COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 7.12.2022 COM(2022) 695 final 2022/0402(CNS) Propunere de REGULAMENT AL CONSILIULUI privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea hotărârilor judecătorești și acceptarea actelor autentice în materie de filiație și privind crearea unui certificat de filiație european

{SEC(2022) 432 final} - {SWD(2022) 390 final} - {SWD(2022) 391 final} - {SWD(2022) 392 final}



EXPUNERE DE MOTIVE 1.CONTEXTUL PROPUNERII •Motivele și obiectivele propunerii Uniunea urmărește să creeze, să mențină și să dezvolte un spațiu de libertate și justiție în care să se asigure libera circulație a persoanelor, accesul la justiție și respectarea deplină a drepturilor fundamentale. Pentru a promova acest obiectiv, președinta Comisiei, doamna von der Leyen, a declarat în discursul său privind starea Uniunii din 2020 că „cine este părinte într-o țară este părinte în toate țările”. Prin această declarație, președinta Comisiei a făcut referire la necesitatea de a se asigura că filiația stabilită într-un stat membru este recunoscută în toate celelalte state membre în toate scopurile. Această inițiativă a fost identificată drept o acțiune-cheie în Strategia UE privind drepturile copilului și în Strategia UE privind egalitatea pentru persoanele LGBTIQ. Obiectivul propunerii este de a consolida protecția drepturilor fundamentale și a altor drepturi ale copiilor în situații transfrontaliere, inclusiv a dreptului lor la identitate, la nediscriminare și la viață privată și de familie, precum și drepturile succesorale și de întreținere în alt stat membru, ținând seama de interesul superior al copilului, care trebuie să fie considerat primordial. În conformitate cu acest obiectiv, în Concluziile Consiliului referitoare la Strategia UE privind drepturile copilului, se subliniază că drepturile copiilor sunt universale, că fiecare copil se bucură de aceleași drepturi fără niciun fel de discriminare și că interesul superior al copilului trebuie considerat primordial în toate măsurile referitoare la copii, indiferent dacă sunt luate de autorități publice sau de instituții private. Obiectivele suplimentare ale propunerii sunt de a oferi securitate juridică și previzibilitate în ceea ce privește normele referitoare la competența internațională și legislația aplicabilă pentru stabilirea filiației în situații transfrontaliere și la recunoașterea filiației, precum și de a reduce costurile și sarcina juridică pentru familii și pentru sistemele judiciare ale statelor membre în legătură cu procedura judiciară de recunoaștere a filiației într-un alt stat membru. Necesitatea de a asigura recunoașterea filiației între statele membre apare deoarece cetățenii se află din ce în ce mai mult în situații transfrontaliere, de exemplu atunci când au membri ai familiei într-un alt stat membru, când călătoresc pe teritoriul Uniunii sau când se mută în alt stat membru pentru a găsi un loc de muncă sau când și-au găsit o familie ori cumpără o proprietate într-un alt stat membru. Cu toate acestea, se estimează că 2 milioane de copii se pot confrunta în prezent cu o situație în care recunoașterea filiației lor, astfel cum este stabilită într-un stat membru, nu este recunoscută în toate scopurile într-un alt stat membru. Dreptul Uniunii impune deja statelor membre să recunoască filiația unui copil stabilită într-un alt stat membru în sensul drepturilor conferite copilului în temeiul dreptului Uniunii, în special al dreptului Uniunii privind libera circulație (inclusiv Directiva 2004/38/CE privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora), care implică dreptul la egalitate de tratament și interzicerea obstacolelor în chestiuni precum dreptul la recunoașterea numelor. Cu toate acestea, dreptul Uniunii nu impune încă statelor membre să recunoască filiația unui copil stabilită într-un alt stat membru în alte scopuri. Această lipsă a recunoașterii poate avea consecințe negative grave pentru copii. Lipsa recunoașterii aduce atingere drepturilor fundamentale ale copiilor în situații transfrontaliere și poate duce la refuzarea drepturilor lor care decurg din raportul de filiație în temeiul dreptului intern. Astfel, copiii își pot pierde drepturile succesorale sau de întreținere într-un alt stat membru sau dreptul ca oricare dintre părinții lor să acționeze în calitate de reprezentant legal în alt stat membru în chestiuni precum tratamentele medicale sau școlarizarea. Aceste dificultăți pot obliga familiile să inițieze o procedură judiciară pentru ca filiația copiilor lor să fie recunoscută în alt stat membru, dar o astfel de procedură judiciară implică timp, costuri și sarcini atât pentru familii, cât și pentru sistemele judiciare ale statelor membre și au rezultate incerte. În cele din urmă, deși statele membre sunt obligate să recunoască filiația stabilită într-un alt stat membru, în sensul drepturilor care decurg din dreptul Uniunii, familiile pot fi descurajate să își exercite dreptul la liberă circulație de teama că legătura de filiație cu copiii lor nu va fi recunoscută în alt stat membru în toate scopurile. La baza dificultăților actuale în ceea ce privește recunoașterea filiației se află faptul că statele membre au norme de fond diferite privind stabilirea filiației în situații interne, care sunt și vor rămâne de competența lor, dar și norme diferite privind competența internațională și norme privind conflictul de legi pentru stabilirea filiației în situații transfrontaliere și privind recunoașterea filiației stabilite într-un alt stat membru, în privința cărora Uniunea are competența de a acționa. Cu toate acestea, în prezent, instrumentele Uniunii privind dreptul familiei cu implicații transfrontaliere, inclusiv în ceea ce privește răspunderea părintească și întreținerea, succesiunile și prezentarea documentelor oficiale într-un alt stat membru, nu includ în domeniul lor de aplicare norme privind competența internațională sau conflictul de legi pentru stabilirea filiației în situații transfrontaliere sau privind recunoașterea filiației între statele membre. Plângerile cetățenilor, petițiile adresate Parlamentului European și procedurile judiciare arată problemele cu care se confruntă familiile în ceea ce privește recunoașterea filiației copiilor lor în situații transfrontaliere în cadrul Uniunii, inclusiv în cazul în care se mută într-un alt stat membru sau se întorc în statul membru de origine, și solicită recunoașterea filiației în toate scopurile. Pentru a aborda problemele legate de recunoașterea filiației în toate scopurile și pentru a elimina lacunele existente în dreptul Uniunii, Comisia propune adoptarea unor norme ale Uniunii privind competența internațională în materie de filiație (desemnarea instanțelor din statele membre care sunt competente să soluționeze chestiunile în materie de filiație, inclusiv să stabilească filiația în situații transfrontaliere) și legislația aplicabilă (desemnarea dreptului intern care ar trebui să se aplice pentru a soluționa chestiunile în materie de filiație, inclusiv pentru a stabili filiația, în situații transfrontaliere), astfel încât să se faciliteze recunoașterea într-un stat membru a filiației stabilite într-un alt stat membru. Comisia propune, de asemenea, crearea unui certificat de filiație european, pe care copiii (sau reprezentanții lor legali) să îl poată solicita și utiliza pentru a-și dovedi filiația într-un alt stat membru. Având în vedere că, în dreptul internațional, în dreptul Uniunii și în legislațiile statelor membre, toți copiii au aceleași drepturi, fără discriminare, propunerea se referă la recunoașterea filiației unui copil, indiferent de modul în care a fost conceput sau născut copilul și indiferent de tipul de familie din care copilul face parte. Prin urmare, propunerea include recunoașterea filiației unui copil cu părinți de același sex, precum și la recunoașterea filiației unui copil adoptat la nivel național într-un stat membru. Cu toate acestea, propunerea nu aduce atingere competenței statelor membre de a adopta norme materiale de drept al familiei, cum ar fi norme privind definirea familiei sau norme privind stabilirea filiației în situații interne. De asemenea, propunerea nu aduce atingere normelor statelor membre privind recunoașterea căsătoriilor sau a parteneriatelor înregistrate încheiate în străinătate. Propunerea se aplică indiferent de cetățenia copiilor și de cea a părinților lor. Cu toate acestea, în conformitate cu instrumentele existente ale Uniunii în materie civilă (inclusiv dreptul familiei) și în materie comercială, propunerea impune recunoașterea sau acceptarea doar a documentelor care stabilesc sau dovedesc filiația eliberate într-un stat membru, în timp ce recunoașterea sau acceptarea documentelor care stabilesc sau dovedesc filiația eliberate într-un stat terț va continua să fie reglementată de dreptul intern. •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat În prezent, statele membre sunt deja obligate prin dreptul existent al Uniunii să recunoască filiația unui copil stabilită într-un alt stat membru în scopul exercitării drepturilor conferite copilului de dreptul Uniunii, în special în ceea ce privește libera circulație. Propunerea nu aduce atingere obligației statelor membre. Cu toate acestea, în absența unor norme ale Uniunii privind competența internațională și legea aplicabilă pentru stabilirea filiației în situații transfrontaliere și privind recunoașterea filiației într-un alt stat membru în scopul drepturilor pe care filiația i le conferă unui copil în temeiul dreptului intern, aceste aspecte sunt în prezent reglementate de legislația fiecărui stat membru. Instrumentele existente ale Uniunii reglementează recunoașterea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice în mai multe domenii direct relevante pentru copiii aflați în situații transfrontaliere, cum ar fi răspunderea părintească, întreținerea și succesiunea. Cu toate acestea, aspectele legate de filiație sunt excluse din domeniul de aplicare al acestor instrumente. La rândul său, Regulamentul privind documentele oficiale abordează autenticitatea documentelor oficiale în anumite domenii, inclusiv nașterea, filiația și adopția, dar nu reglementează recunoașterea conținutului unor astfel de documente oficiale. Adoptarea unor norme comune privind competența internațională și legea aplicabilă pentru stabilirea filiației în situații transfrontaliere și privind recunoașterea filiației într-un alt stat membru ar completa legislația actuală a Uniunii privind dreptul familiei și succesiunea și ar facilita aplicarea acesteia, întrucât filiația unui copil este o chestiune preliminară care trebuie soluționată înainte de aplicarea normelor existente ale Uniunii privind răspunderea părintească, întreținerea și succesiunea în ceea ce privește copilul.

Întrucât vizează protejarea drepturilor copiilor în situații transfrontaliere, propunerea este în concordanță cu Convenția ONU cu privire la drepturile copilului, care prevede că statele părți trebuie să asigure protejarea copilului împotriva oricărei forme de discriminare sau de sancționare pe considerente ținând de situația sau activitățile părinților copilului (articolul 2); că, în toate acțiunile care privesc copiii, întreprinse de instanțe sau de organe legislative, interesele copilului vor prevala (articolul 3); și că copiii au dreptul la identitate și la îngrijire de către părinții lor (articolele 7 și 8). Propunerea este, de asemenea, în concordanță cu Convenția europeană a drepturilor omului, care prevede dreptul la respectarea vieții private și de familie, precum și cu jurisprudența aferentă a Curții Europene a Drepturilor Omului, inclusiv în ceea ce privește recunoașterea copiilor născuți în urma maternității de substituție. În sfârșit, aceasta este de asemenea conformă cu obiectivul de protecție și de promovare a drepturilor copilului prevăzut în Tratatul privind Uniunea Europeană [articolul 3 alineatele (3) și (5) din TUE] și în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”). Carta garantează protecția drepturilor fundamentale ale copiilor și ale familiilor acestora în aplicarea și implementarea dreptului Uniunii. Aceste drepturi includ dreptul la respectarea vieții private și de familie (articolul 7), dreptul la nediscriminare (articolul 21) și dreptul copiilor de a întreține cu regularitate relații personale și contacte directe cu ambii părinți, dacă acest lucru este în conformitate cu interesul lor superior (articolul 24). Pe baza Convenției Organizației Națiunilor Unite privind drepturile copilului, articolul 24 alineatul (2) din cartă prevede și că, în toate acțiunile referitoare la copii, indiferent dacă sunt realizate de autorități publice sau de instituții private, interesul superior al copilului trebuie să fie considerat primordial. •Coerența cu alte politici ale Uniunii Propunerea se bazează pe mai multe inițiative de politică. Printre acestea se numără „Programul de la Stockholm al Consiliului European – O Europă deschisă și sigură în serviciul cetățenilor și pentru protecția acestora” din 2010, Planul de acțiune al Comisiei pentru punerea în aplicare a Programului de la Stockholm și Cartea verde din 2010 intitulată „Mai puține demersuri administrative pentru cetățeni: promovarea liberei circulații a documentelor oficiale și recunoașterea efectelor actelor de stare civilă”. În plus, în 2017, Parlamentul European a solicitat Comisiei să prezinte o propunere legislativă privind recunoașterea transfrontalieră a hotărârilor de adopție. În 2020, Comisia a anunțat măsuri pentru a se asigura că filiația stabilită într-un stat membru va fi recunoscută în toate celelalte state membre. Această inițiativă a fost inclusă în Strategia UE privind drepturile copilului din 2021, ca acțiune-cheie de sprijinire a egalității și a drepturilor copiilor, precum și în Strategia UE privind egalitatea pentru persoanele LGBTIQ din 2020. Parlamentul European a salutat inițiativa Comisiei în Rezoluția sa din 2022 referitoare la protecția drepturilor copiilor în procedurile de drept civil, drept administrativ și drept al familiei. În Concluziile Consiliului referitoare la Strategia UE privind drepturile copilului, se subliniază că drepturile copiilor sunt universale, că fiecare copil se bucură de aceleași drepturi fără niciun fel de discriminare și că interesul superior al copilului trebuie considerat primordial în toate măsurile referitoare la copii, indiferent dacă sunt luate de autorități publice sau de instituții private. Acest lucru implică neapărat instituirea unui cadru juridic cu norme uniforme privind competența internațională și dreptul aplicabil pentru recunoașterea filiației între statele membre, care să le permită copiilor să se bucure de drepturile lor în Uniune fără discriminare. 2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE •Temei juridic În temeiul tratatelor Uniunii, dreptul material al familiei, inclusiv statutul juridic al persoanelor, este de competența statelor membre, ceea ce înseamnă că normele de fond pentru stabilirea filiației unei persoane sunt prevăzute în dreptul intern. Cu toate acestea, Uniunea poate adopta măsuri privind dreptul familiei cu implicații transfrontaliere în temeiul articolului 81 alineatul (3) din TFUE, cum ar fi măsuri care să faciliteze recunoașterea în toate statele membre a filiației stabilite într-un stat membru. Aceste măsuri pot include adoptarea unor norme comune privind competența internațională, legea aplicabilă și procedurile pentru recunoașterea filiației într-un alt stat membru. Aceste măsuri nu vor conduce la armonizarea dreptului material al statelor membre în ceea ce privește definirea familiei sau stabilirea filiației în situații interne. La fel ca alte instrumente ale Uniunii privind dreptul familiei, propunerea urmărește să faciliteze recunoașterea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice privind filiația prin adoptarea unor norme comune referitoare la competența internațională și la dreptul aplicabil. Propunerea urmărește să impună recunoașterea filiației stabilite într-un alt stat membru, în special în scopul drepturilor conferite de filiație în temeiul dreptului intern. Prin urmare, articolul 81 alineatul (3) din TFUE este temeiul juridic adecvat. Conform Protocolului nr. 22 la TFUE, măsurile juridice adoptate în domeniul justiției nu sunt obligatorii sau nu se aplică în Danemarca. Conform protocolului nr. 21 la TFUE, aceste măsuri nu au caracter obligatoriu nici pentru Irlanda. Cu toate acestea, în momentul în care este prezentată o propunere în acest domeniu, Irlanda își poate notifica intenția de a participa la adoptarea și aplicarea măsurii respective și, după ce măsura a fost adoptată, își poate notifica intenția de a o accepta. •Subsidiaritate În timp ce competența de a stabili norme privind definirea familiei și stabilirea filiației le revine statelor membre, competența de a adopta măsuri privind dreptul familiei și drepturile copilului cu implicații transfrontaliere este partajată între Uniune și statele membre. Problemele legate de recunoașterea într-un stat membru a filiației stabilite într-un alt stat membru în scopul drepturilor care decurg fie din dreptul intern, fie din dreptul Uniunii, au o dimensiune europeană, întrucât recunoașterea necesită implicarea a două state membre. Consecințele nerecunoașterii filiației au, de asemenea, o dimensiune europeană, deoarece familiile pot fi descurajate să își exercite dreptul la liberă circulație de teama că legătura de filiație cu copilul lor nu va fi recunoscută în alt stat membru în toate scopurile. Problemele legate de recunoașterea filiației rezultă în special din diferențele dintre normele de fond ale statelor membre privind stabilirea filiației și din diferențele dintre normele statelor membre privind competența internațională și legislația aplicabilă pentru stabilirea filiației în situații transfrontaliere. Statele membre care acționează individual nu ar putea elimina în mod satisfăcător problemele legate de recunoașterea filiației, întrucât normele și procedurile statelor membre ar trebui să fie identice sau cel puțin compatibile pentru ca filiația să fie recunoscută între statele membre. Este necesară o acțiune la nivelul Uniunii pentru a se asigura că un stat membru ale cărui instanțe judecătorești sau alte autorități competente stabilesc filiația în situații transfrontaliere este considerat ca având competență în acest sens și că instanțele și alte autorități competente din toate statele membre vor aplica aceeași lege pentru a stabili filiația în situații transfrontaliere. În acest mod, se va evita existența în cadrul Uniunii a unor filiații contradictorii pentru aceeași persoană, iar fiecare stat membru va recunoaște filiația stabilită într-un alt stat membru. Prin urmare, având în vedere domeniul de aplicare și efectele prezentei propuneri, obiectivele sale ar fi cel mai bine realizate la nivelul Uniunii, în conformitate cu principiul subsidiarității. •Proporționalitate Obiectivul prezentei propuneri este de a facilita recunoașterea filiației între statele membre, prevăzând recunoașterea (i) hotărârilor judecătorești și (ii) a actelor autentice care stabilesc filiația cu efecte juridice obligatorii, precum și acceptarea actelor autentice care nu au efecte juridice obligatorii în statul membru de origine, dar care au forță probantă în statul membru respectiv. În acest scop, propunerea armonizează normele statelor membre privind competența internațională pentru stabilirea filiației în situații transfrontaliere și normele statelor membre privind conflictul de legi, desemnând legea aplicabilă stabilirii filiației în situații transfrontaliere. Propunerea nu depășește ceea ce este necesar pentru a-și atinge obiectivele: nu interferează cu dreptul material intern privind definirea familiei; nu aduce atingere dreptului intern privind recunoașterea căsătoriilor sau a parteneriatelor înregistrate încheiate în străinătate; normele privind competența și legea aplicabilă se aplică numai stabilirii filiației în situații transfrontaliere; impune statelor membre să recunoască filiația numai în cazul în care a fost stabilită într-un stat membru și nu în cazul în care a fost stabilită într-o țară terță; nu aduce atingere competenței autorităților statelor membre în materie de filiație, iar certificatul de filiație european este opțional pentru copii (sau pentru reprezentanții legali ai acestora) și nu va înlocui documentele naționale echivalente care dovedesc filiația. Prin urmare, propunerea respectă principiul proporționalității. •Alegerea instrumentului Adoptarea unor norme uniforme privind competența internațională și legea aplicabilă pentru stabilirea filiației în situații transfrontaliere poate fi realizată numai printr-un regulament, deoarece numai un regulament asigură interpretarea și aplicarea pe deplin coerentă a normelor. În conformitate cu instrumentele anterioare ale Uniunii privind dreptul internațional privat, instrumentul juridic preferat este, prin urmare, un regulament.

3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI •Consultări cu părțile interesate În pregătirea propunerii, Comisia a organizat consultări ample în 2021 și 2022, care au vizat toate statele membre (cu excepția Danemarcei). Consultările au vizat o gamă largă de părți interesate reprezentând cetățenii, autoritățile publice, mediul academic, practicienii în domeniul dreptului, ONG-urile și alte grupuri de interese relevante. Consultările au constat în (i) feedback din partea publicului cu privire la evaluarea inițială a impactului; (ii) o consultare publică deschisă; (iii) o reuniune cu părțile interesate și cu reprezentanții societății civile; și (iv) o reuniune cu experți ai autorităților statelor membre. Pe lângă activitățile de consultare desfășurate de Comisie, au fost realizate consultări și de către un contractant extern. Acestea au constat în (i) sondaje online adresate ofițerilor de stare civilă din statele membre, (ii) chestionare scrise adresate ministerelor și sistemului judiciar din statele membre și (iii) interviuri cu reprezentanți ai sistemului judiciar și ai ONG-urilor din statele membre. În general, părțile interesate care reprezintă drepturile copiilor, familiile curcubeu, practicienii din domeniul dreptului și ofițerii de stare civilă s-au exprimat în favoarea abordării de către Uniune a problemelor actuale legate de recunoașterea filiației prin adoptarea unei legislații cu caracter obligatoriu. În schimb, organizațiile care reprezintă familiile tradiționale și cele care pledează împotriva maternității de substituție au fost critice, în general, la adresa unei propuneri legislative. Opiniile publicului au variat. Feedbackul primit a stat la baza pregătirii propunerii și a evaluării impactului care o însoțește. Un rezumat detaliat al rezultatelor consultărilor desfășurate de Comisie este inclus în evaluarea impactului. •Obținerea și utilizarea expertizei Pe lângă consultările cu părțile interesate menționate mai sus, Comisia a colectat și a utilizat, de asemenea, expertiză din alte surse. Pentru pregătirea propunerii, Comisia a solicitat expertiza Grupului de experți privind recunoașterea filiației între statele membre, pe care l-a înființat în 2021. De asemenea, Comisia a participat la reuniuni ale experților cu privire la Proiectul privind filiația/maternitatea de substituție al Conferinței de la Haga de Drept Internațional Privat și a consultat literatura de specialitate, rapoartele și studiile. Pentru pregătirea evaluării impactului, Comisia s-a bazat pe un studiu realizat de un contractant extern. Contractantul extern a elaborat, de asemenea, rapoarte de țară privind, printre altele, dreptul material al statelor membre și dreptul internațional privat în materie de filiație. Studiul realizat de contractant a utilizat diferite instrumente pentru a analiza problemele existente în ceea ce privește recunoașterea filiației, impactul prezentei propuneri și opțiunile de politică avute în vedere. Aceste instrumente au inclus utilizarea datelor empirice colectate în diferite moduri (interviuri, chestionare, rapoarte naționale), precum și statistici și cercetări documentare. În cazul în care nu au fost disponibile date cantitative, s-au utilizat estimări calitative. Studiul realizat de contractantul extern a concluzionat că opțiunea cea mai adecvată pentru ca Uniunea să își atingă obiectivele de politică ar fi adoptarea unui instrument legislativ privind recunoașterea filiației între statele membre, inclusiv crearea unui certificat de filiație european. •Evaluarea impactului Pe baza Orientărilor Comisiei privind o mai bună legiferare și a concluziilor evaluării inițiale a impactului, Comisia a pregătit o evaluare a impactului propunerii. În evaluarea impactului, au fost luate în considerare următoarele opțiuni de politică: (i) scenariul de referință; (ii) o recomandare a Comisiei adresată statelor membre; (iii) măsuri legislative constând într-un regulament privind recunoașterea filiației între statele membre și (iv) măsuri legislative constând într-un regulament privind recunoașterea filiației între statele membre, inclusiv crearea unui certificat de filiație european opțional. Toate aceste opțiuni de politică, inclusiv scenariul de referință, ar fi însoțite de anumite măsuri fără caracter legislativ, pentru sensibilizare, promovarea bunelor practici și îmbunătățirea cooperării dintre autoritățile statelor membre care gestionează aspecte legate de filiație. Evaluarea impactului a examinat fiecare dintre aceste opțiuni în ceea ce privește impactul preconizat și eficacitatea, eficiența și coerența lor cu cadrul juridic și de politică al Uniunii. Pe baza acestei evaluări, opțiunea aleasă a fost cea constând într-o propunere de regulament privind recunoașterea filiației între statele membre, inclusiv crearea unui certificat de filiație european opțional. Evaluarea impactului concluzionează că opțiunea aleasă ar facilita în mod semnificativ recunoașterea filiației pentru toți cei aproximativ 2 milioane de copii ai familiilor transfrontaliere, nu numai pentru cei care se confruntă în prezent cu cele mai multe probleme în ceea ce privește recunoașterea filiației. Îndeosebi, certificatul de filiație european, conceput special pentru a fi utilizat într-un alt stat membru, ar reduce sarcina administrativă a procedurilor de recunoaștere și costurile de traducere pentru toate familiile. Opțiunea de politică aleasă ar fi, de asemenea, cea mai eficace în abordarea problemelor legate de recunoașterea filiației, întrucât impactul pozitiv din punct de vedere juridic, social și psihologic ar fi cel mai semnificativ. Opțiunea aleasă ar avea un impact pozitiv clar asupra protecției drepturilor fundamentale ale copiilor, cum ar fi dreptul la identitate, la nediscriminare și la viață privată și de familie. Aceasta ar fi cea mai eficientă opțiune și în ceea ce privește protejarea drepturilor care decurg din legătura de filiație, conferite copiilor în temeiul dreptului intern, cum ar fi dreptul lor la întreținere și succesiune într-un alt stat membru. În cele din urmă, opțiunea ar avea și un impact social și psihologic pozitiv, deoarece, datorită acesteia, copiii aflați în situații transfrontaliere ar beneficia de același tratament precum cel aplicat copiilor locali. Prin adoptarea unor norme uniforme ale Uniunii privind competența internațională, legislația aplicabilă și recunoașterea filiației, fără a fi necesară nicio procedură specifică, opțiunea aleasă ar elimina costurile și sarcinile legate de procedurile administrative și judiciare pe care copiii și familiile lor trebuie să le suporte în prezent pentru ca filiația să le fie recunoscută în alt stat membru. Potrivit estimărilor, în cazul opțiunii alese, costurile medii pentru fiecare procedură de recunoaștere ar scădea cu 71 %, iar pentru familiile care se confruntă în prezent cu cele mai grave probleme în ceea ce privește recunoașterea filiației, cu 90 %. Opțiunea aleasă ar contribui, la rândul său, la reducerea semnificativă a costurilor, a timpului și a sarcinii administrative pentru autoritățile publice ale statelor membre. Se estimează că, în cadrul opțiunii alese, costurile procedurilor de recunoaștere suportate de autoritățile publice ar scădea cu 54 %. •Drepturile fundamentale Astfel cum s-a explicat mai sus, problemele actuale legate de recunoașterea filiației conduc la situații care încalcă drepturile fundamentale și alte drepturi ale copiilor în situații transfrontaliere. Privarea copiilor de statutul lor juridic și de filiația stabilite într-un alt stat membru este contrară drepturilor fundamentale ale copiilor la identitate, la nediscriminare și la respectarea vieții private și de familie și contravine interesului superior al acestora. Prin facilitarea recunoașterii filiației între statele membre, propunerea urmărește să protejeze drepturile fundamentale ale copiilor în situații transfrontaliere și să asigure continuitatea filiației la nivelul Uniunii. 4.IMPLICAȚIILE BUGETARE

Este posibil ca statele membre să suporte costuri punctuale pentru adaptarea la noile norme ale regulamentului, în special costuri care decurg din necesitatea formării judecătorilor, a ofițerilor de stare civilă și a altor autorități competente cu privire la noile norme. Se pot preconiza costuri recurente minore pentru formarea continuă a autorităților respective. Se preconizează că niciunul dintre aceste costuri nu va fi semnificativ și că, în orice caz, costurile ar fi compensate de creșterea eficienței și de economiile de costuri generate de regulament. Dispozițiile propunerii privind digitalizarea prin intermediul punctului de acces electronic european în contextul sistemului informatic descentralizat, instituit prin Regulamentul (UE) XX/YYYY [Regulamentul privind digitalizarea], ar avea un impact asupra bugetului Uniunii, care poate fi acoperit prin realocare în cadrul programului „Justiție”. Acest impact ar fi redus, deoarece sistemul informatic descentralizat nu ar trebui să fie creat în mod specific pentru aplicarea propunerii, ci ar urma să fie dezvoltat pentru multe instrumente ale Uniunii privind cooperarea judiciară în materie civilă și comercială în temeiul [Regulamentului privind digitalizarea]. De asemenea, statele membre ar putea suporta unele costuri pentru instalarea și întreținerea punctelor de acces ale sistemului informatic descentralizat situate pe teritoriul lor și pentru adaptarea sistemelor lor informatice naționale pentru a le face interoperabile cu punctele de acces. Cu toate acestea, astfel cum s-a menționat, cea mai mare parte a acestor investiții financiare ar fi fost deja efectuate în contextul digitalizării altor instrumente ale Uniunii privind cooperarea judiciară în materie civilă și comercială. În plus, statele membre ar avea posibilitatea de a solicita granturi pentru finanțarea acestor costuri în cadrul programelor financiare relevante ale Uniunii, în special al fondurilor politicii de coeziune și al programului „Justiție”. 5.ALTE ELEMENTE •Planuri de punere în aplicare și modalități de monitorizare, evaluare și raportare Un regulament este direct aplicabil în toate statele membre și, prin urmare, nu trebuie transpus în dreptul intern. Propunerea prevede obligații adecvate de monitorizare, evaluare și raportare. În primul rând, aplicarea practică a regulamentului ar fi monitorizată prin reuniuni periodice ale Rețelei judiciare europene în materie civilă și comercială, reunind experți din statele membre. În plus, după cinci ani de la data intrării în vigoare a regulamentului, Comisia va efectua o evaluare completă a aplicării acestuia. Evaluarea ar urma să se realizeze, printre altele, pe baza contribuțiilor primite din partea autorităților statelor membre, a experților externi și a părților interesate relevante. •Explicarea dispozițiilor propunerii Propunerea cuprinde nouă capitole: (i) obiect, domeniu de aplicare și definiții; (ii) competența în materie de filiație în situații transfrontaliere; (iii) legislația aplicabilă stabilirii filiației în situații transfrontaliere; (iv) recunoașterea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice cu efecte juridice obligatorii emise într-un alt stat membru; (v) acceptarea actelor autentice fără efecte juridice obligatorii emise într-un alt stat membru; (vi) certificatul de filiație european; (vii) comunicarea digitală; (viii) acte delegate; și (ix) dispoziții generale și finale. Capitolul I – Obiect, domeniu de aplicare și definiții Articolul 1 stabilește obiectul regulamentului. Propunerea intenționează să își atingă obiectivul de a facilita recunoașterea într-un stat membru a filiației stabilite într-un alt stat membru prin adoptarea unor norme uniforme privind (i) competența internațională pentru stabilirea filiației într-un stat membru în situații transfrontaliere, (iii) legislația aplicabilă stabilirii filiației într-un stat membru în situații transfrontaliere, (iii) recunoașterea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice care stabilesc filiația și au efecte juridice obligatorii, (iv) acceptarea actelor autentice care nu au efecte juridice obligatorii în statul membru de origine, dar care au forță probantă în statul membru respectiv și (v) crearea unui certificat de filiație european opțional care să permită unui copil sau unui reprezentant legal să facă dovada filiației într-un alt stat membru. Filiația este stabilită de regulă în temeiul legii sau printr-un act al unei autorități competente, cum ar fi o hotărâre judecătorească, o decizie a unei autorități administrative sau un act notarial, după care filiația este, de regulă, înregistrată în registrul civil sau de evidență a populației din statul membru. Cu toate acestea, cetățenii solicită cel mai adesea recunoașterea filiației într-un alt stat membru pe baza unui act autentic care nu stabilește filiația cu efecte juridice obligatorii, dar care are forță probantă în ceea ce privește filiația stabilită anterior în statul membru respectiv prin alte mijloace (în temeiul legii sau printr-un act al unei autorități competente). Astfel de acte autentice pot fi, de exemplu, un extras din registrul civil sau un certificat de naștere sau de filiație. Normele uniforme din propunere privind legea aplicabilă stabilirii filiației în situații transfrontaliere sunt menite să faciliteze acceptarea actelor autentice fără efecte juridice obligatorii, dar care au forță probantă în statul membru de origine în ceea ce privește fie filiația stabilită anterior în statul membru respectiv (de exemplu, un act de naștere), fie alte elemente de fapt decât stabilirea filiației (de exemplu, recunoașterea paternității sau acordarea consimțământului pentru stabilirea filiației). Articolul 2 privind relația dintre propunere și alte dispoziții ale dreptului Uniunii clarifică faptul că propunerea nu ar trebui să aducă atingere drepturilor pe care un copil le are în temeiul dreptului Uniunii, în special drepturile prevăzute în dreptul Uniunii privind libera circulație, inclusiv în Directiva 2004/38/CE. Propunerea nu intenționează să prevadă condiții sau cerințe suplimentare privind recunoașterea filiației pentru exercitarea drepturilor care decurg din dreptul Uniunii și nici să aducă atingere punerii în aplicare a unor astfel de norme. Prin urmare, dreptul Uniunii privind libera circulație va continua să se aplice fără a fi afectat. În special, recunoașterea filiației pentru exercitarea drepturilor care decurg din dreptul Uniunii poate fi refuzată numai din motive permise în temeiul dreptului Uniunii privind libera circulație, astfel cum a fost interpretat de Curtea de Justiție. De asemenea, pe baza dreptului actual al Uniunii în temeiul articolului 21 din TFUE și al legislației secundare aferente, astfel cum au fost interpretate de Curtea de Justiție, respectarea identității naționale a unui stat membru în temeiul articolului 4 alineatul (2) din TUE și a ordinii publice a unui stat membru nu pot servi drept justificare pentru a refuza recunoașterea unei filiații între copii și părinții lor de același sex în scopul exercitării drepturilor conferite copilului de dreptul Uniunii. În plus, în scopul exercitării drepturilor care decurg din dreptul Uniunii, dovada filiației poate fi prezentată prin orice mijloace. Prin urmare, un stat membru nu are dreptul de a solicita unei persoane să prezinte nici atestatul prevăzut în propunere care însoțește o hotărâre judecătorească sau un act autentic privind filiația, nici certificatul de filiație european creat prin propunere, în cazul în care persoana solicită recunoașterea filiației în scopul drepturilor pe care un copil le are în temeiul dreptului Uniunii în ceea ce privește libera circulație. Totuși, acest lucru nu ar trebui să împiedice o persoană să aleagă să prezinte, în astfel de cazuri, și atestatul relevant sau certificatul de filiație european. Articolul 2 clarifică, de asemenea, faptul că propunerea nu va aduce atingere aplicării Regulamentului privind documentele oficiale, care simplifică deja circulația documentelor oficiale (cum ar fi hotărârile judecătorești, actele notariale și certificatele administrative) în anumite domenii, inclusiv nașterea, filiația și adopția, în ceea ce privește autenticitatea acestora. Articolul 3 stabilește domeniul de aplicare al propunerii. Normele privind competența și legea aplicabilă se aplică în cazul în care filiația urmează să fie stabilită într-un stat membru în situații transfrontaliere. Normele privind recunoașterea filiației se aplică în cazul în care filiația care urmează să fie recunoscută a fost stabilită într-un stat membru, propunerea neacoperind recunoașterea sau, după caz, acceptarea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice care stabilesc sau dovedesc filiația, întocmite sau înregistrate într-un stat terț. În aceste cazuri, recunoașterea sau acceptarea rămâne sub incidența dreptului intern al fiecărui stat membru. Cu toate acestea, propunerea se aplică recunoașterii filiației tuturor copiilor, indiferent de cetățenia acestora și de cetățenia părinților lor, cu condiția ca filiația lor să fi fost stabilită într-un stat membru și nu într-un stat terț. Aspectele care pot avea o legătură cu filiația unui copil, dar care sunt reglementate de alte instrumente ale Uniunii sau internaționale sau de dreptul intern sunt excluse din domeniul de aplicare al propunerii, cum ar fi chestiunile privind răspunderea părintească, întreținerea, succesiunea, adopția internațională, existența, valabilitatea sau recunoașterea căsătoriei sau a parteneriatului înregistrat al părinților copilului și efectele înregistrării sau neînregistrării filiației copilului în registrul relevant al unui stat membru. Cu toate acestea, prin soluționarea aspectului legat de filiația copilului ca o chestiune prealabilă, propunerea ar facilita aplicarea instrumentelor existente ale Uniunii privind răspunderea părintească, întreținerea și succesiunea în ceea ce privește copilul. De asemenea, propunerea nu abordează drepturile și obligațiile care decurg din raportul de filiație în temeiul dreptului intern, de exemplu cetățenia și numele copilului. Articolul 4 definește, în sensul propunerii, termenii „filiație”, „copil”, „stabilirea filiației”, „instanță judecătorească” și „hotărâre judecătorească”, „act autentic”, „stat membru de origine”, „sistem informatic descentralizat” și „punct de acces electronic european”. –Copilul este definit în sens larg și include o persoană de orice vârstă a cărei filiație urmează să fie stabilită, recunoscută sau dovedită. Întrucât statutul de părinte este relevant pe tot parcursul vieții unei persoane, propunerea se aplică copiilor de orice vârstă, adică atât minorilor, cât și adulților. Cu toate acestea, interesul superior al copilului și dreptul de a fi ascultat trebuie înțelese ca referindu-se la copil astfel cum este definit în Convenția ONU cu privire la drepturile copilului, și anume o persoană cu vârsta sub 18 ani, cu excepția cazului în care vârsta majoratului este atinsă mai devreme în temeiul legii aplicabile copilului. –Filiație înseamnă relația părinte-copil stabilită prin lege, inclusiv statutul juridic de a fi copilul unui anumit părinte sau al unor anumiți părinți. În sensul propunerii, filiația poate fi biologică, genetică, prin adopție sau în temeiul legii. După cum s-a menționat, propunerea vizează filiația stabilită într-un stat membru atât a minorilor, cât și a adulților, inclusiv a unui copil decedat și a unui copil care nu s-a născut încă, indiferent dacă este vorba de un părinte unic susținător al familiei monoparentale, de un cuplu care se află într-o uniune de facto (concubinaj), de un cuplu căsătorit sau de un cuplu într-un parteneriat înregistrat. Aceasta se referă la recunoașterea filiației unui copil, indiferent de modul în care a fost conceput sau născut copilul – incluzând astfel copiii concepuți cu tehnologie reproductivă asistată – și indiferent de tipul de familie din care copilul face part – incluzând astfel copiii cu doi părinți de același sex, copiii cu un singur părinte și copiii adoptați la nivel național într-un stat membru de unul sau doi părinți. –Stabilirea filiației înseamnă stabilirea în drept a relației dintre un copil și fiecare părinte, inclusiv stabilirea filiației în urma unei cereri de contestare a filiației deja stabilite. După caz, acest termen poate include și stingerea sau încetarea raportului de filiație. Propunerea nu se aplică stabilirii filiației în situații interne fără elemente transfrontaliere, cum ar fi adopția la nivel național într-un stat membru, deși se aplică recunoașterii filiației stabilite în astfel de situații interne într-un stat membru.

–Actele autentice sunt definite în sens larg, la fel ca în alte regulamente ale Uniunii privind justiția civilă. Actele autentice în temeiul propunerii includ astfel (i) documente care stabilesc filiația cu efecte juridice obligatorii, cum ar fi actele notariale (de exemplu, în cazul adopției sau în cazul în care copilul nu s-a născut încă) sau deciziile administrative (de exemplu, după recunoașterea paternității), precum și (ii) documente care nu stabilesc filiația cu efecte juridice obligatorii, dar care dovedesc filiația stabilită prin alte mijloace (de exemplu, un extras dintr-un registru de evidență a populației sau din registrul stării civile, un act de naștere sau un certificat de filiație) sau dovedesc alte elemente de fapt (de exemplu, un act notarial sau un document administrativ care atestă recunoașterea paternității sau acordarea consimțământului pentru utilizarea tehnologiei de reproducere asistată). Articolul 5 clarifică faptul că propunerea nu va aduce atingere competenței autorităților din fiecare stat membru în materie de filiație (de exemplu, instanțe judecătorești, autorități administrative, notari, grefieri și/sau alte autorități). Capitolul II – Competența Pentru a facilita recunoașterea sau, după caz, acceptarea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice privind filiația, propunerea stabilește norme uniforme în materie de competență în ceea ce privește stabilirea filiației cu un element transfrontalier. Datorită normelor privind competența, se evită, de asemenea, procedurile paralele din diferite state membre, care se pot solda cu hotărâri contradictorii. Având în vedere că, în majoritatea statelor membre, drepturile privind filiația nu pot face obiectul unei tranzacții judiciare sau nu se poate renunța la acestea, propunerea nu prevede autonomia părților în ceea ce privește competența (cum ar fi alegerea instanței judecătorești sau transferul de competență). Propunerea prevede temeiuri de competență alternative pentru a facilita accesul la justiție într-un stat membru. Pentru a se asigura accesul copiilor la o instanță aflată în vecinătatea lor, temeiurile de competență sunt concepute în funcție de criteriul proximității față de copil. Astfel, competența poate reveni, în mod alternativ, statului membru în care copilul își are reședința obișnuită, statului membru de cetățenie al copilului, statului membru în care pârâtul își are reședința obișnuită (de exemplu, persoana față de care copilul revendică filiația), statului membru în care oricare dintre părinți își are reședința obișnuită, statului membru de cetățenie al oricăruia dintre părinți sau statului membru în care s-a născut copilul. În conformitate cu jurisprudența existentă a Curții de Justiție cu privire la această chestiune, reședința obișnuită este stabilită pe baza tuturor circumstanțelor specifice fiecărui caz în parte. În situația în care competența nu poate fi stabilită pe baza unuia dintre temeiurile de competență alternative generale, ar trebui să fie competente instanțele din statul membru în care se află copilul. Acest temei de competență se poate aplica în special copiilor refugiați și copiilor strămutați internațional. Atunci când nicio instanță dintr-un stat membru nu este competentă în temeiul propunerii, competența reziduală ar trebui să fie stabilită, în fiecare stat membru, de dreptul statului membru respectiv. În cele din urmă, pentru a remedia situațiile de denegare de dreptate, prezenta propunere prevede, de asemenea, un forum necessitatis prin care se permite unei instanțe dintr-un stat membru cu care o cauză are o legătură suficientă să se pronunțe cu privire la o chestiune în materie de filiație care prezintă o legătură strânsă cu un stat terț. Acest lucru poate fi realizat în mod excepțional, cum ar fi în cazul în care o procedură se dovedește a fi imposibil de realizat în statul terț respectiv, de exemplu din cauza unui război civil, sau în cazul în care, în mod rezonabil, nu se poate aștepta ca copilul sau o altă parte interesată să inițieze o procedură în statul terț respectiv. Propunerea reamintește, de asemenea, dreptul copiilor cu vârsta sub 18 ani care sunt capabili să își formeze un punct de vedere de a li se oferi posibilitatea de a-și exprima opiniile în cadrul procedurilor privind filiația la care sunt supuși. Capitolul III – Legislația aplicabilă Propunerea ar trebui să asigure securitate juridică și previzibilitate, propunând norme comune privind legislația aplicabilă stabilirii filiației în situații transfrontaliere. Astfel de norme comune au scopul de a evita hotărâri contradictorii privind filiația în funcție de instanțele sau de alte autorități competente din statul membru care stabilește filiația. Acestea urmăresc, de asemenea, să faciliteze în special acceptarea actelor autentice care nu stabilesc filiația cu efecte juridice obligatorii în statul membru de origine, dar care au forță probantă în statul membru respectiv. Legea desemnată ca aplicabilă prin propunere are un caracter universal, adică se aplică indiferent dacă este legea unui stat membru sau legea unui stat terț. Ca normă generală, legea aplicabilă stabilirii filiației ar trebui să fie legea statului în care persoana care dă naștere își are reședința obișnuită la momentul nașterii. Cu toate acestea, pentru a se asigura că legea aplicabilă poate fi stabilită în toate circumstanțele, în cazul în care nu se poate stabili care este la momentul nașterii reședința obișnuită a persoanei care dă naștere (de exemplu, în cazul unei mame refugiate sau strămutate internațional), ar trebui să se aplice legea statului în care s-a născut copilul. Pentru a aborda cele mai frecvente probleme legate de recunoașterea filiației care apar în prezent, prin derogare de la norma menționată mai sus, în cazul în care norma respectivă are ca rezultat stabilirea filiației față de un singur părinte (de obicei, părintele genetic în cazul unui cuplu de același sex), autoritățile unui stat membru cu competență în materie de filiație în temeiul propunerii pot aplica una dintre cele două norme alternative subsidiare, fie legea cetățeniei oricăruia dintre părinți, fie legea statului de naștere al copilului, pentru a stabili filiația față de al doilea părinte (de obicei, părintele cu care nu există o legătură genetică în cazul unui cuplu de același sex). Această posibilitate poate fi utilizată de autoritățile competente care iau în considerare stabilirea filiației pentru prima dată, dar și de autoritățile competente într-o situație în care autoritățile dintr-un alt stat membru au stabilit deja filiația față de un singur părinte. În cazul în care o hotărâre judecătorească sau un act autentic de stabilire a filiației cu efecte juridice obligatorii față de fiecare dintre părinți, în conformitate cu una dintre legile aplicabile desemnate de propunere, a fost emis, întocmit sau înregistrat de o instanță judecătorească sau de o altă autoritate competentă a unui stat membru cu competență în temeiul propunerii, fiecare dintre aceste documente care stabilesc filiația față de fiecare dintre părinți ar trebui să fie recunoscut în toate celelalte state membre în conformitate cu normele privind recunoașterea prevăzute în propunere. În plus, copilul (sau un reprezentant legal) poate solicita și utiliza un certificat de filiație european pentru a face dovada filiației față de ambii părinți într-un alt stat membru. În circumstanțe excepționale, considerații de interes public ar trebui să dea instanțelor judecătorești și altor autorități competente în materie de stabilire a filiației în situații transfrontaliere posibilitatea de a nu ține seama de anumite dispoziții dintr-o lege străină atunci când, într-un anumit caz, aplicarea unor astfel de dispoziții ar fi vădit incompatibilă cu ordinea publică (ordre public) a statului lor membru. Totuși, autoritățile respective nu ar trebui să poată aplica această excepție pentru a lăsa deoparte legea unui alt stat, dacă în felul acesta ar încălca dispozițiile cartei și, în special, articolul 21, care interzice discriminarea. Prin urmare, această excepție nu ar trebui să se aplice pentru a refuza aplicarea unei dispoziții a unui alt stat care prevede posibilitatea filiației față de doi părinți dintr-un cuplu de același sex, pentru simplul motiv că părinții sunt de același sex. Capitolul IV – Recunoașterea Acest capitol prevede norme privind recunoașterea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice care stabilesc filiația, cu efecte juridice obligatorii, emise într-un alt stat membru. Recunoașterea într-un stat membru a hotărârilor judecătorești pronunțate într-un alt stat membru și a actelor autentice care stabilesc filiația cu efecte juridice obligatorii în statul membru de origine ar trebui să se bazeze pe principiul încrederii reciproce în sistemul judiciar al celuilalt stat. Această încredere ar trebui consolidată într-o mai mare măsură prin adoptarea unor norme uniforme privind competența internațională și legea aplicabilă stabilirii filiației în situații transfrontaliere. Hotărârile judecătorești și actele autentice care stabilesc filiația, cu efecte juridice obligatorii, emise într-un stat membru ar trebui să fie recunoscute într-un alt stat membru fără a fi necesară nicio procedură specială, inclusiv pentru actualizarea actelor de stare civilă ale copiilor. Acest lucru nu aduce atingere posibilității ca o parte interesată să inițieze proceduri judiciare pentru a obține o hotărâre prin care să se constate că nu există motive pentru refuzul recunoașterii filiației sau proceduri de nerecunoaștere a filiației. O parte care dorește să invoce o hotărâre judecătorească sau un act autentic care stabilește filiația cu efecte juridice obligatorii într-un alt stat membru ar trebui să prezinte o copie a hotărârii judecătorești sau a actului autentic și atestatul relevant. Atestatele sunt menite să faciliteze lizibilitatea documentelor pe care le însoțesc și, prin urmare, recunoașterea lor. În ceea ce privește actele autentice care stabilesc filiația cu efecte juridice obligatorii, atestatele servesc, de asemenea, la dovedirea faptului că statul membru a cărui autoritate a emis actul autentic avea competența de a stabili filiația în temeiul propunerii. Autoritățile statului membru în care se invocă filiația nu au dreptul să solicite prezentarea unui atestat care însoțește o hotărâre judecătorească sau un act autentic de stabilire a filiației cu efecte juridice obligatorii sau prezentarea unui certificat de filiație european în cazul în care filiația este invocată în scopul drepturilor care decurg din dreptul Uniunii, inclusiv al dreptului la liberă circulație. Totuși, acest lucru nu ar trebui să împiedice o persoană să aleagă să prezinte, în astfel de cazuri, și atestatul relevant sau certificatul de filiație european. În temeiul propunerii, lista motivelor de refuz al recunoașterii filiației este exhaustivă, în conformitate cu obiectivul subiacent de a facilita recunoașterea filiației. Atunci când evaluează un posibil refuz al recunoașterii filiației din motive de ordine publică, autoritățile statelor membre trebuie să țină seama de interesele copilului, în special de protecția drepturilor copilului, inclusiv de păstrarea legăturilor de familie reale dintre copil și părinți. Motivul de refuz al recunoașterii întemeiat pe ordinea publică (ordre public) trebuie utilizat în mod excepțional și având în vedere circumstanțele fiecărui caz în parte, adică nu în mod abstract pentru a refuza recunoașterea filiației unui copil în cazul în care, de exemplu, sunt implicați părinți de același sex. Într-un anumit caz, o astfel de recunoaștere ar trebui să fie vădit incompatibilă cu ordinea publică a statului membru în care se solicită recunoașterea, deoarece, de exemplu, în conceperea, nașterea sau adopția copilului ori în stabilirea filiației acestuia au fost încălcate drepturile fundamentale ale unei persoane. Instanțele judecătorești sau alte autorități competente nu ar trebui să poată refuza recunoașterea unei hotărâri judecătorești sau a unui act autentic emis într-un alt stat membru în cazul în care acest lucru ar încălca dispozițiile cartei și, în special, articolul 21, care interzice discriminarea, inclusiv a copiilor. Prin urmare, autoritățile statelor membre nu ar putea refuza, din motive de ordine publică, recunoașterea unei hotărâri judecătorești sau a unui act autentic care stabilește filiația prin adopție de către un bărbat singur sau care stabilește filiația față de doi părinți dintr-un cuplu de același sex pentru simplul motiv că părinții sunt de același sex. Propunerea nu va aduce atingere limitărilor impuse de jurisprudența Curții de Justiție cu privire la utilizarea ordinii publice pentru a refuza recunoașterea filiației în cazul în care, în temeiul dreptului Uniunii privind libera circulație, statele membre sunt obligate să recunoască un document care stabilește o relație de filiație emis de autoritățile unui alt stat membru în scopul exercitării drepturilor care decurg din dreptul Uniunii. În special, recunoașterea unei relații de filiație în scopul exercitării drepturilor conferite copilului de dreptul Uniunii nu poate fi refuzată prin invocarea ordinii publice pentru motivul că părinții sunt de același sex. Capitolul V – Acte autentice fără efecte juridice obligatorii

Propunerea prevede, de asemenea, acceptarea actelor autentice care nu stabilesc filiația cu efecte juridice obligatorii în statul membru de origine, dar care au forță probantă în statul membru respectiv. Forța probantă se poate referi la stabilirea prealabilă a filiației prin alte mijloace sau la alte elemente de fapt. În funcție de dreptul intern, un astfel de act autentic poate fi, de exemplu, un act de naștere, un certificat de filiație, un extras din registrul de naștere sau un document notarial sau administrativ care atestă o recunoaștere a paternității sau consimțământul unei mame sau al unui copil pentru stabilirea filiației. Astfel de acte autentice ar trebui să aibă și în alt stat membru aceeași forță probantă pe care o au în statul membru de origine sau efectele cele mai apropiate. Persoana care dorește să utilizeze un astfel de act autentic într-un alt stat membru poate solicita autorității care a întocmit sau înregistrat în mod oficial actul autentic în statul membru de origine să elibereze un atestat care să descrie forța probantă a actului autentic. Acceptarea actelor autentice fără efecte juridice obligatorii, dar cu forță probantă poate fi refuzată numai din motive de ordine publică (ordre public), cu aceleași limitări aplicabile acestui motiv de refuz atunci când se aplică hotărârilor judecătorești și actelor autentice cu efecte juridice obligatorii, inclusiv în ceea ce privește conformitatea cu carta. Capitolul VI – Certificatul de filiație european Propunerea prevede crearea unui certificat de filiație european opțional (denumit în continuare „certificatul”). Acest certificat uniform este conceput în mod specific pentru a facilita recunoașterea filiației în cadrul Uniunii, deoarece ar fi eliberat „pentru a fi utilizat într-un alt stat membru”. Certificatul trebuie eliberat în statul membru în care a fost stabilită filiația în conformitate cu legislația aplicabilă și ale cărui instanțe erau competente în temeiul propunerii. Odată eliberat, certificatul poate fi utilizat și în statul membru în care a fost eliberat. Certificatul este un certificat opțional, întrucât autoritățile statelor membre ar trebui să îl elibereze numai în cazul în care copilul sau un reprezentant legal solicită acest lucru. Prin urmare, persoanele îndreptățite să solicite un certificat nu ar fi obligate să facă acest lucru și ar fi libere să prezinte alte documente, cum ar fi o hotărâre judecătorească sau un act autentic însoțit de atestatul relevant, atunci când solicită recunoașterea filiației într-un alt stat membru. Cu toate acestea, nicio autoritate sau persoană căreia i se prezintă o copie a certificatului emis într-un alt stat membru nu ar avea dreptul să solicite să i se prezinte, în locul certificatului, o hotărâre judecătorească sau un act autentic. Certificatele naționale de naștere sau de filiație sunt, de regulă, acte autentice care au forță probantă în ceea ce privește filiația. Certificatele naționale sunt eliberate în cadrul unei proceduri diferite, într-un format diferit și într-o limbă diferită în fiecare stat membru, iar conținutul și efectele lor diferă în funcție de statul membru emitent. În temeiul propunerii, acestea pot circula însoțite de un atestat opțional care le descrie forța probantă, iar aceasta din urmă trebuie să fie acceptată, cu excepția cazului în care este contrară ordinii publice a statului membru în care sunt prezentate certificatele naționale. În schimb, un certificat european de filiație se eliberează întotdeauna prin aceeași procedură prevăzută în propunere și constă într-un formular standard uniform (inclus în anexa V la propunere), având în întreaga Uniune același conținut și aceleași efecte, astfel cum se prevede în propunere. Se prezumă că certificatul demonstrează cu exactitate elementele stabilite în temeiul legislației aplicabile desemnate de propunere, nefiind necesară transpunerea sa într-un document național înainte de a putea fi înregistrat în registrul relevant dintr-un stat membru. Întrucât formularul de certificat ar fi disponibil în toate limbile Uniunii, s-ar reduce în mod semnificativ nevoia de traducere. Având în vedere stabilitatea relației de filiației în majoritatea cazurilor, valabilitatea certificatului și a copiilor acestuia nu ar fi limitată în timp, fără a aduce atingere posibilității de a rectifica, a modifica, a suspenda sau a retrage certificatul, după caz. Capitolul VII – Acte delegate În cazul în care este necesară modificarea formularelor standard de atestate care însoțesc o hotărâre judecătorească sau un act autentic sau a formularului de certificat de filiație european anexate la prezenta propunere, Comisia ar avea competența de a adopta acte delegate după consultările necesare cu experții statelor membre. Capitolul VIII – Digitalizarea Prezentul capitol conține dispoziții privind comunicarea electronică între persoanele fizice (sau reprezentanții legali ai acestora) și instanțele sau alte autorități competente din statele membre prin intermediul unui sistem informatic descentralizat și al punctului de acces electronic european instituit pe portalul european e-justiție. Instanțele sau alte autorități competente ale statelor membre ar urma să fie autorizate să comunice cu o persoană fizică prin intermediul punctului de acces electronic european dacă persoana fizică și-a dat în prealabil consimțământul explicit pentru utilizarea acestui mijloc de comunicare. Capitolul IX – Dispoziții generale și finale Prezentul capitol conține, în special, dispoziții privind legătura dintre propunere și convențiile internaționale existente, dispoziții privind protecția datelor și dispoziții tranzitorii privind utilizarea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice emise înainte de data aplicării regulamentului. 2022/0402 (CNS) Propunere de REGULAMENT AL CONSILIULUI privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea hotărârilor judecătorești și acceptarea actelor autentice în materie de filiație și privind crearea unui certificat de filiație european

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 81 alineatul (3), având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Parlamentului European, hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială, întrucât: (1)Uniunea și-a stabilit ca obiectiv crearea, menținerea și dezvoltarea unui spațiu de libertate, securitate și justiție, cu respectarea deplină a drepturilor fundamentale, în cadrul căruia se asigură libera circulație a persoanelor și accesul la justiție. Pentru instituirea treptată a unui astfel de spațiu, Uniunea trebuie să adopte măsuri menite să asigure recunoașterea reciprocă între statele membre a hotărârilor judecătorești și a deciziilor în cauze extrajudiciare în materie civilă, precum și compatibilitatea normelor aplicabile în statele membre în ceea ce privește conflictul de legi și competența în materie civilă. (2)Prezentul regulament se referă la recunoașterea într-un stat membru a filiației unui copil stabilit într-un alt stat membru. Regulamentul urmărește să protejeze drepturile fundamentale și alte drepturi ale copiilor în chestiuni legate de filiația lor în situații transfrontaliere, inclusiv dreptul lor la o identitate, la nediscriminare și la viață privată și de familie, ținând seama în primul rând de interesul superior al copilului. Prezentul regulament urmărește, de asemenea, să ofere securitate juridică și previzibilitate și să reducă cheltuielile de judecată și sarcina juridică pentru familii, instanțele naționale și alte autorități competente în legătură cu procedurile de recunoaștere a filiației într-un alt stat membru. Pentru a atinge aceste obiective, prezentul regulament ar trebui să impună statelor membre să recunoască în toate scopurile filiația unui copil, astfel cum a fost stabilită într-un alt stat membru. (3)Articolele 21, 45, 49 și 56 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) le conferă cetățenilor Uniunii dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre. Acestea includ dreptul cetățenilor Uniunii de a nu se confrunta cu niciun obstacol și dreptul la un tratament egal cu cel aplicat resortisanților naționali în exercitarea liberei circulații, inclusiv în ceea ce privește anumite avantaje sociale, definite ca orice avantaj care ar putea facilita mobilitatea. Acest drept se aplică, de asemenea, membrilor familiei cetățenilor Uniunii, astfel cum sunt definiți în Directiva 2004/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește aspectele legate de burse, accesul la educație, reducerea costurilor de transport public pentru familiile numeroase, reducerea pentru elevi a tarifelor pentru serviciile de transport public și reducerea taxelor de intrare la muzeu. Protecția conferită de dispozițiile tratatului privind libera circulație include, de asemenea, dreptul ca un nume atribuit în mod legal într-un stat membru să fie recunoscut în alte state membre. (4)Curtea de Justiție a Uniunii Europene (denumită în continuare „Curtea de Justiție”) a hotărât că un stat membru este obligat să recunoască un raport de filiație pentru a permite unui copil să exercite fără impedimente, cu fiecare părinte, dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre, astfel cum este garantat la articolul 21 alineatul (1) din TFUE, și să exercite toate drepturile conferite copilului de dreptul Uniunii. Cu toate acestea, jurisprudența Curții de Justiție nu impune statelor membre să recunoască, în alte scopuri decât exercitarea drepturilor conferite copilului în temeiul dreptului Uniunii, raportul de filiație dintre copil și persoanele care au fost menționate ca fiind părinții copilului în actul de naștere întocmit de autoritățile unui alt stat membru. (5)În temeiul tratatelor, competența de a adopta norme de fond privind dreptul familiei, cum ar fi normele privind definirea familiei și normele privind stabilirea filiației unui copil, le revine statelor membre. Cu toate acestea, în temeiul articolului 81 alineatul (3) din TFUE, Uniunea poate adopta măsuri privind dreptul familiei cu implicații transfrontaliere, în special norme privind competența internațională, dreptul aplicabil și recunoașterea filiației. (6)În conformitate cu competența Uniunii de a adopta măsuri privind dreptul familiei cu implicații transfrontaliere, „Programul de la Stockholm din 2010 al Consiliului European – o Europă deschisă și sigură în serviciul cetățenilor și pentru protecția acestora” a invitat Comisia să analizeze problemele întâlnite în legătură cu documentele de stare civilă și accesul la registrele cu astfel de documente și, ținând seama de constatările sale, să prezinte propuneri adecvate și să analizeze dacă recunoașterea reciprocă a efectelor documentelor de stare civilă ar putea fi adecvată, cel puțin în anumite domenii. Planul de acțiune al Comisiei pentru punerea în aplicare a Programului de la Stockholm prevedea o propunere legislativă privind suprimarea formalităților de legalizare a actelor între statele membre și o propunere legislativă privind recunoașterea reciprocă a efectelor anumitor acte de stare civilă, inclusiv a celor referitoare la naștere, filiație și adopție. (7)În 2010, Comisia a publicat o Carte verde intitulată „Mai puține demersuri administrative pentru cetățeni: promovarea liberei circulații a documentelor oficiale și recunoașterea efectelor actelor de stare civilă”, prin care a lansat o amplă consultare privind aspecte legate de libera circulație a documentelor oficiale și recunoașterea efectelor actelor de stare civilă. Printre altele, a luat în considerare posibilitatea introducerii unui certificat de stare civilă european care ar facilita recunoașterea transfrontalieră a stării civile în Uniune. Consultarea a avut drept obiectiv colectarea contribuțiilor părților interesate și ale publicului larg, în scopul elaborării unei politici a Uniunii în aceste domenii și a unor propuneri legislative în acest sens. În 2016, legiuitorul Uniunii a adoptat Regulamentul (UE) 2016/1191 privind promovarea liberei circulații a cetățenilor prin simplificarea cerințelor de prezentare a anumitor documente oficiale în Uniunea Europeană, inclusiv a documentelor privind nașterea, filiația și adopția. (8)Deși Uniunea are competența de a adopta măsuri privind dreptul familiei cu implicații transfrontaliere, cum ar fi norme privind competența internațională, legislația aplicabilă și recunoașterea filiației între statele membre, până în prezent Uniunea nu a adoptat dispoziții în domeniile respective în ceea ce privește filiația. Dispozițiile statelor membre aplicabile în prezent în aceste domenii diferă. (9)La nivelul Uniunii, mai multe instrumente ale Uniunii abordează anumite drepturi ale copiilor în situații transfrontaliere, în special Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului, Regulamentul (UE) nr. 650/2012 al Parlamentului European și al Consiliului și Regulamentul (UE) 2019/1111 al Consiliului. Totuși, aceste regulamente nu includ dispoziții privind stabilirea sau recunoașterea filiației. La rândul său, Regulamentul (UE) 2016/1191 al Parlamentului European și al Consiliului include în domeniul său de aplicare documentele oficiale privind nașterea, filiația și adopția, dar acest regulament se referă la autenticitatea și limba unor astfel de documente, nu la recunoașterea conținutului sau a efectelor lor într-un alt stat membru. (10)Ca urmare a lipsei unor dispoziții ale Uniunii privind competența internațională și legea aplicabilă pentru stabilirea filiației în situații transfrontaliere și privind recunoașterea filiației între statele membre, familiile pot întâmpina dificultăți în a obține recunoașterea filiației copiilor lor în toate scopurile în cadrul Uniunii, inclusiv atunci când se mută într-un alt stat membru sau când se întorc în statul membru de origine. (11)Copiii beneficiază de o serie de drepturi care decurg din raportul de filiație, inclusiv dreptul la identitate, nume, cetățenie (în cazul în care este reglementată pe baza principiului jus sanguinis), dreptul de a fi încredințați părinților lor sau dreptul de fi vizitați, drepturi de întreținere, drepturi succesorale și dreptul de a fi reprezentați legal de părinții lor. Nerecunoașterea într-un stat membru a filiației stabilite într-un alt stat membru poate avea consecințe negative grave asupra drepturilor fundamentale ale copiilor și asupra drepturilor conferite acestora în temeiul dreptului intern. Acest lucru poate determina familiile să inițieze litigii pentru ca filiația copilului lor să fie recunoscută în alt stat membru, deși aceste proceduri au rezultate incerte și implică timp și costuri semnificative atât pentru familii, cât și pentru sistemele judiciare ale statelor membre. În cele din urmă, familiile pot fi descurajate să își exercite dreptul la liberă circulație de teamă că legătura de filiație cu copilul lor nu va fi recunoscută într­un alt stat membru în sensul drepturilor care decurg din dreptul intern. (12)În 2020, Comisia a anunțat măsuri pentru a se asigura că filiația stabilită într-un stat membru va fi recunoscută în toate celelalte state membre. Această inițiativă a fost inclusă în Strategia UE din 2020 privind egalitatea pentru persoanele LGBTIQ și în Strategia UE din 2021 privind drepturile copilului, ca acțiune-cheie de sprijinire a egalității și a drepturilor copiilor. Parlamentul European a salutat inițiativa Comisiei în Rezoluția sa din 2021 referitoare la drepturile persoanelor LGBTIQ în UE și în Rezoluția sa din 2022 referitoare la protecția drepturilor copilului în cadrul procedurilor de drept civil, administrativ și al familiei. (13)Prezentul regulament nu ar trebui să aducă atingere drepturilor copilului care decurg din dreptul Uniunii, în special drepturile conferite copiilor în temeiul dreptului Uniunii privind libera circulație, inclusiv al Directivei 2004/38/CE. De exemplu, în prezent, statele membre trebuie deja să recunoască un raport de filiație pentru a le permite copiilor să își exercite, cu fiecare dintre cei doi părinți, dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre fără impedimente și să exercite toate drepturile conferite copilului de dreptul Uniunii. Prezentul regulament nu prevede condiții sau cerințe suplimentare pentru exercitarea acestor drepturi. (14)În temeiul articolului 21 din TFUE și al legislației secundare aferente, astfel cum au fost interpretate de Curtea de Justiție, respectarea identității naționale a unui stat membru în temeiul articolului 4 alineatul (2) din TUE și a ordinii publice a unui stat membru nu pot servi drept justificare pentru a refuza recunoașterea unei filiații între copii și părinții lor de același sex în scopul exercitării drepturilor conferite copilului de dreptul Uniunii. În plus, în scopul exercitării acestor drepturi, dovada filiației poate fi prezentată prin orice mijloace. Prin urmare, un stat membru nu are dreptul de a solicita ca o persoană să prezinte nici atestările prevăzute în prezentul regulament care însoțesc o hotărâre judecătorească sau un act autentic privind filiația, nici certificatul de filiație european creat prin prezentul regulament, în cazul în care, în contextul exercitării drepturilor de liberă circulație, persoana invocă drepturile pe care un copil le are în temeiul dreptului Uniunii. Totuși, acest lucru nu ar trebui să împiedice o persoană să aleagă să prezinte, în astfel de cazuri, și atestatul relevant sau certificatul de filiație european, prevăzute de prezentul regulament. Pentru a se asigura că cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora sunt informați cu privire la faptul că prezentul regulament nu aduce atingere drepturilor conferite copilului de dreptul Uniunii, formularele de atestate și formularul de certificat de filiație european anexate la prezentul regulament ar trebui să includă o declarație care să specifice că atestatul relevant sau certificatul de filiație european nu aduce atingere drepturilor conferite copilului de dreptul Uniunii, în special drepturilor de care beneficiază un copil în temeiul dreptului Uniunii privind libera circulație, și că, pentru exercitarea acestor drepturi, dovada filiației poate fi prezentată prin orice mijloace.

(15)Prezentul regulament nu ar trebui să aducă atingere Regulamentului (UE) 2016/1191 al Parlamentului European și al Consiliului în ceea ce privește documentele oficiale privind nașterea, filiația și adopția, în special privind prezentarea de către cetățeni a copiilor legalizate și utilizarea de către autoritățile statelor membre a Sistemului de informare al pieței interne („IMI”), în cazul în care au îndoieli justificate cu privire la autenticitatea unui document oficial privind nașterea, filiația sau adopția sau a copiei legalizate a acestora care le este prezentată. (16)Articolul 2 din Convenția Organizației Națiunilor Unite cu privire la drepturile copilului din 20 noiembrie 1989 (denumită în continuare „Convenția ONU cu privire la drepturile copilului”) impune statelor părți să respecte și să garanteze drepturile copiilor fără niciun fel de discriminare și să ia toate măsurile adecvate pentru a asigura protejarea copilului împotriva oricărei forme de discriminare sau de sancționare pe considerente ținând de situația părinților săi. În temeiul articolului 3 din convenția menționată, în toate acțiunile întreprinse, printre altele, de instanțele judecătorești și autoritățile administrative, interesul superior al copilului trebuie să fie considerat primordial. (17)Orice trimitere la „interesul superior al copilului” din prezentul regulament ar trebui să se aplice copiilor în sensul articolului 1 din Convenția ONU cu privire la drepturile copilului adoptată la 20 noiembrie 1989 („Convenția ONU cu privire la drepturile copilului”), și anume copiilor cu vârsta sub 18 ani, exceptând cazurile în care legea aplicabilă copilului stabilește limita majoratului sub această vârstă. Orice referire la „interesul superior al copilului” din prezentul regulament ar trebui, de asemenea, interpretată în temeiul articolului 24 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene („carta”) și a articolelor 3 și 12 din Convenția ONU cu privire la drepturile copilului, astfel cum au fost transpuse în dreptul intern. Orice referire la „interesul copilului” din prezentul regulament ar trebui înțeleasă ca referindu-se la interesul superior al copilului și la interesul copiilor, indiferent de vârsta acestora. (18)Articolul 8 din Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale din 4 noiembrie 1950 („Convenția europeană a drepturilor omului”) stabilește dreptul la respectarea vieții private și de familie, în timp ce articolul 1 din Protocolul nr. 12 la convenția menționată prevede că exercitarea oricărui drept prevăzut de lege trebuie să fie asigurată fără niciun fel de discriminare, inclusiv bazată pe naștere. Curtea Europeană a Drepturilor Omului a interpretat articolul 8 din convenție în sensul că impune tuturor statelor care intră sub jurisdicția sa să recunoască relația legală de filiație stabilită în străinătate între un copil născut în urma maternității de substituție și părintele biologic vizat și să prevadă un mecanism de recunoaștere juridică a filiației cu părintele nebiologic vizat (de exemplu, prin adopția copilului). (19)Curtea de Justiție a confirmat că, datorită caracteristicilor esențiale ale dreptului Uniunii, s-a creat o rețea structurată de principii, norme și relații juridice interdependente atât între Uniune și statele sale membre, cât și între statele membre. Această structură juridică se bazează pe premisa fundamentală potrivit căreia fiecare stat membru împărtășește cu toate celelalte state membre și recunoaște că acestea împărtășesc cu el o serie de valori comune pe care se întemeiază Uniunea, astfel cum se prevede la articolul 2 din TUE. Această premisă implică și justifică existența încrederii reciproce între statele membre în recunoașterea acestor valori. (20)În conformitate cu articolul 2 din Tratatul privind Uniunea Europeană („TUE”), egalitatea și nediscriminarea se numără printre valorile pe care se întemeiază Uniunea și care sunt comune statelor membre. Articolul 21 din cartă interzice discriminarea bazată pe motive precum nașterea, printre altele. Articolul 3 din TUE și articolul 24 din cartă prevăd protecția drepturilor copilului, iar articolul 7 din cartă prevede dreptul oricărei persoane la respectarea vieții sale private și de familie. (21)În conformitate cu dispozițiile convențiilor internaționale și ale dreptului Uniunii, prezentul regulament ar trebui să asigure faptul că toți copiii se bucură de drepturile lor și își mențin statutul juridic în situații transfrontaliere, fără discriminare. În acest sens și având în vedere jurisprudența Curții de Justiție, inclusiv în ceea ce privește încrederea reciprocă între statele membre, precum și a Curții Europene a Drepturilor Omului, prezentul regulament ar trebui să reglementeze recunoașterea într-un stat membru a filiației stabilite într-un alt stat membru, indiferent de modul în care a fost conceput sau născut copilul și indiferent de tipul de familie a copilului, inclusiv în cazul adopției la nivel național. Prin urmare, sub rezerva aplicării normelor privind legea aplicabilă din prezentul regulament, acesta din urmă ar trebui să acopere recunoașterea într-un stat membru a filiației stabilite într-un alt stat membru a unui copil cu părinți de același sex. Prezentul regulament ar trebui să acopere, de asemenea, recunoașterea într-un stat membru a filiației unui copil adoptat la nivel național într-un alt stat membru în temeiul normelor care reglementează adopția internă în statul membru respectiv. (22)Pentru a-și atinge obiectivele, este necesar și oportun ca prezentul regulament să reunească norme comune privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea sau, după caz, acceptarea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice privind filiația, precum și norme privind crearea unui certificat de filiație european într-un instrument juridic al Uniunii cu caracter obligatoriu și direct aplicabil. (23)Prezentul regulament acoperă „materia civilă”, care include procedurile judiciare civile și hotărârile care rezultă în urma acestora privind filiația, precum și actele autentice privind filiația. Noțiunea „materie civilă” ar trebui să fie interpretată în mod autonom, în conformitate cu jurisprudența constantă a Curții de Justiție. Această noțiune ar trebui să fie considerată o noțiune autonomă, care trebuie interpretată prin referire, pe de o parte, la obiectivele și la sistemul prezentului regulament și, pe de altă parte, la principiile generale care reies din ansamblul sistemelor juridice naționale. Prin urmare, noțiunea „materia civilă” ar trebui interpretată în sensul că aceasta poate cuprinde chiar măsuri care, din punctul de vedere al sistemului juridic al unui stat membru, ar putea ține de dreptul public. (24)În sensul prezentului regulament, filiația poate fi biologică, genetică, prin adopție sau în temeiul legii. De asemenea, în sensul prezentului regulament, filiația ar trebui să însemne relația părinte-copil stabilită prin lege și ar trebui să acopere statutul juridic de a fi copilul unui anumit părinte sau al unor anumiți părinți. Prezentul regulament ar trebui să reglementeze filiația stabilită într-un stat membru atât a minorilor, cât și a adulților, inclusiv a unui copil decedat și a unui copil care nu s-a născut încă, indiferent dacă este vorba de un părinte unic susținător al familiei monoparentale, de un cuplu care se află într-o uniune de facto (concubinaj), de un cuplu căsătorit sau de un cuplu într-o relație care, în temeiul legii aplicabile unei astfel de relații, are efecte comparabile, cum ar fi un parteneriat înregistrat. Prezentul regulament ar trebui să se aplice indiferent de cetățenia copilului a cărui filiație urmează să fie stabilită și indiferent de cetățenia părinților copilului. Termenul „părinte” din prezentul regulament ar trebui înțeles, după caz, ca referindu-se la părintele legal, la părintele vizat, la persoana care pretinde că este părinte sau la persoana față de care copilul revendică filiația. (25)Prezentul regulament nu ar trebui să se aplice stabilirii filiației într-un stat membru într-o situație internă fără elemente transfrontaliere. Prin urmare, prezentul regulament nu ar trebui să includă dispoziții privind competența sau legea aplicabilă pentru stabilirea filiației în cauzele interne, cum ar fi filiația unui copil în urma unei adopții interne într-un stat membru. Cu toate acestea, pentru a proteja drepturile copiilor fără discriminare în situații transfrontaliere, astfel cum se prevede în cartă, în aplicarea principiului încrederii reciproce între statele membre, astfel cum a fost confirmat de Curtea de Justiție, dispozițiile prezentului regulament privind recunoașterea sau, după caz, acceptarea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice privind filiația ar trebui să se aplice și recunoașterii filiației stabilite într-un stat membru în situații interne, cum ar fi filiația stabilită într-un stat membru în urma unei adopții interne în statul membru respectiv. Dispozițiile prezentului regulament referitoare la atestatul relevant și la certificatul de filiație european ar trebui, prin urmare, să se aplice și în ceea ce privește filiația stabilită într-un stat membru în situații interne, cum ar fi în urma unei adopții interne într-un stat membru. (26)În sensul prezentului regulament, adopția internă într-un stat membru este cea în care copilul și părintele sau părinții adoptivi își au reședința obișnuită în același stat membru, unde în urma adopției se creează o relație permanentă de filiație. Pentru a ține seama de diferitele tradiții juridice ale statelor membre, prezentul regulament ar trebui să reglementeze adopția internă într-un stat membru în cazul în care adopția are ca rezultat încetarea raportului juridic dintre copil și familia de origine (adopție completă), precum și adopția internă într-un stat membru în cazul în care aceasta nu conduce la încetarea raportului juridic dintre copil și familia de origine (adopție simplă). (27)Adopția internațională, în cazul în care copilul și părintele sau părinții adoptivi își au reședința obișnuită în state diferite, este reglementată de Convenția de la Haga din 1993 asupra protecției copiilor și cooperării în materia adopției internaționale, la care toate statele membre sunt părți. Prezentul regulament nu ar trebui să se aplice adopțiilor internaționale, indiferent dacă implică două state membre sau un stat membru și un stat terț și indiferent dacă adopția internațională intră sau nu sub incidența Convenției de la Haga. (28)Deși stabilirea și recunoașterea filiației în conformitate cu prezentul regulament sunt relevante pentru alte domenii ale dreptului civil, domeniul de aplicare al prezentului regulament ar trebui să se limiteze la competența, legea aplicabilă, recunoașterea hotărârilor judecătorești și acceptarea actelor autentice în materie de filiație. Din motive de claritate, alte domenii de drept civil care ar putea fi văzute ca având o legătură cu filiația ar trebui excluse în mod explicit din domeniul de aplicare al prezentului regulament. (29)În special, normele privind competența, legea aplicabilă, recunoașterea hotărârilor judecătorești și acceptarea actelor autentice prevăzute în prezentul regulament nu ar trebui să se aplice drepturilor privind întreținerea reglementate de Regulamentul (CE) nr. 4/2009 al Consiliului, drepturilor succesorale, reglementate de Regulamentul (UE) nr. 650/2012 al Parlamentului European și al Consiliului, sau aspectelor în materie de răspundere părintească, reglementate de Regulamentul (UE) 2019/1111 al Consiliului. Cu toate acestea, întrucât problema filiației unui copil trebuie soluționată ca o chestiune prealabilă soluționării aspectelor privind răspunderea părintească, întreținerea sau succesiunea în ceea ce privește copilul, prezentul regulament ar trebui să faciliteze aplicarea instrumentelor Uniunii menționate mai sus privind dreptul familiei și succesiunea. (30)Prezentul regulament nu ar trebui să se aplice chestiunilor prealabile, cum ar fi existența, valabilitatea sau recunoașterea unei căsătorii sau a unei relații considerate de legea care îi este aplicabilă ca având efecte comparabile, care ar trebui să fie reglementate în continuare de dreptul intern al statelor membre, inclusiv de normele lor de drept internațional privat și, după caz, de jurisprudența Curții de Justiție privind libera circulație. (31)Cerințele privind înscrierea într-un registru a unei relații de filiație ar trebui excluse din domeniul de aplicare a prezentului regulament. Ar trebui deci ca legea statului membru în care este ținut registrul să fie aceea care stabilește în ce condiții juridice și în ce mod trebuie efectuată înscrierea și care sunt autoritățile responsabile de verificarea îndeplinirii tuturor cerințelor și a faptului că documentația prezentată sau întocmită este suficientă sau conține informațiile necesare. Pentru a evita duplicarea documentelor, autoritățile responsabile cu înregistrarea ar trebui să accepte astfel de documente întocmite de către autoritățile competente din alt stat membru, a căror circulație este prevăzută în prezentul regulament. În special, certificatul de filiație european emis în temeiul prezentului regulament ar trebui să constituie un document valabil pentru înregistrarea filiației într-un registru al unui stat membru. Întrucât procedura de eliberare a certificatului de filiație european, precum și conținutul și efectele sale ar trebui să fie uniforme în toate statele membre, astfel cum se prevede în prezentul regulament, iar certificatul de filiație european ar trebui să fie eliberat în conformitate cu normele privind competența și legislația aplicabilă prevăzute în prezentul regulament, autoritățile implicate în procesul de înregistrare nu ar trebui să solicite ca certificatul de filiație european să fie mai întâi transpus într-un document național privind filiația. Acest lucru nu ar trebui să împiedice autoritățile implicate în procesul de înregistrare să confirme condițiile necesare pentru stabilirea autenticității certificatului de filiație european sau să ceară persoanei care solicită înregistrarea să furnizeze informațiile suplimentare necesare în temeiul legislației statului membru în care este ținut registrul, cu condiția ca informațiile să nu fie deja incluse în certificatul de filiație european. Autoritatea competentă poate indica persoanei care solicită înregistrarea cum să furnizeze informațiile lipsă. Efectele înscrierii filiației într-un registru (de exemplu, în funcție de dreptul intern, dacă înregistrarea stabilește filiația sau doar furnizează dovezi ale filiației deja stabilite) ar trebui, de asemenea, să fie excluse din domeniul de aplicare al prezentului regulament și să fie stabilite de legislația statului membru în care este ținut registrul. (32)Prezentul regulament nu ar trebui să reglementeze recunoașterea hotărârilor judecătorești privind filiația, pronunțate într-un stat terț, sau recunoașterea ori, după caz, acceptarea actelor autentice privind filiația întocmite sau înregistrate într-un stat terț. Recunoașterea sau acceptarea unor astfel de documente ar trebui să rămână sub incidența dreptului intern al fiecărui stat membru. (33)Stabilirea filiației ar trebui să însemne determinarea legală a relației juridice dintre un copil și fiecare părinte și ar trebui înțeleasă ca incluzând stabilirea filiației în urma unei cereri de contestare a filiației stabilite anterior. După caz, prezentul regulament ar trebui să se aplice, de asemenea, stingerii sau încetării filiației. (34)În pofida diferențelor dintre legislațiile naționale, filiația este stabilită, de regulă, în temeiul legii sau printr-un act al unei autorități competente. Printre exemplele de stabilire a filiației în temeiul legii se numără filiația prin naștere față de persoana care dă naștere și filiația prin prezumție legală față de soțul sau partenerul înregistrat al persoanei care dă naștere. Printre exemplele de stabilire a filiației printr-un act al unei autorități competente se numără stabilirea filiației printr-o hotărâre judecătorească (de exemplu, în cazul unei adopții sau în cadrul unei proceduri în care se contestă filiația sau al unei proceduri în care se revendică filiația, de exemplu prin dovedirea posesiei de stat), printr-un act notarial (de exemplu, în cadrul adopției sau în cazul în care copilul nu s-a născut încă), printr-o decizie administrativă (de exemplu, după recunoașterea paternității) sau prin înregistrare. Filiația este, de regulă, înregistrată în registrul stării civile, registrul persoanelor sau registrul de evidență a populației. Dovada filiației poate fi furnizată prin documentul de stabilire a filiației (cum ar fi hotărârea judecătorească, actul notarial sau decizia administrativă de stabilire a filiației). Cu toate acestea, dovada filiației se face cel mai adesea prin înregistrarea filiației în registru, printr-un extras din registrul relevant sau printr-un certificat care conține informațiile înscrise în registrul relevant (cum ar fi un act de naștere sau un certificat de filiație).

(35)Funcționarea corectă și fără obstacole a unui spațiu de justiție în cadrul Uniunii, cu respectarea diferitelor sisteme de drept și tradiții juridice ale statelor membre este esențială pentru Uniune. În acest sens, ar trebui să fie consolidată în continuare încrederea reciprocă în sistemele de justiție ale statelor membre. (36)Pentru a facilita recunoașterea hotărârilor judecătorești și a actelor autentice în materie de filiație, prezentul regulament ar trebui să prevadă norme uniforme în materie de competență pentru stabilirea filiației cu un element transfrontalier. Prezentul regulament ar trebui, de asemenea, să clarifice dreptul copiilor cu vârsta sub 18 ani de a li se oferi posibilitatea să-și exprime opiniile în cadrul procedurilor care îi vizează. (37)Prezentul regulament nu ar trebui să aducă atingere competenței autorităților din fiecare stat membru în materie de filiație (de exemplu, instanțe judecătorești, autorități administrative, notari, grefieri sau alte autorități). (38)Prezentul regulament ar trebui să respecte diferitele sisteme de abordare a chestiunilor legate de filiație din statele membre. În ceea ce privește „actele autentice”, statele membre împuternicesc adesea autoritățile, cum ar fi notarii, autoritățile administrative sau grefierii, să întocmească acte autentice care stabilesc filiația cu efecte juridice obligatorii în statul membru în care au fost întocmite sau înregistrate (denumite în continuare „acte autentice cu efecte juridice obligatorii”) sau să întocmească acte autentice care nu au efecte juridice obligatorii în statul membru în care au fost întocmite sau înregistrate, dar care au forță probantă în statul membru respectiv (denumite în continuare „acte autentice fără efecte juridice obligatorii”). Termenul „împuternicire” din prezentul regulament trebuie interpretat în mod autonom, în conformitate cu definiția „actului autentic” folosită în mod orizontal în instrumentele Uniunii și ținând seama de obiectivele prezentului regulament. (39)Pentru a garanta interesul copilului, competența ar trebui stabilită în funcție de criteriul proximității. În consecință, atunci când este posibil, competența ar trebui să aparțină statului membru în care copilul își are reședința obișnuită. Cu toate acestea, pentru a facilita accesul copilului la justiție într-un stat membru, ar trebui să se acorde, de asemenea, competență alternativă statului membru de cetățenie a copilului, statului membru în care pârâtul își are reședința obișnuită (de exemplu, persoana față de care copilul revendică filiația), statului membru în care oricare dintre părinți își are reședința obișnuită, statului membru de cetățenie a oricăruia dintre părinți sau statului membru în care s-a născut copilul. (40)În conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție, reședința obișnuită a copilului trebuie stabilită pe baza tuturor circumstanțelor specifice fiecărui caz în parte. Pe lângă prezența fizică a copilului pe teritoriul unui stat membru, trebuie să se aleagă alți factori de natură să demonstreze că această prezență nu este nicidecum temporară sau intermitentă și că reflectă un anumit grad de integrare a copilului într-un mediu social și familial, reprezentând locul care, în practică, se află în centrul vieții copilului. Printre acești factori se numără durata, regularitatea, condițiile și motivele șederii copilului pe teritoriul statului membru în cauză, precum și cetățenia copilului, factorii relevanți variind în funcție de vârsta copilului în cauză. Aceștia includ, de asemenea, locul și condițiile în care copilul frecventează școala, precum și relațiile de familie și sociale ale copilului în statul membru. Intenția părinților de a se stabili împreună cu copilul într-un anumit stat membru poate fi, de asemenea, luată în considerare în cazul în care această intenție se manifestă prin măsuri concrete, cum ar fi achiziționarea sau închirierea unei locuințe în statul membru în cauză. În schimb, cetățenia persoanei care a născut sau reședința anterioară a acestei persoane în statul membru al instanței sesizate nu este relevantă, iar nașterea copilului în respectivul stat membru și faptul că acesta are cetățenia statului membru în cauză nu sunt suficiente. (41)Atunci când prezentul regulament face referire la cetățenie ca factor de legătură în sensul competenței sau al legii aplicabile, chestiunea referitoare la modul în care trebuie considerat un copil sau un părinte având cetățenie multiplă constituie o chestiune prealabilă care nu intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament și ar trebui reglementată de legea națională, inclusiv, după caz, de convențiile internaționale, cu respectarea deplină a principiilor generale ale Uniunii. În sensul prezentului regulament, un copil sau un părinte care deține mai multe cetățenii poate să aleagă instanța sau legea oricăruia dintre statele membre al căror cetățean este în momentul sesizării instanței sau la momentul stabilirii filiației. (42)În situația în care competența nu poate fi stabilită pe baza temeiurilor de competență alternative generale, ar trebui să fie competente instanțele din statul membru în care se află copilul. Această normă privind prezența ar trebui, în special, să permită instanțelor dintr-un stat membru să își exercite competența cu privire la copiii resortisanți ai țărilor terțe, inclusiv cu privire la solicitanții sau beneficiarii de protecție internațională, cum ar fi copiii refugiați și copiii strămutați internațional din cauza tulburărilor care au loc în statul în care își au reședința obișnuită. (43)Atunci când nicio instanță dintr-un stat membru nu este competentă în temeiul prezentului regulament, competența ar trebui să fie stabilită, în fiecare stat membru, de dreptul statului membru respectiv, inclusiv de instrumentele internaționale în vigoare în cadrul acestuia. (44)Pentru a se remedia situațiile de denegare de dreptate, în prezentul regulament ar trebui să se prevadă un forum necessitatis prin care se permite unei instanțe judecătorești a unui stat membru, în cazuri excepționale, să se pronunțe cu privire la o filiație care prezintă o legătură strânsă cu un stat terț. Un astfel de caz excepțional ar putea fi considerată situația în care o procedură se dovedește a fi imposibil de realizat în statul terț respectiv, de exemplu din cauza unui război civil, sau situația în care, în mod rezonabil, nu se poate aștepta ca respectivul copil sau o altă parte interesată să introducă sau să efectueze o procedură în acel stat. Cu toate acestea, competența întemeiată pe forum necessitatis ar trebui să fie exercitată doar în cazul în care cauza prezintă o legătură suficientă cu statul membru al instanței sesizate. (45)Din motive de economie procedurală și de eficiență procedurală, în cazul în care rezultatul unei proceduri desfășurate în fața unei instanțe dintr-un stat membru neavând competență în temeiul prezentului regulament depinde de soluționarea unei chestiuni incidentale care intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament, instanțele din statul membru respectiv nu ar trebui să fie împiedicate prin prezentul regulament să soluționeze chestiunea respectivă. Prin urmare, în cazul în care obiectul procedurii este, de exemplu, un litigiu succesoral în care raportul de filiație dintre defunct și copil trebuie stabilit în scopul procedurilor respective, statul membru competent în litigiul succesoral ar trebui să poată soluționa această chestiune pentru litigiul pendinte, indiferent dacă are sau nu competență în materie de filiație în temeiul prezentului regulament. Orice soluție pronunțată într-o astfel de situație ar trebui adoptată în conformitate cu legea aplicabilă desemnată de prezentul regulament și ar trebui să producă efecte numai în cadrul procedurii pentru care a fost adoptată. (46)În interesul funcționării armonioase a justiției, ar trebui evitată pronunțarea de hotărâri judecătorești contradictorii în state membre diferite. În acest scop, prezentul regulament ar trebui să prevadă norme generale de procedură similare celor proprii altor instrumente ale Uniunii din domeniul cooperării judiciare în materie civilă. (47)O astfel de normă procedurală este norma privind litispendența, care ar trebui aplicată dacă aceeași cauză în materie de filiație este introdusă înaintea mai multor instanțe judecătorești din state membre diferite. Prin norma respectivă ar trebui să se stabilească ce instanță judecătorească ar trebui să continue soluționarea cauzei în materie de filiație. (48)Prezentul regulament ar trebui să definească momentul la care se consideră că o instanță a fost sesizată în sensul prezentului regulament. Având în vedere cele două sisteme diferite existente în statele membre, care fie impun ca actul de sesizare a instanței să fie întâi notificat sau comunicat pârâtului, fie impun ca acest act să fie depus întâi la instanță, ar trebui să fie suficient ca prima etapă în temeiul dreptului național să fi fost îndeplinită, cu condiția ca reclamantul să nu omită în continuare să întreprindă acțiunile pe care era obligat să le efectueze în temeiul dreptului intern pentru ca și cea de a doua etapă să fie îndeplinită. (49)Procedurile privind stabilirea filiației în temeiul prezentului regulament ar trebui, ca principiu de bază, să ofere copiilor cu vârsta sub 18 ani care fac obiectul acestor proceduri și care sunt capabili să își formeze propria opinie, în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție, o posibilita