RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 9/23

Avizul Comitetului Regiunilor „Complementaritatea măsurilor naționale și europene de reducere a dezechilibrelor de dezvoltare economică și socială”

2012/C 9/06

COMITETUL REGIUNILOR

— dorește să poată fi puși la punct indicatori complementari PIB-ului, care să ilustreze mai pertinent progresele înregistrate în reducerea decalajelor existente între regiunile Uniunii Europene și în interiorul acestora;

— acolo unde există diferite structuri de punere în aplicare a intervențiilor naționale și europene, consideră necesară o cooperare mai strânsă între diversele niveluri de guvernanță implicate, pentru evitarea suprapunerilor ineficiente; în acest scop, consideră că este util să se intensifice dialogul și, implicit, cooperarea diverselor niveluri de guvernanță, astfel încât să se asigure mai multă coerență și complementaritate pentru diversele intervenții;

— consideră așadar că, ținând seama de principiul parteneriatului, succesul măsurilor de la nivel național și european nu poate fi asigurat decât prin participarea organismelor de decizie locale și regionale competente;

— sprijină ideea unei abordări care să sporească eficiența politicii de coeziune, printr-un demers focalizat mai mult pe rezultate, și nu este împotriva principiului introducerii condiționalităților ex-ante; cu toate acestea, subliniază că sus-numitele condiționalități nu trebuie să ducă la întârzierea lansării programelor și nu este de acord cu propunerile privind condiționalitățile legate de Pactul de stabilitate și de creștere;

— consideră că verificarea adiționalității joacă un rol important în asigurarea unei utilizări efective a acestor fonduri, ca o completare la programele de finanțare naționale, conferind acțiunii Uniunii Europene o adevărată valoare adăugată;

— susține propunerea de elaborare a unui cadru strategic comun, iar contractele de parteneriat în domeniul dezvoltării și investițiilor trebuie să poată deveni un instrument care să ducă la o complementaritate reală a intervențiilor naționale și ale UE; reamintește necesitatea participării plenare a autorităților regionale și locale la elaborarea acestor contracte.

Raportor dl Francesco MUSOTTO (IT-AE), membru al Adunării Regionale din Sicilia

I. RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL REGIUNILOR

Observații generale

1. subliniază dispozițiile articolului 174 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (ex–articolul 158 din Tratatul de instituire a Comunității Europene) conform cărora, în scopul promovării unei dezvoltări armonioase a întregii Uniuni, aceasta își dezvoltă și continuă acțiunea de consolidare a coeziunii sale economice, sociale și teritoriale. Uniunea urmărește în special reducerea decalajelor dintre nivelurile de dezvoltare a diferitelor regiuni și a rămânerii în urmă a regiunilor defavorizate;

2. evidențiază că o atenție deosebită se acordă zonelor rurale, zonelor afectate de tranziția industrială și regiunilor afectate de un handicap natural și demografic grav și permanent, cum ar fi regiunile cele mai nordice cu densitate foarte scăzută a populației și regiunile insulare, transfrontaliere și muntoase, precum și necesității de a sprijini și celelalte regiuni ale Europei, în vederea asigurării și consolidării competitivității lor;

3. subliniază rolul-cheie al zonelor și regiunilor urbane – precum și al capitalelor și regiunilor lor – ca motoare de creștere pentru îndeplinirea obiectivelor economice, ecologice și sociale ale Strategiei Europa 2020. Adoptarea unor măsuri de stabilizare socială și economică a orașelor și zonelor urbane defavorizate în cadrul unor abordări integrate ar trebui să rămână posibilă și pe viitor – cu respectarea unor marje de manevră corespunzătoare ale regiunilor. În acest context, trebuie pornit de la premisa că dimensiunea urbană este, prin natura sa, conformă Strategiei Europa 2020. Ar trebui înlesnită și cooperarea dintre orașe și zonele limitrofe în cadrul unor zone funcționale în interiorul unui stat membru, prin adoptarea dispozițiilor necesare în acest sens în viitoarele regulamente privind fondurile structurale;

4. susține propunerea Comisiei Europene, formulată în comunicarea „Un buget pentru Europa 2020” (1), de a introduce categoria „regiunilor de tranziție”. Totodată, remarcă faptul că, în actualul cadru financiar multianual, regiunile cu un PIB pe cap de locuitor de peste 75 % din media UE-27 ar trebui să aibă de asemenea posibilitatea de a utiliza resurse pentru investiții în infrastructură, fiind astfel în măsură să-și consolideze valoarea adăugată dobândită în cursul perioadei de programare actuale. De asemenea, obiectivul „eficienței energetice” ar trebui să fie valabil și pentru modurile eficiente de transport, inclusiv pentru transportul feroviar și infrastructura aferentă;

5. reamintește că articolul 349 din TFUE recunoaște realitatea specifică a regiunilor ultraperiferice și justifică necesitatea de a introduce adaptări ale dreptului comunitar în ceea ce privește condițiile de aplicare în regiunile respective, precum și adoptarea de măsuri specifice, dacă este cazul, în special în domeniul politicii de coeziune;

6. împărtășește principiul enunțat de Comisia Europeană în al cincilea Raport privind coeziunea economică, socială și teritorială (2), care vede și în viitor coeziunea ca pe o politică de dezvoltare care acționează în întreaga Uniune Europeană și deci în toate regiunile sale;

7. consideră așadar că politica europeană de coeziune, integrată în intervențiile publice la diferite niveluri teritoriale, trebuie să joace în continuare un rol esențial în promovarea unei dezvoltări armonioase a teritoriului Uniunii Europene în ansamblu, stimulând recuperarea în cazul regiunilor relativ rămase în urmă din punct de vedere al dezvoltării, alocând către acestea cea mai mare parte a resurselor și, în același timp, contribuind la relansarea și consolidarea competitivității în toate regiunile.

Rolul complementarității măsurilor naționale și europene în reducerea dezechilibrelor în materie de creștere economică, socială și teritorială

8. susține că doar prin integrarea, sinergia și complementaritatea măsurilor naționale și europene, bazate pe principiul solidarității concrete, pot fi eliminate decalajele economice, sociale și teritoriale, prezente încă pe teritoriul Uniunii Europene;

9. consideră, într-adevăr, că aceste principii pot să fie hotărâtoare în acest sens, sub multe aspecte, vizând în special: — stimularea statelor membre pentru a consolida capacitatea instituțională și administrativă pe plan intern; — evitarea suprapunerilor neeficiente ale diverselor măsuri în același teritoriu; — concilierea obiectivelor și priorităților fiecărui nivel de guvernare; — îmbunătățirea calității intervențiilor publice la toate nivelurile; — sporirea eficienței politicii de coeziune;

10. este de părere că politica europeană de coeziune, integrată în intervențiile publice la diferite niveluri teritoriale, este instrumentul cel mai eficient pentru susținerea solidară a regiunilor celor mai dezavantajate, contribuind în același timp la creșterea economică și la prosperitatea întregii UE. Subliniază faptul că ea a favorizat creșterea PIB-ului european în ansamblu, a înlesnit construirea unor infrastructuri noi, a sporit accesibilitatea teritoriilor europene, a îmbunătățit protecția mediului. Prin investiții în strategii durabile de ocupare a forței de muncă și prin luarea în considerare a cerințelor de pe piața forței de muncă au apărut profiluri profesionale absolut noi, în timp ce cele vechi s-au modificat, iar cele tradiționale au dispărut. Crearea unor locuri de muncă bune presupune asigurarea satisfacției personale a oamenilor, o remunerație conformă muncii prestate, promovarea sănătății la locul de muncă și organizarea mediului muncii într-un mod favorabil vieții de familie. Prin această îmbunătățire a calității în domeniul muncii se obține o creștere a atractivității locului de muncă care poate avea efecte pozitive asupra unei zone economice și poate contribui astfel la susținerea competitivității regiunilor Uniunii Europene;

11. evidențiază că, în pofida progreselor semnificative înregistrate în ceea ce privește reducerea decalajelor de dezvoltare, recenta criză economică și financiară ar putea scoate în evidență dezechilibrele dintre regiunile europene și din cadrul aceleiași regiuni. Comitetul subliniază că această situație este și mai gravă în țările care primesc asistență prin mecanismul european de stabilizare financiară (MESF) sau prin mecanismul privind balanța de plăți (BOP), decalajele dintre regiuni constituind aici o preocupare secundară în cadrul efortului de îndeplinire a condițiilor și cerințelor cu orientare strict națională;

12. atrage atenția asupra faptului că zonele dezavantajate au mai puține posibilități de a miza pe resurse proprii în comparație cu zonele mai prospere, motiv pentru care sunt și mai vulnerabile la șocurile externe și, într-o perioadă de criză precum cea actuală și despre care nu știm cât va dura, progresele înregistrate pot fi compromise. În aceste zone, finanțarea UE, care vine în completarea intervențiilor naționale, este un element-cheie pentru garantarea unei anumite stabilități a investițiilor publice și, în consecință, a unei părți esențiale a redresării economice;

13. evidențiază că politica europeană de coeziune, fiind caracterizată de o viziune de perspectivă, care cuprinde dezvoltarea economică a regiunilor rămase în urmă, sprijinirea grupurilor vulnerabile sub aspect social, durabilitatea socială și ambientală a dezvoltării și respectarea specificului teritorial și cultural, orientează în această direcție și intervențiile naționale care urmăresc aceleași obiective de coeziune;

14. insistă deci asupra necesității ca noua politică europeană de coeziune să dispună de resursele necesare pentru a înainta pe calea unei adevărate reechilibrări economice și sociale a regiunilor din Europa, consolidând și completând acțiunile întreprinse la nivel național, regional și local. Prin urmare, ar trebui ca și pe viitor să se prevadă alocarea unei cote corespunzătoare din resursele bugetare ale UE pentru finanțarea unor bine-venite activități de susținere a teritoriilor Uniunii Europene aflate în situație de relativă rămânere în urmă din punct de vedere al dezvoltării;

15. subliniază că noua politică de coeziune va trebui să țină seama de cooperarea transfrontalieră. Este necesar ca în regiunile de graniță ale țărilor UE să se acorde sprijin pentru dezvoltarea cooperării transfrontaliere cu țările vecine frontierelor externe ale UE, în special cu acele state și regiuni care prezintă diferențe majore între nivelurile de dezvoltare economică; de asemenea, recunoaște că instituirea unor spații teritoriale comune în regiunile de graniță necesită un sprijin sistemic și selectiv la nivelul UE, destinat atât unei politici teritoriale mai puternice, cât și implementării proiectelor comune de dezvoltare;

16. este conștient de importanța PIB-ului pe cap de locuitor la nivel regional pentru măsurarea creșterii economice, dar speră să poată fi puși la punct, în cooperare cu nivelul local și regional, indicatori complementari, care să stabilească situația de pornire a fiecărei regiuni și, astfel, să ilustreze mai pertinent progresele înregistrate în reducerea decalajelor existente între regiunile Uniunii Europene și în interiorul acestora (3), reflectând așadar mai fidel nivelul de dezvoltare și problemele specifice de coeziune socială și teritorială din fiecare regiune.

17. subliniază și că perioada de referință care urmează a fi utilizată pentru a se stabili dacă o regiune va putea primi fonduri în cadrul noii politici de coeziune a UE începând din 2014 (probabil PIB-ul pe cap de locuitor la nivel regional, în perioada 2007-2009) nu va reflecta întregul impact al crizei economice și al măsurilor de austeritate aferente asupra regiunilor din întreaga UE; solicită să fie făcute toate eforturile necesare pentru ca, la momentul alocării resurselor, să se facă uz de date cât mai actualizate în privința PIB-ului regional și a tendinței de evoluție a acestuia, iar în cursul perioadei de programare să se recurgă la mecanisme de revizuire mai avansate;

O complementaritate care depinde de contextul instituțional și administrativ

18. consideră necesar ca atât politica europeană de coeziune, cât și politicile naționale de dezvoltare regională să poată beneficia de un mediu instituțional adecvat, de o administrație publică eficientă și de un parteneriat eficient între diversele niveluri de guvernanță , menite să definească strategii de dezvoltare pe termen mediu și lung coerente și integrate și cadre de programare multianuale pe care acestea să se întemeieze;

19. consideră că, respectând fiecare legislație națională, politica europeană de coeziune, integrată în măsurile publice la diverse niveluri, poate stimula statele membre în consolidarea capacității instituționale și administrative necesare pentru garantarea unei utilizări mai eficiente și eficace a resurselor financiare, așadar pentru maximizarea impactului investițiilor destinate reducerii decalajelor de creștere;

20. evidențiază că diversele sisteme de punere în aplicare a politicii europene de coeziune și a politicilor naționale de dezvoltare regională depind de trăsăturile specifice ale fiecărui stat membru și sunt condiționate de contextul instituțional și de repartizarea competențelor, precum și, în special, de depărtarea față de centru, de nivelul punerii în aplicare a principiilor guvernanței pe mai multe niveluri, pe lângă experiența regională și locală în materie de dezvoltare teritorială și de natura și de sfera de acoperire geografică a programelor (4);

21. acolo unde există diferite structuri de punere în aplicare a intervențiilor naționale și europene, consideră necesară o cooperare mai strânsă între diversele niveluri de guvernanță implicate, pentru evitarea suprapunerilor ineficiente. Consideră într-adevăr că se poate ajunge treptat la o strategie optimă printr-o programare integrată a tuturor intervențiilor de dezvoltare realizate într-un teritoriu, dar și prin momente de gestionare strâns coordonate; în acest scop, consideră că este util să se intensifice dialogul și, implicit, cooperarea diverselor niveluri de guvernanță, astfel încât să se asigure mai multă coerență și complementaritate pentru diversele intervenții naționale și europene.

Către o dezvoltare teritorială mai integrată

22. susține că, pentru a avea un efect mai semnificativ asupra coeziunii și asupra competitivității teritoriilor, intervențiile destinate reducerii dezechilibrelor economice, sociale și teritoriale trebuie să se bazeze pe acțiuni integrate, orientate în mai mare măsură către rezultate și definite în funcție de dimensiunea teritorială a problemelor;

23. subliniază că coeziunea teritorială, noul obiectiv politic consacrat de Tratatul de la Lisabona, a devenit prioritar alături de coeziunea economică și socială și că, prin urmare, dimensiunea teritorială trebuie să fie mai bine integrată în toate politicile cu un efect teritorial clar, inclusiv prin evaluări sistematice ale impactului lor teritorial. Consideră că, în acest scop, este utilă introducerea sistemelor de monitorizare care să urmărească în permanență distribuția cheltuielilor publice care țin de obiectivele de coeziune, în teritoriile UE;

24. evidențiază că participarea administrațiilor publice la toate nivelurile, în procesul de planificare strategică și de punere în aplicare a intervențiilor de reducere a dezechilibrelor în materie de dezvoltare economică și socială, garantează elaborarea unor măsuri care găsesc în context teritorial sursa de inspirație și cunoștințele necesare pentru valorificarea potențialului teritoriilor, pentru concentrarea resurselor și maximizarea eficienței acțiunii publice;

25. evidențiază că provocări precum combaterea schimbărilor climatice, aprovizionarea cu energie, globalizarea, raportul dintre zonele urbane și cele rurale, schimbările demografice sau fenomenele migratorii au un impact teritorial foarte diferențiat, necesitând așadar soluții concepute și puse în aplicare la nivel regional și local, cu respectarea principiului subsidiarității;

26. consideră așadar că, ținând seama de principiul parteneriatului, succesul măsurilor de la nivel național și european nu poate fi asigurat decât prin participarea organismelor de decizie locale și regionale, competente în temeiul dreptului național respectiv, precum și prin capacitatea de implicare a partenerilor economici și sociali în sprijinirea măsurilor atât în faza de planificare, cât și în fazele de programare și de punere în aplicare.

O abordare care să sporească eficiența coeziunii

27. recunoaște necesitatea ca dezvoltarea teritoriilor europene să fie promovată prin reglementarea riguroasă a finanțelor publice, cu maximă eficacitate și eficiență, susținând propunerea Comisiei Europene de orientare în mai mare măsură către rezultate, cu posibilitatea introducerii unor obiective clare și cuantificabile și a unor indicatori de rezultat măsurabili, suficient de flexibili, în concordanță cu intervențiile programate, astfel încât să fie posibilă o evaluare pe parcursul perioadei de programare;

28. nu este împotriva principiului introducerii condiționalităților ex-ante pentru utilizarea fondurilor structurale, strâns și direct legate de îmbunătățirea eficienței politicii de coeziune a UE și în măsură să influențeze pozitiv fezabilitatea și funcționarea programelor, precum și integrarea intervențiilor de dezvoltare;

29. subliniază totuși că sus-numitele condiționalități nu trebuie să ducă la întârzierea lansării programelor care țin de fondurile structurale, și, implicit, la o reducere considerabilă a rezultatelor scontate ale utilizării resurselor naționale destinate unor intervenții care să vină în completarea celor europene;

30. își rezervă dreptul de a-și spune ultimul cuvânt după ce Comisia își va fi formulat propria propunere în această privință;

31. nu este însă de acord cu propunerile Comisiei Europene privind condiționalitățile legate de Pactul de stabilitate și de creștere, deoarece acestea riscă să sancționeze autoritățile regionale și locale, care nu sunt răspunzătoare de nerespectarea obligațiilor ce le revin statelor membre (5), blocând sau întârziind procesul de dezvoltare și compromițând rezultatele obținute;

32. ia notă de diverșii factori care pot împiedica utilizarea optimă a fondurilor europene în zonele și în sectoarele de intervenție cele mai propice creșterii, ducând la reducerea potențialului efect al acestora într-un teritoriu (6). În acest context, verificarea adiționalității joacă un rol important în asigurarea unei utilizări efective a acestor fonduri, ca o completare la programele de finanțare naționale, conferind acțiunii Uniunii Europene o adevărată valoare adăugată;

33. subliniază așadar posibilitatea monitorizării mai eficiente a rolului adițional al fondurilor structurale, garantând realizarea, prin intervenții europene, a unor acțiuni suplimentare și complementare care, de regulă, nu sunt acoperite deloc ori nu sunt acoperite în suficientă măsură de legislații naționale;

34. consideră că eficacitatea și eficiența politicii europene de coeziune depind și de simplificarea procedurilor, pentru reducerea, pe cât posibil, a sarcinilor legislative și administrative ce le revin beneficiarilor. Procedurile mai simple reprezintă într-adevăr o condiție prealabilă importantă pentru utilizarea eficientă a resurselor. Invită deci Comisia Europeană să recomande statelor membre ca, împreună cu autoritățile locale și regionale, să examineze și să prezinte propuneri de îmbunătățire a alinierii normelor UE (principii, termene și proceduri) la cele naționale, acordând prioritate rezultatelor și efectelor obținute și evitând totodată apariția unor condiții de dezechilibru între diversele state membre, în materie de utilizare a resurselor.

Pentru o mai bună integrare și complementaritate a intervențiilor după 2013

35. recunoaște importanța Strategiei Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii și întâmpină cu satisfacție conținutul Comunicării Comisiei Europene „Contribuția politicii regionale la creșterea durabilă în Europa 2020” (7), potrivit căruia materializarea obiectivelor stabilite în cadrul strategiei va depinde în mare măsură de deciziile adoptate la nivel regional și local;

36. consideră că politica de coeziune poate avea o contribuție importantă la Strategia Europa 2020, însă nu trebuie absorbită de aceasta, insistând asupra modului de susținere a unei dezvoltări armonioase a Uniunii Europene, prin reducerea dezechilibrelor economice și sociale dintre teritoriile europene, așa cum stabilește articolul 174 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Cele două procese de punere în aplicare ar trebui deci să rămână independente și pe viitor, fiecare răspunzând unor finalități specifice, care nu coincid întru totul, deși interacționează într-un context de integrare și complementaritate;

37. susține propunerea formulată în al cincilea Raport privind coeziunea economică, socială și teritorială, de elaborare a unui cadru strategic comun care ar cuprinde fondurile cu finalitate structurală și celelalte fonduri europene de dezvoltare teritorială, adică Fondul european de dezvoltare regională (FEDR), Fondul social european (FSE), Fondul de coeziune, Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR) și Fondul european pentru pescuit (FEP), chiar dacă fiecare are propriile mijloace și norme specifice. Consideră că integrarea fondurilor europene pentru politicile structurale într-unul și același cadru strategic de dezvoltare, care ar trebui să contribuie la o mai bună coordonare, este, într-adevăr, un fapt pozitiv;

38. consideră că este necesar ca, în contextul discuției în curs asupra viitoarelor regulamente privind fondurile structurale, contractele de parteneriat în domeniul dezvoltării și investițiilor să poată deveni pe baza cadrului strategic comun un instrument care să ducă la o complementaritate reală a intervențiilor naționale și ale UE, cu aceleași obiective de reducere a dezechilibrelor economice, sociale și teritoriale, stabilind priorități de investiții, alocarea resurselor naționale și europene, condiții unanim acceptate și obiective de îndeplinit;

39. insistă totuși asupra necesității ca, în conformitate cu principiile guvernanței pe mai multe niveluri, aceste contracte să fie elaborate și dezvoltate cu participarea plenară a autorităților regionale și locale, adică a instituțiilor care răspund de punerea în aplicare și de gestionarea intervențiilor în teritoriu, și nu doar între statele membre și Comisia Europeană, astfel încât să poată fi coordonate mai eficient și sincronizate diversele agende politice și consolidate atât guvernanța strategică, cât și cea operațională;

40. consideră că, în funcție de situația concretă din fiecare stat membru, contractele de parteneriat în domeniul dezvoltării și investițiilor pot transpune în practică în mod adecvat pactele teritoriale, pe care Comitetul Regiunilor le promovează în relație cu programele naționale de reformă;

41. susține că politicile naționale de dezvoltare regională și politica europeană de coeziune, astfel coordonate, ar reflecta în mod concret principiul concentrării intervențiilor, maximizând sinergiile diverselor instrumente care funcționează pe același teritoriu și ținând cont de interdependențele existente. În acest mod s-ar putea garanta o mai bună coordonare a domeniilor de aplicare nu numai între FEDR, FSE, Fondul de coeziune, FEADR și FEP, ci și cu intervențiile naționale cu obiective de dezvoltare identice;

42. de asemenea, consideră că este de o importanță strategică ca politicile naționale de dezvoltare regională și politica europeană de coeziune să nu fie luate în considerare separat de politicile sectoriale, fiind absolut necesar să se găsească o mai mare coerență, îmbinare și sinergie a intervențiilor. Într-adevăr, în multe sectoare, politicile publice tind să aibă efecte interdependente și pot avea un impact major de ansamblu, dacă sunt puse în aplicare în mod bine coordonat (8);

43. susține că, pe această cale, s-ar promova adaptarea concretă a programelor la obiective stabilite, pe baza instrumentelor politice deja aplicate și a resurselor financiare existente, pentru atingerea acestor ținte, prin stabilirea unor priorități în materie de domenii care trebuie sprijinite, de investiții și de disponibilitate a resurselor Uniunii Europene, priorități definite pe baza unei analize a resurselor fiecărei regiuni în parte. O astfel de abordare ar face posibilă utilizarea optimă a potențialului fiecărui teritoriu și a cunoștințelor locale despre propriile priorități.

Bruxelles, 11 octombrie 2011 Președinta Comitetului Regiunilor Mercedes BRESSO

(1) COM(2011) 500 final – Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor: Un buget pentru Europa 2020.

(2) Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European, Comitetul Regiunilor și Banca Europeană de Investiții – Concluziile celui de-al cincilea raport privind coeziunea economică, socială și teritorială: viitorul politicii de coeziune – COM(2010) 642 final.

(3) Concluziile seminarului organizat de Regiunea Umbria și de Comisia pentru politica de coeziune teritorială (COTER) a Comitetului Regiunilor la Perugia (Italia), la 29 aprilie 2011, pe tema Noi indicatori: măsurarea progreselor politicii de coeziune.

(4) Studiu efectuat de Rona MICHIE și John BACHTLER: Managing Structural Funds – Institutionalising Good practice (Gestionarea fondurilor structurale – instituționalizarea bunelor practici), European Policies Research Centre (Centrul de cercetare pentru politici europene) – Universitatea din Strathclyde – 1996.

(5) Cf. Avizul CoR privind al cincilea raport privind coeziunea – CdR 369/2010 fin (raportor: Michel DELEBARRE, FR-PSE).

(6) Studiu efectuat de Chiara DEL BO, Massimo FLORIO, Emanuela SIRTORI și Silvia VIGNETTI Additionality and regional development: are EU structural funds complements or substitutes of National public finance? (Adiționalitate și dezvoltare regională: fondurile structurale ale UE sunt complementare finanțelor publice naționale sau le înlocuiesc?), CISL – Centre of Industrial Studies; studiul a fost elaborat în 2009 la cererea Comisiei Europene, Direcția Generală Politică Regională.

(7) Comunicarea Comisiei Europene „Contribuția politicii regionale la creșterea durabilă în Europa 2020” – COM(2011) 17 final.

(8) Studiu efectuat de Laura POLVERARI și Rona MICHIE Complementarity or conflict? The (in)coherence of Cohesion Policy [Complementaritate sau conflict? (In)coerența politicii de coeziune], Centrul de cercetare pentru politici europene – Universitatea din Strathclyde – 2011.