[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 19.12.2007

COM(2007) 823 final

COMUNICARE A COMISIEI EUROPENE CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

privind acțiunile comunitare în domeniul vânătorii de balene

COMUNICARE A COMISIEI EUROPENE CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

privind acțiunile comunitare în domeniul vânătorii de balene

Introducere

Exploatarea excesivă a balenelor și degradarea mediului înconjurător au dus la o diminuare drastică a populațiilor multor specii de balene. Activitatea desfășurată la nivel internațional de către Comisia Internațională privind Vânarea Balenelor („IWC”) privind conservarea și gestionarea populațiilor de balene este îngreunată de discuțiile interminabile purtate între statele pro și contra vânătorii de balene. Uniunea Europeană nu a reușit încă să facă uz de puterea sa politică în contextul IWC, în principal din cauza lipsei unei poziții comunitare coordonate și adoptate de comun acord.

Prin intermediul prezentei comunicări, Comisia, luând în considerare situația actuală în ceea ce privește protecția balenelor atât la nivelul Uniunii Europene, cât și la nivel internațional, intenționează să sublinieze necesitatea ca UE să acționeze ca un actor important și unit în domeniul politicii internaționale privind vânătoarea de balene. Obiectivul UE trebuie să fie acela de asigurare a unui cadru de reglementare eficient la nivel internațional privind protecția balenelor și de aplicare corespunzătoare a acestuia.

COMISIA INTERNAȚIONALĂ PRIVIND VÂNAREA BALENELOR

Context

1. Balenele, precum și delfinii și marsuinii, aparțin ordinului Cetacee. Există 13 specii de „balene uriașe” cum ar fi balena albastră, balena nordică cu înotătoare, balena cu cocoașă, balena de Groenlanda, cașalotul și balena mică etc., precum și 68 de specii de balene mai mici și de delfini. Speciile de balene, în special balenele uriașe, au fost vânate încă din Evul Mediu în Europa, în oceanele din emisfera nordică și, ulterior, vânătoarea s-a extins până în cele două Americi, precum și în alte regiuni de pe glob, inclusiv în Antarctica. În timp ce carnea de balenă se utiliza pentru consumul alimentar în diverse regiuni de pe glob, alte produse derivate erau fanoanele și, în special, uleiul și grăsimea care erau utilizate drept combustibil sau ca lubrifiant pentru mașini. Vânătoarea de balene a atins punctul culminant în anii '50 și '60 ai secolului XX, cu capturi anuale numărând zecii de mii de balene. Ca urmare a acestei exploatări excesive a balenelor, multe populații de balene au fost decimate până la mijlocul secolului trecut. Mai mult, degradarea mediului înconjurător, inclusiv schimbările climatice, precum și capturile secundare de pești constituie amenințări suplimentare pentru balene.

2. Comisia Internațională privind Vânarea Balenelor (IWC) este organizația internațională competentă în ceea ce privește conservarea și gestionarea populațiilor de balene. Această comisie a fost instituită prin Convenția Internațională privind Reglementarea Vânării Balenelor (denumită în continuare „Convenția”), semnată la Washington D.C., în data de 2 decembrie 1946. Adoptată într-un moment de plină expansiune a industriei vânătorii de balene, scopul convenției era acela de „a asigura conservarea corespunzătoare a populațiilor de balene și de a face astfel posibilă dezvoltarea organizată a industriei vânătorii de balene.”

3. Numai guvernele care aderă la Convenție pot face parte din componența IWC. În ultimii ani, numărul părților care au aderat la Convenție a crescut rapid, ajungând la 77, dintre care 20[1] sunt state membre UE. Comisia Europeană a încurajat întotdeauna acele state membre care nu au aderat încă la Convenție să facă acest lucru.

4. Comunitatea Europeană are statutul de observator. În 1992, Comisia a adoptat o propunere privind negocierea aderării a Comunității la Convenție[2]. Cu toate acestea, Consiliul nu a întreprins nicio acțiune ca urmare a acestei propuneri.

5. IWC va trebui să revizuiască și să examineze, conform necesităților, măsurile prevăzute în anexa la Convenție care reglementează modalitățile de desfășurare a vânătorii de balene pe glob. Deși anexată la Convenție, anexa reprezintă o parte integrantă din aceasta și, în consecință, este obligatoriu pentru toate părțile. În practică, deși Convenția este cea care definește cadrul de reglementare general, anexa este cea care prevede reglementări detaliate privind vânătoarea de balene din punctul de vedere al conservării și utilizării resurselor de balene. Dispozițiile din anexă prevăd, printre altele, protecția exhaustivă a anumitor specii de balene, desemnarea unor zone specifice ca sanctuare ale balenelor, stabilirea limitelor în ceea ce privește cotele și dimensiunile balenelor care pot fi capturate, precizarea sezoanelor de vânătoare, coordonarea cercetării științifice (inclusiv aspecte legate de protecția mediului), precum și colectarea de date. Modificările la anexă necesită o majoritate de trei sferturi dintre părți și intră în vigoare în termen de 90 de zile în cazul tuturor părților care nu au formulat obiecții cu privire la aceste modificări. Pe această bază, anexa a fost modificată cu ocazia reuniunii din 1982 a IWC, ca urmare a adăugării unui nou paragraf prin care s-a introdus moratoriul privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale.

6. IWC se reunește o dată pe an. Reuniunile din 2006 și 2007 au avut loc în Sf. Kitts și Nevis și, respectiv, la Anchorage, în Alaska.

7. Ca urmare a unei solicitări formulate cu ocazia Conferinței ONU privind mediul uman din 1972 de la Stockholm, IWC a adoptat în 1982 un moratoriu privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale, care este în vigoare din 1985. Prin adoptarea acestei măsuri, IWC a luat în considerare incertitudinile din domeniul datelor științifice cu privire la populațiile de balene și dificultatea de a obține datele necesare[3].

8. Unul dintre principalele aspecte abordate în ultimii ani în cadrul reuniunilor IWC a fost acela de a determina dacă populațiile de balene s-au refăcut suficient pentru a permite ridicarea în mod controlat a moratoriului privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale.

9. Stabilirea unor noi obiective și proceduri de gestionare a fost recunoscută ca fiind o necesitate chiar de la începutul discuțiilor desfășurate în cadrul IWC privind gestionarea viitoare a vânătorii de balene în scopuri comerciale, ca urmare a intrării în vigoare a moratoriului. În consecință, s-au luat măsuri în vederea elaborării unei Proceduri de gestionare revizuite (PGR). PGR ar urma să stabilească limitele de captură pe baza datelor științifice privind populațiile de balene. Cu toate că procedura a fost adoptată în 1994, punerea sa în aplicare a fost întârziată ca urmare a necesității continuării activităților care vizează Schema de gestionare revizuită (SGR). Obiectivul SGR este acela de a garanta respectarea reglementărilor IWC. SGR prevede o gamă largă de măsuri de control în acest scop. Au fost aduse în discuție aspecte precum prezența observatorilor internaționali pe nave, verificările care vizează combaterea vânătorii ilegale și neraportate de balene, măsurile de conformare, distribuirea costurilor destinate măsurilor de control, opțiunile de ridicare a moratoriului în anumite condiții (de ex., limitarea capturilor doar la zonele economice exclusive), chestiuni legate de bunăstarea animalelor și controlul la nivel internațional al vânătorii de balene în scopuri științifice. Cu toate acestea, desfășurarea unor activități substanțiale cu privire la SGR a fost dificilă și controversată, neajungându-se la niciun rezultat concret până în prezent. Cu ocazia reuniunii plenare a IWC din 2006, s-a recunoscut pentru prima dată impasul definitiv în care se află negocierile privind SGR. Pe termen lung, viitorul IWC depinde în mare măsură de găsirea unei soluții pentru aspectele discutate în contextul SGR.

Derogări de la moratoriu

10. Moratoriul privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale nu afectează vânătoarea de balene aborigenă care, în conformitate cu actualul regim IWC, este permisă pentru Danemarca (doar în Groenlanda, balene nordice cu înotătoare și balene mici), Federația Rusă (doar în Siberia, balena cenușie), St. Vincent și Grenadine (balena cu cocoașă) și SUA (doar în Alaska, balena de Groenlanda și, ocazional, în Washington, balene cenușii). Încă de la începutul existenței sale, IWC a recunoscut că vânătoarea de balene aborigenă de subzistență (ASW) este diferită de vânătoarea de balene în scopuri comerciale. Guvernele naționale au responsabilitatea de a pune la dispoziția Comisiei internaționale pentru vânătoarea de balene dovezi referitoare la nevoile culturale și de subzistență ale populațiilor lor. Pe baza expertizei științifice, Comisia Internațională privind Vânarea Balenelor stabilește limite de captură, pentru o perioadă de cinci ani, pentru populațiile de balene care fac obiectul vânătorii de balene aborigene de subzistență.

11. Convenția le permite părților să formuleze obiecții[4] împotriva deciziilor obligatorii, cum ar fi moratoriul. Norvegia și Islanda nu sunt obligate să respecte moratoriul, deoarece aceste țări au formulat o obiecție/rezervă și continuă să vâneze balene fără restricții.

12. De asemenea, Convenția le permite părților să întreprindă vânătoarea de balene fără aprobarea specifică a IWC, în temeiul permiselor speciale acordate de către autoritățile naționale în așa-numitele „scopuri de cercetare științifică”. Dreptul de a emite aceste permise speciale este prevăzut la articolul VIII din Convenția din 1946[5]. Cu toate că părțile trebuie să prezinte propuneri spre revizuire, în conformitate cu prevederile Convenției, fiecare parte trebuie să decidă individual dacă să emită sau nu un permis special. Acest drept are prioritate asupra oricăror alte reglementări ale Comisiei, inclusiv moratoriul și sanctuarele. Există indicii conform cărora, în anumite țări, nu toate balenele ucise sunt utilizate exclusiv în scopuri științifice. Se pare că Japonia (și, într-o anumită măsură, Islanda) desfășoară programe „științifice”, cu precădere în Antarctica, comercializând ulterior carnea de balenă pe piețele naționale.

Având în vedere domeniul larg de aplicare a acestor derogări, moratoriul nu a avut practic niciun efect asupra politicii privind vânătoarea de balene în Japonia, Norvegia și Islanda.

Evoluții recente – Vânătoarea de balene în scopuri comerciale

13. În pofida moratoriului privind „vânătoarea de balene în scopuri comerciale”, vânătoarea excesivă de balene continuă în temeiul derogărilor prezentate anterior. De la intrarea în vigoare a moratoriului privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale în sezonul 1985/1986, mai mult de 29 000 de balene au fost ucise în temeiul diverselor derogări, iar capturile anuale au crescut. În cazul celor patru țări, numărul total de capturi efectuate în temeiul derogării privind vânătoarea de balene aborigenă de subzistență a scăzut[6]. În perioada 1985 – 2005, numărul total de capturi efectuate în temeiul acestei derogări s-a ridicat la 6 788, conform informațiilor puse la dispoziție de către IWC.

Se estimează că Norvegia a capturat 639 de balene mici în sezonul 2005/2006 și că, în prezent, are în vedere creșterea substanțială a capturilor în următorii ani. Începând cu 1987, Japonia a emis anual astfel de permise științifice. În 2007, aceste permise au vizat un număr de aproximativ 850 de balene mici de Antarctica, 10 balene nordice cu înotătoare, 220 de balene mici comune, 50 de exemplare din specia balena lui Bryde, 100 de balene boreale și 10 cașaloți. Islanda a reluat vânătoare de balene în scopuri științifice în 2003, iar vânătoarea de balene în scopuri comerciale în 2006[7]. În total, 161 de balene mici comune au fost capturate de la începutul programului de cercetare islandez în 2003. Mai mult, în 2006, Islanda a anunțat că va captura în scopuri comerciale 9 balene nordice cu înotătoare[8] și 30 de balene mici comune.

14. Dualitatea mandatului IWC, vizând atât reglementarea vânătorii de balene, cât și conservarea balenelor, a condus în timp la poziții extrem de polarizate adoptate de către principalele state care s-au pronunțat în favoarea sau în defavoarea vânătorii de balene. Acest impas periclitează cooperarea internațională și împiedică progresul către o protecție eficientă a populațiilor de balene. Statele care s-au pronunțat în favoarea vânătorii de balene au militat activ pentru aderarea țărilor susținătoare a acestei poziții, în vederea întrunirii majorității necesare ridicării moratoriului privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale. La reuniunea anuală din 2006 din Sf. Kitts și Nevis, aceste țări au obținut o majoritate slabă, ceea ce a condus la adoptarea unei rezoluții declarative care sprijină „exploatarea durabilă a balenelor”, o expresie utilizată în mod curent cu referire la utilizarea în scopuri de consum sau la vânătoarea de balene în scopuri comerciale. Respectiva declarație a dat naștere la îngrijorări serioase și a determinat Comisia să o prezinte Consiliului ca temă de discuție[9], precum și să facă un apel la toate statele membre să adere la IWC.

15. Mai mult, acum câțiva ani, Japonia a propus luarea de decizii în vederea autorizării vânătorii costiere, la scară mică, a anumitor populații de balene[10]. Astfel de propuneri, destinate să modifice anexa obligatorie, nu au întrunit până în prezent sprijinul necesar[11]. O astfel de modificare ar echivala cu o reluare parțială a vânătorii de balene în scopuri comerciale[12] și ar redeschide negocierile privind cotele de exploatare.

PROTECȚIA BALENELOR ÎN TEMEIUL LEGISLAȚIEI COMUNITARE

16. În conformitate cu articolul 174 alineatul (1) din Tratatul CE, unul dintre obiectivele politicii comunitare de mediu este promovarea de măsuri la scară internațională pentru abordarea problemelor regionale și mondiale privind mediul înconjurător. Acest obiectiv include conservarea la scară mondială a speciilor, precum balenele.

17. În consecință, Comunitatea Europeană se preocupă îndeaproape de protecția balenelor și a altor cetacee și, în acest sens, a aplicat dispoziții legislative care garantează un nivel ridicat de protecție, în special în cadrul politicii comunitare de mediu.

18. În anexa IV la directiva privind habitatele [13] figurează toate speciile de cetacee. Toate populațiile de balene sunt strict protejate împotriva perturbării, capturării sau uciderii deliberate în cadrul apelor comunitare. Această directivă interzice, de asemenea, deținerea, transportul și vânzarea sau schimbul de specimene luate din natură. În temeiul acestor dispoziții legislative, nu este permisă reluarea vânătorii niciunei populații de balene în scopuri comerciale desfășurate, total sau parțial, în apele comunitare. Având în vedere caracterul migrator al populațiilor de balene, este clar că obiectivul directivei privind habitatele poate fi complet atins numai cu condiția punerii în aplicare, la nivel internațional, a unui cadru de reglementare asemănător.

19. Regulamentul de punere în aplicare a Convenției privind comerțul internațional cu specii ale faunei și florei sălbatice pe cale de dispariție (CITES) în cadrul Comunității Europene interzice introducerea în Comunitate a cetaceelor în primul rând în scopuri comerciale[14]. Necesitatea acestui nivel ridicat de protecție este evidențiată prin Strategia CE privind mediul marin[15] și prin Directiva privind strategia marină propusă[16], care au în vedere consolidarea protecției balenelor în cadrul Comunității prin contribuția adusă obiectivului general de atingere a unui nivel optim de protecție a mediului marin și oceanic.

În consecință, obiectivul prioritar al politicii comunitare de mediu în ceea ce privește balenele este acela de a garanta o protecție cât mai strictă a acestora. Legislația de mediu menționată anterior garantează cel mai înalt grad de protecție prin intermediul unei armonizări exhaustive a reglementărilor.

Mai mult, în temeiul politicii comune în domeniul pescuitului (PCP), Comunitatea deține competența exclusivă cu privire la conservarea resurselor biologice marine[17]. Făcând parte din categoria „animale vii”, cetaceele intră sub incidența anexei I la Tratatul CE și fac obiectul dispozițiilor articolelor 33 – 38[18]. Mai mult, Regulamentul Consiliului privind conservarea și exploatarea durabilă a resurselor piscicole în conformitate cu politica comună în domeniul pescuitului[19] prevede că domeniul de aplicare a PCP cuprinde conservarea, gestionarea și exploatarea resurselor acvatice vii. Pe această bază, Comunitatea a încheiat acorduri în domeniul pescuitului vizând, parțial sau exclusiv, mamiferele marine[20]. În mod asemănător, cetaceele sunt vizate de legislația secundară adoptată în temeiul PCP, care are în vedere punerea în aplicare a angajamentelor internaționale în contextul acordurilor în domeniul pescuitului, precum și abordarea protecției balenelor pe marea liberă[21].

20. În temeiul articolului 6 din Tratatul CE, cerințele privind protecția mediului fac parte integrantă din definiția și punerea în aplicare a PCP. Un bun exemplu privind acest tip de abordare îl constituie Regulamentul 1967/2006 privind măsurile de gestionare pentru exploatarea durabilă a resurselor halieutice în Marea Mediterană. În ceea ce privește cetaceele, respectivul regulament extinde până la marea liberă măsurile de protecție strictă garantată deja prin directiva privind habitatele în cadrul apelor comunitare[22].

21. Măsurile legislative adoptate de Comunitatea Europeană vizează garantarea celui mai ridicat nivel de protecție a balenelor. Aceste măsuri nu vor avea succes dacă nu vor fi sprijinite de acțiuni comunitare coerente la nivel internațional, care să vizeze garantarea, de asemenea, a unui cadru legislativ eficient privind protecția balenelor.

22. În prezent, în absența unei abordări strategice sau chiar a unui punct de vedere comun privind vânătoarea de balene, UE trebuie să recurgă la puterea sa politică pentru a contracara influența în acest sens venită din partea principalelor națiuni care practică vânătoarea de balene, precum și strategiile privind pescuitul aplicate de alte țări, în special ale celor din Africa, zona Caraibelor și Pacific (ACP). De exemplu, adoptarea unei poziții la nivel comunitar ar permite includerea aspectelor privind vânătoarea de balene pe agenda de lucru a reuniunilor regulate desfășurate la nivel multilateral [de exemplu, în contextul Sistemului generalizat de preferințe (GSP), al Acordului Cotonou] sau la nivel bilateral (de exemplu, prin intermediul delegațiilor Comisiei).

23. În același mod, UE ar putea colabora într-o măsură mai mare cu Norvegia și Islanda, două țări vecine care continuă vânătoarea de balene în apropierea apelor comunitare[23], pentru a încerca să exercite o influență asupra politicii acestora privind vânătoarea de balene. Dacă nu intervin unele schimbări, această stare de fapt poate afecta situația populațiilor de balene protejate prin directiva privind habitatele. De asemenea, luarea de măsuri la nivel comunitar ar putea contribui la identificarea, într-o măsură mai mare, a aspectelor legate de protecția populațiilor de balene din Atlantic ca punct central al discuțiilor purtate în cadrul IWC. Acest aspect ar veni în completarea discuțiilor interminabile și cruciale privind emisfera sudică (programul japonez de cercetare în Antarctica, sanctuarul propus în Atlanticul de Sud etc.).

24. Pentru a putea aborda aceste aspecte într-un mod eficient, este necesară adoptarea de către UE a unei poziții ferme. Lipsa unei astfel de poziții în cadrul unui forum privind mediul care vizează aspecte ce țin de competența Comunității, cum ar fi IWC, reprezintă o anomalie care trebuie corectată.

25. Politica maritimă a Uniunii[24], recent adoptată, recunoaște că abordarea integrată a politicii maritime europene trebuie să se reflecte în contactele stabilite de UE cu organismele internaționale. În consecință, pentru a avea capacitate abordării cât mai eficiente a aspectelor legate de politica maritimă, inclusiv problema balenelor, Comisia va face eforturi în vederea promovării coeziunii intereselor europene și a coerenței poziției UE în cadrul principalelor forumuri internaționale.

26. În conformitate cu principiul armonizării reprezentării externe a Comunității, este esențial ca statele membre să pregătească următoarele întruniri ale IWC pe baza acordului privind o poziție UE în cadrul dezbaterilor desfășurate în Consiliu. Având în vedere limitările inerente legate de statutul de observator al Comunității și conform principiului privind o cooperare loială menționat la articolul 10 din Tratatul CE, statele membre exprimă o astfel de poziție hotărând de comun acord în interesul Comunității în cadrul IWC[25]. De asemenea, este esențial ca cele șapte state membre care nu sunt încă părți la IWC să accelereze procedura lor de aderare. Acest lucru ar duce la consolidarea majorității slabe a statelor care s-au pronunțat în defavoarea vânătorii de balene obținute la întrunirea IWC din 2007.

CONCLUZIE

27. Interdicția impusă de IWC vânătorii de balene în scopuri comerciale, în vederea garantării recuperării populațiilor de balene, este conformă cu obiectivele stabilite de politicile comunitare. Cu toate acestea, deși protecția asigurată în cadrul sistemului comunitar este totală, nu același lucru este valabil la nivel internațional.

28. Lipsa unei aplicări eficiente a interdicției, cauzată de formularea unor rezerve și obiecții, precum și lipsa unei reglementări corespunzătoare a vânătorii de balene în scopuri științifice care se desfășoară în afara oricărui cadru internațional adecvat de reglementare a gestiunii, subminează scopul moratoriului privind vânătoarea de balene în scopuri comerciale[26].

29. Orice soluție pe termen lung pentru o mai bună reglementare a vânătorii de balene ar trebui în principiu să abordeze, în mod global, toate tipurile de vânătoare de balene practicate în prezent în temeiul diverselor rubrici ale Convenției, fie că este vorba de vânătoarea de balene în scopuri comerciale, vânătoarea de balene în scopuri științifice, vânătoarea de balene practicată în temeiul unei obiecții (Norvegia) sau a unei rezerve (Islanda) sau vânătoarea de balene aborigenă de subzistență. Aspecte precum regimul stringent de conformare, monitorizarea și raportarea etc., trebuie, de asemenea, abordate.

30. În consecință, obiectivul global și pe termen lung al Comunității ar trebui să fie acela de asigurare a unui cadru de reglementare eficient la nivel internațional în vederea protecției exhaustive a balenelor. În acest sens, Comunitatea ar trebui să sprijine consolidarea cooperării în cadrul IWC și sporirea eficienței acestei organizații. Comunitatea ar trebui să evalueze, printre altele, pe baza expertizei valoroase de care dispun statele membre, activitatea desfășurată până în prezent în ceea ce privește proiectele de PGR și SGR, precum și propunerile anterioare de armonizare a pozițiilor diferitelor părți la Convenție, pentru a juca un rol pozitiv în deblocarea impasului în care se află IWC.

31. Doar conlucrând și dezvoltând poziția comunitară, statele membre UE vor putea să asigure dezvoltarea și consolidarea unui cadru de reglementare corespunzător și strict la nivel internațional privind protecția balenelor. În acest scop, Comisia propune Consiliului luarea unei decizii corespunzătoare.

[1] Austria, Belgia, Cipru, Republica Cehă, Danemarca, Finlanda, Franța, Germania, Grecia, Ungaria, Irlanda, Italia, Luxemburg, Țările de Jos, Portugalia, Republica Slovacă, Slovenia, Spania, Suedia, Regatul Unit.

[2] Comunicare a Comisiei către Consiliu privind conservarea balenelor în cadrul IWC [COM(92)316]. Anexa la respectiva comunicare include un proiect de decizie prin care Comisia este autorizată să negocieze, în numele Comunității, un protocol de modificare a Convenției pentru a permite participarea CE.

[3] Textul anexei este următorul: alineatul (10) litera (e). „Sub rezerva celorlalte dispoziții de la alineatul (10), limitele de captură pentru sacrificarea în scopuri comerciale a balenelor din toate populațiile pentru sezonul de vânătoare costieră 1986, sezonul de vânătoare din zona pelagică 1985/86 și sezoanele ulterioare sunt egale cu zero. Prezenta dispoziție va face obiectul unei revizuiri bazate pe o expertiză științifică optimă și, până cel târziu în 1990, Comisia va întreprinde o analiză complexă a efectelor prezentei decizii asupra populațiilor de balene, va lua în considerare posibilitatea modificării prezentei dispoziții, precum și stabilirea altor limite de captură.”

[4] Procedura privind obiecțiile [articolul V alineatul (3) din Convenție] a fost criticat în termeni duri, reproșându-i-se că a privat IWC de orice competențe dar, fără această procedură, Convenția nu ar fi fost probabil semnată niciodată. Mai mult, în lipsa unui astfel de drept, un guvern ar fi putut totuși să se retragă din Convenție și astfel să nu fie obligat să respecte niciuna din reglementările acesteia.

[5] Articolul VIII alineatele (1) – (3):1: „Fără a aduce atingere vreunei dispoziții contrare prevăzute de prezenta Convenție, orice guvern contractant poate acorda oricărui cetățean al său un permis special prin care îl autorizează să ucidă, să captureze și să trateze balenele în scopul cercetărilor științifice, această autorizare putând fi supusă unor restricții privind numărul, precum și altor condiții pe care guvernul contractant le consideră ca fiind oportune, iar uciderea, capturarea și tratamentul aplicat balenelor în conformitate cu dispozițiile prezentului articol sunt exceptate de la aplicarea prezentei Convenții. Fiecare guvern contractant notifică imediat Comisiei orice astfel de autorizație pe care a acordat-o. Fiecare guvern contractant poate să revoce, în orice moment, acordarea unui astfel de permis. 2. În măsura posibilului, balenelor capturate în temeiul acestor permise speciale li se aplică un tratament conform cu directivele emise de guvernul care a acordat permisul. 3 . În măsura posibilului, fiecare guvern contractant transmite organismului desemnat de către Comisie, la intervale de cel mult un an, informațiile științifice disponibile cu privire la balene și la vânătoarea de balene, inclusiv rezultatele cercetărilor întreprinse în temeiul alineatului (1) din prezentul articol și în temeiul articolului IV”.

[6] Cotele pentru perioada 2008 - 2012 figurează în raportul președintelui de la cea de-a 59 reuniune a IWC, disponibil la adresa: http://www.iwcoffice.org

[7] Islanda a părăsit IWC în 1992, motivând că moratoriul nu mai reprezenta o necesitate, dar a aderat din nou la IWC în 2002, formulând o rezervă în ceea ce privește moratoriul. În instrumentul său de aderare la IWC, Islanda a declarat că nu va relua vânătoarea de balene în scopuri comerciale înainte de 2006.

[8] Specia balenelor nordice cu înotătoare a fost clasificată ca fiind „o specie pe cale de dispariție” și este inclusă pe lista roșie a IUCN privind speciile pe cale de dispariție.

[9] Discuție ce a avut loc în cadrul Consiliului privind mediul din 20 februarie 2007, precum și în cadrul Comitetului Reprezentanților Permanenți din 28 martie și 2 mai 2007.

[10] A se vedea, de exemplu, rapoartele rezumative ale IWC din 2006, 2007.

[11] Modificările la anexă necesită sprijinul a trei sferturi dintre părți [articolul III alineatul (2) din Convenție].

[12] Așa cum a fost deseori subliniat de către alte părți, precum Australia (raport rezumativ 2006) și Regatul Unit (intervenție orală în 2007).

[13] Directiva 92/43/CEE privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faună și floră sălbatică, JO L 206, 22.7.1992, p.7.

[14] Regulamentul 338/97/CE privind protecția speciilor faunei și florei sălbatice prin controlul comerțului cu acestea, JO L 61 3.3.1997, p. 1. Mai mult, Regulamentul (CEE) nr. 348/81 al Consiliului privind regimul comun aplicabil importurilor de produse derivate din cetacee permite importul produselor enumerate numai în cazul în care acestea nu sunt folosite în scopuri comerciale.

[15] Comunicare a Comisiei către Consiliu și Parlamentul European: Strategia tematică privind protecția și conservarea mediului marin COM(2005) 504 final.

[16] Propunere de Directivă a Parlamentului European și a Consiliului de stabilire a unui cadru general de acțiune comunitară în domeniul politicii de protecție a mediului marin COM(2005) 505 final.

[17] A se vedea, de exemplu, cauzele C-141/78 [1979] Culegere 2923, considerentul (6), și C-804/79, [1981] Culegere 1045, considerentul (17).

[18] A se vedea articolul 32 alineatul (3) din Tratatul CE.

[19] Regulamentul (CE) nr. 2371/2002/CE al Consiliului (JO L 358, 31.12.2002, p. 59).

[20] A se vedea, de exemplu, Decizia nr. 2005/938/CE a Consiliului privind aprobarea în numele Comunității Europene a Acordului privind programul internațional pentru conservarea delfinilor, JO L 348, 30.12.2005, p. 26.

[21] A se vedea Regulamentul (CE) nr. 973/2001 al Consiliului de stabilire a anumitor măsuri tehnice pentru conservarea anumitor stocuri de pești mari migratori, JO L 137, 19.5.2001, p. 1; și Regulamentul (CE) nr. 1936/2001 al Consiliului de stabilire a unor măsuri de control aplicabile pescuitului pentru anumite stocuri de pești mari migratori, JO L 263, 3.10.2001, p. 1.

[22] JO L 36, 8.2.2007, p. 6 . A se vedea considerentul 9 și articolul 3 alineatul (1), coroborat cu articolul 1 alineatul (1) privind domeniul de aplicare (care se extinde până la marea liberă din Marea Mediterană, depășind astfel domeniul de aplicare al directivei privind habitatele).

[23] Norvegia și Islanda au instituit un organism regional de gestionare a mamiferelor (Comisia privind mamiferele marine din Atlanticul de Nord) Directiva privind habitatele nu este inclusă în anexa de mediu la Acordul privind Spațiul Economic European

[24] COM (2007) 575

[25] Cauzele conexate 3,4 și 6/76 Kramer, considerentele (42) și (45), Avizul din 19 mai 1993 al Curții de Justiție, 2/91, alineatul (37), cauza C-266/03, Comisie/Luxemburg, considerentele (57) și (58), și cauza C-433/03, Comisie/Germania, alineatele (63) și (64).

[26] Conform celor subliniate de către anumite părți, propunerea formulată de Japonia la reuniunea IWC din 2007 prin care ar reduce proporțional captura actuală de balene în „scopuri științifice” dacă se adoptă amendamentul privind vânătoarea costieră de balene la scară mică pe care l-a propus, confirmă legătura dintre diferitele tipuri de vânătoare de balene. În ceea ce privește o cercetare științifică veritabilă, alte țări insistă asupra aplicării metodelor neletale.