RAPORT AL COMISIEI Raport 2012 privind obstacolele în calea comerțului și a investițiilor /* COM/2012/070 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIUL EUROPEAN Raport 2012 privind obstacolele în calea comerțului și a investițiilor 1. INTRODUCERE În 2011, Comisia a prezentat Consiliului European primul Raport privind obstacolele în calea comerțului și a investițiilor (ROCI). Raportul a fost elaborat ca urmare a unui angajament în cadrul Strategiei Europa 2020[1], care a fost ulterior preluat în Comunicarea Comisiei „Comerț, creștere și afaceri internaționale”[2]. Scopul raportului a fost de a „concentra atenția [la nivel politic] asupra eforturilor comune necesare pentru un set selecționat de bariere în calea accesului la piață” care împiedică întreprinderile europene să exporte sau să investească în țări terțe. Raportul a avut rolul de a crește gradul de conștientizare cu privire la importanța soluționării acestor obstacole prin acțiuni concertate și bine orientate, astfel încât întreprinderile europene să poată profita de avantajele pieței mondiale în conformitate cu ceea ce s-a negociat cu partenerii comerciali ai UE la nivel multilateral și bilateral. Acest document reprezintă al doilea Raport privind obstacolele în calea comerțului și a investițiilor. El prezintă progresele realizate cu privire la cele 21 de obstacole identificate în prima ediție și semnalează, de asemenea, o serie de noi obstacole care merită să facă obiectul unor acțiuni concertate și să facă parte din prioritățile politice ale Comisiei și statelor membre. Ca și raportul din 2011, prezentul raport se concentrează asupra obstacolelor existente pe piețele unora dintre partenerii strategici ai UE și anume China, India, Japonia, Mercosur[3], Rusia și SUA[4]. Concentrarea eforturilor asupra unora dintre partenerii strategici ai UE nu înseamnă, totuși, că obstacolele existente pe alte piețe nu vor fi abordate. Dimpotrivă, Comisia negociază cu un grup mai larg de parteneri comerciali, inclusiv țări precum Vietnam, Indonezia, Ucraina și Turcia, țări în care întreprinderile europene se confruntă cu o serie de obstacole considerabile, în vederea îmbunătățirii condițiilor de acces pe piețele respective. Eliminarea unor obstacole comerciale specifice rămâne piatra de temelie a relației UE cu țările terțe, precum și o componentă importantă a politicii comerciale a UE. Acest lucru devine și mai relevant în contextul actual al crizei economice prelungite, care are un impact puternic asupra unui număr mare de întreprinderi europene și cetățeni din UE. În acest context, comerțul este un factor esențial de stimulare a creșterii economice și de creare de locuri de muncă[5]. În același timp, riscurile crescute de protecționism[6] reprezintă o amenințare la adresa unui sistem comercial deschis. Prin urmare, este în interesul UE să promoveze și să urmărească deschiderea piețelor în toate forurile, atât multilaterale, cât și bilaterale. Dat fiind că este puțin probabil ca Agenda de dezvoltare de la Doha să fie încheiată în viitorul apropiat, UE și-a reorientat strategia comercială pe negocieri bilaterale. Un acord de liber schimb (ALS) foarte cuprinzător și ambițios cu Coreea de Sud a intrat în vigoare în mod provizoriu la 1 iulie 2011 și va oferi avantaje economice importante întreprinderilor și consumatorilor din UE. Au fost încheiate negocieri comerciale bilaterale cu America Centrală, precum și cu Peru și Columbia. În prezent se încheie negocieri cu Ucraina, sunt aproape de finalizare negocierile cu Canada, India și Singapore și sunt în curs de desfășurare negocieri cu Malaysia și Mercosur. Au fost lansate noi negocieri ALS cu Georgia și Moldova și, în prezent, au loc discuții în vederea unor posibile negocieri cu Indonezia, Thailanda, Vietnam, Filipine și Japonia. Aderarea Rusiei la OMC deschide noi perspective pentru negocierile în curs de desfășurare cu privire la un nou acord. În ceea ce privește SUA și China, UE poartă dialoguri la nivel înalt privind, printre altele, obstacolele din calea accesului la piață. Mai mult, în ceea ce privește China, UE analizează în prezent oportunitatea și fezabilitatea unui acord de investiții de sine stătător. Având în vedere această agendă cuprinzătoare de negocieri, este esențial ca angajamentele existente cu privire la accesul întreprinderilor europene pe piețele țărilor terțe să devină ireversibile și să se genereze noi căi de acces pe piață. Aceasta contribuie, de asemenea, la crearea unor condiții stabile și previzibile pentru activitățile economice la nivel mondial. Cu toate acestea, încheierea cu succes a negocierilor reprezintă doar o față a medaliei. Este tot atât de important să se asigure faptul că oportunitățile create prin negocieri generează, cu adevărat, fluxuri comerciale reale pe teren. Deseori, în practică, întreprinderile europene se confruntă în continuare cu obstacole considerabile în ceea ce privește accesul pe piețele străine. Aceste obstacole sunt reprezentate adesea de bariere netarifare precum reglementări și standarde tehnice, proceduri vamale greoaie sau aplicarea deficitară a drepturilor de proprietate intelectuală. De la începutul crizei economice în 2008, se constată o proliferare a obstacolelor în domeniile în care reglementările comerciale internaționale sunt încă destul de slabe, precum achizițiile publice și restricțiile la export. Negocierile comerciale și asigurarea punerii lor în aplicare trebuie să meargă mână în mână. Consolidarea agendei de negocieri, duce, în mod inevitabil, la concentrarea eforturilor asupra punerii lor în aplicare. Acest fapt este, de asemenea, subliniat într-o rezoluție recentă a Parlamentului European[7] care oferă orientări utile pentru activitatea Comisiei și a statelor membre cu privire la obstacolele în calea comerțului. Rezoluția arată că responsabilii politici sunt din ce în ce mai conștienți de faptul că eliminarea obstacolelor din calea comerțului este esențială pentru legitimitatea și eficacitatea politicii comerciale. Prin urmare, asigurarea aplicării reglementărilor trebuie să reprezinte o prioritate, în special în perioadele de criză economică, inclusiv la nivel politic. Mesajul-cheie al acestui raport respectă ideea de bază a Strategiei privind accesul pe piață: dacă statele membre și Comisia întreprind acțiuni ferme, bine orientate și coordonate, obstacolele din țările terțe pot fi eliminate și întreprinderile europene pot beneficia de un acces mai bun la piețele străine. Succesul unor astfel de acțiuni nu vine întotdeauna repede și nu este atât de extins cum ar dori operatorii economici. Dar atunci când devine realitate, poate oferi avantaje economice considerabile întreprinderilor și cetățenilor din UE. Această a doua ediție a ROCI este structurată după cum urmează: secțiunea 2 prezintă progresele realizate cu privire la obstacolele identificate în ultimul raport și menționează posibile acțiuni viitoare în sectoarele în care progresele înregistrate nu sunt suficiente. Secțiunea 3 propune o serie de noi obstacole care ar putea face obiectul unor acțiuni prioritare în viitor. Secțiunea 4 subliniază apariția în unele țări a unei noi tendințe de introducere a unor politici de industrializare cu efect restrictiv asupra comerțului. 2. CE PROGRESE AU FOST ÎNREGISTRATE CU PRIVIRE LA OBSTACOLELE IDENTIFICATE ÎN 2011 ? Raportul 2011 privind obstacolele în calea comerțului și investițiilor a identificat 21 de obstacole în șase regiuni/state partenere. Aceste obstacole au fost considerate ca fiind de o importanță majoră pentru întreprinderile europene, având în vedere posibilul lor impact economic sau sistemic și importanța strategică a țărilor în care au apărut. Aceste aspecte legate de accesul pe piață au devenit subiecte prioritare în cadrul relațiilor comerciale bilaterale ale UE cu țările în cauză. Comisia a căutat să le aducă în discuție în mod sistematic în toate reuniunile bilaterale, inclusiv la cel mai înalt nivel politic acolo unde a fost cazul (de exemplu, în cadrul summiturilor). Această secțiune va prezenta principale acțiuni efectuate cu privire la obstacole, precum și progresele înregistrate în cursul anului 2011. Documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește prezentul raport include un rezumat cuprinzător al tuturor acțiunilor întreprinse de Comisie, inclusiv la nivel operațional. În unele cazuri, progresele înregistrate au permis eliminarea completă a unui obstacol. În alte cazuri, deși s-au înregistrat unele îmbunătățiri, obstacolele continuă să existe parțial. În cazul unora dintre obstacole, situația s-a deteriorat în comparație cu anul trecut, în ciuda numeroaselor acțiuni întreprinse. Această secțiune este structurată în trei categorii, în funcție de progresele obținute. În cazul Rusiei, viitoarea sa aderare la OMC ar putea soluționa multe probleme privind accesul pe piață care persistă de mult timp. Prin urmare, situația privind obstacolele din Rusia va fi analizată într-o categorie separată. 2.1 Obstacole în cazul cărora s-au obținut progrese considerabile S-au obținut progrese considerabile în legătură cu două măsuri privind India. În primul rând, au fost eliminate restricțiile la exportul de bumbac, și anume exportul de fire de bumbac și bumbac brut, care au fost introduse în 2010. În august 2011, guvernul indian a ridicat, în cele din urmă, toate restricțiile cantitative rămase privind bumbacul brut. În prezent, nu se aplică nicio restricție la exportul de bumbac. Restricțiile la exportul de bumbac și produse derivate au generat un grad ridicat de îngrijorare ca urmare a presiunii ascendente asupra prețurilor mondiale și a impactului asupra securității aprovizionării pe care le provocau. În plus, India reprezintă, în continuare, una dintre principalele surse pentru importurile UE de produse din bumbac: în 2009, 23% din importurile produselor vizate de restricții au provenit din India. Prin urmare, eliminarea acestui obstacol este de o importanță economică deosebită pentru întreprinderile din UE, în special pentru cele din sectorul textilelor. În cursul anului 2011, Uniunea Europeană, inclusiv directorul general al DG COMERȚ, a informat și-a exprimat îngrijorarea în numeroase ocazii, în discuțiile purtate cu autoritățile indiene. A doua măsură adoptată de India cu privire la care s-a înregistrat un progres semnificativ se referă la cerințele de acordare de licențe introduse în 2010 pentru echipamentele de telecomunicații. Acestea au fost, în cele din urmă, modificate, astfel încât să se elimine cea mai mare parte a condițiilor limitative pe care le conțineau. În conformitate cu cerințele inițiale introduse în 2009 și 2010 din motive legate de securitate, furnizorii străini de echipamente de telecomunicații ar fi fost obligați să își transfere tehnologia în primii trei ani ai contractului și să-și înlocuiască inginerii cu ingineri din India în termen de doi ani. În plus, anumite informații sensibile ar fi trebuit să fie dezvăluite autorităților publice indiene din motive de securitate. Aceste cerințe se abăteau însă în mod considerabil de la practicile internaționale stabilite. Ca urmare a îngrijorărilor exprimate de către numeroase state și părți implicate, printre care și Uniunea Europeană, India a eliminat în cele din urmă normele stricte de securitate, inclusiv cerințele privind transferul obligatoriu de tehnologie. Acțiunile întreprinse de Comisie în cursul anului 2011 s-au dovedit foarte eficace. Problema a fost adusă în discuție cu toate ocaziile, inclusiv de către președintele Barroso la summitul UE/India din decembrie 2010. Progresele realizate au contribuit la rezolvarea celor mai relevante probleme pentru industria UE. Valoarea totală a pieței de echipamente de telecomunicații din India a fost de aproximativ 16,7 miliarde de euro în exercițiul financiar 2010-2011. Comisia rămâne în strâns contact cu industria în cauză și va lua măsuri cu privire la anumite aspecte tehnice care sunt încă deschise. 2.2 Obstacole în cazul cărora s-au obținut unele progrese Au fost realizat, de asemenea, progrese cu privire la o serie de alte obstacole identificate în ROCI 2011. Cu toate acestea, aceste aspecte nu sunt încă complet rezolvate și, prin urmare, vor rămâne pe lista de priorități pentru 2012. În unele cazuri, obstacolele au caracter sistemic și reprezintă probleme de lungă durată în relațiile comerciale bilaterale. Prin urmare, ameliorările obținute în 2011 sunt semnale promițătoare pentru ce ar putea să se întâmple în acest an. Comisia va continua să aducă în discuție aceste aspecte în toate forurile, bazându-se pe progresele importante realizate în 2011, cu scopul de a obține eliminarea completă a obstacolelor în 2012. În ceea ce privește China, eforturile Comisiei au fost încununate de succes în ceea ce privește unul dintre cele mai sistemice aspecte de pe lista de probleme care afectează schimburile comerciale. Au fost realizate progrese importante cu privire la politica în favoarea „inovării locale” bazată pe principiul conform căruia doar produsele inovatoare ale căror drepturi de proprietate intelectuală este de origine chineză pot avea acces la achizițiile publice. După o serie de semnale pozitive oferite deja la reuniunea din decembrie 2010 a Dialogului economic și comercial la nivel înalt, China a luat măsuri concrete în 2011 pentru a elimina condiționarea participării la achizițiile publice de cerințele privind originea proprietății intelectuale, eliminând orice trimiteri la inovarea locală din proiectul de decret de punere în aplicare a legii privind achizițiile publice și angajându-se să elimine cataloagele obligatorii (inclusiv cataloagele provinciale). În plus, Ministerul de Finanțe (MDF) a adoptat un aviz în care se anunță eliminarea a trei politici naționale privind inovarea locală. În fine, la reuniunea din noiembrie 2011 a Comisiei mixte USA-China cu privire la comerț și schimburi comerciale, China a luat noi măsuri concrete pentru a asigura punerea în aplicare a angajamentelor la nivel de provincii. Comisia recunoaște și salută progresele importante realizate în 2011, care reprezintă un pas important în vederea eliminării dispozițiilor discriminatorii într-un domeniu important precum achizițiile publice. Comisia va continua să monitorizeze angajamentele ulterioare luate de către autoritățile chineze, astfel încât să se asigure că acestea permit în mod real accesul întreprinderilor europene pe piața chineză. Între timp, s-a înregistrat o evoluție pozitivă a acțiunii UE privind restricțiile impuse de China la exportul de materii prime, în contextul litigiului supus atenției OMC în 2009, cu privire la nouă produse[8]. În iulie 2011, grupul special al OMC a emis un raport care precizează că restricțiile la export, precum cele aplicate de China cu privire la o serie de materii prime, sunt incompatibile cu obligațiile Chinei în temeiul legislației OMC. Grupul special a constatat, în special, că taxele la export impuse de China cu privire la materiile prime în cauză sunt incompatibile cu obligațiile Chinei în temeiul Protocolului de aderare la OMC. Contingentele la export impuse de China cu privire la aceste materii prime încalcă interdicția generală de a introduce restricții cantitative la export. În plus, grupul special a constatat că măsurile în cauză nu puteau fi justificate ca urmare a unor îngrijorări privind protecția mediului sau lipsa unui produs esențial. China a făcut apel împotriva raportului grupului special și, la 30 ianuarie 2012, Organul de Apel al OMC a confirmat ilegalitatea contingentelor și taxelor la export impuse de China. În cursul anului 2011, Comisia a continuat să aducă în discuție problema mai amplă a restricțiilor la export pentru materii prime, dincolo de cauza specifică supusă OMC, dat fiind că această politică a Chinei continuă să acopere o gamă foarte largă de materii prime, cum ar fi pământurile rare. După publicarea raportului Organului de apel, Comisia va decide cum să abordeze această chestiune în continuare. În ceea ce privește India, sunt în curs de derulare negocieri pentru semnarea unui ALS și s-au realizat progrese privind unele aspecte sanitare și fitosanitare, și anume privind materialul genetic provenind de la bovine, în ceea ce privește perspectivele de aliniere la standardele internaționale. Cu toate acestea, sunt necesare progrese suplimentare în vederea deblocării în totalitate a exporturilor din UE. Mai mult, în octombrie 2011, India a furnizat linii directoare ad-hoc în domeniul siguranței alimentare care vor facilita exportul mai multor produse agroalimentare din UE în India. Totuși, în ansamblu, India trebuie să continue alinierea la standardele internaționale, astfel încât să-și deschidă complet piața pentru produsele UE. Prin urmare, Comisia va continua să pună în discuție aceste aspecte în cadrul tuturor întâlnirilor multilaterale și bilaterale cu autoritățile indiene, bazându-se pe realizările pozitive din 2011. În ceea ce privește Japonia, discuțiile preliminare progresează, existând posibilitatea ca negocierile ALS să înceapă în 2012. De asemenea, s-au realizat unele progrese privind dispozitivele medicale, ca urmare a angajamentelor asumate de Japonia în cadrul reuniunii la nivel înalt UE-Japonia din 2009. În urma contactelor regulate cu Ministerul japonez al sănătății, muncii și protecției sociale, au fost clarificate procedurile de aprobare „înainte de comercializare” pe care Japonia le aplică în cazul dispozitivelor medicale și s-a obținut o ușoară îmbunătățire a procesului de evaluare a conformității pentru anumite categorii de dispozitive medicale (de exemplu, frecvența controalelor la fața locului a dispozitivelor medicale din categoria IV este limitată la doi ani). Comisia va monitoriza punerea în aplicare a acestui angajament și își va continua eforturile de îmbunătățire și simplificare a procedurilor de evaluare a conformității aplicate de Japonia, pentru a se asigura că acestea nu constituie un obstacol nejustificat în calea accesului pe piață al dispozitivelor medicale, precum și al altor produse. Au fost realizate, de asemenea, progrese privind achizițiile publice japoneze, în cadrul negocierilor pentru Acordul privind achizițiile publice, care s-au încheiat cu succes în decembrie 2011. Japonia și-a asumat angajamentul față de UE de a aplica clauza privind siguranța operațională în cadrul achizițiilor publice din sectorul feroviar în mod transparent și nediscriminatoriu. Acest angajament ar trebui să aibă drept rezultat o utilizare nediscreționară a clauzei, astfel încât achizițiile publice în sectorul feroviar să rămână deschise pentru operatorii străini. Au fost, de asemenea, înregistrate progrese privind legislația „scanare 100%” a SUA. În urma mai multor acțiuni, inclusiv din partea Comisiei Europene, Secretarul departamentului de securitate internă al SUA (Homeland Security) a anunțat că intenționează să amâne intrarea în vigoare a acestei măsuri, inițial prevăzută pentru 1 iulie 2012. Se speră că acesta este un prim pas către abrogarea acestei legislații de către Congresul SUA. Această inițiativă s-a datorat acțiunilor întreprinse în cadrul Consiliului Economic Transatlantic (CET), în special în 2010 și 2011, când a fost abordată chestiunea securității comerțului. Cooperarea dintre UE și SUA privind siguranța lanțului de aprovizionare a fost stimulată de o declarație comună a secretarului departamentului de securitate internă a SUA, dna Napolitano, și a comisarilor Šemeta, Kallas și Malmström, la 23 iunie 2011. Această declarație oferă un cadru politic pentru cooperarea UE-SUA, atât la nivel bilateral, cât și în cadrul organizațiilor multilaterale precum OMC, Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI), Organizația Maritimă Internațională (OMI) și Uniunea Poștală Universală (UPU). La reuniunea CET din noiembrie 2011, UE și SUA și-au consolidat declarația prin încheierea lucrărilor pregătitoare privind recunoașterea reciprocă a programelor de parteneriat comercial, care, după ce vor fi semnate și aplicate în 2012, vor reprezenta o alternativă la procedura de scanare 100%. De asemenea, s-a înregistrat un succes, chiar dacă limitat, cu privire la legislația „Buy American”. Pachetul de stimulare fiscală introdus în timpul crizei financiare din 2009[9], care conținea dispoziții „Buy American” extinse, a expirat în septembrie 2011 și nu a fost prelungit. Cu toate acestea, având în vedere dificultățile economice din prezent, se menține tendința Congresului și a administrației SUA de a prezenta propuneri legislative cuprinzând prevederi „Buy American” similare. Cel mai recent exemplu este anunțul făcut în septembrie 2011 de către președintele Obama cu privire la proiectul legislativ „American Jobs Act”, care propune introducerea unui program de cheltuieli publice în infrastructură supus cerințelor „Buy American”. Perspectivele adoptării acestor inițiative sunt în continuare destul de incerte, ținând cont de contextul politic actual din Congresul SUA. Cu toate acestea, Comisia va urmări cu atenție orice posibile evoluții privind adoptarea unor dispoziții „Buy American” în noua legislație. 2.3 Impactul aderării Rusiei la OMC asupra problemelor persistente privind accesul la piață Rusia a încheiat procesul de aderare la OMC, care a durat 18 ani, și va adera în mod oficial la OMC în cursul anului 2012. Prin urmare, Rusia va trebui să pună în aplicare reglementările multilaterale care ar trebui să ajute la rezolvarea mai multor probleme bilaterale care persistă de mult timp privind accesul pe piață, contribuind în același timp la prevenirea introducerii oricărei noi măsuri contrare angajamentelor asumate în cadrul OMC înainte de a deveni în mod oficial membru al OMC. În primul rând, aderarea la OMC va soluționa, de asemenea, problema măsurilor legate de comerț introduse de Rusia în domeniul investițiilor în sectorul autovehiculelor și al componentelor acestora. În conformitate cu condițiile de aderare convenite, programul rus de investiții nu va fi supus normelor OMC înainte de 1 iulie 2018, dată până la care Rusia va elimina treptat aceste măsuri. Cu toate acestea, un acord bilateral între UE și Rusia instituie în același timp un mecanism de compensare care se va declanșa în cazul în care exporturile UE de piese și componente de autovehicule va scădea ca urmare a aplicării măsurilor impuse de Rusia. Se așteaptă să se înregistreze progrese și în domeniul practicilor vamale. Îngrijorările care au apărut ca urmare a creării uniunii vamale au fost soluționate parțial mulțumită contactelor strânse dintre Comisie și autoritățile ruse și unei perioade de tranziție privind punerea în aplicare a noului Cod Vamal. În general, noile practici vamale nu au generat noi obstacole în calea accesului pe piață, astfel cum se prevedea inițial. Cu toate acestea, aspecte precum interpretarea arbitrară a legislației vamale de către autoritățile ruse continuă să rămână un motiv de îngrijorare. Aderarea Rusiei la OMC ar trebui să aducă o serie de îmbunătățiri, dat fiind că Rusia va trebui să respecte dispozițiile OMC și acorduri precum Acordul OMC privind valoarea în vamă, care vor contribui la facilitarea comerțului. De asemenea, au început lucrările în vederea punerii în aplicare a obiectivelor Cadrului strategic de cooperare vamală dintre UE și Rusia, menit să faciliteze la maxim schimburile comerciale și să asigure în același timp securitatea și siguranța acestora. Sunt așteptate progrese și cu privire la protecția drepturilor de proprietate intelectuală (DPI), domeniu în care dialogul bilateral dintre UE și Rusia cu privire la proprietatea intelectuală se va dovedi, în continuare, foarte util pentru rezolvarea problemelor legate de asigurarea respectării legislației. În fine, progresul în ceea ce privește multiplele aspecte sanitare și fitosanitare (SFS) trebuie să asigure conformitatea deplină cu standardele internaționale și aplicarea lor într-un mod nediscriminatoriu. Rusia ar trebui să se asigure, de asemenea, că măsurile sale sanitare și fitosanitare sunt bazate pe principiul transparenței și al justificării științifice și că acestea sunt proporționale și nediscriminatorii. În urma discuțiilor de preaderare la OMC privind aspectele sanitare și fitosanitare, Rusia a adoptat deja o serie de angajamente și reglementări, inclusiv la nivelul uniunii vamale cu Belarus și Kazahstan, în vederea pregătirii alinierii depline a normelor sanitare și fitosanitare la standardele internaționale, până la data aderării. Alte decizii sau norme au fost adoptate sau sunt în curs de pregătire[10]. Punerea în aplicare a acestor acte legislative și a altor dispoziții în conformitate cu normele OMC/SFS trebuie să fie monitorizată îndeaproape pentru a se asigura că Rusia își respectă pe deplin obligațiile SFS de îndată ce devine membru al OMC, în special în ceea ce privește nediscriminarea și proporționalitatea. În paralel, Comisia continuă discuțiile bilaterale cu Rusia, precum și cu partenerii săi în cadrul uniunii vamale, în ceea ce privește adaptările ulterioare ale reglementărilor rusești sau ale celor privind uniunea vamală la standardele internaționale. Aderarea Rusiei la OMC marchează o etapă foarte importantă în vederea eliminării multora dintre obstacolele în calea comerțului cu care se confruntă de mult timp întreprinderile europene pe piața rusă. Una dintre prioritățile agendei UE de punere în aplicare pentru 2012 și perioada de după este monitorizarea punerii în aplicare de către Rusia a angajamentelor asumate în cadrul OMC, ținând cont de progresele realizate cu privire la eliminarea obstacolelor. 2.4 Obstacole în cazul cărora nu s-au înregistrat progrese în 2011 În ciuda acțiunilor întreprinse în 2011 de Comisia Europeană, care a discutat unele aspecte inclusiv la cel mai înalt nivel politic, nu s-au înregistrat progrese semnificative cu privire la unele obstacole. Acestea vor rămâne pe lista de priorități pentru 2012. De exemplu, în ceea ce privește China, nu s-au obținut progrese cu privire la două dintre obstacolele identificate în ROCI 2011. Investițiile continuă să rămână un domeniu esențial al relațiilor bilaterale cu China, având în vedere potențialul vast oferit de această țară. Cu toate acestea, obstacolele în calea investițiilor persistă, iar situația nu s-a îmbunătățit în 2011. Pe lângă mecanismele existente de supraveghere a investițiilor străine directe, în februarie 2011, China a adoptat un mecanism de examinare în temeiul securității naționale care poate împiedica fuziunile și achizițiile în care sunt implicați investitori străini, din motive de securitate națională (a se vedea secțiunea 3). Domeniul său de aplicare excesiv de cuprinzător și ambiguu a stârnit îngrijorare cu privire la apariția unor noi posibile obstacole pentru investitorii străini în China. Acest semnal a fost confirmat de mult așteptatul proiect de revizuire a catalogului de investiții publicat de Comisia pentru dezvoltare națională și reformă în aprilie 2011, care nu a condus, așa cum s-ar fi dorit, la o mai mare deschidere a Chinei către investițiile străine, de exemplu în materie de telecomunicații, servicii financiare[11], construcții, comerț cu amănuntul, servicii de curierat rapid sau anumite sectoare de producție (cum ar fi sectorul producției de autoturisme, în special subsectorul vehiculelor electrice). Comisarul De Gucht a discutat această problemă cu ocazia Comitetului mixt din iulie 2011, iar Comisia a transmis autorităților chineze observații detaliate la nivel tehnic. Catalogul a fost adoptat la 24 decembrie 2011 fără nicio modificare substanțială față de proiectul din aprilie. Comisia continuă să depună eforturi cu privire la relațiile de investiții globale cu China. După lansarea în 2010 a unui grup de lucru bilateral UE-China privind investițiile, sunt în curs de desfășurare discuții în vederea lansării unor posibile negocieri pentru un acord de investiții UE-China care ar trebui să includă aspecte legate de accesul pe piață, precum și cele mai ridicate standarde de protecție pentru investiții și care ar putea, de asemenea, să includă alte mecanisme de consolidare a transparenței, pentru a spori certitudinea juridică pentru investitorii din UE în China. În domeniul standardizării și al reglementării tehnice, obstacolele chineze din sectorul securității tehnologiilor informației și comunicațiilor (TIC) care au fost identificate ca fiind prioritare (de exemplu Regulamentul OSCCA[12] privind criptarea comunicațiilor și MLPS Multi-Level Protection System) continuă să provoace îngrijorări. Comisia și-a intensificat eforturile în 2011, supunând această chestiune discuțiilor la nivel ministerial. De fiecare dată și în mod special cu ocazia revizuirii regulamentului OSCCA, autoritățile chineze au indicat că regulamentul revizuit va fi publicat pentru consultare de către părțile interesate înainte de adoptare, că va lua în considerare preocupările întreprinderilor și va fi mai favorabilă tehnologiei străine. Cu toate acestea, calendarul adoptării noului regulament, care a fost prevăzută pentru 2011, rămâne neclar. Până atunci, regulamentul OSCCA și MLPS continuă să fie utilizate ca temei juridic pentru adoptarea unor măsuri privind securitatea informațiilor, de exemplu șase standarde pentru aplicațiile informatice. În 2012, Comisia Europeană va continua să pună în discuție această problemă cu orice ocazie și își va continua eforturile de a contacta toate autoritățile chineze relevante implicate în această rețea foarte complexă de măsuri. În India nu s-a înregistrat niciun progres semnificativ privind autorizarea investițiilor străine în sectoare precum serviciile juridice, contabilitate, asigurări, serviciile bancare și serviciile financiare. De asemenea, persistă îngrijorările referitoare la reforma sectorului poștal și posibilele sale efecte negative asupra serviciilor de curierat rapid. Aceste aspecte sunt abordate în special în contextul negocierilor actuale privind un acord de liber schimb. Propunerea legislativă aflată în prezent în discuție în vederea adoptării ar putea permite investiții străine în serviciile de distribuție și comerțul cu amănuntul. Pe de altă parte, investițiile în vânzările cu amănuntul multimarcă au fost rapid amânate sine die ca urmare a unei reacții politice și sociale negative. În Japonia, în ciuda intensificării activităților bilaterale în cursul anului 2011, s-au înregistrat progrese limitate privind unele dintre obstacolele identificate în ROCI 2011. În urma ultimei reuniuni la nivel înalt UE-Japonia în mai 2011, a fost lansat un exercițiu în vederea stabilirii domeniului de aplicare și nivelul viitoarelor negocieri ALS. Acest exercițiu oferă o platformă utilă pentru discutarea unor obstacole specifice cu autoritățile japoneze. Deși s-au realizat unele progrese privind procedurile de evaluare a conformității pentru dispozitivele medicale și achizițiile publice (a se vedea secțiunea 2.2.), situația privind serviciile financiare a rămas neschimbată. În fine, nu au fost obținute ameliorări cu privire la obstacolele identificate în 2011 pentru țările Mercosur, în cazul cărora s-a observat, din contră, continuarea unor tendințe protecționiste, în special a măsurilor în vigoare în Argentina și Brazilia[13]. În ceea ce privește unele dintre aceste obstacole (de exemplu, restricțiile în sectorul transportului maritim și restricțiile la exportul de materii prime în Argentina și Brazilia), negocierile privind un acord de liber schimb reprezintă principalul cadru de examinare a acestor probleme. Prin urmare, aceste aspecte vor fi prioritare în contextul respectiv. În plus, Comisia a abordat aceste probleme în cadrul unor întâlniri bilaterale cu Argentina și Brazilia și va continua să facă acest lucru în 2012. În cazul licențelor de import neautomate din Argentina, sistemul a rămas în vigoare și situația nu s-a îmbunătățit. De fapt, în martie 2011, Argentina a extins domeniul de aplicare a licențelor de import neautomate la o listă de 178 de noi linii tarifare[14]. Ca urmare, sistemul de licențe neautomate acoperă în prezent 589 linii tarifare, afectând astfel 12,3% din exporturile UE în Argentina. Deși aceste măsuri afectează exporturile din UE într-o măsură relativ mai mică decât exporturile din țări precum SUA, China sau Brazilia, se estimează că pierderile înregistrate de întreprinderile europene ca urmare a aplicării acestui regim de acordare de licențe se ridică la 147 milioane USD în perioada ianuarie – septembrie 2011. Comisia a discutat această problemă cu Argentina cu diferite ocazii atât la nivel bilateral, cât și împreună cu un număr mare de alte țări în organismele relevante ale OMC. În urma intervențiilor Comisiei, guvernul argentinian și-a arătat într-o oarecare măsură disponibilitatea de a găsi soluții de la caz la caz. Aceasta a contribuit într-o anumită măsură la atenuarea celor mai grave dificultăți cu care se confruntă întreprinderile europene. Cu toate acestea, problema rămâne foarte serioasă în special deoarece Argentina a obligat întreprinderile să pună în aplicare planuri de compensare a importurilor și exporturilor prin care, pentru fiecare peso importat, întreprinderile trebuie să realizeze exporturi având aceeași valoare monetară, ceea ce denaturează serios deciziile de afaceri. Având în vedere gravitatea situației, Comisia analizează toate opțiunile posibile, inclusiv lansarea unei proceduri de soluționare a litigiilor în cadrul OMC. Aceasta prevede, de asemenea, consultări cu alte țări afectate. Situația s-a înrăutățit, de asemenea, în ceea ce privește accesul la achizițiile publice în Brazilia. În 2010, Brazilia a introdus o marjă preferențială orizontală de 25% în cadrul legislației naționale privind achizițiile publice, care a fost aplicată imediat în sectorul TIC. Acest aspect a fost abordat în mai multe ocazii, de exemplu în cadrul Comitetul mixt, în cursul anului 2011. Cu toate acestea, guvernul Braziliei a anunțat între timp că se vor aplica marje preferențiale și în domeniul sănătății, comunicării și a tehnologiei de vârf. Toate obstacolele menționate în prezenta secțiune merită o atenție deosebită în cadrul acțiunilor de punere în aplicare pentru 2012. Comisia va depune în continuare eforturi cu privire la aceste obstacole și va accelera acțiunile la toate nivelurile, inclusiv, dacă este cazul, în cadrul reuniunilor la nivel înalt, prin negocieri ALS sau proceduri de soluționare a litigiilor, astfel încât să se garanteze înregistrarea unor progrese tangibile până la următorul raport în 2013. 3. NOI OBSTACOLE SEMNIFICATIVE ÎN RELAȚIILE NOASTRE COMERCIALE Pe lângă obstacolele identificate ca fiind nerezolvate în ROCI 2011, o serie de noi obstacole în calea accesului pe piață care au apărut în 2011 merită să fie incluse în lista de priorități pentru acțiunile de punere în aplicare 2012. China a întreprins acțiuni importante privind investițiile, printre altele în contextul adoptării celui de-al 12-lea plan cincinal care a prezentat prioritățile de dezvoltare industrială pentru următorii cinci ani. În acest context, în februarie 2011, China a adoptat un mecanism de examinare, în temeiul securității naționale, a fuziunilor și achizițiilor care implică investitori străini, care permite Chinei să împiedice achizițiile străine din motive de securitate națională. Având în vedere textul măsurii și lista indicativă provizorie a sectoarelor care ar putea fi incluse în domeniul de aplicare al acestui mecanism, se pare că noțiunea de siguranță națională este foarte largă și s-ar putea extinde la considerente de politică economică. Printre sectoarele considerate importante pentru securitatea națională se numără unele sectoare care depășesc noțiunea „clasică” de securitate națională, precum sectorul apărării sau energiei, incluzând, de exemplu, dispozitivele medicale, serviciile poștale, depozitarea mărfurilor și serviciile de vânzare angro și cu amănuntul. Un alt motiv de îngrijorare sunt condițiile și subvențiile chineze în materie de finanțare a exporturilor. China folosește creditele la export, care nu sunt în conformitate cu reglementările OCDE/OMC, pentru a stimula exporturile campionilor săi naționali în sectoare ce necesită investiții masive de capital și, adesea, în sectoarele tehnologiilor de vârf. Acest fapt reprezintă o provocare serioasă și crescândă pentru multinaționalele europene competitive și de mari dimensiuni și amenință sectoarele esențiale pentru economia UE, nu numai pe piețele din țările terțe, dar și în Europa. În plus, numeroase industrii sunt subvenționate în condiții lipsite de transparență, inclusiv prin intermediul întreprinderilor și băncilor deținute de stat, precum și prin furnizarea de terenuri, materiale și energie care fac obiectul unor subvenții. Această problemă nu este nouă. Cu toate acestea, măsurile menite să combată aceste practici anticoncurențiale trebuie să fie intensificate, iar aceste aspecte trebuie abordate în mod sistematic la cel mai înalt nivel, dat fiind că practicile menționate împiedică accesul pe piață în numeroase sectoare și denaturează concurența pe piețele internaționale. India este pe cale să introducă o nouă politică privind producția națională, care a fost aprobată în octombrie 2011 de guvern, dar mai trebuie să fie aprobată de parlament. Planul menționează măsuri menite să dezvolte producția locală, de exemplu prin stimulente pentru dezvoltarea tehnologiei (sub forma avantajelor fiscale și a subvențiilor guvernamentale) și achiziții preferențiale de produse și tehnologii locale, efectuate de agențiile guvernamentale. În plus, guvernul va analiza posibilitatea utilizării achizițiilor publice în anumite sectoare, prin stipularea unei valori adăugate locale în sectoare precum instalațiile de energie solară, componente hardware, mijloace de transport eficiente din punct de vedere energetic și sisteme de securitate informatice. Deși această politică privind producția națională este încă în faza de proiect, dispozițiile sale au fost deja incluse în mai multe planuri sectoriale. Ministerul indian al comunicațiilor și tehnologiei informației este pe cale să finalizeze trei politici naționale separate, dar interconectate, privind produsele electronice, tehnologia informației și telecomunicațiile, care au fost supuse publicului pentru examinare în octombrie 2011. Comisia a luat deja măsuri pentru a exprima îngrijorarea Uniunii Europene: vicepreședintele Kroes și comisarul De Gucht au trimis o scrisoare omologilor lor din India. Mai mult, într-o recentă vizită în India, vicepreședintele Kroes a discutat această problemă cu o serie de reprezentanți ai autorităților în cauză. În fine, în zona Mercosur au fost introduse mai multe măsuri noi, Brazilia fiind extrem de activă în cursul anului 2011. La 15 septembrie 2011, Brazilia a mărit impozitul pe produse industriale pentru producătorii de autovehicule și remorci care nu îndeplinesc anumite condiții de producție locală. Pentru a beneficia de o reducere fiscală, componentele vehiculelor trebuie să fie produse în proporție de 65% în Brazilia. Întreprinderile trebuie să investească cel puțin 0,5% din vânzările brute în cercetare și dezvoltare în Brazilia și trebuie să realizeze o serie de procese de fabricație de bază în Brazilia. Măsura se aplică de la 12 decembrie 2011 și va rămâne în vigoare până la 31 decembrie 2012. Comisia a discutat deja această problemă în cadrul unor întâlniri bilaterale cu Brazilia, precum și în cadrul organismelor OMC relevante, împreună cu alte state partenere afectate. Ea va rămâne în contact cu întreprinderile afectate pentru orice acțiuni ulterioare adecvate care ar putea reduce la minimum impactul negativ asupra întreprinderilor europene. Brazilia și-a înăsprit, de asemenea, procedurile privind importurile de textile și îmbrăcăminte, prin intermediul unor controale vamale mai stricte. În prezent, importurile de produse textile și de îmbrăcăminte fac obiectul procedurilor vamale gri și roșii, ceea ce înseamnă că mărfurile sunt supuse unor inspecții fizice și pot fi luate eșantioane pentru testare în laboratoare. Prin urmare, termenul de punere în circulație a importurilor poate fi de până la 90 de zile (+ 90 zile suplimentare, în cazul în care este necesar). În plus, autoritățile vamale solicită un număr mai mare de certificate. Argentina a introdus noi restricții în sectorul serviciilor de reasigurare. În februarie 2011, organismul argentinian de reglementare a asigurărilor (Superintendencia de Seguros nacion sau SSN) a emis o rezoluție de modificare a cadrului de reglementare pentru reasigurări. Noile dispoziții prevăd, în special, că numai societățile naționale sau sucursalele locale ale întreprinderilor străine sunt autorizate să furnizeze servicii de reasigurare în țară. Prin derogare de la aceasta, societățile pot fi scutite de această obligație dacă pot să dovedească că gradul de risc nu poate fi acoperit pe piața locală. În mai 2011, o nouă rezoluție a simplificat ușor cadrul de reglementare, permițând furnizarea transfrontalieră de servicii de reasigurare atât pentru riscurile mai mari de 50 de milioane USD, cât și pentru serviciile de retrocesiune. Cu toate acestea, rămân încă în vigoare o serie de alte restricții importante, de exemplu nu este permisă reasigurarea în străinătate a asigurărilor de viață și transferul în străinătate a mai mult de 40% din primele societăților de reasigurare locale. 4. TENDINȚA DE IMPUNERE ÎN ECONOMIILE EMERGENTE A UNOR POLITICI INDUSTRIALE CARE RESTRICȚIONEAZĂ COMERȚUL Din analiza contextului mai larg al obstacolelor prezentate, reiese că măsurile fac parte deseori din planuri industriale naționale care conțin prevederi discriminatorii împotriva produselor, serviciilor și investițiilor străine. Este vorba despre o tendință generală care a apărut în cursul ultimilor doi ani, în special în economiile emergente. Între 2008 și 2009, la începutul crizei economice și financiare, multe țări au recurs la intervenții publice în vederea contracarării efectelor negative asupra cererii. Cu toate acestea, într-o serie de cazuri, măsurile respective au avut un efect potențial de denaturare a comerțului. Într-o anumită măsură, măsurile respective au avut rolul de a proteja sectoarele afectate în mod deosebit de efectele negative ale scăderii cererii la nivel mondial. În general, măsurile introduse au fost legate în mod clar de criză, fiind menite să rămână în vigoare numai temporar, până la refacerea economiei. Cu toate acestea, valul recent de măsuri restrictive asupra comerțului, în special în economiile emergente, este de natură diferită. Măsurile nu mai sunt legate de criză, deoarece aceste țări și-au revenit puternic în urma crizei și au înregistrat rate de creștere ridicate (cel puțin începând cu anul 2010). Prin urmare, măsurile în cauză nu sunt temporare, ci sunt incluse în planurile industriale naționale pe termen lung care au ca obiectiv modificarea structurală a modelului de producție a economiilor naționale, pe baza avantajelor comparative potențiale. Statele cu economii emergente au, fără îndoială, dreptul de a adopta politici industriale pentru a-și modifica din punct de vedere structural și a-și îmbunătăți modelele de producție. Cu toate acestea, aceste politici trebuie să fie fondate pe principiul nediscriminării și al unor condiții de concurență echitabile. China este cunoscută pentru politica sa de favorizare a dezvoltării industriale naționale prin discriminarea operatorilor străini și concurența neloială. Aceasta se reflectă, de asemenea, în cel de-al 12-lea Plan cincinal, adoptat în martie 2011. Planul reprezintă o schimbare calitativă de la ceea ce a fost considerat un model „expansionist” de dezvoltare la un model care vizează consolidarea industrială, eficiența energetică, creșterea productivității și concentrarea asupra îmbunătățirii calității, cu scopul general de a avansa în cadrul lanțului valoric al producției și de a obține o creștere economică mai durabilă a Chinei. În plus, cel de-al 12-lea Plan cincinal pune și mai mult accentul pe consolidarea sectorului serviciilor, ceea ce indică încă o schimbare în politica Chinei. În acest context, se estimează că China va continua să sprijine anumite industrii emergente „strategice” (de exemplu, energia nepoluantă, vehiculele electrice, TIC și internetul în bandă largă, industria produselor farmaceutice), inclusiv prin orientarea investițiilor (de multe ori sub forma unor cerințe obligatorii pentru transferul de tehnologie) și a finanțării. Cel de-al 12-lea Plan cincinal și dispozițiile catalogului de investiții au fost deja luate în considerare în mai multe planuri sectoriale, la nivel central, precum și la nivel de provincie. În ceea ce privește planurile stabilite recent la nivel central, a fost publicat cel de-al 12-lea Plan cincinal privind dezvoltarea științifică și tehnologică, elaborat pe baza principiului consolidării capacităților de inovare independente. În plus, există unele elemente care indică că noul plan privind vehiculele electrice care este elaborat în prezent de Ministerul Industriei și Tehnologiei Informației (MITI) ar impune transferul obligatoriu de tehnologie în cadrul întreprinderilor comune în care investitorii străini dețin o participație minoritară. Mai mult, există temeri că MITI ar introduce cerința ca, până în 2015, toate autovehiculele electrice vândute în China să fie mărci chineze. Totuși, China a oferit recent garanții că nu intenționează să mențină măsurile care prevăd transferul obligatoriu de tehnologie sau orice cerință privind necesitatea ca întreprinderile cu capital străin să își creeze mărci naționale în China. Având în vedere aceste semnale pozitive și măsurile pozitive adoptate cu privire la inovarea locală, Comisia încurajează China să promoveze inovarea ținând cont de principii precum respectarea condițiilor de concurență echitabile și protecția proprietății intelectuale. În același timp, însă, finanțarea și subvențiile la export vor continua să joace un rol important privind încurajarea dezvoltării industriale inovatoare a țării. Politica privind producția națională (PPN) introdusă recent de India reprezintă un alt exemplu de politică de industrializare bazată parțial pe principii discriminatorii. Acest plan are ca obiectiv să remodeleze peisajul economic și ocuparea forței de muncă din India prin creșterea procentului din PIB reprezentat de producție de la 16% la 25% până în 2022, punându-se accent pe producția națională. După cum se arată mai sus (secțiunea 3), planul include elemente preferențiale pentru produsele naționale în cadrul achizițiilor publice și cerințe privind conținutul local al achizițiilor operatorilor privați, precum și avantaje fiscale și subvenții guvernamentale care sprijină dezvoltarea tehnologiilor autohtone. Prin urmare, va fi esențial să se monitorizeze cu atenție punerea în aplicare a PPN și a planurilor sectoriale relevante[15] în ceea ce privește compatibilitatea cu normele internaționale. Brazilia și Argentina au adoptat și ele de curând planuri naționale de industrializare. În Brazilia, de exemplu, a fost adoptat în august 2011 „Plano Brasil Maior”, un plan general de stimulare a dezvoltării industriale a țării. Problemele apar în măsura în care măsurile specifice prevăzute în plan prevăd instrumente precum subvenții indirecte sau scutiri fiscale în favoarea anumitor sectoare de producție (de exemplu, sectoarele producătoare de textile și încălțăminte, mobilă și industria software, printre altele). Plano Maior prevede în special extinderea marjei preferențiale de 25% care se aplică achizițiilor publice din sectorul TIC și în alte sectoare precum sănătatea, apărarea, comunicațiile și tehnologia de vârf. Politica comercială a Argentinei s-a caracterizat în ultimii ani prin orientarea către politici de înlocuire a importurilor și de „gestionare a comerțului”, inclusiv prin măsuri care afectează importul și exportul (licențele de import neautomate sunt cu siguranță un element central al acestei politici), reprezentând soluții pe termen scurt la probleme macroeconomice esențiale. Anumite elemente ale „Planului strategic industrial 2020”, recent introdus, reflectă încercarea Argentinei de a elabora o viziune pe termen mai lung în sectoarele producătoare de autovehicule, bunuri de capital, încălțăminte, mașini agricole, materiale de construcții, produse chimice, medicamente și textile, dar confirmă, de asemenea, elementele de restricționare a importurilor descrise mai sus. Prin urmare, există pericolul ca măsuri precum licențele de import neautomate să rămână în vigoare în viitor în cadrul unei ample strategii de industrializare bazate pe înlocuirea importurilor. Pe lângă planurile naționale de dezvoltare, multe țări adoptă măsuri individuale de promovare a dezvoltării industriale, cu efect de denaturare a schimburilor comerciale. Într-adevăr, majoritatea măsurilor care sunt menționate ca priorități în acest raport aparțin modelului industrializării. Cerințele privind conținutul local, legate de cele mai multe ori de investițiile și achizițiile publice, par a fi unul dintre cele mai utilizate tipuri de instrumente de denaturare a comerțului în contextul industrializării. Pe lângă politica privind producția națională indiană și planurile sectoriale asociate, o altă măsură utilă în acest sens este inițiativa de „localizare pentru sectorul autovehiculelor” din Rusia, prin care investitorii străini trebuie să atingă treptat anumite niveluri de producție locală utilizând o proporție definită de conținuturi locale. Această măsură va fi eliminată treptat până în 2018, ca urmare a aderării Rusiei la OMC. Printre noile măsuri, aplicarea de către Brazilia a taxei pe produse industriale în sectorul autovehiculelor presupune respectarea unor cerințe de producție locală pentru a beneficia de o reducere de 30% a taxei. Cerințele privind standardizarea și evaluarea conformității par să fie, de asemenea, un instrument utilizat frecvent pentru promovarea dezvoltării industriale. Abordarea Chinei cu privire la standardizare este un exemplu în acest sens. În ciuda ambițiilor sale mari în ceea ce privește dezvoltarea și inovarea industrială, China are, încă, o abordare cu pronunțat caracter național cu privire la standardizare și cerințe tehnice[16]. Acest fapt reprezintă un obstacol serios împotriva accesului la piață, care protejează în mod efectiv producția națională de concurența străină. Obiectivele ambițioase stabilite în cel de-al 12-lea plan cincinal care vizează să transforme China într-un lider mondial cu privire la anumite produse sau sectoare obligă China să își modifice comportamentul și să se integreze mai bine în cadrul internațional de standardizare și norme tehnice. Securitatea IT în China este un exemplu al modului în care abordarea actuală a reglementării tehnice și a evaluării conformității împiedică în mod serios accesul la piața chineză. Din motive legate de siguranță națională, China și-a dezvoltat proceduri de evaluare a conformității care necesită proceduri și testări excesiv de greoaie care, în cele mai multe dintre cazuri, trebuie să fie realizate de laboratoarele naționale. Mai mult, pentru a obține certificarea necesară pentru a intra pe piața chineză, divulgarea informațiilor care fac obiectul unui drept de proprietate și utilizarea tehnologiei interne sunt cerințe obligatorii. India are aceeași abordare în sectorul telecomunicațiilor, dat fiind că propunerea inițială privind măsurile de securitate pentru echipamentele de telecomunicații, care a fost ulterior modificată, conținea cerința de divulgare a codurilor sursă pentru a obține certificarea. Propunerea revizuită reprezintă o îmbunătățire clară față de propunerile anterioare. Totuși, ea prevede în continuare testarea obligatorie în laboratoarele din India și alte cerințe de testare împovărătoare. În plus, recentul proiect de politică națională privind telecomunicațiile încurajează dezvoltarea unor standarde naționale și, în special în ceea ce privește aspectele legate de securitate, proiectul menționează dezvoltarea unei abordări specific indiene în materie de cerințe tehnice și standardizare. În fine, cea mai directă modalitate de a proteja producția locală este de a restricționa importurile de produse concurente, precum și exporturile, în special de materii prime, pentru a reduce costurile de fabricație interne. În ceea ce privește restricțiile la export, în general, se constată o tendință ascendentă și, în fapt, OMC a caracterizat acest fenomen ca fiind una dintre cele mai îngrijorătoare tendințe în domeniul comerțului în anul trecut. Exemplele menționate mai sus dovedesc importanța tot mai mare a măsurilor de restricționare a schimburilor comerciale ca elemente ale politicilor naționale de industrializare. Aceasta reprezintă un motiv de îngrijorare serios, deoarece este foarte probabil ca măsurile întreprinse în cadrul acestor planuri să fie structurale și să fie menținute pe o perioadă mai lungă de timp. Comisia va monitoriza foarte atent aceste evoluții și va întreprinde acțiunile corespunzătoare. 5. CONCLUZIE Asigurarea accesului întreprinderilor europene la piețele țărilor terțe reprezintă un element central al dimensiunii externe a politicii europene pentru creștere economică. Prin negocierea acordurilor de liber schimb, implicarea unor parteneri strategici în foruri la nivel înalt și punerea în aplicare riguroasă a drepturilor în temeiul acordurilor bilaterale și multilaterale, politica comercială a UE are o contribuție importantă la obiectivele strategiei Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii. Acest raport arată care pot fi efectele unor acțiuni concentrate la diferite niveluri, inclusiv la nivel politic dacă este necesar, în ceea ce privește eliminarea obstacolelor de pe piețele țărilor terțe. Mai mult, acțiunile concertate ale Comisiei și ale statelor membre pot să se dovedească decisive. În cazurile în care sunt în joc interese economice importante, Comisia și statele membre nu ar trebui să ezite să utilizeze toate mijloacele disponibile pentru a urmări interesele UE într-o manieră bine coordonată. În acest context, Consiliul European s-a pronunțat în repetate rânduri în favoarea ameliorării sinergiilor dintre Uniunea Europeană și statele membre, în conformitate cu dispozițiile tratatelor, pentru a spori coordonarea între actorii instituționali, pentru o mai bună integrare a tuturor instrumentelor și politicilor relevante, și pentru ca reuniunile la nivel înalt cu țările terțe să fie folosite într-un mod mai eficient. Comisia și statele membre ar trebui să continue consolidarea acțiunilor lor respective în mod coordonat, consolidând în același timp instrumentele Parteneriatului pentru accesul la piețe și continuând cu fermitate obiectivele ROCI. În plus, atunci când partenerii UE nu își respectă obligațiile internaționale, se va lua în considerare opțiunea recurgerii la măsuri de soluționare a litigiilor și la măsuri represive bine orientate, acolo unde va fi cazul. Lecțiile învățate din situațiile prezentate în acest raport sunt clare: pentru multe obstacole întâmpinate de întreprinderile europene pe piețele țărilor terțe nu există soluții ușoare. Eliminarea acestor obstacole necesită acțiuni persistente și concertate din partea Comisiei și a statelor membre. Aceste acțiuni nu sunt întotdeauna vizibile pentru publicul larg, dar au un impact foarte concret și tangibil asupra întreprinderilor europene și asupra cetățenilor. [1] Europa 2020, O strategie europeană pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2010:2020:FIN:RO:PDF [2] „Comerț, creștere și afaceri internaționale”, COM (2010) 612, 9.11.2010, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146955.pdf [3] Argentina și Brazilia. [4] În ceea ce privește partenerii strategici, în general, a se consulta Concluziile Consiliului European din 16 septembrie 2010, punctul 4.: „Parteneriatele strategice ale Uniunii cu actori-cheie la nivel mondial oferă un instrument util pentru urmărirea obiectivelor și intereselor europene. Ele vor funcționa numai dacă sunt create în virtutea reciprocității, bazându-se pe interese și beneficii reciproce și pe recunoașterea faptului că toți actorii au atât drepturi, cât și îndatoriri.” [5] Document de lucru al serviciilor Comisiei „Comerțul-motor al prosperității” care însoțește Comunicarea Comisiei „Comerț, creștere și afaceri internaționale”. [6] Organizația Mondială a Comerțului, „Overview of developments in the international trading system”, 21 noiembrie 2011; Organizația Mondială a Comerțului, „Report on G20 Trade Measures (May to mid- October 2011), 25 octombrie 2011; DG Comerț, „Eighth Report on Trade Restrictive Measures – October 2010-September 2011”, octombrie 2011 http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2011/october/tradoc_148288.pdf [7] Raport referitor la obstacolele din calea comerțului și a investițiilor (2011/2115 (INI)), Comisia pentru comerț internațional a Parlamentului European, Raportor: Robert Sturdy. [8] La 23 iunie 2009, UE și SUA, urmate de Mexic, au solicitat consultări în cadrul OMC cu China privind restricțiile la export impuse de China cu privire la nouă produse: bauxită, cocs, fluorină, carbură de siliciu, siliciu metalic, zinc, magneziu, mangan, fosfor galben. În special, UE a solicitat consultări privind taxele și contingentele la export impuse de China și măsurile sale de administrare a contingentelor și acordarea de licențe, precum și privind sistemul de prețuri minime la export impus de China. A fost înființat un grup special în decembrie 2009. [9] La 13 februarie 2009, Congresul adoptă legea „American Economic Recovery and Reinvestment Act (ARRA)” care prevede fonduri de 790 de miliarde de dolari și include două prevederi „Buy America(n)” care interzic utilizarea fondurilor ARRA (i) pentru proiecte de construcție, transformare, întreținere sau reparație a unei clădiri publice sau a unor lucrări publice dacă fierul, oțelul sau produsele fabricate utilizate în proiect nu sunt produse în Statele Unite (ii) și/sau pentru achiziționarea de către departamentul Homeland Security al SUA a unei liste detaliate de produse textile (îmbrăcăminte, corturi, bumbac ți fibre naturale etc) dacă produsul nu provine și nu este prelucrat în SUA. [10] Aceste norme vor oferi garanții privind, printre altele, transparența, proporționalitatea, nediscriminarea, echivalența, evaluarea riscurilor, controlul veterinar și certificarea, permisele de import și de tranzit. [11] De exemplu, serviciile de asigurare aparțin încă categoriei de investiții „restricționate”. [12] Office of State Cryptography Administration. [13] DG Comerț, „Eighth Report on Trade Restrictive Measures – October 2010-September 2011”, octombrie 2011 http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_148288.pdf [14] Domeniul de aplicare extins include acum și unele autovehicule și componente ale acestora, motociclete, biciclete și componente ale acestora, textile, produse metalurgice și unele produse electrice. [15] Pe lângă proiectul de politică națională privind telecomunicațiile (secțiunea 3), o altă politică relevantă este Jawaharal Nehru National Solar Mission, adoptată în 2008, care condiționează investițiile în anumite proiecte de dezvoltare a infrastructurii energiei solare de „cerințele privind conținutul local” care presupun că anumite echipamente solare utilizate de către întreprinzători în astfel de proiecte trebuie să fie produse în India. Mai mult, India va oferi prețuri subvenționate atunci când achiziționează energie solară generată de proiecte în cadrul Misiunii solare naționale. Cu toate acestea, autorii acestor proiecte pot primi aceste prețuri numai dacă respectă cerințele în materie de conținut local ale planului. Tot în domeniul energiei regenerabile, Ministerul energiilor noi și regenerabile a publicat în septembrie 2011 un proiect de linii directoare prin care furnizorii de generatoare de turbine eoliene de peste 15 MW sunt obligați să își instaleze unitățile de producție în India, furnizorii străini fiind astfel excluși. [16] Există, de exemplu, restricții în ceea ce privește participarea societăților cu capital străin în mai multe sectoare, sectorul TIC fiind unul dintre acestea.