Evaluările intermediare efectuate de statele membre cu privire la programele lor de dezvoltare rurală pentru perioada 2014-2020 au furnizat, de asemenea, informații cuprinzătoare pentru prezentul raport. Evaluările ex post ale acestora, prevăzute pentru 2026, vor contribui la evaluarea continuă a performanței PAC.

·frecvența scăzută: pentru unii indicatori, datele sunt disponibile doar o dată la patru până la șase ani, cu decalaje între colectare și publicare;

·nivel scăzut de detaliu geografic pentru anumiți indicatori;

·informații insuficient structurate și detaliate privind opțiunile de punere în aplicare ale statelor membre, ecocondiționalitatea (utilizarea per hectar indisponibilă), practicile de mediu și inițiativa LEADER.

Evaluările s-au bazat pe o abordare metodologică solidă și riguroasă, inclusiv pe analize cantitative și calitative. Statele membre trebuiau să învețe cum să genereze dovezi pentru ca politica să fie mai orientată către rezultate. Cu toate acestea, existau doar ținte cuantificate pentru cheltuielile pentru dezvoltare rurală. Majoritatea evaluărilor nu au fost în măsură să cuantifice contribuția PAC la indicatorii de impact din cauza limitărilor datelor, a decalajului temporal înainte ca impactul să se materializeze, a factorilor externi și a dificultății în a stabili cauzalitatea.

3.Evaluarea PAC în perioada 2014-2020

1.4.Producția viabilă de produse alimentare

Veniturile fermelor

Între 2013 și 2019, venitul mediu al factorilor din UE calculat pe lucrător a crescut cu 15 % în termeni reali. Această creștere s-a datorat în principal creșterii semnificative a productivității muncii, în principal ca urmare a exodului forței de muncă din sectorul agricol.

PAC în ansamblu a contribuit la sprijinirea și stabilizarea veniturilor fermelor. Măsurile de piață au contribuit la limitarea volatilității prețurilor interne pentru majoritatea produselor agricole și au facilitat redresarea prețurilor în sectoarele afectate de o criză a pieței. Începând din 2014, volatilitatea prețurilor din UE a fost mai scăzută decât cea a prețurilor tuturor produselor de pe piața internațională (cu excepția untului și a laptelui praf degresat în ultimii ani). Sprijinul direct pentru venit – reprezentând aproximativ 25 % din venitul factorilor din UE (media pentru perioada 2014-2018) și ajungând la peste 6 milioane de beneficiari (2019) – le-a permis fermierilor să facă față mai bine scăderii veniturilor cauzate de scăderea prețurilor agricole.

Instrumentele de gestionare a riscurilor îi pot ajuta pe fermieri să atenueze aceste scăderi ale veniturilor, însă PAC a jucat un rol de importanță minoră în stimularea fermierilor în vederea utilizării acestor instrumente.

Distribuirea sprijinului PAC

20 % dintre beneficiarii PAC primesc 80 % din plățile directe, ceea ce a ridicat semne de întrebare cu privire la corectitudinea distribuirii plăților directe. Totuși, această proporție reflectă, în esență, distribuția (și, în unele state membre, concentrarea) proprietății funciare; majoritatea marilor beneficiari sunt ferme familiale cu o suprafață cuprinsă între 20 și 100 de hectare și primesc peste 7 500 EUR. Aproximativ jumătate din totalul beneficiarilor sunt ferme foarte mici, cu mai puțin de 5 hectare.

PAC 2014-2020 a dus la o redistribuire semnificativă a plăților directe către micii fermieri și către zonele care se confruntă cu constrângeri naturale. Între 2017 și 2019, plățile pe hectar acordate fermierilor din categoria cea mai mică (cu o producție standard sub 8 000 EUR) au crescut cu 18 % față de perioada 2011-2013.

Plățile directe și sprijinul pentru dezvoltare rurală reprezintă aproape 50 % din veniturile fermierilor din zonele montane, iar finanțarea PAC contribuie la viabilitatea fermelor din zonele rurale cele mai îndepărtate. Cu toate acestea, nivelul ridicat al sprijinului total pentru venit în zonele montane nu compensează integral decalajul de venituri în raport cu zonele nemontane.

O analiză a veniturilor și a distribuției plăților directe în funcție de venituri arată că se pot aduce îmbunătățiri în ceea ce privește direcționarea sprijinului către cei care au cea mai mare nevoie de acesta. În anumite cazuri, politica a avut un efect prea limitat asupra reducerii disparităților dintre regiunile unui stat membru, asupra reducerii treptate a plăților și asupra plafonării nivelului plăților per fermă. Plățile directe primite de fermele mai mici rămân sub venitul mediu național sau sunt aproximativ egale cu acesta în mai multe state membre. În plus, nu există nicio dovadă că dispozițiile actuale care vizează sprijinul acordat fermierilor activi au fost eficace.

Uneori condițiile precare de muncă pentru lucrătorii sezonieri din agricultură au dus la apeluri la condiționarea plăților PAC de respectarea legislației privind condițiile de muncă. Deși decalajul dintre venitul agricol și salariul mediu din întreaga economie s-a redus, acesta rămâne considerabil. Acest lucru subminează atractivitatea agriculturii ca ocupație și reduce reînnoirea generațiilor.

Competitivitate și productivitate

PAC a continuat să aducă o contribuție semnificativă la securitatea alimentară prin creșterea productivității și a rezilienței pe piețele comerciale.

Productivitatea totală a factorilor din agricultura UE a crescut cu 6 % din 2013 până în 2019 (UE-27). PAC a sprijinit creșteri semnificative ale productivității muncii (+ 24 % în perioada 2013-2020). Prin creșterea cuantumului relativ de capital disponibil pentru ferme și, astfel, prin stimularea competitivității acestora, sprijinul pentru investițiile în ferme a avut un efect pozitiv indirect asupra veniturilor fermelor.

PAC a oferit, de asemenea, sprijin pentru îmbunătățirea organizării lanțului de aprovizionare, numărul organizațiilor de producători și al asociațiilor de organizații de producători recunoscute fiind cu 7 % mai mare în 2020 decât în 2016, iar ponderea producției de fructe și legume comercializate de aceste organizații crescând cu 2,3 puncte procentuale între 2014 și 2019 (până la 45,6 %).