RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 13/161

Avizul Comitetului Economic și Social European privind efectele digitalizării asupra sectorului serviciilor și ocupării forței de muncă în contextul mutațiilor industriale

(aviz exploratoriu)

(2016/C 013/24)

Raportor: domnul Wolfgang GREIF Coraportor: domnul Hannes LEO

Într-o scrisoare datată 29 iunie 2015 și în conformitate cu articolul 304 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Nicolas Schmit, ministrul muncii, ocupării forței de muncă și economiei sociale și solidare, acționând în numele viitoarei Președinții luxemburgheze, a solicitat Comitetului să elaboreze un aviz exploratoriu privind

„Efectele digitalizării asupra sectorului serviciilor și ocupării forței de muncă în contextul mutațiilor industriale”

(aviz exploratoriu).

Comisia consultativă pentru mutații industriale (CCMI), însărcinată cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul exploratoriu la 15 iulie 2015.

În cea de a 510-a sesiune plenară, care a avut loc la 16 și 17 septembrie 2015 (ședința din 16 septembrie), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 139 de voturi pentru, 1 vot împotrivă și 8 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1. Digitalizarea transformă toate segmentele societății și economiei și, prin urmare, afectează în mod logic munca și ocuparea forței de muncă. Tehnologia digitală are potențialul de a spori bogăția la niveluri fără precedent și poate mări calitatea muncii și gradul de ocupare a forței de muncă în Europa. Cu toate acestea, aceste oportunități sunt însoțite de riscuri, cum se vede în toate sectoarele economice, inclusiv în sectorul serviciilor private (1).

1.2. Pe de o parte, serviciile inovatoare și modelele de afaceri care pot exista datorită digitalizării generează câștiguri care în trecut ar fi fost de neimaginat pentru productivitatea serviciilor și îmbunătățesc alegerea consumatorilor (2). Pe de altă parte, acestea au efecte semnificative asupra pieței forței de muncă și a organizării muncii, cum ar fi creșterea inegalităților în materie de venituri și privarea de accesul la sistemele de securitate socială, ceea ce poate avea consecințe negative pentru anumite categorii de lucrători în cazul în care nu sunt contracarate în mod corespunzător.

1.3. Efectele digitalizării serviciilor asupra ocupării forței de muncă justifică, prin urmare, atenția și gestionarea politică. Elaborarea proactivă a politicilor la nivelul UE și la nivel național poate și trebuie să asigure exploatarea potențialului evident al digitalizării, evitându-se în același timp eșecurile. Prin Agenda digitală pentru Europa, inițiativă privind piața unică digitală, UE joacă un rol activ în domeniul politicii digitale. Cu toate acestea, majoritatea efectelor digitalizării asupra ocupării forței de muncă rămân nerecunoscute și, prin urmare, sunt insuficient abordate prin politici relevante.

1.4. Digitalizarea reprezintă cu siguranță una dintre cele mai dinamice evoluții ale timpului nostru, în care oportunitățile și riscurile se întrepătrund strâns. Viitoarele evoluții vor avea probabil o natură complexă, cu întreprinderi nou-înființate, societăți mici și operațiuni flexibile care vor coexista cu întreprinderile și industriile tradiționale. Până în prezent, efectele asupra ocupării forței de muncă ale acestor evoluții nu sunt pe deplin înțelese și nu pot fi prevăzute cu precizie. Prin urmare, sporesc temerile legate de scăderea gradului de ocupare a forței de muncă și în același timp persistă neconcordanța competențelor pe piața forței de muncă din UE. În această situație devin esențiale colaborarea constructivă și sensibilizarea sporită a actorilor principali, și anume guvernele și partenerii sociali. Varietatea largă de structuri socioeconomice și nivelurile diferite de dezvoltare economică din UE s-ar putea să necesite analize și abordări specifice pentru a gestiona efectele digitalizării asupra piețelor forței de muncă și a gradului său de ocupare.

1.5. CESE subliniază provocările evidente în materie de ocupare a forței de muncă în sectorul serviciilor generate de digitalizare și formulează următoarele recomandări pentru gestionarea lor politică:

1.5.1. Pentru a asigura forței de muncă din UE competențele de care are nevoie în era digitală, trebuie să fie promovate investiții publice și private în formarea profesională și să fie evaluată necesitatea de a institui măsuri la nivel european care să generalizeze experiențele pozitive din statele membre în materie de concediu de studiu.

1.5.2. În cadrul unui dialog larg ar trebui analizat îndeaproape dacă și în ce măsură trebuie protejată suplimentar viața personală a lucrătorilor într-o epocă de generalizare a comunicării mobile și, dacă este cazul, ce măsuri ar fi utile la nivel național și european pentru a restricționa o disponibilitate generalizată a lucrătorilor sau posibilitatea de a fi contactați în orice moment. În acest sens, trebuie avute în vedere și măsuri inteligente pentru a responsabiliza lucrătorii independenți, al căror număr este în creștere.

1.5.3. Sunt necesare statistici și studii mai bune în domeniul economiei serviciilor (la nivel mondial și european) pentru a furniza informații detaliate privind prognozele legate de evoluția pieței forței de muncă, precum și de polarizarea organizării muncii, ocupării forței de muncă și veniturilor. Prin urmare, programul Orizont 2020 ar trebui să asigure o finanțare corespunzătoare pentru cercetare în domeniul ocupării forței de muncă în economia serviciilor. În plus, sunt necesare de urgență statistici detaliate și actualizate în mod frecvent, care să ilustreze proliferarea și creșterea formelor atipice de ocupare a forței de muncă, inclusiv date cu privire la practici cum ar fi externalizarea spre public.

1.5.4. Pentru a contracara creșterea inegalităților în materie de venituri care sunt parțial determinate de digitalizare, ar trebui promovate negocierile colective la toate nivelurile, în special în sectoarele și întreprinderile afectate de digitalizare. Astfel se poate garanta că noile forme de organizare a muncii digitalizate ameliorează mai degrabă decât să deterioreze calitatea locurilor de muncă.

1.5.5. Sunt necesare dispoziții solide privind protecția datelor cu caracter personal ale angajaților pentru a proteja standardele de confidențialitate la locul de muncă. Legislația europeană privind protecția datelor ar trebui să stabilească standarde minime ridicate și trebuie să nu împiedice statele membre să reglementeze suplimentar. Regulamentul UE privind protecția datelor, aflat în curs de negociere, ar trebui deci să conțină o „clauză introductivă” care să permită statelor membre să depășească standardele minime ale UE.

1.5.6. UE și statele membre, în dialog cu partenerii sociali, ar trebui să examineze strategii privind modalitățile de adaptare a sferei de aplicare a standardelor de muncă și sociale, astfel încât acestea să reflecte condițiile unei piețe digitale a muncii.

1.5.7. Noul ciclu industrial al industriei 4.0 și digitalizarea au impact asupra întregii societăți. Este nevoie de un dialog constructiv între partenerii sociali, statele membre și UE, pentru a discuta despre consecințele pentru piața forței de muncă și adaptările posibile și necesare în domeniul social și al dreptului muncii. Recent au fost lansate inițiative promițătoare ale guvernelor și ale partenerilor sociali, în Germania, Țările de Jos și Austria. În orice caz, particularitățile evoluțiilor naționale și șansele acestora vor fi luate în considerare. Bunele practici ar trebui diseminate.

1.5.8. UE, guvernele naționale și partenerii sociali ar trebui să inițieze dezbateri cu scopul de a defini măsuri politice și legislative care să garanteze niveluri ridicate de protecție socială obligatorie pentru întreaga forță de muncă – inclusiv pentru cei angrenați în forme atipice de ocupare a forței de muncă.

1.5.9. Condițiile-cadru macroeconomice variază considerabil între statele membre. Pentru a sprijini ocuparea forței de muncă, în pofida scăderii cererii de forță de muncă, trebuie identificate eventualele probleme, în dialog cu toate părțile interesate, și în funcție de necesități trebuie elaborate soluții strategice corespunzătoare în fiecare stat membru (de exemplu, și în domeniul investițiilor publice, inovării creatoare de locuri de muncă, precum și alocării muncii și reducerii timpului de lucru).

1.5.10. Este necesar să se verifice cu atenție reformele sistemelor fiscale pentru a se asigura niveluri similare de impozitare pentru toate formele de venituri, fie că sunt generate în sectoare organizate în mod convențional, fie prin consumul colaborativ. Pentru a asigura sustenabilitatea sistemelor sociale și în viitor și pentru a reduce presiunea asupra muncii, s-ar putea lua în considerare utilizarea dividendelor de digitalizare în acest scop.

2. Introducere: schimbări structurale în sectorul serviciilor

2.1. În ultimii ani s-au înregistrat progrese majore în dezvoltarea tehnologiilor digitale. Noile capacități deosebit de puternice ale tehnologiilor digitale permit automatizarea tot mai multor sarcini și ocupații (de exemplu, autovehiculul autonom, internetul obiectelor, industria 4.0). În plus, tehnologiile digitale conduc la reduceri drastice ale costurilor de căutare și tranzacționare, permițând astfel dezvoltarea de noi modele de afaceri scalabile în domeniul serviciilor (de exemplu, piețe și platforme online, inclusiv așa-numitul consum colaborativ, Uber, Airbnb). Acest lucru încurajează digitalizarea modelelor de afaceri și a proceselor într-o gamă largă de sectoare economice. Unele dintre aceste aspecte au fost deja abordate de CESE în avizele sale anterioare (3).

2.2. Digitalizarea include procese importante de schimbare și restructurare în aproape toate ramurile din sectorul serviciilor (4), care, până de curând, a fost considerată a fi rezistentă la raționalizarea tehnologică. Serviciile au fost considerate timp îndelungat ca un sprijin pentru alte sectoare ale economiei (de exemplu, agricultura, mineritul, prelucrarea și construcțiile) și pentru gospodării, consumatori și utilizatori pasivi ai noilor tehnologii. Cu toate acestea, apariția internetului, în combinație cu liberalizarea serviciilor de telecomunicații, a schimbat rolul serviciilor în mod substanțial.

2.3. Impactul acestor evoluții asupra ocupării forței de muncă în sectoarele afectate s-a acumulat treptat de-a lungul ultimelor decenii, dar, în prezent, se intensifică din ce în ce mai mult. Unele dintre efectele digitalizării asupra ocupării forței de muncă în sectorul serviciilor sunt deja vizibile, incluzând: — noi cerințe de competențe pentru forța de muncă din sectorul serviciilor; — investiții care distrug locuri de muncă, având în vedere că tehnologia devine mai puțin costisitoare și este din ce în ce mai în măsură să preia sarcini anterior rezervate pentru mâna de lucru; la nivel macro, în sectoarele tradiționale, această situație a dus la scăderea cererii de forță de muncă, reducându-se cota din PIB alocată muncii (5); — scăderea cererii de forță de muncă cu calificare medie/înaltă, despre care se preconizează că va scădea în continuare în viitorul apropiat. Potrivit diverselor estimări, aproximativ 50 % din locurile de muncă de astăzi sunt în pericol de a fi înlocuite de tehnologia digitală în următorii 20 de ani (6). Cu toate acestea, experiența arată că astfel de estimări trebuie tratate cu precauție.

2.4. Digitalizarea promite în prezent să stimuleze productivitatea la niveluri fără precedent, generând astfel un „dividend de digitalizare”, precum și – reversul medaliei – reducerea substanțială a cererii de forță de muncă, în special pentru lucrători cu competențe de nivel mediu. Aceasta din urmă merge mână în mână cu creșterea șomajului, „erodarea clasei de mijloc” și creșterea inegalităților în materie de venituri (7).

2.5. În prezent, întreprinderile din SUA domină economia digitală, în timp ce Europa a pierdut în mare măsură în domeniul dezvoltării tehnologiilor digitale. De asemenea, Europa pare a fi slab pregătită pentru schimbările fundamentale generate de digitalizare care afectează economia și societatea noastră (adică câștigurile masive de productivitate menționate deja și riscul de a provoca dezechilibre care pot conduce la creșterea radicală a ratei șomajului în rândul anumitor categorii de lucrători și la o polarizare mai accentuată a societății), ceea ce reprezintă un motiv de îngrijorare.

2.6. Deși este imposibil să se anticipeze rezultatul schimbărilor generate de tehnologie la o scară atât de mare, este în mod clar nevoie să se solicite Uniunii Europene să își asume un rol activ în modelarea acestor evoluții și în gestionarea efectelor lor asupra ocupării forței de muncă și a societății, mai ales că un astfel de rol activ este în prezent foarte departe de a fi realitate (8). Prezentul aviz urmărește să îndrepte această situație discutând impactul digitalizării asupra ocupării forței de muncă în sectorul serviciilor și elaborând recomandări de politică.

3. Transformarea necesităților în materie de competențe

3.1. Ca o consecință logică a digitalizării, tehnologiile digitale sunt introduse într-un număr din ce în ce mai mare de locuri de muncă în sectorul serviciilor. De exemplu, aproape 60 % din angajații din sectorul bancar raportează introducerea de noi tehnologii la locurile lor de muncă în ultimii trei ani (9). Angajații necesită competențe specifice, și anume „competențe digitale” pentru a deveni operatori competenți ai unor astfel de tehnologii. Aceasta înseamnă că programele de învățământ din domeniul educației și formării profesionale trebuie actualizate în consecință și trebuie puse în aplicare măsuri de formare conexe.

3.2. Cu toate acestea, datele oficiale ale Comisiei indică blocaje majore în domeniul formării de competențe, estimând că 47 % din forța de muncă a UE nu dispun de suficiente competențe digitale, deși există diferențe mari între țări (10). Pe lângă risipirea unor oportunități de creare de locuri de muncă, această necorelare a competențelor poate constitui un obstacol pentru dezvoltarea economiei digitale și, dacă nu este soluționată, afectează competitivitatea UE.

3.3. Este nevoie de cunoștințe fiabile privind lacunele și necesitățile în materie de competențe pentru a aborda această necorelare a competențelor în programele școlare. Într-adevăr, UE este deja activă în acest domeniu, în special prin intermediul unor agenții precum Cedefop. Faptul de a permite partenerilor sociali să preia inițiativa în domeniul „inteligenței competențelor”, de exemplu sub forma unor consilii sectoriale privind competențele, s-a dovedit deja a fi o practică de succes. În acest context, este regretabil faptul că Comisia are în vedere slăbirea rolului acestora prin înlocuirea, ca parteneri sociali, consiliilor privind competențele cu alianțe multipartite privind competențele. Cu toate acestea, deoarece problema de necorelare a competențelor persistă în ciuda disponibilității „inteligenței competențelor”, principala problemă pare să fie lipsa stategiei în punerea în aplicare și în investiții.

3.4. Promovarea investițiilor publice și private în educație și formare profesională este esențială. În unele state membre, există un minim de drepturi la concediu de studiu plătit. Trebuie verificat dacă aceste drepturi constituie, pentru lucrători și angajatori deopotrivă, un instrument adecvat de adaptare la nevoile în materie de calificări și dacă este necesar să se conceapă măsuri la nivel european pentru a generaliza aceste experiențe în UE.

4. Polarizarea organizării muncii și a venitului

4.1. Cerințele de modificare a competențelor se îmbină cu transformările în organizarea muncii, și anume cu sarcinile îndeplinite de angajați și cu modul în care le îndeplinesc. În acest domeniu, digitalizarea conduce în prezent la polarizarea progresivă a serviciilor de ocupare a forței de muncă în ceea ce privește autonomia la locul de muncă și salariile, ceea ce înseamnă că este mai probabil ca locurile de muncă în sectorul serviciilor să fie situate fie la capătul superior, fie la cel inferior al grilei salariale și de autonomie, numărul de locuri de muncă fiind în scădere între poli. În același timp, ar trebui monitorizate noile evoluții rezultate din ajustările spontane ale pieței forței de muncă.

4.2. Un sector digitalizat al serviciilor generează cerere de forță de muncă care să efectueze sarcini bazate pe cunoaștere, în special în sectorul serviciilor profesionale și tehnice, de exemplu, gestionarea rețelelor informatice. Sarcinile îndeplinite de acești profesioniști pot fi realizate la distanță și în orice moment folosind dispozitive digitale mobile.

4.3. O astfel de organizare flexibilă a muncii, de regulă, oferă angajaților un nivel ridicat de autonomie la locul de muncă și are potențialul de a îmbunătăți calitatea locurilor de muncă, de a crește și facilita concilierea vieții profesionale cu viața de familie. Cu toate acestea, astfel de forme flexibile de muncă prezintă riscuri dacă angajații sunt sau se simt obligați să fie disponibili în orice moment. Astfel de situații de „muncă fără frontiere” pot cauza stres și surmenaj.

4.4. În cadrul unui dialog larg ar trebui analizat îndeaproape dacă și în ce măsură trebuie protejată suplimentar viața personală a lucrătorilor într-o epocă de generalizare a comunicării mobile și, dacă este cazul, ce măsuri ar fi utile la nivel național și european pentru a restricționa o disponibilitate generalizată a lucrătorilor sau posibilitatea de a fi contactați în orice moment. În acest sens, trebuie avute în vedere și măsuri inteligente pentru a responsabiliza lucrătorii independenți, al căror număr este în creștere.

4.5. În alte sectoare, prin digitalizarea serviciilor scade autonomia locului de muncă. Acest fenomen se produce, de exemplu, în centrele de logistică pentru comerțul electronic în care se creează locuri de muncă bazate pe o rutină foarte pronunțată. În astfel de forme de organizare a muncii, de obicei, angajații primesc instrucțiuni detaliate prin dispozitive digitale care le indică care produs trebuie ambalat în care cutie.

4.6. Datorită naturii lor standardizate și relativ simple, astfel de forme de muncă de rutină creează oportunități de locuri de muncă accesibile pentru persoanele cu calificare redusă și cei care intră pe piața ocupării forței de muncă. Cu toate acestea, calitatea unei astfel de munci este adesea percepută ca fiind scăzută, deoarece lucrătorii simt că abilitățile și competențele lor nu sunt exploatate pe deplin.

4.7. Digitalizarea reprezintă cu siguranță una dintre cele mai dinamice evoluții ale timpului nostru, în care oportunitățile și riscurile se întrepătrund strâns. Viitoarele evoluții vor avea probabil o natură complexă, cu întreprinderi nou-înființate, societăți mici și operațiuni flexibile care vor coexista cu întreprinderile și industriile tradiționale. Până în prezent, efectele asupra ocupării forței de muncă ale acestor evoluții nu sunt pe deplin înțelese și nu pot fi prevăzute cu precizie. Prin urmare, sporesc temerile legate de scăderea gradului de ocupare a forței de muncă și în același timp persistă neconcordanța competențelor pe piața forței de muncă din UE. În această situație devin esențiale colaborarea constructivă și sensibilizarea sporită a actorilor principali, și anume guvernele și partenerii sociali. Varietatea largă de structuri socioeconomice și nivelurile diferite de dezvoltare economică din UE s-ar putea să necesite analize și abordări specifice pentru a gestiona efectele digitalizării asupra piețelor forței de muncă și a gradului său de ocupare.

4.8. Sunt necesare statistici și studii mai bune în domeniul economiei serviciilor (la nivel mondial și european) pentru a furniza informații detaliate privind prognozele legate de evoluția pieței forței de muncă, precum și de polarizarea muncii și ocuparea forței de muncă. Prin urmare, ar trebui asigurat în cadrul programului Orizont 2020 un nivel adecvat de finanțare pentru cercetare în domeniul ocupării forței de muncă în sectorul serviciilor și organizarea muncii. Rezultatele cercetării trebuie puse în aplicare prin politici active de ocupare a forței de muncă, care să asigure că sunt valorificate oportunitățile de locuri de muncă digitale de înaltă calitate, în timp ce riscurile sunt evitate. În plus, introducerea unor noi forme de organizare a muncii ar trebui să facă obiectul unei negocieri între partenerii sociali pentru a asigura că noile forme de organizare a muncii digitalizate îmbunătățesc și nu deteriorează calitatea locurilor de muncă.

4.9. Tendințele de polarizare în organizarea muncii determină polarizarea veniturilor, după cum a constatat și Parlamentul European (11). În unele cazuri, acest lucru este facilitat de absența sau de eludarea acordurilor colective. De exemplu, acesta este cazul atunci când furnizorii de servicii digitale insistă asupra caracterului special al modelelor lor de afaceri pentru a contesta aplicabilitatea acordurilor colective existente în raport cu angajații lor. În acest sens, unele întreprinderi de comerț electronic insistă că forța lor de muncă nu se califică în categoria lucrătorilor cu amănuntul, fiind astfel neeligibilă pentru salariile din sectorul comerțului cu amănuntul convenite în mod colectiv.

4.10. Pentru a contracara creșterea inegalităților în materie de venituri care sunt parțial determinate de digitalizare, ar trebui promovate negocierile colective la toate nivelurile, în special în sectoarele și întreprinderile afectate de digitalizare.

4.11. Lucrătorii care își desfășoară activitatea în forme digitale de organizare a muncii produc cantități mari de date cu caracter personal, care conțin informații referitoare la ce fac angajații, în ce moment și cu cine. Pe lângă crearea de oportunități pentru activitate extrem de eficientă în cadrul unui flux continuu de informații, acest lucru permite, de asemenea, practici agresive de supraveghere a angajaților care pun în pericol standardele de confidențialitate la locul de muncă.

4.12. Sunt necesare dispoziții solide privind protecția datelor cu caracter personal ale angajaților pentru a proteja standardele de confidențialitate la locul de muncă. Legislația europeană privind protecția datelor ar trebui să stabilească standarde minime ridicate și trebuie să nu împiedice statele membre să reglementeze suplimentar. Regulamentul UE privind protecția datelor în curs de negociere ar trebui deci să conțină o „clauză introductivă” care să permită statelor membre să depășească standardele minime ale UE.

5. Transformarea ocupării forței de muncă și a instituțiilor de pe piața forței de muncă

5.1. Având în vedere că informațiile pot fi transmise pe distanțe mari și în rândul publicului larg în schimbul unor costuri foarte reduse, tehnologiile digitale facilitează modele de afaceri extrem de fragmentate. Acest lucru reduce necesitatea de a avea structuri de întreprindere rigide, integrate din punct de vedere funcțional și geografic, clar definite în ce privește personalul, ierarhiile și sediile.

5.2. Astfel de evoluții sporesc capacitatea întreprinderilor de a se baza pe muncă contractată în mod flexibil, de exemplu lucrători independenți. În ultimul timp, activitatea independentă a crescut în mod substanțial, în special în sectoarele serviciilor, cum ar fi TIC, mass-media și servicii administrative și de asistență (12). Este de așteptat ca practicile precum externalizarea spre public, și anume platforme online care permit întreprinderilor să publice oferte în vederea atribuirii unor sarcini pentru care să concureze lucrători independenți, să conducă la creșterea numărului celor care desfășoară activități independente. În plus, concurența pentru oportunitățile de angajare de pe aceste platforme de externalizare spre public este globală, ceea ce implică un avantaj competitiv pentru ofertanții din regiuni cu un cost al vieții mai scăzut, impozit pe venit scăzut și un grad redus de acoperire a prestațiilor de securitate socială.

5.3. Unii lucrători apreciază flexibilitatea oferită de astfel de modalități de ocupare a forței de muncă. Cu toate acestea, creșterea semnificativă a formelor atipice de ocupare a forței de muncă a făcut ca instituțiile de pe piața forței de muncă (cum ar fi legislația privind protecția locurilor de muncă, sănătatea și siguranța la locul de muncă, negocierea colectivă și structurile de dialog social) să poată deveni în parte ineficiente. În plus, odată cu creșterea concurenței transfrontaliere între persoanele în căutarea unui loc de muncă, de exemplu pe portalurile de externalizare spre public, instituțiile de pe piața forței de muncă se află sub presiunea concurenței. Este de datoria partenerilor sociali de la nivel național și a guvernelor de a elabora soluții adecvate prin intermediul unui dialog constructiv, pentru a garanta, în lumina schimbărilor din lumea digitală, că piața forței de muncă va rămâne și pe viitor echitabilă și integratoare pentru toate formele de ocupare a forței de muncă.

5.4. Ocuparea forței de muncă în cadrul consumului colaborativ se dovedește a fi extrem de delicată în acest sens. În multe cazuri, raportul de muncă și statutul juridic al părților implicate este în continuare neclar. Întrebarea dacă conducătorul unui vehicul personal care poate fi închiriat prin intermediul unei platforme online este lucrător independent sau angajat și, în caz afirmativ, de către cine – de către pasager sau de către operatorul platformei online – rămâne deseori fără un răspuns clar. Această situație face ca identificarea legislației pertinente în ceea ce privește atât ocuparea forței de muncă și răspunderea civilă, cât și dispozițiile convenite în mod colectiv, să fie o provocare de ordin juridic. În cazul în care nu se aplică niciuna din categoriile de drept și niciunul din acordurile colective existente, consumul colaborativ ar funcționa într-adevăr în condiții juridice incerte. Acest lucru poate exercita presiune concurențială asupra locurilor de muncă și întreprinderilor care își desfășoară activitatea în cadrul categoriilor de drept și contractelor colective de muncă existente.

5.5. În prezent, lipsesc informații fiabile și actualizate pentru a putea evalua care sunt politicile de ocupare a forței de muncă adecvate economiei participative. Sunt urgent necesare statistici detaliate și actualizate în mod frecvent în domeniul ocupării forței de muncă privind noile forme atipice de ocupare a forței de muncă pentru a remedia această situație.

5.6. UE și statele membre ar trebui să examineze strategiile privind modalitățile de adaptare a sferei de aplicare a standardelor sociale și de legislație a muncii, pentru ca acestea să reflecte condițiile din mediul digital al muncii; inițiativele luate în această privință ar trebui să ia forma unui dialog structurat cu partenerii sociali, pentru a aduce soluții bazate pe date concrete, care să țină seama și de interesele utilizatorilor de servicii. Astfel de inițiative promițătoare există deja în Germania, Țările de Jos și Austria.

5.7. Dat fiind că aceste evoluții pun în dificultate și practicile stabilite de dialog social și negocierile colective, se impune un dialog constructiv între partenerii sociali pentru a reflecta asupra unor ajustări posibile și necesare. Uniunea Europeană poate avea un rol esențial în stimularea acestui dialog prin punerea la dispoziție de fonduri pentru proiecte conexe ale partenerilor sociali și încurajarea proiectelor de cercetare aferente în cadrul programului Orizont 2020.

5.8. Digitalizarea permite modelelor de afaceri din sectoarele serviciilor să aibă nevoie de mai puțină forță de muncă. Acest lucru se întâmplă, de exemplu, în sectorul bancar, în care procesele operaționale au fost parțial automatizate și transferate în mediul digital. Acest lucru face o parte din forța de muncă redundantă. Frey și Osborne (Universitatea din Oxford) se așteaptă ca locurile de muncă și ocupațiile cu venituri medii, inclusiv unele profesii liberale, să fie deosebit de afectate de o astfel de automatizare (13). Digitalizarea va avea totodată efecte semnificative asupra ocupării forței de muncă atât în domeniul administrației și instituțiilor publice, cât și în cel al serviciilor publice, în general, fapt de care s-a ținut prea puțin seama până în prezent. Prin urmare, CESE va lua poziție în acest sens printr-un aviz din proprie inițiativă.

5.9. Grupul de reflecție Bruegel estimează că statele membre ale UE sunt expuse riscului de a-și pierde între 40 și 60 % din locurile de muncă în următorii douăzeci de ani ca urmare a automatizării determinate de digitalizare (14). Mai mult, se pare că în era digitală, spre deosebire de etapele anterioare ale dezvoltării industriale, câștigurile globale în materie de productivitate ale economiei nu se mai reflectă în mod direct în creșterea gradului de ocupare a forței de muncă (15). De aceea, nu este sigur faptul că o economie complet digitalizată ar produce cerere de forță de muncă suficientă pentru a contracara pierderile de locuri de muncă estimate, cauzate de automatizarea serviciilor. Pe de altă parte există în întreaga Europă o discrepanță între calificările disponibile și cele pentru care există cerere; este dificil, în aceste condiții, să se facă prognoze în acest sens.

5.10. Trebuie monitorizate schimbările în ceea ce privește cererea de forță de muncă într-un sector al serviciilor digitalizate, măsurată în numărul de ore lucrate. Pentru a sprijini ocuparea forței de muncă, în pofida scăderii cererii de forță de muncă și pentru a nu periclita coeziunea socială, este nevoie urgentă de un dialog comun al tuturor părților interesate, pentru a atrage atenția asupra eventualelor probleme și a elabora, în conformitate cu necesitățile fiecărui stat membru, strategii de soluționare (de exemplu, în domeniul investițiilor publice în inovarea creatoare de locuri de muncă, al creării de locuri de muncă, al alocării muncii și al reducerii timpului de lucru).

6. Impactul asupra sistemelor de asistență socială și a regimurilor fiscale

6.1. Creșterea puternică a formelor atipice de ocupare a forței de muncă cauzată de digitalizare implică faptul că o cotă tot mai mare din forța de muncă nu contribuie la sistemele de securitate socială și nu beneficiază de acestea, cum ar fi sistemul public de șomaj, asigurările de sănătate și de pensie. În unele state membre, acest subiect face deja obiectul unor discuții purtate între partenerii sociali și guvern. Combinate cu scăderea ratelor de ocupare a forței de muncă generale, aceste evoluții pot diminua veniturile și, astfel, eficacitatea generală a regimurilor fiscale și de protecție socială existente, care se bazează pe venituri generate în principal prin taxe pe salarii și sisteme de cofinanțare angajator-angajat și, prin urmare, depind de ratele ridicate de ocupare a forței de muncă standard.

6.2. Această pierdere de eficacitate reprezintă o amenințare gravă pentru substanța modelului social european, care se bazează pe un angajament public puternic în finanțarea și furnizarea de servicii de interes general și de rețele de asigurări sociale. Cu toate acestea, stăpânirea procesului de digitalizare cu succes depinde în mare măsură de furnizarea de servicii de interes general eficiente, cum ar fi sistemele de educație moderne și infrastructura de bandă largă.

6.3. UE, guvernele naționale și partenerii sociali ar trebui să inițieze dezbateri cu scopul de a defini măsuri politice și legislative care să garanteze niveluri ridicate de protecție socială obligatorie pentru întreaga forță de muncă – inclusiv pentru lucrătorii independenți, lucrători din sistemul de externalizare spre public și lucrători din cadrul consumului colaborativ. Trebuie să se țină seama de faptul că în rândul acestor grupuri pot exista opinii divergente.

6.4. Este necesar ca reforma sistemelor fiscale să fie analizată cu atenție, pentru a se asigura niveluri similare de impozitare pentru toate formele de venituri, fie că sunt generate în sectoare organizate în mod convențional, fie prin consumul colaborativ. UE ar trebui să încurajeze și să coordoneze reforme corespunzătoare la nivelul statelor membre.

6.5. Pentru a asigura și pe viitor durabilitatea sistemelor sociale și a reduce presiunea asupra veniturilor salariale, ar putea să se ia în considerare și utilizarea în acest scop a unei părți a dividendului de digitalizare.

Bruxelles, 16 septembrie 2015. Președintele Comitetului Economic și Social European Henri MALOSSE

(1) Prezentul aviz se referă la sectorul serviciilor private, așa cum este definit în nomenclatorul statistic standard (de exemplu, NACE Rev. 2 F-N; Q-T).

(2) De exemplu, Ministerul finlandez al ocupării forței de muncă (2015): Service Economy Revolution and Digitalisation („Revoluția economiei serviciilor și digitalizarea”): http://www.tem.fi/files/43374/TEMjul_41_2015_web_22062015.pdf

(3) Printre altele, JO C 12, 15.1.2015, p. 23: „Impactul serviciilor pentru întreprinderi în industrie” (raportori: domnul Van Iersel și domnul Leo), o schiță a trăsăturilor specifice ale așa-numitei a patra revoluții industriale.

(4) Definiția sectorului serviciilor utilizată în mod obișnuit în nomenclatura statistică.

(5) A se vedea, de exemplu, Brynjolffson și McAfee (2014): The Second Machine Age („A doua eră a mașinii”), New York, W. W. Norton & Company, capitolul 11.

(6) De exemplu, Bowles, J.: The computerisation of European jobs – Who will win and who will lose from the impact of new technology onto old areas of employment?, 2014, The computerisation of European jobs, Frey, C. M., Osborne, M., The future of employment: How susceptible are jobs to computerisation?, 2013, Pajarinen, M., Rouvinen, P., Ekeland, A., Computerization Threatens One-Third of Finnish and Norwegian Employment, ETLA, 2015.

(7) A se vedea nota de subsol 10.

(8) Respectivele recomandări formulate în diverse avize CESE (inclusiv JO C 311, 12.9.2014, p. 15, JO C 12, 15.1.2015, p. 23, JO C 332, 8.10.2015, p. 36, JO C 271, 19.9.2013, p. 116 și JO C 67, 6.3.2014, p. 96).

(9) Eurofound (2014): Working Conditions and Job Quality: Comparing Sectors in Europe („Condițiile de lucru și calitatea locurilor de muncă: compararea sectoarelor în Europa”).

(10) http://ec.europa.eu/priorities/digital-single-market/docs/dsm-factsheet_en.pdf

(11) Parlamentul European (2015): Wage and Income Inequality in the European Union („Inegalitate în materie de salarii și venituri în Uniunea Europeană”).

(12) UNI Europa (2015): Towards a Fair Future for European Services („Către un viitor just pentru serviciile europene): http://uniglobalunion.org/sites/default/files/public_shared/files/towards_a_fair_future_for_european_services.pdf

(13) Frey și Osborne (2013), citat la nota de subsol 6.

(14) Bruegel (2014): The computerisation of European jobs („Digitalizarea locurilor de muncă din Europa”).

(15) Bowles (2014), citat la nota de subsol nr. 6.