RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 246/71

Avizul Comitetului Economic și Social European pe tema „Propunere pentru un nou Consens european privind dezvoltarea – Lumea noastră, demnitatea noastră, viitorul nostru”

[COM(2016) 740 final]

(2017/C 246/11)

Raportor: domnul Ionuț SIBIAN Coraportor: domnul Mihai MANOLIU

Sesizare Comisia Europeană, 27.1.2017 Temei juridic Articolul 304 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene Decizia Adunării Plenare 26.4.2017 Secțiunea competentă Secțiunea pentru relații externe Data adoptării în secțiune 4.4.2017 Data adoptării în sesiunea plenară 26.4.2017 Sesiunea plenară nr. 525 Rezultatul votului (voturi pentru/voturi împotrivă/abțineri) 166/1/3

1. Concluzii și recomandări

1.1. CESE salută Propunerea CE pentru un nou Consens european privind dezvoltarea – Lumea noastră, demnitatea noastră, viitorul nostru. Aceasta răspunde recomandărilor cuprinse în Avizul CESE REX/461 „Agenda 2030 – O Uniune Europeană angajată să sprijine dezvoltarea durabilă la nivel mondial”, prin care se afirmă că „[p]entru a se stabili o bază solidă pentru viitoarele acțiuni politice, instituțiile UE și statele membre trebuie să convină de urgență și la cel mai înalt nivel politic cu privire la calea de urmat, prin intermediul unui acord interinstituțional încheiat între Comisie, Consiliu și Parlament. Acest acord privind punerea în aplicare a obiectivelor de dezvoltare durabilă ar trebui să reprezinte baza unei strategii generale de integrare a Agendei 2030, cu scopul de a transforma UE într-o uniune a dezvoltării durabile.” Același aviz recomandă Comisiei „să integreze și să utilizeze pe deplin Agenda 2030 în cadrul Consensului european privind dezvoltarea”.

1.2. CESE recunoaște importanța pe care a avut-o Consensul european privind dezvoltarea din 2006 pentru politica de cooperare pentru dezvoltare a Uniunii Europene și a statelor sale membre (1). Valoarea adăugată a consensului a fost în mod fundamental aceea de a asigura o viziune stabilită de comun acord pentru UE și statele membre, precum și un cadru de punere în aplicare la nivelul UE, care au fost transpuse ulterior într-un număr de documente, politici și acțiuni de orientare, atât la nivelul UE, cât și la nivelul statelor membre. Se anticipează că noul consens va continua să joace un rol similar.

1.3. CESE salută angajamentul explicit al consensului față de obiectivul general de eradicare a sărăciei, în virtutea unei abordări bazate pe drepturi față de cooperarea pentru dezvoltare și cu privire la egalitatea de gen, asigurându-se că Agenda 2030 nu exclude pe nimeni, indiferent de regiunea în care locuiește și indiferent de etnie, sex, vârstă, handicap, religie sau convingere, orientare sexuală, statutul de migrant sau alt statut.

1.4. Prin referirea la Agenda 2030 și prin menținerea eradicării sărăciei ca punct central, consensul conferă recunoașterea cuvenită acestui aspect și crește profilul cooperării pentru dezvoltare ca domeniu de politică separat al Uniunii Europene. În timp ce politica de dezvoltare trebuie să fie considerată drept unul dintre pilonii acțiunii externe a UE, consensul ar trebui considerat o garanție a faptului că dezvoltarea se află pe picior de egalitate cu alte domenii de politică ale Uniunii și că nu poate fi subordonată acestora (securitate, comerț, justiție și afaceri interne etc.).

1.5. Revizuirea consensului vine într-un moment foarte dificil, când valorile și principiile europene (articolul 2 din Tratatul privind Uniunea Europeană) și însăși existența UE sunt supuse unor atacuri repetate. Crize multiple afectează capacitatea și dorința guvernelor de a aloca resursele necesare pentru punerea în aplicare a Agendei 2030. Prin urmare, este extrem de important ca toate statele membre ale UE, precum și instituțiile sale, să se angajeze pe deplin în punerea în aplicare și în respectarea unui consens privind dezvoltarea, inclusiv în ceea ce privește implicațiile sale financiare.

1.6. Consensul ar trebui să încerce să definească rolurile Comisiei și ale statelor membre, ținând cont de avantajele lor comparative specifice în domeniul dezvoltării. Acest lucru a devenit chiar mai relevant, întrucât se anticipează că UE și statele sale membre vor reduce bugetul total alocat pentru dezvoltare în urma Brexitului și într-un mediu politic intern aflat în schimbare. Conform unui raport solicitat de Comisia pentru dezvoltare a Parlamentului European în 2013 (2), costul economic al lipsei unei coordonări eficiente a ajutorului pentru dezvoltare între statele membre și Comisia Europeană a fost evaluat la aproximativ 800 de milioane de euro. Această sumă ar putea fi economisită anual în ceea ce privește costurile de tranzacție dacă donatorii și-ar concentra eforturile de ajutor pe mai puține țări și activități. De asemenea, s-a estimat că, în plus, s-ar putea realiza economii anuale de 8,4 miliarde de euro prin intermediul unor modele mai bune de alocare la nivelul mai multor țări.

1.7. UE și statele sale membre nu ar trebui să utilizeze ajutorul pentru dezvoltare ca pârghie pentru a impune cooperarea partenerilor de cooperare pentru dezvoltare în ceea ce privește obiectivele de politică economică și externă, securitatea statului și controlul migrației. În schimb, cooperarea pentru dezvoltare ar trebui să rămână concentrată pe obiectivul său principal de eradicare a sărăciei, de garantare a egalității de șanse și a demnității pentru toți și de asigurare a durabilității mediului.

1.8. CESE atrage atenția în special asupra rolului agriculturii în cadrul politicii de dezvoltare. Consolidarea condițiilor care permit producția locală de alimente, îmbunătățirea situației femeilor din zonele rurale, înființarea de asociații de fermieri și cooperarea dintre acestea reprezintă factori importanți pentru eliminarea sărăciei și realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă în țările cele mai sărace ale lumii.

1.9. Consensul recunoaște rolul partenerilor sociali și al organizațiilor societății civile atât în ceea ce privește promovarea Agendei 2030, cât și prin contribuția lor la implementarea acesteia. Pe lângă acordarea unui sprijin politic ferm pentru asigurarea unui cadru favorabil, în care aceștia să își joace pe deplin rolul, este necesar ca UE să ofere recunoaștere, sprijin și protecție organizațiilor pentru drepturile omului, organizațiilor de tip watchdog și sindicatelor care funcționează în context nefavorabil. De asemenea, UE ar trebui să depună eforturi în scopul dezvoltării unor mecanisme financiare mai bine adaptate, care să susțină o mai mare varietate de organizații ale societății civile, pentru a asigura accesul unor organizații locale mai mici și mai numeroase la programele UE. CESE a formulat o serie de recomandări importante în această privință prin intermediul Avizului REX/461 „Agenda 2030 – O Uniune Europeană angajată să sprijine dezvoltarea durabilă la nivel mondial”.

1.10. Dialogul social trebuie recunoscut ca instrument de implementare a agendei de dezvoltare. Acesta necesită un mediu favorabil și un cadru instituțional eficient. Respectarea libertății de asociere și a dreptului de negociere colectivă reprezintă elemente de bază în acest sens. UE ar trebui să colaboreze cu organizațiile independente ale angajatorilor și ale lucrătorilor (partenerii sociali), cu scopul de a promova practici sănătoase în relațiile de muncă și o bună funcționare a administrațiilor care gestionează forța de muncă.

1.11. Deși reprezintă un instrument potențial pozitiv, nu există suficiente studii care să demonstreze că fondurile fiduciare ale UE (EUTF) sunt adaptate pentru a răspunde nevoilor în materie de asumare a responsabilității și aliniere ale țărilor în curs de dezvoltare. Întrucât jumătate din statele membre ale UE cresc alocările de AOD pentru sectorul privat, investițiile din sectorul comercial cu bani publici rămân în mare măsură netransparente și nesupravegheate (3). Partenerii sociali și organizațiile societății civile ar trebui sprijiniți și autorizați să supravegheze alocările de fonduri publice pentru dezvoltare, inclusiv cele pentru sectorul privat. Acestea ar trebui să fie implicate în mod semnificativ în formularea, punerea în aplicare, monitorizarea și evaluarea programelor de dezvoltare, astfel încât ele să răspundă nevoilor reale ale unui număr cât mai mare de persoane.

1.12. Crearea de locuri de muncă reprezintă o provocare importantă în țările în curs de dezvoltare, iar sectorul privat trebuie să joace un rol important. Avizul CESE REX/386 „Participarea sectorului privat la cadrul de dezvoltare post-2015” subliniază importanța mediului de afaceri în combaterea sărăciei globale, prin rolul său de a crea locuri de muncă, de a furniza bunuri și servicii, de a genera venituri și profit și, prin plata taxelor, de a contribui la susținerea cheltuielilor publice. Totuși, crearea de locuri de muncă nu ar trebui să fie un scop în sine, cu excepția cazului în care asigură standarde de muncă și de mediu și condiții decente de muncă, în special pentru femei și tineri, în acord cu Agenda pentru muncă decentă a Organizației Internaționale a Muncii (OIM), cu standardele de muncă ale OIM și cu alte documente internaționale (de exemplu, Principiile directoare ale ONU privind afacerile și drepturile omului și Ghidul OCDE pentru întreprinderi multinaționale).

1.13. CESE consideră că fundamentul pentru incluziune și durabilitate este reprezentat de locuri de muncă decente și stabile, în special pentru femei și tineri, care generează venituri suficiente și lanțuri de valori durabile pentru o întreagă serie de servicii publice consolidate. Trebuie să se promoveze noi modele de producție și consum în cadrul economiei circulare. Grupurile vulnerabile vor fi mai bine protejate și vor avea acces la servicii financiare, iar un sector de afaceri decent, just și durabil va dezvolta noi modele de afaceri (întreprinderi sociale care furnizează servicii locale) și IMM-uri noi, reglementate în mod adecvat.

2. Context

2.1. Politica de dezvoltare este o parte esențială a acțiunii externe a UE, astfel cum se prevede la articolul 21 alineatul (2) litera (d) din Tratatul privind Uniunea Europeană (Tratatul UE), menită să promoveze dezvoltarea durabilă pe plan economic, social și de mediu a țărilor în curs de dezvoltare, cu scopul primordial de a eradica sărăcia, astfel cum este prevăzut la articolul 208 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

2.2. Scopul noului Consens european propus privind dezvoltarea este acela de a oferi cadrul pentru o abordare comună a politicii de cooperare pentru dezvoltare, care va fi aplicat de UE și de statele sale membre.

2.3. În același timp, consensul reprezintă o declarație fermă în fața întregii lumi, subliniind hotărârea UE de a rămâne un actor global credibil, angajat și responsabil, care conduce prin puterea exemplului. Acesta stabilește principiile și prioritățile Uniunii în legătură cu problemele mondiale serioase, precum și modalitățile de îndeplinire a angajamentelor UE prevăzute în Agenda 2030 și în Acordul de la Paris.

2.4. CESE observă că revizuirea Consensului european privind dezvoltarea este oportună și extrem de semnificativă în noul context, întrucât vizează atât orientarea angajamentului UE și al statelor sale membre în direcția punerii în aplicare a Agendei 2030 pentru dezvoltare durabilă, cât și aducerea unei contribuții la realizarea priorităților acțiunii externe a UE, astfel cum sunt prevăzute în Strategia globală pentru politica externă și de securitate a UE.

2.5. Criza economică de durată, Brexitul, schimbările politice din Statele Unite ale Americii, perturbările în creștere din Est, conflictul din Siria și consecințele sale umanitare, creșterea populismului și a xenofobiei în statele membre, impactul economic al schimbărilor climatice, toate se combină pentru a crea cea mai serioasă provocare cu care s-a confruntat UE în peste o jumătate de secol.

2.6. Astfel cum a subliniat noua Strategie globală pentru politica externă și de securitate a Uniunii Europene (Viziune comună, acțiune comună: o Europă mai puternică) (2016), noul context intern și mondial a adus mai multă instabilitate și nesiguranță. În consecință, în fața amenințărilor existențiale tot mai mari, UE trebuie să fie mai puternică și mai unită decât oricând.

2.7. UE se angajează în mod colectiv să aloce 0,7 % din venitul național brut (VNB) ca asistență oficială pentru dezvoltare (AOD) în termenul prevăzut în Agenda 2030. Pentru ca ambițiile consensului să fie îndeplinite, UE și statele sale membre ar trebui să își realizeze obiectivele în materie de ajutor. În prezent, având în vedere contextul politic din Europa, există îngrijorări serioase cu privire la dorința guvernelor prezente și viitoare de a susține acest nivel de angajament financiar. Evoluțiile politice din statele membre ale UE ar putea pune în pericol angajamentele de cooperare pentru dezvoltare ale guvernelor naționale, deoarece există o cerere fermă din partea mișcărilor politice populiste în sensul scăderii solidarității la nivel mondial și a cheltuielilor cu AOD.

2.8. Întrucât Regatul Unit a fost cea mai importantă sursă de ajutor pentru dezvoltare în cadrul UE (cu peste 14 miliarde de euro în 2015), Brexitul va avea deja un impact direct asupra poziției și capacității UE în acest domeniu de politică specific, limitând resursele pe care a preconizat că le va aloca pentru punerea în aplicare a obiectivelor de dezvoltare durabilă. Se estimează că, pe lângă capacitate de natură nefinanciară, prin Brexit, UE va pierde aproximativ 15 % din bugetul său pentru ajutor. Este cu atât mai important ca statele membre ale UE să strângă rândurile și să își îndeplinească obiectivele în materie de ajutor.

2.9. UE ar trebui să se asigure că punctul central al AOD continuă să fie reducerea sărăciei în țările în curs de dezvoltare, că fondurile sunt cheltuite în mod eficient în beneficiul real al acestora și că este urmărită coerența politicilor europene cu impact asupra dezvoltării (PCD). Raportul AidWatch din 2016 realizat de Concord relevă faptul că, încă din 2015, 17 % din asistența UE nu a reflectat un transfer real de resurse către țările în curs de dezvoltare, întrucât a fost utilizată pentru cheltuieli ale donatorilor cu refugiații, pentru scutirea de datorii, pentru costurile legate de studenți, pentru ajutorul condiționat și pentru plata dobânzilor. Anumite state membre ale UE și-au crescut ajutoarele raportate aproape în întregime prin cheltuieli cu refugiații în propriile țări, devenind astfel propriii beneficiari principali ai acestora.

2.10. Prin propria sa natură și prin motivele care au stat la baza creării sale, UE este obligată să promoveze și să apere multilateralismul, o ordine mondială bazată pe reguli, pacea globală și drepturile omului. De-a lungul timpului, UE a devenit actorul global necesar, responsabil și principial, care a abordat cauzele primare ale conflictelor și sărăciei, a promovat drepturile universale ale omului, a dat un exemplu și și-a utilizat competența necoercitivă pentru a produce schimbări pozitive în întreaga lume.

2.11. Angajamentul UE, împreună cu statele sale membre, în calitate de actor global care deține poziția de lider în domeniul cooperării pentru dezvoltare, a devenit parte a identității Uniunii și a proiecției externe.

2.12. UE este cea mai deschisă piață din lume, oferind reduceri tarifare generoase țărilor în curs de dezvoltare care pun în aplicare și ratifică convențiile internaționale de bază legate de drepturile omului și de drepturile de muncă, de mediu și de buna guvernanță.

2.13. Dincolo de fluxurile financiare, UE este un partener politic esențial pentru țările în curs de dezvoltare, susținând schimbările politice și sociale pozitive, precum și participarea mai corectă și mai amplă a acestora la procesele politice și economice mondiale.

2.14. UE a jucat un rol important în formularea și punerea în aplicare a obiectivelor de dezvoltare ale mileniului (ODM) (2005-2015) și a fost o forță motrice majoră pentru adoptarea obiectivelor de dezvoltare durabilă (ODD) (2016-2030), aducând o contribuție decisivă la includerea valorilor UE, cum ar fi drepturile omului, democrația, statul de drept și justiția socială, în noua agendă de dezvoltare globală.

2.15. UE este un actor global de prim rang, care a impulsionat agenda privind schimbările climatice și a avut un rol important în crearea unei coaliții extinse a țărilor dezvoltate și în curs de dezvoltare care au contribuit la adoptarea Acordului de la Paris în decembrie 2015. UE s-a angajat să aloce 20 % din bugetul său acțiunilor în domeniul climatic, atât de atenuare, cât și de adaptare, pentru a sprijini Acordul de la Paris.

2.16. Potrivit sondajului Eurobarometru al UE privind cooperarea și dezvoltarea internațională, lansat în februarie 2016, aproape nouă din 10 cetățeni ai Uniunii susțin dezvoltarea (89 % – o creștere de patru puncte procentuale față de 2014). În statele membre noi, cifrele tind să fie ușor mai scăzute decât în statele membre mai vechi. Cifrele arată creșterea numărului de persoane care cred că lupta împotriva sărăciei în țările în curs de dezvoltare ar trebui să reprezinte una dintre principalele priorități ale UE (cu cinci puncte procentuale, până la 69 %) și a guvernelor naționale (cu cinci puncte procentuale, până la 50 %). Aproape șapte din 10 respondenți au susținut o creștere a ajutorului pentru dezvoltare acordat de UE (68 %) – un procent mai mare decât în ultimii ani. Aproape trei sferturi dintre cei care au participat la sondaj au fost de acord că ajutorul pentru dezvoltare este o modalitate eficace de combatere a migrației ilegale (73 %), iar 80 % dintre europeni consideră că dezvoltarea este în interesul propriu al UE. 52 % consideră că UE ar trebui să își îndeplinească promisiunea de a crește ajutorul acordat țărilor în curs de dezvoltare.

3. Observații

3.1. Interconectivitatea reprezintă pilonul central al Agendei 2030, un cadru de acțiune pentru elaborarea de strategii naționale cuprinzătoare privind dezvoltarea durabilă, care va integra într-un mod echilibrat dimensiunile economică, socială și de mediu pentru a obține efecte pozitive în domenii interconectate, luând în considerare în același timp factori transversali: egalitatea între femei și bărbați, tineretul, mobilitatea, migrația, investițiile și energia durabilă. Prioritățile definite de Agenda 2030 sunt structurate în jurul următoarelor elemente: populație, planetă, prosperitate, pace, parteneriat.

3.2. Deși numărul celor care trăiesc în condiții de sărăcie extremă a scăzut cu peste jumătate între 1990 și 2015, peste 800 de milioane de persoane încă trăiesc cu mai puțin de 1,25 USD pe zi, iar 80 % dintre acestea trăiesc în Africa Subsahariană și în Asia de Sud. Consensul se concentrează asupra necesității de a eradica sărăcia în țările foarte sărace, instabile sau afectate de conflicte și de a consolida reziliența, în special a populațiilor vulnerabile, în fața șocurilor ecologice și economice, a dezastrelor naturale sau provocate de om, precum și a amenințărilor globale la adresa sănătății.

3.3. Până în 2030, populația săracă va fi concentrată în țările instabile, predispuse la efectele conflictelor care creează mai multă sărăcie. În aceste condiții, pentru a-i putea ajuta pe cei săraci, sunt necesare abordări diferite. În pofida unui număr mai mare de persoane care ies din sărăcia extremă, inegalitatea a crescut între țări și în interiorul acestora. În afară de sărăcie, conflicte și schimbări climatice, inegalitatea a devenit principala sursă de instabilitate în cea mai mare parte a lumii.

3.4. În centrul politicii de cooperare pentru dezvoltare vor fi prezente elemente definitorii: problematica discriminării și a inegalităților, dorința ca nimeni să nu fie exclus, punerea accentului pe eradicarea sărăciei, elemente care constituie baza dezvoltării durabile. Astfel, se vor înregistra progrese pe linia demnității umane: eradicarea foametei, accesul universal la educație și formare, sisteme de asigurări de sănătate, muncă decentă pentru toți, tranziția de la economia informală la cea formală, protecție socială corectă și adecvată, un mediu sănătos. Aceste obiective se pot pune în practică printr-o guvernanță bazată pe politici consolidate și adecvate la nivel național și printr-un pilon de protecție a persoanelor vulnerabile.

3.5. Acțiunea comună de durată va aduce beneficii populațiilor în condiții de sărăcie cronică, va genera creștere economică, va reduce inegalitățile și va transforma oportunitățile în rezultate. Va trebui ca realizările economice concrete să fie însoțite de politici de redistribuire a cheltuielilor publice, consolidând accesul la servicii de calitate, în special accesul la educație, servicii de sănătate și salubritate.

3.6. Totodată, se vor genera servicii de protecție socială sustenabile, corecte, echitabile și legate prin solidaritate de munca generatoare de venituri. Un serviciu de bază poate fi și garantarea venitului de bază (ca nou instrument) necesar rezilienței, pentru a nu se mai ajunge din nou la sărăcia extremă. Trebuie consolidate structurile sociale pe termen mediu și lung.

3.7. Deși consensul nu menționează în mod explicit acest lucru, se anticipează că va fi menținut angajamentul prevăzut de Agenda pentru schimbare, referitor la un sprijin continuu de cel puțin 20 % din asistența UE pentru incluziunea socială și dezvoltarea umană.

3.8. Un element fundamental este protecția și exercitarea drepturilor femeilor și fetelor și sănătatea sexuală și reproductivă și drepturile aferente (SRHR), factor esențial al dezvoltării umane. În același timp, trebuie consolidată reziliența populațiilor vulnerabile în fața șocurilor economice și de mediu, inclusiv a dezastrelor naturale sau antropice. Este necesar un sistem coerent și integrat pentru furnizarea de ajutor umanitar persoanelor strămutate (cu acordarea unei atenții speciale minorilor și altor persoane vulnerabile), consolidând accesul la educație și la locuri de muncă decente.

3.9. Capacitatea vitală umană se realizează prin acces la alimente variate și suficiente, hrănitoare, sigure și accesibile. Este necesar un sprijin al comunităților sărace pentru a avea acces la resurse funciare, apă – inclusiv potabilă –, salubrizare, precum și la surse de energie curate, continue, la un preț corect și echitabil, cu efecte minime asupra mediului. Accesul va reduce formele de malnutriție și subnutriție, retardul în creșterea și emanciparea copiilor și va contribui la sănătatea lor mintală. Astfel, accesul la servicii îmbunătățite (progres tehnologic și inovare digitală) va crește calitatea vieții populațiilor rurale și urbane în explozie demografică, contribuind la o populație mai sănătoasă, mai prosperă și mai demnă și răspunzând nevoilor acesteia.

3.10. Reziliența și durabilitatea sunt elemente esențiale, indispensabile pentru identificarea unei soluții viabile în contextul global actual complex, dinamic și imprevizibil. Vulnerabilitatea agravează efectele acute ale sărăciei, în timp ce fragilitatea extremă de durată, corelată cu crize structurale recurente, continuă să genereze urgențe umanitare, împiedicând dezvoltarea comunităților. Persistența conflictelor depășește resursele, împiedică realizarea drepturilor fundamentale ale omului și determină creșterea numărului de refugiați și de persoane strămutate. Progresul este subminat de provocările recurente la adresa sănătății publice.

3.11. Accesul la servicii energetice accesibile și durabile (generarea de energie din surse regenerabile, combaterea sărăciei energetice) rămâne limitat și reprezintă un obstacol în calea creșterii economice și a industrializării corecte și eficiente, adaptată la condițiile, nevoile și posibilitățile locale (în conformitate cu protecția mediului). Accesul la resurse naturale este limitat, deoarece acestea sunt epuizate prin exploatare nedurabilă.

3.12. Agricultura durabilă, sistemele alimentare raționale și pescuitul durabil generează produse care pot satisface în mod eficient nevoile populațiilor, cu o creștere exponențială atunci când există o presiune limitată asupra mediului. Stresul hidric și cererea (nedurabilă) de apă afectează schimbările climatice.

3.13. Consensul își propune să acorde o atenție deosebită dividendului demografic al tinerilor din țările în curs de dezvoltare, precum și exploatării potențialului de 1,3 miliarde de persoane, ca forță motrice pentru o creștere favorabilă incluziunii și pentru dezvoltarea durabilă, prin crearea de noi locuri de muncă de calitate și prin sprijinirea responsabilizării și a participării tinerilor la economiile, societățile și procesul decizional de la nivel local, precum și la desfășurarea afacerilor publice.

3.14. Este necesară o transformare către o economie circulară care să permită utilizarea eficientă a resurselor disponibile și sprijinirea procesului extins de dezvoltare corectă și durabilă. Există un potențial real ca actorii noi din sectorul privat să propună parteneriate și soluții inovatoare, precum și mecanisme financiare eficiente, viabile și etice, care pot deveni modele de progres. Cooperarea și tehnologiile informației și comunicațiilor (rețele și infrastructuri rezistente și eficiente) sunt cheia succesului, atât timp cât resursele și investițiile sunt realiniate către realizarea obiectivelor de dezvoltare durabilă, pentru a genera progrese ca răspuns la provocările globale.

3.15. Eradicarea sărăciei și dezvoltarea durabilă necesită durabilitatea mediului, un climat stabil și șanse pentru segmente sociale vulnerabile. Procesele economice dezechilibrate pot pune în pericol stabilitatea și pacea, generând migrație la scară largă. Aspectele de mediu trebuie integrate pentru acțiuni preventive, inclusiv consolidarea aplicării principiului „poluatorul plătește”. Un rol esențial poate să-l aibă un sector privat responsabil, prin promovarea utilizării eficiente a resurselor, a consumului și producției durabile, elemente care pot decupla creșterea economică de degradarea mediului în cadrul tranziției către economia circulară.

3.16. Rolul sectorului privat în implementarea Agendei 2030 ar trebui să fie evaluat pe baza capacității sale de a contribui la realizarea obiectivelor de dezvoltare pentru țările beneficiare și pornind de la principiile Parteneriatului Global pentru Eficacitatea Cooperării pentru Dezvoltare. Deși instrumentele noi de finanțare care implică actori privați pot reprezenta unelte eficace de generare de dezvoltare economică, ocupare a forței de muncă și venituri la bugetul public, este important ca acestea să facă obiectul acelorași condiții de transparență și de evaluare ca și finanțarea publică. UE și statele sale membre ar trebui să finanțeze evaluări transparente, independente, care să permită părților interesate, inclusiv la nivel local, să evalueze raportul cost-eficacitate și impactul activităților de finanțare a dezvoltării din sectorul privat și din cel comercial. UE și statele sale membre ar trebui să convină asupra unui discurs coerent privind rolul sectorului privat în cadrul dezvoltării, pentru a se asigura că nicio regiune sau țară aflată în dificultate nu este lăsată în urmă. Mecanismele inovatoare de finanțare a dezvoltării, cum ar fi parteneriatele public-privat (PPP), ar trebui evaluate în raport cu principiile dezvoltării și eficacității din punctul de vedere al costurilor, pentru a se evita ajutorul condiționat și pentru a se asigura un cadru de reglementare care să permită guvernelor să organizeze serviciile publice.

3.17. Uniunea Europeană ar trebui să promoveze instrumente internaționale puternice în domeniul economiei responsabile, pentru a încuraja practici de afaceri și lanțuri de aprovizionare responsabile. Având în vedere interesul tot mai mare pentru sectorul privat ca actor al dezvoltării, instrumentele existente pentru un comportament responsabil al întreprinderilor ar trebui să capete mai multă importanță. Respectarea și punerea în aplicare a orientărilor și principiilor recunoscute la nivel internațional privind comportamentul întreprinderilor și instrumentele lor în materie de responsabilitate ar trebui să devină condiții esențiale pentru acordarea de sprijin sectorului privat în contextul cooperării pentru dezvoltare. Eligibilitatea ar trebui să fie condiționată de conformitate, iar în caz de încălcări, ar trebui să existe un sistem adecvat de monitorizare care să ducă la reevaluarea sprijinului financiar.

3.18. Sunt necesare o susținere fermă a practicilor de afaceri responsabile, integrarea drepturilor omului și ale lucrătorilor, precum și condiții decente de muncă (în conformitate cu Convenția Organizației Internaționale a Muncii și cu alte orientări și principii recunoscute la nivel internațional privind comportamentul întreprinderilor), responsabilitatea socială a întreprinderilor (în ceea ce privește standardele în domeniul muncii și condițiile decente de muncă), integritatea financiară, anticorupția și standardele de mediu. Astfel, se vor evita abuzurile și corupția și se va genera o tranziție a economiei informale către economia formală.

3.19. CESE consideră că o condiție fundamentală pentru dezvoltarea durabilă este accesul nediscriminatoriu la învățarea de calitate pe tot parcursul vieții, garantându-se că fiecare cetățean va poseda cunoștințele și abilitățile necesare. O viață mai bună, mai demnă, mai angajată, corelată cu capacitățile individuale, va defini drepturi și adulți mai buni și mai responsabili într-o societate corectă, bazată pe bunăstare economică și socială.

3.20. Un alt factor esențial în dezvoltarea durabilă îl va reprezenta proiectarea, construirea, punerea în funcțiune și exploatarea infrastructurii urbane eficiente: rețele de transport durabile, interconectate și sigure, precum și alte infrastructuri reziliente. Orașele trebuie să devină centre de creștere și inovare care să favorizeze incluziunea, având în jur comunități rurale cu servicii de bază decente. Aceste deziderate sunt cuprinse în cadrul conceptului de amenajare a teritoriului, concept susținut de gestionarea echitabilă a piețelor financiare și de mobilitatea urbană.

3.21. Inegalitatea, absența statului de drept, excluderea și încălcarea drepturilor și nevoilor omului sunt cauze primare ale sărăciei, fragilității și conflictelor generatoare de strămutare forțată. Guvernanța democratică este garanția exercitării drepturilor civile, politice, economice, sociale și culturale (diversitate culturală), precum și religioase. Dialogul politic este elementul generator de acțiune, iar reforma justiției, accesul tuturor la actul de justiție și o justiție independentă, deschisă, responsabilă și eficientă vor ușura povara care apasă asupra grupurilor sociale vulnerabile. Sunt necesare consolidarea statului de drept, combaterea violenței și criminalității urbane, maximizarea securității populației, consolidarea capacităților statului, răspunderea, transparența și prevenirea conflictelor. Se va dezvolta încrederea între guvern și populație.

3.22. Dezvoltarea durabilă are nevoie de societăți care să favorizeze incluziunea și de instituții democratice care să promoveze valorile universale: buna guvernanță pe mai multe niveluri, statul de drept, transparența în procesul decizional, inițiativele de combatere a corupției, drepturile omului, o societate deschisă, liberă și corectă și o societate civilă favorabilă incluziunii și transparentă, rezistentă la șocurile interne și externe.

3.23. În cadrul viitoarei Strategii a UE pentru relații culturale internaționale (JOIN 2016/029 și Avizul REX 480, încă în curs de elaborare), CESE evidențiază importanța care trebuie acordată culturii ca al patrulea pilon al agendei pentru dezvoltare și, în consecință, recomandă ca aceasta să fie inclusă printre prioritățile noului Consens european privind dezvoltarea.

3.24. În Avizul SOC/268 (2007) „Imigrație și cooperare pentru dezvoltare”, CESE nota că „migrațiile sunt benefice atât pentru țările de origine, cât și pentru țările-gazdă”. Totuși, trebuie subliniat că o migrație gestionată defectuos poate nega drepturile omului și accesul la educație și sănătate. Migranții pot deveni victime ale traficului de persoane și ale muncii forțate. Se impun reacții și acțiuni rapide, ferme, atât în țările de origine și în cele de tranzit, cât și la destinațiile finale. Este necesară o coordonare sistematică, structurată și sinergică pentru maximizarea efectelor pozitive și reducerea migrației ilegale. Această coordonare trebuie corelată cu ajutorul umanitar. Soluția este o politică de dezvoltare durabilă și un efort continuu în țările generatoare de migrație. Dialogul politic este o componentă de politică externă europeană și un levier propice pentru limitarea migrației.

3.25. Conform sondajului Eurobarometru al UE privind cooperarea și dezvoltarea internațională, lansat în februarie 2016, peste o treime (36 %) dintre cetățenii UE au auzit cel puțin de obiectivele de dezvoltare durabilă, dar numai unul din 10 știe ce reprezintă acestea (10 %). Cetățenii din zonele nordice și centrale sunt cei mai susceptibili de a fi auzit sau citit despre obiectivele de dezvoltare durabilă. Este evident că UE ar trebui să depună mai multe eforturi pentru a informa și a educa cetățenii UE cu privire la cooperarea pentru dezvoltare, cu un accent deosebit pe statele membre sudice și estice. Este o recomandare pe care CESE a făcut-o și prin intermediul Avizului REX/461 „Agenda 2030 – O Uniune Europeană angajată să sprijine dezvoltarea durabilă la nivel mondial”: „Comisia Europeană ar trebui să organizeze și să desfășoare activități și campanii de sensibilizare pentru a transforma Agenda 2030 pentru dezvoltare durabilă într-o agendă europeană. Comisia Europeană ar trebui să efectueze periodic sondaje Eurobarometru pentru a măsura gradul de sensibilizare și de înțelegere a obiectivelor de dezvoltare durabilă în rândul cetățenilor UE. Organizațiile societății civile joacă un rol esențial în acest proces.”

3.26. UE are potențialul și se află în poziția de a juca un rol principal pentru ODD, prin capacitatea sa de solidaritate, prin politicile sociale și prin parteneriatele economice și comerciale cu toți actorii interesați care împărtășesc aceleași valori. Rețeaua sa diplomatică extinsă asigură coerența, consistența, o credibilitate și o legitimitate sporite, precum și o valoare adăugată cu un impact pozitiv. Varietatea de experiențe europene, abordările diferite, valoarea adăugată și unitatea în diversitate sunt elemente specifice ale acțiunii externe europene și un avantaj competitiv pentru UE.

Bruxelles, 26 aprilie 2017. Președintele Comitetului Economic și Social European Georges DASSIS

(1) Document de lucru al serviciilor Comisiei. Evaluarea Consensului european privind dezvoltarea din 2005, care însoțește inițiativa „Propunere pentru un nou Consens privind dezvoltarea”.

(2) Costurile non-Europei în domeniul politicii de dezvoltare: sporirea coordonării între donatorii din UE (The Cost of Non-Europe in Development Policy: Increasing Coordination between EU Donors), Parlamentul European (2013).

(3) Raportul AidWatch, Concord (2016).