RO    RO RO 
RO    RO  COMISIA COMUNIT ĂȚILOR EUROPENE 
Bruxelles, 15/7/2008 
SEC(2008)2282 
DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI 
Document de înso țire pentru 
 
COMUNICAREA COMISIEI C ĂTRE CONSILIU, PARL AMENTUL EUROPEAN, 
COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL 
REGIUNILOR 
  
CĂTRE PROGRAMAREA ÎN COMUN A CERCET ĂRII: 
 
a conlucra pentru a face fa ță mai eficient provoc ărilor comune 
   
REZUMATUL STUDIULUI DE IMPACT  
 
{COM(2008) 468 final} 
{SEC(2008) 2281} 
RO 2   RO 1. ASPECTE PROCEDURALE ȘI CONSULTAREA P ĂRȚILOR INTERESATE  
1.1. Introducere 
Prezentul studiu de impact sprijin ă inițiativa prezentat ă în cadrul comunic ării Comisiei intitulate 
„Către programarea în comun a cercet ării”. Inițiativa privind programarea în comun este una 
dintre cele cinci ini țiative strategice prev ăzute de Comisie în 2008, ca urmare a c ărții verzi 
„Spațiul European de Cercetare: perspective noi”, ca r ăspuns la dimensiunea „optimizarea 
programelor și priorităților de cercetare”. Programarea în co mun este procesul în care statele 
membre se angajeaz ă, pe baz ă voluntar ă și „à la carte”, în de finirea, dezvoltarea și 
implementarea unor agende comune de cercetare într-un domeniu sau pe o tem ă specifică. Acest 
demers poate presupune coordonarea programelor na ționale existente sau instituirea unor 
programe complet noi, punerea în  comun a resurselor, precum și monitorizarea și evaluarea în 
comun a progreselor înregistrate.  Prin intensificarea și îmbunătățirea colabor ării, coordon ării și 
integrării transfrontaliere a prog ramelor de cercetare finan țate din fonduri public e ale statelor 
membre într-un num ăr limitat de domenii strategi ce, programarea în comun urm ărește să ajute 
Europa s ă optimizeze eficien ța finanțării sale publice și să facă față mai bine provoc ărilor 
societale majore. Abordarea propus ă constă în promovarea program ării în comun printr-un 
proces politic la nivel înalt impulsionat de c ătre statele membre, care ar oferi flexibilitate 
instrumentelor, geometriei și nivelului de coordonare și integrare a programelor. Programarea în 
comun vizeaz ă programele publice de cercetare și, prin urmare, implic ă mai degrab ă cooperare 
între institu țiile publice, decât în tre sectorul public și cel privat. Cu toate acestea, industria poate 
juca un rol în implementarea sa. 
1.2. Sprijinul politic și al părților interesate 
La nivel politic, în ultimii 15 ani a fost reiterat sprijinul clar acordat intensific ării și eficientiz ării 
coordonării activit ăților de cercetare în Europa: Consiliul European de prim ăvară din 2008 a 
încurajat Comisia și statele membre „ să continue s ă dezvolte ini țiative pentru pr ogramarea în 
comun a cercet ării în domeniile în care aceast ă abordare este adecvat ă, permițând o abordare 
mai strategic ă și mai bine structurat ă în ceea ce prive ște lansarea de noi programe comune și 
cereri comune de proiecte începând cu sfâr șitul anului 2010 ”. 
Printre factorii de decizie, cercet ători și inclusiv printre cet ățeni există un consens larg cu privire 
la faptul c ă provocările comune stringente al e Europei - precum schimb ările climatice, energia, 
securitatea, s ănătatea și îmbătrânirea popula ției - trebuie abordate în comun la nivel european. 
Aceste părți interesate cred, de asemenea, c ă cercetarea joac ă un rol-cheie în abordarea acestor 
provocări, dar consider ă că, pentru ca cercetarea s ă aibă o contribu ție eficace, vor fi necesare 
stabilirea unei agende comune și intensificarea coordon ării cercetării în Europa.  
RO 3   RO 2. DEFINIREA PROBLEMEI  
2.1. Necesitatea îmbun ătățirii capacit ății Europei de a face fa ță provocărilor societale 
cu care se confrunt ă, printr-o coordonare sporit ă și o orientare strategic ă comună 
a C&D publice 
Pentru a putea face fa ță provocărilor societale cu care se confrunt ă, sistemul de cercetare 
european trebuie s ă fie capabil s ă producă rezultate de cel mai înal t nivel. Europa nu a reu șit însă 
să își sporeasc ă rapid bugetul alocat cercet ării și, prin urmare, trebuie s ă își continue eforturile de 
a utiliza mai bine resursele limitate din domeniul cercet ării și dezvoltării, investindu-le mai 
eficient și mai eficace. În acest context, sectorul public joac ă un rol important prin faptul c ă 
trebuie să încerce s ă sporească randamentul fondurilo r publice alocate cercet ării. 
Se poate încerca în multe moduri s ă se impulsioneze impactul și eficiența C&D publice. Una 
dintre modalit ățile insuficient exploatate și care poate oferi câ știguri semnificative este 
îmbunătățirea investi țiilor publice în C&D ale Europei prin intensificarea colabor ării și 
coordonării transfrontaliere a programelor. 
Deși statele membre au instituit de-a lungul anilor numeroase mecanisme care s ă permită 
cooperarea transna țională în domeniul C&D, 85 % din cercetarea public ă civilă din Europa este 
în continuare programat ă, finanțată, monitorizat ă și evaluată la nivel na țional. În compara ție cu 
alte domenii de politic ă structurale, precum concuren ța, comerțul, industria etc., C&D r ămân mai 
puțin integrate și coordonate în Europa.  
Pentru a solu ționa aceast ă problemă, au fost lansate recent la ni vel comunitar o serie de ini țiative 
menite să stimuleze coordonarea C&D publice na ționale, precum metoda deschis ă de coordonare 
și sistemul ERA-NET de interrela ționare a titularilor și managerilor programelor de cercetare 
naționale și regionale, ini țiative menite, de asemenea, s ă utilizeze prevederile articolului 169 din 
tratat care permite Comunit ății să participe la programe de cercetare și dezvoltare desf ășurate de 
mai multe state membre. Totu și, aceste eforturi r ămân extrem de modeste în ceea ce prive ște 
volumul finan țării, iar succesul acestora în privin ța integrării totale a programelor a fost limitat 
din cauza lipsei unei orient ări și a unui sprijin strategic din partea statelor membre. 
2.2. Necesitatea unei noi abord ări 
Se recunoa ște pe scar ă tot mai larg ă necesitatea unei abord ări noi, mai strategice, pentru 
coordonarea programelor de C& D publice în Europa, care s ă se axeze pe acele domenii care pot 
oferi solu ții pentru provoc ările societale stringente cu care se confrunt ă Europa și în care 
coordonarea poate îmbun ătăți eficiența și impactul cercet ării. Eforturile ante rioare de a promova 
programarea în comun au fost în mod evident îngr eunate de lipsa unui angajament politic la nivel 
înalt al statelor membre, de lipsa unor date suficiente și credibile privind structura și organizarea 
domeniilor științifice și tehnologice respective, de lipsa unei perspective asupra lor, precum și de 
rigiditatea instrumentelor utilizate. 
Acum îns ă este momentul oportun pentru a lansa o nou ă inițiativă politică privind programarea 
în comun. Contextul politic mai la rg s-a schimbat, întrucât provoc ările societale majore comune 
au ajuns categoric  prioritatea num ărul unu pe agenda politic ă a fiecărui stat membru și la nivel 
comunitar și încep să se vadă costurile lipsei coordon ării. Eforturile comune trebuie s ă se axeze 
pe domenii ale provoc ărilor paneuropene, iar pentru ca acest demers s ă fie încununat de succes, 
angajamentul total al statelor membre va avea un rol esen țial. Noua ini țiativă ar trebui conturat ă 
ținând seama de punctele de vedere ale p ărților interesate și de experien ța trecută. 
RO 4   RO Este important ca proces ul prin care se avanseaz ă în direcția unei program ări în comun s ă nu fie 
nici prea mult orientat „de su s în jos”, abordare conform c ăreia Comisia are rolul principal, nici 
prea „de jos în sus”, ceea ce ar  duce la lipsa unei strategii și orientări coerente.  
Pentru ca acest proces s ă fie eficace, statele membre ar trebui s ă identifice împreun ă domenii în 
care exist ă motive de preocupare comune, în care ac țiunea colectiv ă poate fi mai eficient ă în a 
aborda provoc ările societale importante. În special, acest proces trebuie s ă utilizeze criterii 
adecvate, acceptate de toate p ărțile, pentru a stabili care sunt domeniile în care ar fi cel mai util 
să se lanseze programarea în comu n. Pentru ca aceste criterii s ă fie opera ționale, este nevoie de o 
bază de informa ții solidă. Trebuie colectate informa ții privind programele na ționale și regionale 
existente în diverse domenii, incl usiv privind obiectul acestora și unde sunt lacune, suprapuneri 
sau o lips ă de anvergur ă și de domeniu de aplicare.  
Este necesar ă, de asemenea, o abordare bazat ă pe o geometrie variabil ă, care să permită 
flexibilitate în ceea ce prive ște țările participante. Nu toate statele membre se confrunt ă cu 
aceleași provocări în toate domeniile, mai ales în Uniunea European ă extinsă la 27 de țări.  
În fine, un proces eficace trebuie s ă permită un răspuns gradat, prin select area celor mai eficiente 
instrumente care s ă fie utilizate într-un anumit domeniu. 
2.3. Subsidiaritate și valoarea ad ăugată european ă 
Dreptul Comunit ății de a acționa în acest domeniu este consacrat în tr-o serie de articole din tratat 
care prevăd coordonarea și cooperarea în domeniul cercet ării între statele membre și Comunitate 
(articolele 165, 169 și 171). Procesul propus de realizare a unei program ări în comun poate fi 
considerat în mod justificat n ecesar întrucât este improbabil s ă fie realizat într-o m ăsură 
suficientă de către statele membre prin ac țiuni strict interguvernamentale. Extinderea acestui tip 
de acțiuni a stagnat în ultimii ani și majoritatea ini țiativelor destinate s ă asigure coordonarea 
programelor multilaterale au fost dezvoltate în contextul activit ăților Comunit ății. Prin urmare, 
este improbabil ca, ac ționând singure, statele membre s ă poată soluționa aceste probleme. 
Valoarea ad ăugată european ă a propunerii rezult ă, pe de o parte, din natura transna țională a 
unora dintre provoc ările-cheie (de exemplu, a schimb ărilor climatice), în privin ța cărora statele 
membre trebuie s ă acționeze împreun ă pentru a solu ționa problemele în mod corespunz ător. 
Valoarea ad ăugată european ă poate fi, de asemenea, justificat ă prin faptul c ă programele de 
C&D publice din Europa pot fi realizate la o scar ă mai mare, domeniul acestora de aplicare poate 
fi extins și pot fi mai eficace prin abordarea împreun ă a provoc ărilor comune, prin dezvoltarea 
unor solu ții comune și prin surmontarea obstacolelor în calea intr ării, precum costurile ridicate 
ale lansării și ale func ționării în anumite domenii ale științei și tehnologiei, prin punerea în 
comun a datelor și a expertizei, prin ob ținerea unui impact mai mare în domeniul științei, 
tehnologiei și al inovării , prin eliminarea suprapunerii prog ramelor în Europa, prin aprofundarea 
programelor și prin reducerea costurilor de  management ale programelor. 
RO 5   RO 3. OBIECTIVE  
3.1. Obiective generale de politic ă  
Obiectivele generale de politic ă ale inițiativei privind programarea în comun sunt menite s ă 
consolideze capacitatea UE de a- și atinge obiectivele de politici la nivel înalt și de a răspunde 
provocărilor majore cu care se  va confrunta în urm ătorii ani:  
(1) să contribuie la realizarea obiectivelor St rategiei de la Lisabona revizuite;  
(2) să ajute Europa s ă răspundă mai eficient prin cercetare provoc ărilor societale cheie; 
(3) să contribuie la realizarea obiectivelor Spa țiului european de cercetare (ERA). 
3.2. Obiective specifice:  
Pentru a contribui la atingerea acestor obiectiv e generale de politic ă, va fi necesar s ă se 
îmbunătățească eficiența și eficacitatea program ării cercetării publice în Europa în domeniile în 
care aceasta se confrunt ă cu provoc ări societale majore. Obiectivele specifice sunt: 
(1) consolidarea coordon ării programelor de cercetare publice na ționale ale UE în domenii 
care pot oferi solu ții unor provoc ări societale majore și în care exist ă dovezi că adoptarea 
unei abord ări transfrontaliere co mune aduce o valoare ad ăugată ;  
(2) intensificarea, astfel, a impactului aces tor programe, atât în ceea ce prive ște domeniul 
științei și tehnologiei (excelen ță științifică, punerea în comun a resurselor, datelor și 
expertizei, atingerea masei critice, facilitarea optimiz ării programelor), cât și în plan 
economic și societal.  
3.3. Obiective opera ționale: 
Pentru a promova modalit ățile enumerate de cre ștere a impactului și a eficien ței, obiectivele 
operaționale sunt:  
(1) garantarea un proces eficace care s ă favorizeze abordarea mai strategic ă în materie de 
coordonare a programelor de cercetare na ționale destinate s ă contribuie la solu ționarea 
provocărilor societale ale Europei; 
(2) asigurarea faptului c ă acest proces și inițiativele de programare în domeniul cercet ării 
publice comune care rezult ă din acesta sunt sprijinite puternic și asumate de p ărțile 
interesate; 
(3) promovarea, prin acest proces și prin utilizarea instrumentelor adecvate, a integr ării și 
efectelor structurante transfrontaliere ale programelor de cercetare publice , în special 
atingerea masei critice a efortului de C&D; 
(4) punerea la punct a unui proces care s ă permită un răspuns gradat în ceea ce prive ște 
instrumentele de programare în comun, precum și o geometrie variabil ă din punctul de 
vedere al țărilor participante;  
(5) asigurarea faptului c ă inițiativele comune se bazeaz ă pe informa ții actualizate și exacte 
privind activit ățile de programare na ționale și regionale; 
RO 6   RO (6) promovarea unei mai mari coeren țe între politici. 
4. PREZENTARE A OP ȚIUNILOR DE POLITIC Ă 
Pentru a realiza aceste obiectiv e, au fost analizate patru op țiuni de politic ă. Principalele diferen țe 
dintre acestea constau în dou ă aspecte-cheie: modul în care sunt identificate domeniile de 
programare în comun și gama de instrumente avute în vedere pentru punerea în aplicare1. 
În cadrul op țiunii „continuarea practicilor curente” (op țiunea 1), temele program ării în comun 
sunt identificate ad hoc, de jos în sus, prin intermediul unei serii de p ărți interesate din statele 
membre. Punerea în aplicare se face printr-un num ăr limitat de instrumente (în principal, 
sistemul ERA-NET și articolul 169) și este coordonat ă într-o mic ă măsură. În plus, se adopt ă o 
abordare flexibil ă față de atingerea masei critice (d in punctul de vedere al num ărului și relevanței 
partenerilor) și a nivelului de integrare a programelor urm ărit.  
Unele dintre caracteristicile op țiunii „maximizarea articolului 169” (op țiunea 2) sunt comune cu 
cele ale op țiunii „continuarea practicilor cu rente”, întrucât temele program ării în comun sunt 
identificate de jos în sus de c ătre statele membre, iar implementarea se realizeaz ă prin acelea și 
două instrumente (în principal, sistemul ERA-NET și articolul 169). Ceea ce o diferen țiază însă 
de opțiunea anterioar ă este faptul c ă propune o abordare proactiv ă, în care ac țiunile ERA-NET și 
ERA-NET Plus care fac parte din sist emul ERA-NET sunt stabilite ca etap ă pregătitoare pentru 
articolul 169. Temele program ării în comun ar trebui s ă coincidă cu programul-cadru, 
asigurându-se astfel sistematic coeren ța de ansamblu a politicilor orizontale și s-ar acorda mai 
multă atenție masei critice și nivelului de integrare a programelor. 
Principala diferen ță dintre „op țiunea strategic ă impulsionat ă de Comunitate” (op țiunea 3) și cele 
două opțiuni anterioare este faptul c ă este mai degrab ă o opțiune strategic ă, decât de jos în sus. 
Punctul de plecare îl reprezint ă identificarea provoc ărilor societale majore și evaluarea necesit ății 
unei mase critice de cercetare finan țată public în domeniile științifice și tehnologice 
corespunz ătoare. În cadrul acestei op țiuni, Comunitatea este cea care preia rolul de lider pentru 
realizarea acestor evalu ări strategice și propune domenii de programare în comun adecvate. Tot 
Comunitatea alege cel mai adecv at instrument dintr-o gam ă largă de instrumente comunitare 
cunoscute. 
Opțiunea „procesul strategic european” (op țiunea 4) se aseam ănă opțiunii „strategice 
impulsionate de Comunitate” prin faptul c ă este, la rândul ei, strategic ă și axată pe soluționarea 
provocărilor societale majore, îns ă există o diferen ță crucială între ele în ceea ce prive ște rolurile 
jucate de Comunitate și de statele membre. În cadrul op țiunii „procesul strategic european”, 
statele membre ( și nu Comunitatea) sunt cele care identific ă temele program ării în comun. Tot 
statele membre sunt cele care aleg sau dezvolt ă instrumentele cele mai adecvate pentru 
circumstan țele specifice sau domeniul științific și tehnologic corespunz ător (inclusiv 
instrumentele comunitare, precum sistemul ERA-NET și articolele 168, 169, 170 sau 171; 
abordările de tipul „Planul SET” sa u „cercetarea în domeniul securit ății”; crearea unor noi 
instituții europene și/sau noi tipuri de re țele de excelen ță2; inițiativele de tipul ERC sau Euratom; 
fonduri structurale etc. ). Comisia are rolul de facil itator. Aceasta este responsabil ă de raportarea 
către Consiliu în fiecare etap ă a procesului și de evaluarea global ă a procesului, precum și a 
progreselor înregistrate în domenii anume.  
                                                 
1 Prezentarea general ă a celor patru op țiuni se reg ăsește în tabelul 2 din Studiul de impact.  
2 Care implic ă nu numai finan țarea activit ăților de integrare, ci și a cercetării comune. 
RO 7   RO 5. EVALUAREA IMPACTULUI  
Pentru fiecare op țiune a fost evaluat ă o gamă largă de efecte, inclusiv nivelul sprijinului și 
asumării de către părțile interesate, orientarea strategic ă, efectul structurant, coeren ța politicii, 
impactul asupra științei și tehnologiei și efectele societale la scar ă mai mare3. Concluzia acestei 
evaluări a fost că opțiunea preferat ă de politic ă este „procesul stra tegic european”.  
Opțiunea „continuarea practicilor  curente” a fost respins ă din cauza c ă îi lipsește orientarea 
strategică, are un efect structurant slab și un impact negativ asupra coeren ței politicilor 
orizontale, iar impactul societal este limitat. Op țiunea „maximizarea articolului 169” a fost 
respinsă din cauza lipsei orient ării strategice a acesteia, a abord ării bazate pe un model unic și a 
efectului structurant limitat. Op țiunea „strategic ă impulsionat ă de Comunitate”, care poate avea 
un impact semnificativ, a fost respins ă din cauza riscuril or pe care le implic ă, și anume c ă este 
foarte probabil s ă nu se bucure de sprijinul p ărților interesate. La rândul s ău, acest lucru va afecta 
negativ orientarea strategic ă a opțiunii, efectul structurant și impactul societal. În plus, este pu țin 
probabil ca, f ără contribu ția statelor membre, Comunitatea s ă cunoască suficient de detaliat 
programele de cercetare ale aces tora pentru a propune teme și instrumente adecvate pentru 
programarea în comun. 
Opțiunea „procesul strategic european” se bucur ă de cel mai mult sprijin din partea p ărților 
interesate, care sunt de acord c ă este necesar ă definirea unor agende strategice de cercetare și 
implementarea lor în mod coordonat, în special pentru a r ăspunde provoc ărilor societale comune; 
că un parteneriat care s ă îmbine o abordare voluntar ă, de jos în sus, cu orient ări strategice oferite 
de sus în jos este indispensabil pentru a asigura flexibilitatea și adaptarea la specificit ățile 
programelor; c ă principiile subsidiarit ății, geometriei variabile și valorii ad ăugate europene reale 
trebuie respectate și că o abordare bazat ă pe un model nediferen țiat nu este viabil ă. 
Procesul propus pentru alegerea temelor și instrumentelor pentru programarea în comun, 
împreună cu nivelul ridicat de sprijin de care se bucur ă din partea p ărților interesate, face ca 
opțiunea 4 s ă ofere cele mai bune garan ții pentru ob ținerea celor mai valoroase efecte 
structurante sistemice cumulate. La rândul s ău, acest lucru va crea condi țiile ideale pentru 
obținerea tuturor beneficiilor pe care progr amarea în comun le poate avea pentru știință și 
tehnologie:  
• surmontarea obstacolelor în calea intr ării în anumite domenii 
• optimizarea paneuropean ă a programelor 
• excelența științifică 
• abordarea împreun ă a provoc ărilor comune, dez voltarea unor solu ții standardizate comune și 
transmiterea unui mesaj unitar 
• colaborarea transfrontalier ă în proiecte (care ar e propriile beneficii, precum punerea în comun 
a datelor și a expertizei, diseminarea rapid ă, mobilitatea și formarea transfrontalier ă a 
resurselor umane și impact mai mare în domeniul științei, tehnologiei și inovării) 
• reducerea costurilor na ționale pentru gestionar ea programelor integrate 
                                                 
3 În tabelul 3 din Studiul de impact (versiunea integral ă) este prev ăzută o prezentare general ă a acestui 
impact. 
RO 8   RO • îmbunătățirea programelor neintegrate și 
• îmbunătățirea răspunderii și a transparen ței. 
Beneficiile pentru industri e includ „inovarea deschis ă”; diseminarea rapid ă a rezultatelor 
cercetării; dezvoltarea unor solu ții standardizate comune; îmbun ătățirea accesului la ajutoarele 
pentru cercetarea finan țată din fonduri publice;  facilitarea adopt ării agendelor strategice comune 
de cercetare cu participare public ă și privată și coordonarea mai rapid ă a politicilor orizontale. 
În fine, impactul asupra științei și tehnologiei se traduce printr-un randament societal mai mare al 
investițiilor în cercetarea public ă, ceea ce înseamn ă o mai mare cre ștere economic ă, 
competitivitate și ocupare a for ței de munc ă, precum și soluții mai rapide și mai bune pentru 
provocările sociale și de mediu. 
Din aceste motive, op țiunea 4, „procesul strategic european”, este op țiunea preferat ă. 
6. RISCURI ȘI DIMINUAREA RISCURILOR  
Există o serie de riscur i în ceea ce prive ște opțiunea preferat ă. Principalul risc îl reprezint ă 
posibilitatea ca angajamentul politic necesar s ă nu se materializeze. 
Deși acest risc ar putea p ărea mai mic acum decât a fost în trecut (datorit ă recunoașterii pe scar ă 
tot mai mare în statele membre a provoc ărilor societale cu care se confrunt ă Europa, a costurilor 
pentru S&T și pentru societate ale lipsei coordon ării, precum și a beneficiilor pentru S&T și 
pentru societate ale program ării în comun), pr ocesul de politic ă propus a fost, de asemenea, 
astfel conceput încât s ă diminueze acest risc. Se propune un proces politic la nivel înalt, care s ă 
se bazeze în totalitate pe statele membre, serviciile Comisiei având ro lul de facilitator. În cadrul 
acestui proces Consiliului îi es te atribuit un rol important și constant în ceea ce prive ște: 
• Invitarea mini ștrilor cercet ării ai statelor membre s ă desemneze reprezentan ți personali într-un 
grup ad hoc la nivel înalt care s ă identifice domeniile adecvate ale program ării în comun;  
• Monitorizarea anual ă a procesului (prin intermediul unei raport ări anuale obligatorii efectuate 
de Comisie); și 
• Revizuirea procesului dup ă trei ani. 
Procesul propus se bazeaz ă pe date factuale și pe o analiz ă strategică aprofundat ă a domeniilor 
S&T corespunz ătoare, ceea ce va asigura faptul c ă se iau numai ini țiative de programare în 
comun realiste. În plus, abordarea propus ă este caracterizat ă de flexibilitatea instrumentelor4, de 
geometrie variabil ă și de flexibilitate în ceea ce prive ște gradul de integrare a programelor avut 
în vedere (ciclu par țial, ciclu complet). 
Printre alte riscuri se num ără inerția instituțională și lipsa datelor factuale  necesare. Au fost 
instituite, îns ă, strategii adecvate de di minuare a riscurilor.  
                                                 
4 Întregul set de instrumente de cercetare public ă (programe de cercetare na ționale și regionale, organiza ții 
de cercetare și programe de cooperare inte rguvernamentale, infrastructur i de cercetare, programe de 
mobilitate etc.) ar trebui explorat și utilizat pentru punerea în aplicare a diferitelor ini țiative de programare 
în comun. 
RO 9   RO Pe scurt, principala strategie de diminuare a riscurilor care st ă la baza procesului propus o 
reprezintă respectarea practicilor pentru o mai bun ă reglementare, și anume conlucrarea strâns ă 
și transparent ă cu statele membre; respecta rea principiilor subsidiarit ății, valorii ad ăugate 
europene și proporționalității; pregătirea și lansarea unor ini țiative concrete pornind de la o baz ă 
de dovezi extins ă și credibilă, precum și asigurarea r ăspunderii și transparen ței procesului prin 
sisteme de monitorizare și evaluare adecvate. 
7. EVALUARE ȘI MONITORIZARE  
Au fost luate dispozi ții adecvate și pentru monitorizare și evaluare. Acestea constau în raportarea 
de către Comisie c ătre Consiliu dup ă fiecare etap ă a procesului de programare în comun și în 
revizuirea aprofundat ă a procesului de c ătre Comisie, împreun ă cu statele membre, dup ă trei ani. 
Vor fi asigurate, de asemenea, monitorizarea și evaluarea periodice ale progreselor c ătre 
atingerea obiectivelor (SMART) în fiecare domeniu al program ării în comun. 
În plus, va fi asigurat ă o mai mare transparen ță a colabor ării și coordon ării programelor de 
cercetare na ționale și regionale prin dezvoltarea unui modul specific pentru se rviciul internet 
ERAWATCH.