[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 19.6.2007

COM(2007) 337 final

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

Privind poziţia ce urmează a fi adoptată de Comunitatea Europeană în cadrul Consiliului de miniştri ACP-CE privind revizuirea modalităţilor de finanţare în cazul unor fluctuaţii pe termen scurt ale încasărilor la export (Acordul de parteneriat ACP-CE, anexa II capitolul 3)

(prezentată de Comisie)

EXPUNERE DE MOTIVE

Introducere

În Acordul de parteneriat ACP-CE semnat la Cotonou la 23 iunie 2000[1] şi revizuit la Luxemburg la 25 iunie 2005[2] (denumit în continuare „Acordul de la Cotonou”), părţile au recunoscut că instabilitatea încasărilor la export poate afecta dezvoltarea statelor ACP şi poate compromite realizarea obiectivelor lor de dezvoltare. În consecinţă, a fost instituit un sistem de sprijin suplimentar (denumit în continuare „FLEX”), menit să atenueze efectele negative ale oricărei instabilităţi ale încasărilor la export, în conformitate cu articolul 68 alineatul (1) din acordul menţionat.

Cu toate acestea, se pare că din cauza unor probleme metodologice şi operaţionale instrumentul FLEX nu îşi poate îndeplini toate obiectivele, iar statele ACP au înaintat o propunere de modificare[3] în ianuarie 2005. Întrucât această modificare nu a putut fi luată în considerare în cadrul revizuirii cincinale a Acordului de la Cotonou, s-a convenit examinarea acestei propuneri de către Comisie şi grupul ACP la o dată ulterioară[4].

Comisia susţine concluziile privind unele deficienţe ale instrumentului FLEX (fără a fi în mod obligatoriu de acord cu soluţiile preconizate de grupul ACP), astfel încât o revizuire substanţială se dovedeşte a fi necesară pentru mai buna realizare a obiectivelor stabilite de articolul 68 menţionat anterior. Această revizuire vizează atât criteriile de eligibilitate, cât şi aspectele tehnice menite să clarifice indicatorii utilizaţi, precum şi termenul de deblocare şi efectul anticiclic al fondurilor FLEX.

În conformitate cu articolul 100 din Acordul de la Cotonou, anexa II poate fi revizuită printr-o decizie a Consiliului de miniştri ACP-CE. În acest cadru, Comisia recomandă ca atât Consiliul cât şi statele membre să autorizeze Comisia să negocieze cu grupul ACP revizuirea instrumentului de cooperare FLEX.

1. Obiectul revizuirii propuse

Obiectivul sprijinului în caz de fluctuaţii pe termen scurt ale încasărilor la export, menţionat la articolul 68 alineatul (2) din Acordul de la Cotonou, este „… salvgardarea reformelor şi politicilor socio-economice care pot fi compromise prin scăderea încasărilor [la export] şi eliminarea efectelor negative ale instabilităţii încasărilor la export, provenite din produse agricole şi miniere ”.

Aşadar, instrumentul FLEX nu vizează compensarea directă a pierderilor la încasările din export, ci eliminarea efectelor negative ale acestora asupra potenţialului economic, precum şi salvgardarea cheltuielilor în sectoarele sociale.

Primii ani de aplicare a instrumentului FLEX au scos în evidenţă diferite probleme metodologice şi operaţionale. Aceste probleme reduc în mod semnificativ eficacitatea instrumentului în cauză. În special, acesta îşi pierde efectul anticiclic, întrucât punerea lui în practică necesită mult timp. Pe de altă parte, FLEX este finanţat din pachetele B pentru situaţii neprevăzute[5], ceea ce, în cadrul celui de-al 9-lea FED, a creat probleme de accesibilitate la sprijinul FLEX atunci când fondurile din pachetele B se epuizau.

În consecinţă, principalele trei elemente constitutive ale punerii în aplicare a FLEX, respectiv criteriile de eligibilitate, modul de calcul şi de mobilizare a FLEX şi sursa de finanţare, trebuie să facă obiectul unei revizuiri aprofundate.

2. Criterii de eligibilitate

În prezent, accesul la FLEX este condiţionat de două criterii de eligibilitate aplicate cumulat, unul privind fluctuaţia încasărilor la export, celălalt privind incidenţa teoretică asupra deficitului bugetar al statului. Aceste două criterii pun probleme de interpretare care justifică actualizarea lor, însă fără a repune în discuţie raţionamentul pe care se bazează.

2.1. Extinderea numărului de ţări care beneficiază de un tratament privilegiat

În prezent, primul criteriu de eligibilitate pentru FLEX este îndeplinit în următoarele cazuri[6]:

„- o pierdere de 10% (2 % în cazul statelor cel mai puţin dezvoltate, fără ieşire la mare şi insulare) din încasările la exportul de mărfuri, raportată la media aritmetică a încasărilor în primii trei ani din cei patru ani care preced anul punerii în aplicare; sau

- o pierdere de 10% (2 % în cazul statelor cel mai puţin dezvoltate, fără ieşire la mare şi insulare) din încasările la export în totalul produselor agricole sau miniere, raportată la media aritmetică a încasărilor în primii trei ani din cei patru ani care preced anul punerii în aplicare, în cazul ţărilor în care încasările la exportul de produse agricole şi miniere reprezintă peste 40% din încasările totale la exportul de mărfuri” .

Cu ocazia revizuirii Acordului de la Cotonou, numărul ţărilor care pot beneficia de un tratament privilegiat în cazul unei pierderi de 2 % din încasările la export a fost mărit pentru a include ţările aflate „în situaţia ieşirii dintr-un conflict sau catastrofă naturală” [articolul 68 alineatul (3) din Acordul de la Cotonou].

Se propune adaptarea articolului 9 din anexa II la Acordul de la Cotonou, astfel încât să se reflecte extinderea definiţiei acelor ţări care îndeplinesc criteriul de eligibilitate în cazul unei pierderi de 2 % la încasările din export, pentru a include ţările aflate în situaţia ieşirii dintr-un conflict sau catastrofă naturală.

2.2. Perioadă de referinţă

În prezent, perioada de referinţă avută în vedere la calcularea fluctuaţiei încasărilor la export se referă la anii N-4 până la N-2. Se propune includerea în perioada de referinţă a ultimului an (N-1) care precede anul de punere în aplicare (N), însă în orice situaţie aceste date trebuie furnizate de ţara parteneră.

Pe de altă parte, având în vedere caracterul recurent al fluctuaţiilor, perioada de referinţă poate include date „extreme” şi astfel să nu reflecte tendinţa.

Câteva exemple în cifre cu privire la anii N-4, N-3, N-2, N-1, N:

- 50, 53, 92, 59, 62 =tendinţă pozitivă, dar ţara este eligibilă pentru FLEX, întrucât media calculată (N-4, N-3, N-2) este egală cu 65, iar exporturile din anul de punere în aplicare se situează sub 98 % din media respectivă.

- 50, 53, 41, 56, 48 = fluctuaţie negativă faţă de tendinţă, dar ţara nu este eligibilă pentru FLEX, întrucât media calculată (N-4, N-3, N-2) este egală cu 48, iar exporturile din anul de punere în aplicare sunt de peste 98 % din media respectivă.

Grupul statelor ACP a solicitat să se ia în considerare o perioadă de referinţă de 6 ani, din care se exclud valoarea maximă şi cea minimă. Această propunere pune un accent mai mare pe tendinţele structurale, în timp ce instrumentul are rolul, în special, de a răspunde fluctuaţiilor pe termen scurt faţă de tendinţa respectivă.

Se propune adaptarea articolului 9 din anexa II la Acordul de la Cotonou pentru a se lua ca perioadă de referinţă cei patru ani care preced anul punerii în aplicare şi să se excludă din calcul anul în care datele înregistrează valori extreme, cu alte cuvinte anul în care încasările la export se abat cel mai mult de la medie[7].

2.3. Monedă utilizată

Până în prezent, pierderile la încasările din export au fost calculate în mod sistematic în euro. Inflaţia şi variaţiile ratei de schimb din ţările în care moneda locală este legată de dolarul american sau de o altă monedă de referinţă şi/sau ale acelora în care majoritatea schimburilor se efectuează într-o monedă de referinţă, alta decât euro, pot să aibă, totuşi, un efect semnificativ asupra eligibilităţii. De exemplu, Sfânta Lucia, a cărei monedă, dolarul Caraibelor Orientale, are de 30 de ani o rată de schimb fixă faţă de dolarul american, schimburile comerciale ale acesteia efectuându-se în majoritatea lor în dolari americani, prin urmare nu ar fi fost eligibilă în 2004 dacă datele ar fi fost calculate în moneda locală.

Se propune să se analizeze fluctuaţia încasărilor la export în moneda locală, ajustată la rata inflaţiei (indicele preţurilor de consum sau indicele de deflaţie al produsului intern brut).

Se propune adăugarea unui paragraf la noul articol 9a din anexa II la Acordul de la Cotonou, care se referă la alegerea monedei.

2.4. Eliminarea celui de al doilea criteriu de eligibilitate

Al doilea criteriu de eligibilitate pentru alocarea fondurilor suplimentare se referă la „o agravare cu 2 % a deficitului public programat, prevăzut în bugetul pe anul în cauză sau pe anul următor”[8]. Pentru a putea calcula incidenţa teoretică a unei pierderi la încasările din export asupra bugetului de stat se presupune, în formă simplificată, că exporturile contribuie la bugetul de stat în aceeaşi proporţie ca la PIB. Astfel, agravarea deficitului public în urma unei pierderi la încasările din export se estimează prin aplicarea următoarei formule:

„Agravarea deficitului public = valoarea pierderilor la încasările din export în anul N x (raportul mediu venituri / PIB pentru anii N-4, N-3, N-2)” (ghidul operaţional al FLEX, 2005).

Statele ACP, precum şi Comisia, în propunerea sa din 20004, au pus sub semnul întrebării necesitatea acestui criteriu. Într-adevăr, există mai multe motive pentru renunţarea la acest criteriu:

- Incidenţa pierderilor la încasările din export asupra bugetului de stat (şi, în consecinţă, asupra mijloacelor de care dispune acesta pentru a-şi continua politicile de dezvoltare) este dificil de stabilit. Într-adevăr, structura (privată/publică, concentrată sau nu etc.) şi nivelul de fiscalizare al exportului diferă foarte mult de la o ţară la alta. Pierderea la încasările din export în N poate avea o incidenţă asupra bugetului în anul N sau în N+1, în funcţie de sistemele fiscale şi de momentul anului fiscal în care se materializează pierderile la încasările din exporturi. De asemenea, calitatea gestiunii macroeconomice şi gradul de control asupra finanţelor publice vor avea un efect asupra incidenţei bugetare produse de un şoc extern, precum fluctuaţia încasărilor la export. Prin urmare, incidenţa reală a instabilităţii încasărilor la export asupra situaţiei bugetare efective variază sensibil în funcţie de contextele naţionale, iar abordarea actuală ar putea, în aparenţă, să încurajeze o gestiune mai puţin riguroasă a finanţelor publice.

- Alegerea arbitrară a unei agravări cu 2 % a deficitului denaturează rezultatele. În fapt, o ţară al cărei deficit programat este deja important va avea, în condiţii egale, un acces mai dificil la FLEX decât o ţară al cărei deficit prevăzut este mai puţin ridicat[9].

- Datele privind deficitele estimate pe baza cărora se efectuează calculul eligibilităţii pot să difere mult de datele definitive.

Prin urmare, se propune eliminarea celui de al doilea criteriu de eligibilitate, menţionat la articolul 9 din anexa II la Acordul de la Cotonou.

2.5. Adăugarea unei clauze la primul criteriu de eligibilitate

Cu toate acestea, eliminarea celui de al doilea criteriu de alocare nu trebuie să determine, în paralel, multiplicarea ajutoarelor financiare FLEX în legătură cu sume relativ puţin ridicate, care nu afectează stabilitatea macroeconomică şi capacitatea unei ţări de a continua reformele şi politicile sale socio-economice.

Pentru a ne concentra ajutorul asupra ţărilor cel mai mult afectate de o pierdere la încasările din export, se propune adaptarea articolului 9 din anexa II la Acordul de la Cotonou pentru a se limita intervenţia în situaţiile în care pierderile la încasările din export depăşesc 0,7 % din PIB.[10]

2.6. Numărul de ani consecutivi

În prezent, o ţară poate avea acces la instrumentul FLEX timp de patru ani consecutivi[11].

Se propune adaptarea articolului 9 alineatul (2) din anexa II la Acordul de la Cotonou astfel încât accesul la FELX să fie redus la trei ani consecutivi şi astfel să se menţină compatibilitatea sa cu articolul 68 din Acordul de la Cotonou care prevede „fluctuaţiile pe termen scurt ale încasărilor la export”, nu tendinţele structurale de scădere ale acestora.

3. modul de calculare şi de mobilizare a flex

3.1. Impact bugetar

În cazul în care un stat ACP îndeplineşte criteriile de eligibilitate, ajutorul financiar maxim (limitat de disponibilitatea fondurilor în pachetul B din ţara vizată – cf. punctului 4 infra) în cadrul FLEX este egal în prezent cu agravarea estimată a deficitului public prevăzut. Având în vedere problema determinată de utilizarea „deficitului bugetar” ca punct de referinţă (cf. punctului 2.5), ar fi mai judicios să se ia în considerare mai degrabă impactul bugetar decât deficitul. Pentru a concentra şi mai mult intervenţia FLEX în ţările cel mai puţin pregătite pentru a face faţă fluctuaţiei încasărilor din export, în special ţările în care veniturile administraţiei centrale, în afara donaţiilor, sunt relativ scăzute, se propune plafonarea intervenţiilor în ţările în care cota în PIB a încasărilor respective depăşeşte media statelor ACP.

Se propune adăugarea unui articol 9a în anexa II la Acordul de la Cotonou pentru a se reformula calculul ajutorului şi pentru a se limita impactul bugetar teoretic, definit astfel:

„ Impactul bugetar teoretic = valoarea pierderilor la încasările din export în anul N multiplicată cu media raportului venituri/PIB în anii N-4, N-3, N-2 şi N-1, cu excluderea valorii extremă şi cu plafonarea acestui raport la 25%” , încasările respective constituind veniturile administraţiei centrale, minus subvenţiile.

Valoarea pierderilor la încasările din export se calculează în moneda locală, ajustată la rata inflaţiei, ca diferenţă dintre încasările anului N şi media aritmetică a încasărilor din anii N-4, N-3, N-2 şi N-1, minus valoarea extremă. Valoarea reprezentând pierderile la încasările din export se transformă ulterior în euro, la rata de schimb aplicabilă anului N.

3.2. Procedura de deblocare a ajutorului financiar

În prezent, punerea în aplicare urmează o procedură diferită, în funcţie de eligibilitatea sau neeligibilitatea pentru ajutor bugetar a ţării respective.

(a) Ţară care beneficiază de ajutor bugetar

Ţările eligibile pentru ajutor bugetar primesc ajutorul financiar sub forma unui sprijin bugetar general, în vederea compensării pierderilor la încasările din export, ceea ce corespunde obiectivelor FLEX. Cu toate acestea, perioada de efectuare a vărsământului ar putea fi redusă. Există deja un sistem pentru avansarea unei sume maxime de 80 % din suma potenţială[12] a ajutorului financiar. În prezent, acest sistem este insuficient exploatat, cu atât mai mult cu cât statisticile definitive privind încasările la export nu diferă, în general, decât în mică măsură ori deloc de statisticile provizorii pe baza cărora ar putea fi avansate aceste sume.

Se propune adaptarea articolului 10 din anexa II la Acordul de la Cotonou pentru a se prevedea plata unui avans sistematic şi pentru a se modifica suma maximă a avansului la 100 % din valoarea potenţială a ajutorului financiar. Ar putea fi avut în vedere următorul scenariu: dată limită pentru solicitare FLEX, în primul semestru din anul N+1, decizia comitetului FED, deblocare în cursul celui de al doilea semestru din acelaşi an sau la începutul anului N+2, cel târziu. Astfel, rambursarea ulterioară a unui eventual excedent (atunci când statisticile definitive arată că pierderea la încasările din export era mai puţin importantă) se va efectua prin diminuarea corespunzătoare a sumei reprezentând ajutorul bugetar următor.

(b) Ţări care nu beneficiază de ajutor bugetar

Pentru ţările în care nu există perspectiva unui ajutor bugetar, suma se adaugă la programul indicativ naţional (PIN) al ţării pentru proiecte şi programe noi sau completează proiectele şi programele existente. Sprijinul financiar FLEX pentru aceste ţări nu contribuie direct la stabilizarea macroeconomică şi nu are un efect anticiclic real. Dat fiind că este dificilă gestionarea sumelor în avans pentru proiecte, nu se recomandă aplicarea principiului sumelor plătite în avans în cazul ţărilor care nu sunt eligibile pentru sprijin bugetar, fiind preferabil să se aştepte statisticile definitive ale încasărilor la export înainte de a se proceda la alocarea sprijinului financiar FLEX.

În schimb, ar trebui să se depună eforturi pentru ca FLEX să fie utilizat mai mult în scopul de a se elimina efectele nefaste ale instabilităţii încasărilor la export şi, astfel, să se încurajeze utilizarea mai sistematică a unor mecanisme alternative, cum sunt cele vizate la articolul 68 alineatul (5) din Acordul de la Cotonou: „Comunitatea va susţine, de asemenea, sistemele de asigurări comerciale concepute pentru statele ACP care încearcă să-şi ia măsuri de precauţie împotriva fluctuaţiilor încasărilor la export.”.

Se propune adaptarea articolului 9 din anexa II la Acordul de la Cotonou pentru a se adăuga o trimitere la sistemele de asigurări comerciale care oferă protecţie împotriva fluctuaţiilor încasărilor la export.

3.3. Ţări care nu au document de strategie (DS) şi cazuri speciale

FLEX este menit, în primul rând, să salvgardeze reformele şi politicile socio-economice care riscă să fie afectate în urma scăderii încasărilor la export. Aceasta presupune că scăderea încasărilor din exporturi este de origine exogenă şi că guvernul în exerciţiu duce o politică de reforme care vizează ameliorarea bunăstării populaţiei. În ceea ce priveşte cazurile „speciale”, (exemplu: ţară fără DS semnat, ţară care face obiectul unor măsuri corespunzătoare în temeiul articolelor 96 şi 97 din Acordul de la Cotonou), aceste ipoteze nu sunt verificate în mod obligatoriu. Accesul la mecanismul FLEX ar trebui să se facă într-un mod compatibil cu evaluarea situaţiei politice efectuată de Consiliu.

În consecinţă, se propune să se ţină seama în mod sistematic de FLEX atunci când Consiliul decide să adopte măsurile corespunzătoare în legătură cu o ţară parteneră în cadrul dialogului politic prevăzut de Acordul de la Cotonou.

4. crearea unui pachet „flex”

În anii anteriori, faptul că suma reprezentând sprijin financiar FLEX a fost limitată de amploarea şi disponibilitatea fondurilor din pachetele B a avut un impact semnificativ asupra dimensiunii intervenţiilor FLEX. Astfel, pentru anul de punere în practică 2004, au fost viraţi numai 10,6 MEUR dintr-o sumă totală potenţială de 193,5 MEUR. Rata medie de acoperire a cerinţelor potenţiale a atins 21,5 % pentru anii 2003-2005, cu un maxim de 28 % în 2003 (adică s-au plătit 81,5 MEUR).

Prin revizuirea Acordului de la Cotonou este posibil acum să se alimenteze pachetele B în funcţie de „noile cerinţe”[13]. Cu toate acestea, sumele rezervate pentru cooperare naţională în cadrul celui de al 10-lea FED nu sunt suficiente pentru a acoperi în totalitate cerinţele FLEX până la impactul bugetar teoretic maxim (cf. punctului 3.1.)[14]. Aceasta presupune că trebuie identificată o metodă obiectivă, unitară şi transparentă pentru a se limita acea parte a fondurilor din pachetele B alocată instrumentului FLEX.

Soluţia propusă constă în stabilirea unei alocaţii anuale maxime din FLEX pentru ansamblul statelor ACP, astfel cum s-a propus în cadrul analizei finale privind anii de punere în aplicare 2005 şi 2006. Având în vedere disponibilitatea fondurilor din pachetele B în cadrul celui de al 10-lea FED, se propune ca nivelul de finanţare din FLEX să nu crească semnificativ în cadrul celui de al 10-lea FED.

Pentru a se ţine seama de fluctuaţiile de la un an la altul, se propune să se aloce la FLEX un buget de bază de 80 MEUR, care poate ajunge până la 100 MEUR în cazul în care sumele potenţiale vor fi extrem de ridicate iar rata de acoperire ar coborî sub 33 % din sumele potenţiale. Acest pachet corespunde la aproximativ 35-45 % din cerinţele efective estimate în cursul ultimilor trei ani, fie o rată apropiată de rata de acoperire a costurilor estimate ale reformei pieţei comunitare a zahărului în statele ACP, semnatare ale „protocolului privind zahărul”, şi apropiată de suma maximă alocată FLEX în cadrul celui de al 9-lea FED.

În cazurile în care suma potenţială a ajutorului financiar FLEX ar depăşi valoarea alocată anual, ţările ar primi un ajutor financiar din FLEX corespunzător cu eligibilitatea lor potenţială. Pentru a nu încetini procesul în ansamblu, se are în vedere notificarea în cursul anului N+1, pe baza statisticilor provizorii, a unei alocări în favoarea ţărilor eligibile pentru ajutor bugetar, pentru care se preconizează un vărsământ rapid (a se vedea punctul 3.3. de mai sus). Pentru celelalte ţări, sumele vor fi notificate pe baza statisticilor definitive.

Se propune adăugarea unui alineat la articolul nou introdus, 9a, din anexa II la Acordul de la Cotonou, pentru validarea principiului creării unui pachet FLEX anual global, precum şi a principiului alocării acestuia corespunzător cu cerinţele.

Prin urmare, Comisia propune adoptarea de către Consiliu a deciziei anexate.

Propunere de

DECIZIE A CONSILIULUI

Privind poziţia ce urmează a fi adoptată de Comunitatea Europeană în cadrul Consiliului de miniştri ACP-CE privind revizuirea modalităţilor de finanţare în cazul unor fluctuaţii pe termen scurt ale încasărilor la export (Acordul de parteneriat ACP-CE, anexa II capitolul 3)

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, în special articolul 300 alineatul (2) al doilea paragraf,

Având în vedere Acordul de parteneriat ACP-CE, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000[15] şi revizuit la Luxemburg la 25 iunie 2005[16] (denumit în continuare „Acordul de parteneriat ACP-CE”),

având în vedere propunerea Comisiei,

întrucât:

(1) Articolul 100 din Acordul de parteneriat ACP-CE prevede că anexele II, III, IV şi VI pot fi revizuite, adaptate şi/sau modificate prin decizie a Consiliului de miniştri ACP-CE pe baza unei recomandări a Comitetului de cooperare ACP-CE pentru finanţarea dezvoltării.

(2) Anexa II capitolul 3 articolul 11 din Acordul de la Cotonou prevede că dispoziţiile capitolului respectiv se revizuiesc cel târziu după doi ani şi, în continuare, la cererea oricăreia dintre părţi.

(3) Sistemul de sprijin menit să atenueze efectele nefaste ale oricărei instabilităţi a încasărilor la export a fost modificat prima dată prin Decizia nr. 2/2004 a Consiliului de miniştri ACP-CE din 30 iunie 2004[17].

(4) Cu ocazia semnării la Luxemburg, la 25 iunie 2005, a Acordului de parteneriat ACP-CE revizuit, părţile au făcut o declaraţie comună conform căreia „Consiliul de miniştri ACP-CE va examina, în temeiul prevederilor articolului 100 din Acordul de la Cotonou, propunerile statelor membre privind anexa II din acordul menţionat, cu privire la fluctuaţiile pe termen scurt ale încasărilor la export”[18].

(5) Este necesar să se stabilească poziţia Comunităţii în cadrul Consiliului de miniştri ACP-CE cu privire la revizuirea anexei II capitolul 3 din Acordul de parteneriat ACP-CE în ceea ce priveşte finanţarea în cazul fluctuaţiilor pe termen scurt ale încasărilor la export.

DECIDE:

Articol unic

Comunitatea va adopta o poziţie în cadrul Consiliului de miniştri ACP-CE privind revizuirea modalităţilor de finanţare în cazul unor fluctuaţii pe termen scurt ale încasărilor la export, în conformitate cu proiectul de decizie al Consiliului de miniştri ACP-CE din anexă.

Acestui proiect de decizie îi pot fi aduse modificări minore, fără să fie necesară o nouă decizie a Consiliului.

Adoptată la Bruxelles, […]

Pentru Consiliu

Preşedintele

ANEXĂ

Proiect de

DECIZIE A CONSILIUL DE MINIŞTRI ACP-CE

privind revizuirea modalităţilor de finanţare în cazul unor fluctuaţii pe termen scurt ale încasărilor la export (Acordul de parteneriat ACP-CE, anexa II capitolul 3)

CONSILIUL DE MINIŞTRI ACP-CE,

Având în vedere Acordul de parteneriat ACP-CE, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000[19] şi revizuit la Luxemburg la 25 iunie 2005[20] (denumit în continuare „Acordul de parteneriat ACP-CE”),

întrucât:

(1) Ţările semnatare ale Acordului de parteneriat ACP-CE, recunoscând faptul că instabilitatea încasărilor la export poate prejudicia dezvoltarea statelor ACP, au instituit un sistem de ajutor suplimentar menit să atenueze efectele nefaste ale oricărei instabilităţi ale încasărilor la export, inclusiv în sectorul agricol şi în cel minier, confirmând că obiectivul acestui ajutor este de a salvgarda reformele şi politicile socio-economice ce pot fi afectate de scăderea încasărilor la export şi de a elimina efectele nefaste ale instabilităţii încasărilor la export obţinute din exportul de produse agricole şi miniere[21].

(2) În conformitate cu anexa II capitolul 3 articolul 11 din Acordul de la Cotonou, dispoziţiile capitolului 3 din această anexă privind finanţarea fluctuaţiilor pe termen scurt ale încasărilor la export se revizuiesc cel târziu după doi ani şi, în continuare, la cererea oricăreia dintre părţi.

(3) Sistemul de sprijin menit să atenueze efectele nefaste ale oricărei instabilităţi a încasărilor la export a fost modificat prima dată prin Decizia nr. 2/2004 a Consiliului de miniştri ACP-CE din 30 iunie 2004[22].

(4) Cu ocazia semnării la Luxemburg, la 25 iunie 2005, a Acordului de parteneriat ACP-CE revizuit, părţile au făcut o declaraţie comună conform căreia „Consiliul de miniştri ACP-CE, în temeiul prevederilor articolului 100 din Acordul de la Cotonou, va examina propunerile statelor membre referitoare la anexa II din acordul menţionat, cu privire la fluctuaţiile pe termen scurt ale încasărilor la export”[23].

(5) Este necesar să se îmbunătăţească funcţionarea sistemului de finanţare a fluctuaţiilor pe termen scurt ale încasărilor la export, astfel încât acesta să răspundă mai bine obiectivelor sale,

DECIDE:

Articolul 1

Anexa II capitolul 3 din Acordul de parteneriat ACP-CE se modifică după cum urmează:

1. Textul articolului 9 alineatul (1) se înlocuieşte cu următorul text:

Criterii de eligibilitate

1. Eligibilitatea pentru alocarea resurselor suplimentare este stabilită de:

„- o pierdere de 10% (2 % în cazul statelor cel mai puţin dezvoltate, fără ieşire la mare şi insulare, precum şi în situaţia ieşirii dintr-un conflict sau catastrofă naturală) la încasările din exportul de mărfuri, comparativ cu media aritmetică a încasărilor în cursul celor patru ani care preced punerea în aplicare, cu excluderea valorii extreme; sau

- o pierdere de 10% (2 % în cazul statelor cel mai puţin dezvoltate, fără ieşire la mare şi insulare, precum şi în situaţia ieşirii dintr-un conflict sau catastrofă naturală) la încasările din exportul produselor agricole sau miniere în ansamblu, comparativ cu media aritmetică a încasărilor în cursul celor patru ani care preced anul punerii în aplicare, cu excluderea valorii extreme în cazul ţărilor cu încasări la exportul de produse agricole sau miniere de peste 40 % din încasările totale la exportul de mărfuri” .

2.Textul articolului 9 alineatul (2) se înlocuieşte cu următorul text:

„2. Pierderea din încasările la export definită la alineatul (1) trebuie să fie mai mare de 0,7 % din PIB sau egală cu acest procent pentru ca să se aplice dreptul la un ajutor suplimentar. Dreptul la un ajutor suplimentar este limitat la trei ani succesivi.”.

3. Textul articolului 9 alineatul (3) se înlocuieşte cu următorul text:

„3. Resursele suplimentare se reflectă în conturile publice ale ţării în cauză. Acestea se utilizează în conformitate cu normele şi metodele de programare, inclusiv cu dispoziţiile specifice din anexa IV privind procedurile de punere în aplicare şi de gestiune, pe baza unor acorduri încheiate în prealabil de Comunitate şi de statul ACP în cauză în anul următor anului de punere în aplicare. De comun acord între cele două părţi, resursele pot fi utilizate pentru finanţarea programelor care sunt prevăzute în bugetul naţional. Cu toate acestea, o parte din resursele suplimentare poate fi rezervată unor sectoare specifice, în special pentru dezvoltarea sistemului de asigurări comerciale, prin care se iau măsuri de prevedere împotriva fluctuaţiilor încasărilor la export.”

4. La capitolul 3 din anexa II se adaugă articolul 9a:

„Articolul 9a

1. Valoarea ajutorului financiar suplimentar este egală cu pierderea la încasările din export, multiplicată cu media aritmetică a raportului „venituri ale administraţiei publice / produsul intern brut” în cei patru ani care preced anul punerii în aplicare, minus valoarea extremă, şi cu plafonarea acestui raport la 25%.

2. Analiza datelor furnizate de statele ACP pentru determinarea eligibilităţii şi ajutorului financiar, astfel cum se prevede la articolul 9, se efectuează de Comisie în moneda locală, ajustată la rata inflaţiei. În continuare, Comisia transpune în euro valoarea potenţială a ajutorului financiar suplimentar, în conformitate cu procedurile sale.

3. În cadrul pachetului financiar alocat finanţării programelor indicative naţionale, Comisia prevede anual un pachet pentru ajutor în caz de fluctuaţii pe termen scurt ale încasărilor la export, care să acopere ansamblul statelor ACP. În cazul în care valoarea ajutoarelor financiare, calculată pe baza criteriilor definite la articolul 9, depăşeşte suma prevăzută prin acest pachet, distribuirea alocaţiilor naţionale se va efectua în funcţie de valoarea potenţială a ajutorului financiar suplimentar al fiecărui stat ACP, exprimată în euro.”

5. Articolul 10 se înlocuieşte cu următorul text:

„Sistemul de alocare a resurselor suplimentare prevede sume în avans pentru contracararea neajunsurilor cauzate de orice întârziere în obţinerea statisticilor comerciale consolidate şi pentru garantarea includerii resurselor respective cel târziu în bugetul celui de al doilea an următor anului de punere în aplicare. Obţinerea unui avans este rezervată statelor în care se poate pune în practică ajutorul financiar FLEX prin intermediul unui ajutor bugetar general. Sumele în avans se mobilizează pe baza statisticilor provizorii privind exportul, întocmite de guvern şi prezentate Comisiei. Suma maximă a avansului este de 100 % din valoarea ajutorului financiar suplimentar prevăzut pentru anul punerii în aplicare. Sumele astfel mobilizate se ajustează în funcţie de statisticile consolidate definitive privind exportul. Aceste statistici se prezintă cel târziu la 31 decembrie din cel de-al doilea an care urmează anului de punere în aplicare.”

Articolul 2

Prezenta decizie intră în vigoare în ziua adoptării sale.

Adoptată la

Pentru Consiliul de Miniştri ACP-CE,

Preşedintele

[1] JO L 317, 15.12.2000.

[2] JO L 287, 28.10.2005.

[3] „Document ACP/85/017/04 Rev 5 din 8 decembrie 2004 înaintat către DG DEV la 17 ianuarie 2005: Propuneri de modificări ale Acordului de la Cotonou în cadrul FLEX”.

[4] DECLARAŢIA II a Actului final din acordului semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 – Declaraţie comună privind articolul 68 al Acordului de la Cotonou: „Consiliul de miniştri ACP-CE va examina, în aplicarea dispoziţiilor de la articolul 100 al Acordului de la Cotonou, propunerile statelor ACP privind anexa II a acordului menţionat anterior privind fluctuaţiile pe termen scurt ale încasărilor la export.”

[5] Acordul de la Cotonou, anexa IV articolul 3 alineatul (2) litera (b).

[6] Acordul de la Cotonou, anexa II articolul 9 alineatul (1) litera (a).

[7] Pentru a relua primul exemplu, valoarea încasărilor la export aferente anilor N-4/N-1, exprimate ca medie, este de 63,6, iar valoarea extremă în raport cu această medie este cea a anului N-2. Recalculând media anilor N-4, N-3 şi N-1 se obţine o valoare de 54 şi, în mod logic, ţara nu mai este eligibilă pentru FLEX. În al doilea exemplu, media N-4/N-1 este 50, valoarea extremă este cea a anului N-3 şi media fără valoarea extremă este 53, astfel încât ţara este eligibilă pentru FLEX.

[8] Acordul de la Cotonou, anexa II articolul 9 alineatul (1) litera (b). Deficitul este definit în orientările stabilite de Comisie ca „deficit al administraţiei centrale (soldul global, fără donaţii)”.

[9] De exemplu, o ţară al cărei deficit programat este de 2 % din PIB va fi eligibilă în cazul în care estimarea agravării deficitului în urma pierderilor la export este de 0,04 % din PIB. Dimpotrivă, o ţară al cărei deficit programat (fără donaţii) este de 20 % ar trebui să înregistreze o agravare de 0,4 % din PIB pentru a avea un acces potenţial la FLEX. În consecinţă, se poate spune că, în esenţă, sunt eligibile de fapt ţări care, iniţial, au un deficit bugetar scăzut (estimat).

[10] Pragul de 0,7 % a fost calculat în temeiul următoarei ipoteze: Pierdere de încasări la export de 2 % şi ponderea exporturilor în PIB de 35 % (ceea ce corespunde mediei statelor ACP pentru perioada 2000-2005). Această opţiune favorizează ţările pentru care exporturile au o pondere mai semnificativă în PIB şi/sau ale căror încasări la export sunt mai volatile, fără a fi penalizate ţările cele mai sărace care au o bază de calcul fiscală sau parafiscală, exprimată ca procent din PIB, foarte slabă.

[11] Acordul de la Cotonou, anexa II articolul 9 alineatul (2).

[12] Acordul de la Cotonou, anexa II articolul 10.

[13] Acordul de la Cotonou, anexa IV articolul 3 alineatul (5).

[14] În cadrul celui de al 10-lea FED s-a decis să se rezerve 1,8 miliarde de euro pachetelor B, pentru situaţii neprevăzute. Această rezervă trebuie să permită, în special, finanţarea cerinţelor de ajutor umanitar şi de urgenţă (prevăzute de articolele 72 şi 73 din Acordul de la Cotonou, inclusiv ajutorul pentru ţările care ies din criză, fără document de strategie semnat), contribuţiile la iniţiativele de diminuare a datoriei şi mecanismul FLEX. Cerinţele de ajutor umanitar şi de urgenţă complementare ajutorului bugetar sunt estimate la 150-200 MEUR pe an, pe baza unei extrapolări a acţiunilor finanţate în cadrul celui de al 9-lea FED. Prin urmare, soldul disponibil pentru FLEX nu este suficient pentru a răspunde tuturor cerinţelor potenţiale, estimate la aproximativ 200 MEUR.

[15] JO L 317, 15.12.2000, p. 3.

[16] JO L 287, 28.10.2005, p. 1.

[17] JO L 297, 22.9.2004, p. 18.

[18] Declaraţia II, declaraţia comună privind articolul 68 din Acordul de la Cotonou, JO L 287, 28.10.2005, p. 37

[19] JO L 317, 15.12.2000, p. 3.

[20] JO L 287, 28.10.2005, p. 1.

[21] Acordul de parteneriat ACP-CE, articolul 68.

[22] JO L 297, 22.9.2004, p. 18.

[23] Declaraţia II, declaraţie comună privind articolul 68 din Acordul de la Cotonou, JO L 287, 28.10.2005, p. 37.