RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Al cincilea raport semestrial privind funcționarea spațiului Schengen 1 noiembrie 2013 - 30 aprilie 2014 /* COM/2014/0292 final */





1. Introducere Astfel cum a anunțat, la data de 16 septembrie 2011, în comunicarea sa privind consolidarea guvernanței Schengen[1] și cu sprijinul acordat de Consiliu la data de 8 martie 2012, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului rapoarte semestriale privind funcționarea spațiului Schengen. Prezentul raport, al cincilea de acest tip, analizează perioada 1 noiembrie 2013-30 aprilie 2014. 2. Situația actuală 2.1. Situația la frontierele externe ale spațiului Schengen În perioada noiembrie 2013-februarie 2014 (luni pentru care erau disponibile date la momentul redactării prezentului raport), numărul de cazuri detectate de trecere neregulamentară a frontierei a scăzut în comparație cu cele patru luni anterioare perioadei de raportare (iulie-octombrie 2013). Această scădere poate fi considerată normală, date fiind fluctuațiile sezoniere ale fluxurilor de migrație neregulamentară. Cu toate acestea, comparativ cu perioada noiembrie 2012-februarie 2013, numărul de cazuri detectate de trecere neregulamentară a frontierei a crescut cu 96 %, ajungând la 25 936[2]. Italia, Grecia, Ungaria, Spania și Bulgaria au efectuat cele mai multe arestări în perioada noiembrie 2013-februarie 2014. În total, în 2013 s-au detectat 107 365 de cazuri de trecere neregulamentară a frontierei, numărul acestora fiind cu 48 % mai mare decât în 2012. Prin urmare, numărul de cazuri detectate este în continuare însemnat și, în consecință, presiunea la frontieră rămâne ridicată și ar putea crește în continuare, deoarece în lunile în mod tradițional calme care fac obiectul prezentei perioade de raportare s-a înregistrat unul dintre cele mai puternice fluxuri de migranți neregulamentari pentru această perioadă a anului. Totalul pentru 2013 este comparabil cu nivelurile din 2009-2010, dar este încă inferior celui raportat în cursul Primăverii arabe din 2011. Majoritatea persoanelor detectate (de-a lungul întregului an 2013) erau cetățeni sirieni, eritreeni, afgani și albanezi. Zona centrală a Mării Mediterane a fost principala rută utilizată în 2013, numărul de cazuri detectate crescând de aproape patru ori (ajungând la peste 40 000) în comparație cu 2012[3]. În primele patru luni ale perioadei de raportare pentru care sunt disponibile statistici (noiembrie 2013-februarie 2014), numărul de cazuri detectate a crescut de patru ori în comparație cu aceeași perioadă a anului anterior (9 175 față de 2 177). Deși în noiembrie 2013 s-au înregistrat mai puține cazuri detectate decât în 2012, în decembrie 2013 s-a depășit de aproape cinci ori nivelul înregistrat în aceeași lună a anului 2012, în timp ce cifrele din ianuarie și februarie 2014 erau de 58 și, respectiv, de 61 de ori mai mari decât cele aferente acelorași luni ale anului anterior[4]. În calitate de președinte al Grupului operativ pentru Marea Mediterană, Comisia a publicat, la data de 4 decembrie 2013, o comunicare[5] în care se prezintă liniile de acțiune care trebuie să fie adoptate de statele membre, de instituțiile UE și de alte organisme ale UE. Comunicarea include, de asemenea, măsuri pentru consolidarea supravegherii frontierelor, contribuind la îmbunătățirea tabloului situației maritime și la protecția și salvarea vieților migranților. Punerea în aplicare a măsurilor ar trebui să aibă ca rezultat menținerea integrității frontierelor externe ale UE în zona Mării Mediterane. Ruta est-mediteraneeană a ocupat locul al doilea în clasamentul rutelor cel mai frecvent utilizate în 2013. În timp ce în 2013 cazurile detectate la frontierele bulgare pe această rută erau de aproape șapte ori mai numeroase decât în 2012, nivelul anual al cazurilor detectate pe ruta est-mediteraneeană s-a redus cu o treime datorită scăderii înregistrate la frontiera terestră dintre Grecia și Turcia, care poate fi atribuită eforturilor și operațiunilor în curs de desfășurare la frontierele elene[6]. În ultima lună a anului 2013, precum și la începutul anului 2014 s-a înregistrat o scădere drastică a numărului de cazuri detectate la frontiera bulgară; această scădere poate fi atribuită efectelor sezoniere, precum și faptului că Bulgaria a mobilizat resurse suplimentare. Cu toate acestea, fiecare dintre primele patru luni ale prezentei perioade de raportare indică un număr mai mare de cazuri detectate pe ruta est-mediteraneeană decât în urmă cu un an. Va fi necesar să se observe dacă această tendință persistă și dacă sunt necesare acțiuni suplimentare pentru remedierea situației. Comisia intenționează să emită recomandări adresate Bulgariei și Italiei cu privire la declanșarea mecanismului de alertă timpurie, pregătire și gestionare a crizelor în temeiul articolului 33 din Regulamentul Dublin III[7], cu scopul de a susține aceste state membre în pregătirea măsurilor necesare pentru a face față situațiilor de presiune la care sunt expuse, pentru a da dovadă de solidaritate și pentru a-i ajuta pe solicitanții de azil care au nevoie de asistență. Ruta Balcanilor de Vest a ocupat locul al treilea în clasamentul rutelor cel mai frecvent utilizate, numărul cazurilor de trecere a frontierei fiind de peste trei ori mai mare în 2013 decât în 2012. Cea mai puternică presiune s-a înregistrat în continuare la granița maghiară. În ceea ce privește datele disponibile pentru perioada de raportare, numărul cazurilor detectate pe ruta Balcanilor de Vest a fost aproape dublu comparativ cu anul anterior. 2.2. Situația în interiorul sațiului Schengen În primele patru luni ale perioadei de raportare pentru care sunt disponibile date, numărul de cazuri detectate de ședere neregulamentară[8] a înregistrat o creștere ușoară comparativ cu aceeași perioadă din 2012-2013 (109 712 cazuri detectate, ceea ce reprezintă o creștere de aproximativ 9 %). În perioada analizată, cele mai multe cazuri detectate s-au înregistrat în Germania, urmată de Suedia, Franța, Spania și Belgia. Conform celor planificate, Frontex, la inițiativa Comisiei și pe baza informațiilor disponibile prezentate de statele membre, a elaborat o analiză de risc adaptată privind mișcările migratorii în interiorul UE/spațiului Schengen. Rezultatele arată că majoritatea migranților neregulamentari nu își încheie călătoria după ce au trecut frontierele externe, ci se deplasează în continuare către destinații aflate în altă parte a spațiului Schengen. Analiza se concentrează asupra naționalităților întâlnite cel mai frecvent[9] în contextul migrației neregulamentare, fiecare dintre aceste naționalități prezentând un model distinct în ceea ce privește fluxurile secundare. O altă evoluție importantă a fost aceea că, din luna ianuarie 2014, Rețeaua de analiză a riscurilor Frontex a început colectarea periodică a indicatorilor acestor fluxuri. Douăsprezece state membre nu au trimis încă cifrele înregistrate pe teritoriul lor, iar pentru majoritatea celorlalte state membre datele nu erau complete. Din acest motiv, în această etapă nu se poate trage nicio concluzie privind datele. În acest context, este de menționat și faptul că unor migranți nu li se prelevează amprentele digitale, astfel cum se prevede în Regulamentul Eurodac. Migranții pot dori să evite posibilitatea de a fi ulterior trimiși înapoi din altă parte a spațiului Schengen către statul membru al primei intrări, în conformitate cu procedurile Dublin. Cu toate acestea, în astfel de cazuri, migranților ar trebui să li se explice în mod clar că au obligația juridică de a se supune prelevării amprentelor digitale și că un astfel de refuz generează anumite consecințe juridice. În special, în cazul în care solicită azil, faptul că au refuzat să li se preleveze amprentele digitale înseamnă că examinarea cererii lor poate fi accelerată. În cazul în care nu solicită azil, aceștia ar trebui să fie tratați ca migranți neregulamentari, aplicându-se dispozițiile Directivei privind returnarea. Refuzul de a se supune prelevării amprentelor digitale ar putea fi un indiciu cu privire faptul că este probabil ca persoana în cauză să se sustragă procedurilor, ceea ce ar putea justifica încarcerarea, în urma unei examinări individuale a situației fiecărui migrant. 3. Aplicarea acquis-ului Schengen 3.1. Cazuri de reintroducere temporară a controlului la frontierele interne Articolul 23 din Codul frontierelor Schengen[10] prevede că, în mod excepțional, în cazul în care există o amenințare gravă la adresa ordinii publice sau a siguranței interne, un stat membru poate reintroduce controalele la frontierele sale interne. În perioada 1 noiembrie 2013-30 aprilie 2014, au existat două cazuri în care statele membre au reintrodus temporar controalele la frontierele lor interne: Polonia, în perioada 8-23 noiembrie [ca urmare a celei de a 19-a Conferințe a părților la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (UN Framework Convention on Climate Change - UNFCCC), a celei de a 9-a Conferințe a părților cu rol de reuniune a părților la Protocolul de la Kyoto și a celei de a 39-a sesiuni a organismelor subsidiare], și Țările de Jos, în perioada 14-28 martie 2014 (ca urmare a desfășurării la Haga a reuniunii la nivel înalt privind securitatea nucleară). În prezent, rezultatele reintroducerii temporare sunt disponibile pentru Polonia, unde au fost verificate 38 491 de persoane, dintre care unui număr de 65 de persoane li s-au refuzat intrarea și 54 de persoane au fost reținute. Niciunul dintre refuzurile intrării nu a avut legătură cu evenimentele ONU în cauză. 3.2. Menținerea neaplicării controlului la frontierele interne Există două domenii ale aquis-ului Schengen despre care se afirmă în mod frecvent că fac obiectul unor presupuse încălcări: stabilirea faptului dacă verificările efectuate de poliție în apropierea frontierei interne au sau nu un efect echivalent cu cel al verificărilor la frontieră (articolul 21 din Codul frontierelor Schengen) și obligația de a elimina obstacolele care împiedică fluidizarea traficului, cum ar fi limitările de viteză la punctele rutiere de trecere a frontierelor interne (articolul 22 din Codul frontierelor Schengen). În perioada 1 noiembrie 2013-30 aprilie 2014, Comisia a solicitat informații cu privire la posibilele încălcări ale articolului 21 și/sau ale articolului 22 din Codul Frontierelor Schengen în două cazuri noi (referitoare la Italia și Slovenia), a închis două cazuri (care implicau Spania și Suedia) și a continuat activitatea de investigare în trei cazuri pendinte (referitoare la Austria, Belgia și Germania). În aceeași perioadă, ca urmare a acțiunilor întreprinse de autoritățile austriece și de cele slovace, Comisia a închis două cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor care vizau Austria și Slovacia pentru nerespectarea obligațiilor care le reveneau în temeiul articolului 22 din Codul frontierelor Schengen. În prezent, Comisia consideră că situația de la punctul de trecere a frontierei din Kittsee-Jarovce este conformă cu dreptul Uniunii, după ce Austria și Slovacia au eliminat obstacolele rămase în calea fluidizării traficului, în special limitările de viteză care nu se bazau exclusiv pe considerente de siguranță rutieră. La data de 20 februarie 2014, Comisia a emis un aviz motivat prin care solicita Republicii Cehe să își modifice legislația pentru a asigura faptul că nu se impun sancțiuni companiilor aeriene atunci când transportă în spațiul Schengen resortisanți străini care nu se află în posesia documentelor de călătorie corespunzătoare. Impunerea acestor norme (destinate zborurilor care traversează frontiera externă[11]) pentru zborurile din interiorul spațiului Schengen obligă companiile aeriene să efectueze verificări sistematice asupra persoanelor care trec frontierele interne, ceea ce nu este în conformitate cu legislația UE privind eliminarea controalelor la frontierele interne. 3.3. Dezvoltarea Sistemului european de supraveghere a frontierelor (EUROSUR) La data de 2 decembrie 2013, Sistemul european de supraveghere a frontierelor a devenit operațional în 19 state membre Schengen situate la frontierele externe sudice și estice. EUROSUR va îmbunătăți capacitatea statelor membre de a face schimb de resurse, de a coordona resursele și de a reacționa la incidente și situații care se produc la frontierele externe. Toate statele membre care au aderat la EUROSUR în 2013 au instituit centre naționale de coordonare pe deplin funcționale. Frontex a conectat aceste centre la rețeaua de comunicare a EUROSUR și va conecta centrele celorlalte 11 țări în 2014. De asemenea, Frontex a început să coopereze cu Agenția Europeană pentru Siguranță Maritimă (EMSA) și cu Centrul Satelitar al UE în ceea ce privește furnizarea de servicii și de informații la nivelul UE, cum ar fi sistemele de raportare a navelor și imagistica prin satelit. 3.4. Presupusele încălcări ale altor componente ale acquis-ului Schengen Codul frontierelor Schengen prevede că măsurile de control la frontieră trebuie să fie proporționale cu obiectivele urmărite și nediscriminatorii. În exercitarea îndatoririlor care le revin, polițiștii de frontieră trebuie să respecte pe deplin demnitatea umană și să acționeze în deplină conformitate cu dispozițiile Cartei drepturilor fundamentale și cu dreptul internațional aplicabil, inclusiv în ceea ce privește accesul la protecție internațională și principiul nereturnării. În decembrie 2013, Comisia a deschis o anchetă în ceea ce privește Grecia pentru a investiga afirmațiile referitoare la cazuri grave de rele tratamente aplicate în cursul operațiunilor de supraveghere a frontierelor și la practici de returnare forțată la frontiera externă. În mod similar, în februarie 2014, Comisia a contactat Bulgaria pentru a analiza afirmațiile referitoare la practici de returnare forțată de către autoritățile bulgare. De asemenea, în aprilie 2014, Comisia a contactat Grecia și Bulgaria cu privire la modul de funcționare a unui punct de trecere a frontierei de la granița eleno-bulgară despre care s-au primit informații referitoare la o posibilă nerespectare a cerințelor prevăzute de Codul frontierelor Schengen. Ca urmare a referendumului care a avut loc în Elveția la data de 9 februarie 2014 cu privire la introducerea de limite cantitative în materie de imigrație, autoritățile elvețiene vor înainta propuneri cu privire la modalitățile de punere în aplicare a rezultatelor acestui referendum. Comisia va analiza apoi posibilele implicații în ceea ce privește participarea Elveției la spațiul Schengen. În 2013, Comisia a primit plângeri cu privire la timpul de așteptare excesiv din cauza verificărilor efectuate de autoritățile spaniole la frontiera cu Gibraltarul. Având în vedere numărul considerabil de plângeri, Comisia a publicat o confirmare de primire în Jurnalul Oficial al UE (2013/C 246/07). Ca urmare a unei vizite la fața locului și recunoscând totodată faptul că gestionarea punctului de trecere a frontierei din localitatea La Línea de la Concepción este dificilă, la data de 15 noiembrie 2013, Comisia a emis recomandări adresate atât Spaniei, cât și Regatului Unit pentru ca acestea să remedieze situația traficului la frontieră în cauză și să combată contrabanda cu tutun. În special, Regatul Unit și Gibraltarul au fost invitate să ia măsuri pentru a eficientiza lupta împotriva contrabandei cu tutun, inclusiv prin elaborarea de profiluri bazate pe riscuri și prin introducerea unor verificări nesistematice, bazate pe analiza riscurilor la ieșirea din Gibraltar, precum și prin optimizarea legislației din Gibraltar. Spania a fost invitată să ia măsuri pentru a îmbunătăți organizarea traficului, inclusiv modernizarea punctului de trecere a frontierei, optimizarea elaborării de profiluri bazate pe riscuri și îmbunătățirea schimbului de informații cu autoritățile din Gibraltar cu privire la contrabanda cu tutun. Comisia se angajează să continue monitorizarea situației la această frontieră, inclusiv în ceea ce privește modul în care cele două state membre pun în aplicare din punct de vedere practic recomandările. Transpunerea Directivei privind returnarea (2008/115/CE) în legislația națională Termenul pentru transpunerea Directivei privind returnarea (2008/115/CE) a expirat la data de 24 decembrie 2010. Toate țările în cauză, cu excepția Islandei, au notificat transpunerea integrală a directivei în legislația națională. Majoritatea problemelor identificate în materie de transpunere au fost soluționate prin modificarea dispozițiilor legislative relevante ale statelor membre în cauză. Comisia continuă să monitorizeze în mod sistematic toate deficiențele identificate și inițiază o investigație, dacă este necesar. La data de 27 martie 2014, în cadrul unei comunicări privind politica UE în materie de returnare, Comisia a prezentat primul său raport privind aplicarea directivei. Concluzia raportului a fost aceea că directiva a contribuit la promovarea respectării depline a drepturilor fundamentale în mod echitabil și demn, precum și la eficiența procedurilor de returnare. S-a redus numărul de cazuri în care migranții rămân fără un statut juridic clar, iar plecarea voluntară a fost acceptată la scară largă ca fiind forma principală de returnare. În fine, s-a îmbunătățit caracterul durabil al returnărilor prin creșterea numărului de măsuri de reintegrare furnizate. Aceste schimbări pozitive au fost confirmate atât de actorii societății civile (ONG-urile active în domeniul migrației), cât și de organismele internaționale (inclusiv rapoartele Comisiei de drept internațional a Organizației Națiunilor Unite). Punerea în aplicare a Regulamentului privind micul trafic de frontieră [Regulamentul (CE) nr. 1931/2006] Comisia a monitorizat punerea în aplicare a regimului specific micului trafic de frontieră de la intrarea în vigoare a acestuia în 2006. În ceea ce privește raportul precedent, după ce primit clarificări din partea statelor membre în cauză (Ungaria, Slovacia, Letonia și Polonia), Comisia a închis investigațiile care le vizau și care aveau ca obiect acordurile bilaterale încheiate cu țările terțe vecine și a solicitat statelor membre în cauză să furnizeze informații cu privire la evoluțiile ulterioare. În același timp, Comisia a continuat investigația cu privire la Slovenia, precum și activitatea desfășurată în cadrul a două cazuri de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, unul vizând Letonia și celălalt Polonia. La data de 17 februarie 2014, Comisia a adoptat un raport privind punerea în aplicare a prelungirii excepționale a regimului specific micului trafic de frontieră în regiunea Kaliningrad a Federației Ruse și în anumite districte administrative poloneze[12]. Raportul analizează punerea în aplicare din punct de vedere practic a acestui acord, inclusiv numărul de treceri în temeiul regimului specific micului trafic de frontieră, dispozițiile organizaționale și provocările întâmpinate. Raportul concluzionează că regimul pare să funcționeze bine, atrăgând totodată atenția asupra faptului că, având în vedere că a trecut puțin timp de la intrarea sa în vigoare, orice evaluare are un caracter limitat. Raportul s-a bucurat de reacții pozitive din partea Consiliului. Acesta a declarat că așteaptă cu interes următorul raport, prevăzut a fi prezentat peste doi ani, atunci când ar trebui să fie disponibile mai multe date. 3.5. Punctele slabe identificate prin intermediul mecanismului de evaluare Schengen În cadrul actualului mecanism de evaluare Schengen[13], aplicarea de către statele membre a acquis-ului Schengen este evaluată în mod periodic de experți din statele membre, de Secretariatul General al Consiliului și de Comisie. În perioada 1 noiembrie 2013-30 aprilie 2014, s-au efectuat evaluări Schengen privind cooperarea polițienească în Elveția și privind SIS/Sirene în Estonia, Letonia, Lituania, Ungaria și Polonia. În ceea ce privește SIS/Sirene, statele membre evaluate au înregistrat, în general, progrese satisfăcătoare în ceea ce privește punerea în aplicare a SIS II. Rapoartele sunt încă în curs de finalizare, dar vor include atât observații pozitive, cât și negative, precum și recomandări, inclusiv cu privire la utilizarea pe scară mai largă a noilor categorii de semnalări și a noilor funcționalități. Se subliniază îndeosebi necesitatea unei utilizări mai eficiente a SIS II la frontierele externe. Pregătirile privind noul mecanism de evaluare Schengen sunt în curs de desfășurare. În conformitate cu Regulamentul nr. 1053/2013 de instituire a unui mecanism de evaluare și monitorizare în vederea verificării aplicării acquis-ului Schengen[14], s-a instituit Comitetul Schengen, care s-a reunit pentru prima dată la data de 17 ianuarie 2014, când s-au purtat discuții cu privire la punerea în aplicare din punct de vedere practic a noului mecanism de evaluare Schengen. În conformitate cu regulamentul menționat anterior, programul multianual de evaluare este prevăzut a fi stabilit până la data de 27 mai 2014. Se preconizează că primele evaluări în temeiul noului mecanism vor putea fi efectuate începând din luna ianuarie 2015. 3.6. Eliminarea controlului la frontierele interne cu Bulgaria și România Până în prezent, Consiliul nu a putut lua o decizie cu privire la eliminarea controlului la frontierele interne cu aceste țări. Comisia continuă să sprijine pe deplin aderarea Bulgariei și a României la spațiul Schengen. 4. Măsuri de sprijin 4.1. Utilizarea Sistemului de Informații Schengen În multe state membre, lansarea SIS II a fost corelată cu dezvoltarea unor noi sisteme pentru utilizatorii finali sau cu actualizări semnificative ale celor existente, ceea ce a condus la îmbunătățirea globală a aplicațiilor naționale utilizate de personalul responsabil de asigurarea respectării legii. Multe state membre au pus în aplicare soluții care permit efectuarea în paralel a mai multor căutări în SIS II, pe baza unor criterii diferite (de exemplu, în cazul furtului unui tractor, se efectuează simultan căutări în semnalările cu privire la autovehicule și în cele cu privire la echipamente industriale). În ceea ce privește numărul de rezultate pozitive (informații obținute în urma unei căutări în SIS II), după o perioadă de rodaj în statele membre, în prezent se observă o tendință generală pozitivă, nivelul rezultatelor pozitive depășind cu 3,5 % rata înregistrată de SIS 1+. Deși atacul informatic din 2011 îndreptat împotriva sistemului danez N.SIS a afectat sistemul anterior SIS II, Comisia a efectuat o evaluare completă a eficacității măsurilor naționale de securitate, împreună cu experți ai Agenției eu-LISA, cu statele membre și cu Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor. Recomandările vor fi disponibile în cel de al doilea trimestru al anului 2014. Comisia a continuat să monitorizeze îndeaproape punerea în aplicare a SIS II de către statele membre, acordând o atenție specială noilor categorii de semnalări și noilor funcționalități, dat fiind faptul că multe state membre trebuie încă să pună pe deplin în aplicare aceste elemente în sistemele lor pentru utilizatorii finali. Comisia acordă o atenție specială ștergerii în timp util de către statele membre a semnalărilor în SIS II, deoarece semnalările care nu mai sunt relevante pot cauza inconveniente și prejudicii persoanelor în cauză. Motivele principale ale întârzierilor înregistrate sunt lipsa procedurilor și a controlului de către autoritățile naționale responsabile, precum și lipsa unor dispoziții juridice clare cu privire la momentul în care o semnalare trebuie să fie ștearsă. În plus, Comisia a observat faptul că, în mod sistematic, anumite state membre nu atașează mandatul european de arestare la semnalările în vederea arestării, așa cum ar trebui să procedeze. Acest fapt poate pune în pericol validitatea unei semnalări. Prin urmare, Comisia a discutat această problemă cu statele membre în cauză pentru a remedia situația. Dacă este cazul, Comisia va iniția investigații având ca obiect statele membre care nu respectă cerințele juridice. SIS II s-a dovedit a fi un instrument important pentru detectarea rutelor utilizate de teroriști și de grupurile infracționale itinerante, chiar și în cazurile de schimbare a identității sau de utilizare a unor documente de identificare personală falsificate. Comisia și statele membre colaborează îndeaproape pentru a valorifica pe deplin posibilitățile oferite de o categorie specială de semnalări din SIS II care permite efectuarea de verificări discrete și specifice ale persoanelor și ale anumitor tipuri de obiecte. În urma intervenției eficace a Comisiei, care a propus soluții pentru o utilizare mai intensă a acestei categorii de semnalări, statisticile arată o creștere de peste 30 % a numărului de astfel de semnalări. 4.2. Utilizarea Sistemului de Informații privind Vizele De la sfârșitul ultimei perioade de raportare (31 octombrie 2013), VIS a devenit operațional la data de 14 noiembrie 2013 în a noua regiune (Asia Centrală), în a zecea regiune (Asia de Sud-Est) și în a unsprezecea regiune (teritoriile palestiniene ocupate)[15]. În septembrie 2013 s-a stabilit ordinea în care VIS va fi introdus în a treia serie de regiuni[16]. Începerea activității VIS este programată să înceapă în a douăsprezecea, a treisprezecea, a paisprezecea și a cincisprezecea regiune (America Centrală, America de Nord, zona Caraibelor și Australasia) la data de 15 mai 2014 și în a șaisprezecea regiune (Balcanii de Vest și Turcia) la data de 25 septembrie 2014. VIS funcționează bine și până la data de 1 octombrie 2013 sistemul a prelucrat 4,8 milioane de cereri de viză pentru spațiul Schengen, fiind eliberate aproape patru milioane de vize. În pofida eforturilor continue ale statelor membre, principalul motiv de preocupare rămâne efectul pe termen mediu și lung al calității necorespunzătoare a datelor (atât a celor biometrice, cât și a celor alfanumerice) introduse de autoritățile consulare ale statelor membre în VIS. Această situație poate fi cauzată de caracterul incomplet al datelor (de exemplu, neconexarea cererilor diferite de viză introduse pentru aceeași persoană sau pentru membrii de familie care călătoresc împreună) sau de caracterul nestructurat al datelor (acestea nefiind completate în formatul corespunzător), precum și de calitatea insuficientă a amprentelor digitale. Acest lucru poate avea drept rezultat furnizarea de informații nefiabile pentru factorii de decizie și, de asemenea, poate genera dificultăți în efectuarea consultărilor prealabile cu alte state membre atunci când se eliberează o viză. Utilizarea amprentelor digitale pentru a verifica identitatea titularilor de viză la punctele de trecere a frontierelor Schengen va deveni obligatorie în luna octombrie 2014. Cu toate că unele state membre au efectuat deja o serie de astfel de verificări, este esențial ca toate statele membre să respecte termenul-limită stabilit. Datele de care dispune Agenția eu-LISA arată că în perioada noiembrie 2013-ianuarie 2014, la posturile situate la frontiera externă s-au efectuat în VIS 152 262 de verificări ale amprentelor digitale[17]. 4.3. Politica în domeniul vizelor și acordurile de readmisie Modificarea Regulamentului (CE) nr. 539/2001 de introducere a unui nou mecanism de suspendare și a unui mecanism de reciprocitate revizuit La data de 11 decembrie 2013, Parlamentul European și Consiliul au adoptat o modificare la Regulamentul 539/2001 care prevede, printre altele, un nou mecanism de suspendare și un mecanism de reciprocitate revizuit[18]. Modificarea a intrat în vigoare la data de 9 ianuarie 2014. Noul mecanism de suspendare În conformitate cu dispozițiile noului mecanism de suspendare, acesta ar putea fi utilizat ca o măsură de ultimă instanță în cazul în care un regim de călătorii fără viză cu o țară terță a dus la o creștere semnificativă a numărului de migranți neregulamentari sau solicitanți de azil respinși din țara terță respectivă, ceea ce are drept consecință generarea unor presiuni specifice asupra sistemului de azil al unui stat membru. Mecanismul de suspendare nu se aplică automat: în cazul în care un stat membru solicită declanșarea acestuia, pe baza unor criterii clare și stricte, Comisia va analiza toți factorii relevanți, inclusiv orice impact potențial asupra relațiilor UE cu țara terță în cauză. Dacă, după analizarea tuturor datelor și a elementelor relevante, Comisia constată că exonerarea de obligația de a deține viză ar trebui să fie suspendată pentru resortisanții unei anumite țări terțe, va propune unui comitet în care sunt reprezentate toate statele membre un proiect de decizie de suspendare a exonerării de obligația de a deține viză, comitetul urmând să emită un aviz cu privire la proiectul în cauză. Comisia și-a luat, de asemenea, angajamentul ca, înainte de a propune orice măsură de suspendare, să poarte un dialog politic cu Parlamentul European. Mecanismul de reciprocitate revizuit În cursul negocierilor legislative, Parlamentul European și mai multe state membre au solicitat consolidarea mecanismului de reciprocitate – care se aplică în cazul în care o țară terță ai cărei resortisanți sunt exonerați de obligația de a deține viză introduce sau menține obligația de a deține viză pentru cetățenii unuia sau mai multor state membre - în scopul de a îmbunătăți eficiența acestuia și de a asigura un grad sporit de solidaritate între statele membre. Principalele modificări introduse de mecanismul de reciprocitate revizuit sunt acelea că, pentru o perioadă de doi ani de la notificarea unui situații de nereciprocitate, Comisia poate adopta, în orice moment, un act de punere în aplicare care suspendă regimul de călătorii fără viză pentru anumite categorii de resortisanți ai țărilor terțe în cauză, pentru o perioadă de până la șase luni, care poate fi prelungită în continuare, până la maximum șase luni; în cazul în care Comisia decide să nu adopte un astfel de act, trebuie să prezinte un raport în care să explice motivele pentru care nu propune o măsură. În plus, dacă după doi ani de la notificarea nereciprocității, țara terță tot nu a exonerat de obligația de a deține viză pe cetățenii unuia sau mai multor state membre, Comisia adoptă un act delegat care reimpune obligația de a deține viză tuturor cetățenilor țării terțe în cauză, pentru o perioadă de 12 luni; Parlamentul European sau Consiliul se pot opune intrării în vigoare a acestui act delegat. Comisia, deși salută adoptarea modificării menite să consolideze credibilitatea politicii comune în domeniul vizelor și să asigure un grad sporit de solidaritate între statele membre, consideră că puterile care i-au fost conferite în privința mecanismului de reciprocitate revizuit nu sunt conforme cu articolele 290 și 291 din TFUE și a introdus o acțiune în anulare care vizează anumite dispoziții ale Regulamentului 1289/2013, în conformitate cu declarațiile pe care le-a formulat în cursul procesului de adoptare a modificării de către Parlamentul European[19] și de Consiliu. Mecanismul de monitorizare ulterior liberalizării vizelor pentru țările din Balcanii de Vest Conform datelor Eurostat, în 2013, numărul total de cereri de azil depuse de resortisanți ai celor cinci state din Balcanii de Vest care beneficiază de un regim de călătorii fără viză[20] în spațiul Schengen și în țările candidate la spațiul Schengen a fost cu aproximativ 12,5 % mai mare decât în 2012[21]. Prin urmare, situația a continuat să afecteze funcționarea regimului de călătorii fără vize între Balcanii de Vest și UE. Fluxurile solicitanților de azil înregistrate în 2013 au avut o evoluție similară celor din 2012. În 2013, resortisanții celor cinci state din Balcanii de Vest care beneficiază de un regim de călătorii fără vize au reprezentat aproape 12 % din totalul solicitanților de azil în statele Schengen și în țările candidate la spațiul Schengen, comparativ cu aproximativ 13,4 % în 2012. Aproximativ 93 % din cererile din 2013 au fost depuse în cele șase state Schengen care sunt cele mai afectate, și anume Germania, Franța, Suedia, Belgia, Elveția și Luxemburg. Rata globală de recunoaștere[22] în primă instanță a cererilor de protecție internațională pe care cetățenii celor cinci țări din Balcanii de Vest le-au depus în spațiul Schengen și în țările candidate la spațiul Schengen a fost mai mică de 2 % în 2013. Cel mai numeros grup de solicitanți a fost, de departe, cel al sârbilor, în timp ce ponderea resortisanților albanezi a crescut în mod semnificativ. În rândul țărilor de primire cele mai afectate, destinația cea mai frecventă continuă să fie Germania (cererile înregistrate aici fiind tot mai numeroase), urmată de Franța și de Suedia. La data de 28 noiembrie 2013, Comisia a prezentat cel de al patrulea raport privind monitorizarea ulterioară liberalizării vizelor pentru țările din Balcanii de Vest[23], în care a evaluat măsurile puse în aplicare, a analizat modul de funcționare a regimului și a făcut recomandări cu privire la regimul de călătorii fără vize. Acorduri de readmisie și de facilitare a eliberării vizelor și liberalizarea vizelor Pentru a facilita readmisia persoanelor aflate în situație de ședere ilegală într-un stat membru, la data de 16 decembrie 2013 s-a semnat un acord de readmisie cu Turcia. Cu aceeași ocazie, a început dialogul privind liberalizarea vizelor. Parlamentul European a aprobat acordul de readmisie la data de 26 februarie 2014, Consiliul urmând acum să adopte o decizie privind încheierea acordului. În ceea ce privește acordurile de readmisie și de facilitare a eliberării vizelor încheiate cu Capul Verde, se așteaptă notificarea îndeplinirii procedurilor de ratificare de către această țară, pentru ca acordurile în cauză să poată intra în vigoare (procedurile de ratificare de către UE sunt finalizate). La data de 9 octombrie 2013, Parlamentul European a aprobat acordul de readmisie și acordul de facilitare a eliberării vizelor cu Armenia, cele două acorduri intrând în vigoare la data de 1 ianuarie 2014. Acordul de readmisie cu Azerbaidjanul a fost semnat la data de 28 februarie 2014 (acordul de facilitare a eliberării vizelor fusese deja semnat în noiembrie 2013). Parlamentul European a aprobat la data de 12 martie 2014 cele două acorduri, preconizându-se că acestea vor intra în vigoare înainte de începerea verii. Negocierile cu Belarusul referitoare la readmisie și la facilitarea eliberării vizelor au fost lansate în mod oficial la data de 29 ianuarie 2014, invitația inițială de începere a negocierilor fiind adresată în 2011. O primă rundă de negocieri tehnice se preconizează că va avea loc la mijlocul lunii iunie 2014. Negocierile cu Marocul pe tema readmisiei vor fi relansate în perioada 11-12 iunie, în paralel cu negocierile privind un acord de facilitare a eliberării vizelor. În decembrie 2013, colegiuitorii au convenit ca cetățenii Republicii Moldova care sunt titulari ai unui pașaport biometric să fie exonerați de obligația de a deține viză. Începând cu data de 28 aprilie 2014, aceștia pot călători fără viză în spațiul Schengen. În februarie 2014, colegiuitorii au ajuns la un acord cu privire la modificarea Regulamentului 539/2001 pentru a exonera de obligația de a deține viză pe cetățenii a 16 state insulare mici din Caraibe și din Pacific, precum și pe cetățenii Emiratelor Arabe Unite, ai Republicii Peru și ai Columbiei. Modificarea va intra în vigoare înainte de jumătatea lunii iunie, însă resortisanții acestor țări vor putea să călătorească efectiv fără viză numai după intrarea în vigoare a acordurilor de exonerare de obligația de a deține viză dintre UE și fiecare țară în cauză. În plus, în cazul Columbiei și al Republicii Peru, Comisia va trebui să prezinte o evaluare cu privire la respectarea de către aceste țări a criteriilor aplicabile, înainte de a solicita autorizația de a negocia astfel de acorduri. [1] COM(2011) 561 final. [2] Cu excepția cazului în care se indică altfel, datele din secțiunea 2 sunt preluate din sistemul de schimb de informații al Rețelei de analiză a riscurilor Frontex și se referă la spațiul Schengen, precum și la țările candidate la spațiul Schengen. Datele se referă numai la resortisanții țărilor terțe care au fost detectați la frontierele externe (cu excepția frontierelor externe temporare) atunci când traversau sau încercau să traverseze ilegal granița prin zona dintre punctele de trecere a frontierei. Cifrele pentru Croația sunt incluse de la data aderării la UE. [3] A se ține cont de faptul că cifrele pentru această rută menționate aici și în cele ce urmează exclud Apulia și Calabria. [4] Creșterea numărului de cazuri detectate poate fi atribuită parțial operațiunii Mare Nostrum, lansată de Marina italiană în octombrie 2013. [5] Comunicarea Comisiei privind activitatea Grupului operativ pentru Marea Mediterană, 4 decembrie 2013, COM(2013) 869 final. [6] În 2013, numărul de cazuri de trecere neregulamentară a frontierei înregistrate la granițele elene a depășit doar cu puțin peste jumătate din numărul de cazuri înregistrate în 2012, în timp ce pe ruta analizată a scăzut cu 12 %. [7] Regulamentul (UE) nr. 604/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2013 de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau de către un apatrid. [8] Astfel cum s-a arătat mai sus, datele se referă la spațiul Schengen, precum și la țările candidate la spațiul Schengen. [9] Și anume sirieni, eritreeni și somalezi, afghani și pakistanezi, algerieni și marocani, cetățeni din Balcanii de Vest și ucraineni. [10] Regulamentul (CE) nr. 562/2006 al Parlamentului European și al Consiliului de instituire a unui Cod comunitar privind regimul de trecere a frontierelor de către persoane (Codul frontierelor Schengen), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 610/2013. [11] Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985, precum și Directiva 2001/51/CE a Consiliului. [12] COM(2014) 74 final, 17.2.2014, Raport privind punerea în aplicare și funcționarea Regulamentului (UE) nr. 1342/2011 al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1931/2006 în ceea ce privește includerea oblastului Kaliningrad și a anumitor districte administrative poloneze în zona de frontieră eligibilă și în ceea ce privește acordul bilateral încheiat în acest sens între Polonia și Federația Rusă. [13] SCH/Com-ex (98) 26 def. [14] JO L 295, 6.11.2013, p. 27. [15] Decizia 2013/642/UE de punere în aplicare a Comisiei din 8 noiembrie 2013 de stabilire a datei de începere a operațiunilor Sistemului de informații privind vizele (VIS) în a noua, a zecea și a unsprezecea regiune. [16] Decizia 2013/493/UE de punere în aplicare a Comisiei din 30 septembrie 2013 de stabilire a celei de a treia și ultimei serii de regiuni pentru începerea operațiunilor Sistemului de informații privind vizele (VIS). [17] Aceste verificări au fost realizate, în principal, de 6 state membre, celelalte fie neefectuând nicio astfel de verificare, fie efectuând mai puțin de 100 de verificări pe lună. Cu titlu comparativ, în aceeași perioadă, pentru întreg spațiul Schengen, în VIS s-au efectuat 6 159 564 de verificări care au utilizat date alfanumerice (numărul autocolantului de viză). [18] Regulamentul (UE) nr. 1289/2013 al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 539/2001 al Consiliului de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație, JO L 347, 20.12.2013. [19] A se vedea http://www.europarl.europa.eu/sides/getDoc.do?pubRef=-//EP//TEXT+CRE+20130910+ITEM-011+DOC+XML+V0//RO [20] De la sfârșitul anului 2009, cetățenii fostei Republici iugoslave a Macedoniei, ai Muntenegrului și ai Serbiei care sunt titulari ai unui pașaport biometric beneficiază de un regim de călătorii fără viză în statele membre ale UE, în conformitate cu Regulamentul nr. 539/2001. În aceleași condiții, cetățenii Albaniei, precum și cei ai Bosniei și Herțegovinei beneficiază de un regim de călătorii fără viză în statele membre ale UE de la data de 15 decembrie 2010. [21] A se ține cont de faptul că datele Eurostat pentru 2012 nu au inclus Croația, întrucât aceasta nu era încă stat membru al UE. [22] Rata de recunoaștere este calculată ca fiind ponderea deciziilor în primă instanță de acordare a statutului prevăzut de Convenția de la Geneva sau a statutului conferit prin protecție subsidiară în numărul total de decizii în primă instanță adoptate [numărul total de decizii în primă instanță include deciziile de acordare a statutului prevăzut de Convenția de la Geneva sau a statutului conferit prin protecție subsidiară, precum și deciziile de acordare a unui alt tip de statut (de exemplu, umanitar) și deciziile de respingere a cererilor înaintate]. [23] COM(2013) 836 final.