĂSURILOR ŞI ACŢIUNILOR AUDITATE

Sumele indicate în continuare reprezintă cheltuielile globale pentru măsurile specificate. Regiunile auditate la faţa locului de Curtea de Conturi Europeană au fost Réunion (Franţa), Insulele Canare (Spania), insula Chios (Grecia) şi Insulele Azore (Portugalia).

| Plăţi 2008 (euro) | Plăţi 2007 (euro) | Observaţie privind "punerea în aplicare" | Observaţie privind "sistemul de control" |

Franţa [1] (toate departamentele franceze de peste mări)

regimul specific de aprovizionare (RSA) | 19601176 | 19633602 | Punctele 64 - 67 | Punctul 74 |

ajutorul acordat producătorilor de banane | 129100000 | 129052597 | Punctele 50 - 55 | – |

sectorul trestie de zahăr - zahăr - rom (acţiuni precum ajutorul forfetar acordat în cadrul adaptării la OCP a industriei zahărului din DOM, ajutorul pentru transportul trestiei de zahăr) | 71165224 | 64308347 | Punctele 56 - 63 | – |

structurarea sectorului de creştere a animalelor (acţiuni precum ajutorul pentru transformare acordat în sectorul cărnii de vită şi mânzat sau ajutorul pentru gestionarea pieţei locale în sectorul cărnii de porc) | 19779394 | 18402827 | – | – |

Spania [2]

regimul specific de aprovizionare (RSA) | 69151890 | 69541851 | – | Punctul 74 |

ajutorul acordat în sectorul ovine şi caprine sub formă de plăţi directe către producători | 7485063 | 6978313 | – | – |

ajutorul acordat producătorilor de banane | 139706006 | 138836153 | Punctele 50 - 55 | Punctul 73 |

Portugalia [3]

regimul specific de aprovizionare (RSA) | 6255681 | 5926618 | Punctele 64 - 67 | Punctul 74 |

ajutorul pentru producţia animală (acţiuni precum ajutoarele directe acordate producţiei din sectorul bovinelor sau ajutoarele acordate pentru inovare şi calitate în ceea ce priveşte produsele animale din Azore) | 34001000 | 33750370 | Punctele 48 - 49 | – |

ajutorul pentru producţia vegetală (acţiuni precum ajutorul pentru producţia culturilor tradiţionale sau ajutorul pentru producţia de fructe şi legume, de flori tăiate şi de plante ornamentale) | 7049000 | 6571170 | – | Punctul 73 |

Grecia [4]

regimul specific de aprovizionare (RSA) | 5050453 | 4781251 | Punctele 64 - 67 | Punctul 74 |

ajutorul pentru culturile de măslini | 11200034 | 11372595 | Punctele 44 - 47 | Punctul 72 |

ajutorul pentru producţia de mastic | 849821 | 885304 | – | – |

ajutorul pentru producţia de miere | 1187234 | 1194180 | – | Punctul 71 |

[1] Sursa: ODEADOM, Raportul anual privind punerea în aplicare pentru 2008 elaborat de FranceAgriMer.

[2] Sursa: Gobierno de Canarias, Consejería de Agricultura, Ganadería, Pesca y Alimentación, Informe de Aplicación del Régimen Específico de Abastecimiento en el año 2008, en el año 2007.

[3] Secretaria Regional da Agricultura e Florestas, Relatório de Aplicação do Subprograma para a Região Autónoma dos Açores do Programa Global de Portugal.

[4] Datele se bazează pe informaţiile disponibile în prezent în raportul anual privind punerea în aplicare pentru 2008 şi se referă la sumele înscrise în bugetul total disponibil pentru fiecare măsură şi pentru toate insulele, cu excepţia RSA care include sumele globale vărsate în prezent.

--------------------------------------------------