[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 14.9.2009

COM(2009) 472 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU, PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN

cu privire la lucrările Forumului comun al UE pentru prețurile de transfer în perioada martie 2007-martie 2009 și la o propunere conexă pentru un cod de conduită revizuit pentru aplicarea efectivă a Convenției de arbitraj (90/436/CEE din 23 iulie 1990) {SEC(2009) 1168} {SEC(2009) 1169}

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU, PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN

cu privire la lucrările Forumului comun al UE pentru prețurile de transfer în perioada martie 2007-martie 2009 și la o propunere conexă pentru un cod de conduită revizuit pentru aplicarea efectivă a Convenției de arbitraj (90/436/CEE din 23 iulie 1990)

CUPRINS

1. Obiectiv și context 4

2. Activitățile Forumului comun al UE pentru prețurile de transfer în perioada martie 2007 – martie 2009 5

2.1. Concluziile Forumului cu privire la sancțiuni și la prețurile de transfer 5

2.2. Concluziile Forumului cu privire la interpretarea anumitor prevederi ale Convenției de arbitraj 7

3. Convenția de arbitraj și aspecte conexe 10

4. Programul de lucru actual și viitor al Forumului 10

5. Concluziile Comisiei 11

ANEXĂ 13

COD DE CONDUITĂ REVIZUIT PENTRU APLICAREA EFECTIVĂ A CONVENȚIEI PRIVIND ELIMINAREA DUBLEI IMPUNERI ÎN LEGĂTURĂ CU AJUSTAREA PROFITURILOR ÎNTREPRIDERILOR AFILIATE 13

1. OBIECTIV șI CONTEXT

1. Prețurile de transfer sunt prețurile la care o întreprindere transferă bunuri tangibile și intangibile sau oferă servicii întreprinderilor afiliate. Un principiu fundamental, în scopuri fiscale, este acela conform căruia condițiile aferente acestor transferuri nu ar trebui să fie diferite de condițiile care ar fi stabilite între întreprinderile care nu sunt afiliate. Acest principiu este denumit principiul „valorii de piață” („arm's length principle”) și este recunoscut la scară internațională, chiar dacă nu are aplicare universală. Principiul este consacrat de articolul 9 din Convenția-model a OCDE în domeniul fiscal. OCDE a redactat unele orientări[1] pentru aplicarea principiului valorii de piață în vederea evaluării prețurilor de transfer ale întreprinderilor afiliate.

2. La nivelul Uniunii Europene (UE), principiul valorii de piață și orientările OCDE aferente acestuia sunt acceptate și aplicate de toate statele membre. Totuși, interpretarea și aplicarea orientărilor OCDE pot varia de la o țară la alta. Interpretările diferite pot duce la incertitudini ale contribuabililor și ar putea, de asemenea, afecta buna funcționare a pieței interne prin faptul că același profit ar putea fi taxat de două ori – dubla impunere.

3. Eliminarea rapidă și eficientă a oricărei duble impuneri cauzate de ajustarea prețurilor de transfer sau de interpretările diferite ale orientărilor OCDE este o problemă majoră a pieței interne. Prin urmare, o convenție multilaterală „privind eliminarea dublei impuneri în raport cu ajustarea profiturilor întreprinderilor afiliate” („Convenția de arbitraj” sau CA[2]) a fost adoptată în 1990 de toate statele membre.

4. Forumul comun al UE pentru prețurile de transfer (Forumul), un grup de experți, a fost instituit de Comisie în octombrie 2002, în urma unei comunicări a Comisiei publicate în 2001[3]. Misiunea Forumului este aceea de a găsi soluții pragmatice la problemele cauzate de aplicarea principiului valorii de piață și de a garanta eliminarea oricăror cazuri de dublă impunere care ar putea apărea.

5. Comisia a prezentat în trei rânduri lucrările Forumului prin trei comunicări. Prima comunicare[4] a prezentat un cod de conduită[5] pentru Convenția de arbitraj, care a încercat să asigure o funcționare mai eficientă a acesteia. A doua comunicare[6] a prezentat un cod de conduită[7] privind cerințele de documentație pentru prețurile de transfer în UE – documentația prețurilor de transfer în UE (DPT UE). Codul de conduită DPT UE a căutat să asigure o abordare consecventă prin stabilirea tipului de documentație pe care statele membre trebuie să o solicite și să o accepte în aplicarea propriilor reguli de stabilire a prețurilor de transfer. A treia comunicare[8] a prezentat orientările pentru acordurile de preț în avans. Acordurile de preț în avans sunt considerate drept un instrument eficient pentru evitarea litigiilor, dat fiind că oferă o certitudine prealabilă în ceea ce privește metodologia stabilirii prețurilor de transfer.

6. Prezenta comunicare (cea de-a patra) face bilanțul lucrărilor Forumului în ultimii doi ani și prezintă în anexă un cod de conduită revizuit pentru Convenția de arbitraj. În urma exercițiului de monitorizare a aplicării actualului cod de conduită, s-a recunoscut faptul că obiectivul de trei ani pentru soluționarea litigiilor stabilit prin codul de conduită era greu de atins și că erau necesare alte lucrări pentru a clarifica procedura, astfel încât litigiile să poată fi soluționate în respectivul termen de trei ani. În consecință, sunt propuse unele modificări pentru a oferi clarificările necesare cu privire la anumite prevederi ale Convenției de arbitraj.

2. ACTIVITățILE FORUMULUI COMUN AL UE PENTRU PREțURILE DE TRANSFER ÎN PERIOADA MARTIE 2007 – MARTIE 2009

7. În cursul acestei perioade, Forumul a adoptat două rapoarte: un prim raport asupra sancțiunilor și prețurilor de transfer, adoptat cu unanimitate, urmat de un al doilea, cu privire la interpretarea unor prevederi din Convenția de arbitraj, cuprinzând mai multe rezerve în ceea ce privește capitalizarea redusă. Aceste rapoarte sunt publicate împreună cu prezenta comunicare drept documente de lucru ale serviciilor Comisiei. Recomandările Forumului, incluse în raportul acestuia cu privire la interpretarea unor prevederi ale CA au fost încorporate în codul de conduită revizuit pentru Convenția de arbitraj, anexat prezentei comunicări.

2.1. Concluziile Forumului cu privire la sancțiuni și la prețurile de transfer

8. În primul program de lucru al Forumului, chestiunea sancțiunilor a fost recunoscută drept o preocupare majoră pentru întreprinderile multinaționale. Acest subiect a fost abordat în două rânduri de Forum: atunci când un membru al acestuia, profesorul Maisto, a întreprins un studiu pentru a evalua modul în care sancțiunile erau abordate de statele membre ale UE și atunci când Forumul a discutat cerințele privind documentația pentru prețurile de transfer.

9. Aceste demersuri au confirmat faptul că statele membre ale UE au reguli menite să garanteze respectarea legislației fiscale naționale de către contribuabili. Aceste reguli pot fi foarte diferite de la un stat membru la altul. În domeniul prețurilor de transfer, sancțiunile sunt în general aplicate în cazul nerespectării cerințelor privind documentația pentru prețurile de transfer, al comportamentului necooperant al contribuabililor și al declarațiilor greșite de profit.

10. Sancțiunile pot lua fie forma unor măsuri monetare disuasive, de exemplu o suprataxă sau o taxă suplimentară adăugată sumei neplătite, impusă în urma plății insuficiente a taxei, fie forma unor alte măsuri, cum ar fi inversarea sarcinii probei, atunci când contribuabilul nu a acționat cu bună credință.

11. Trebuie întotdeauna să se facă distincția între sancțiuni și dobânzi impuse în caz de plată tardivă a taxei pentru a compensa valoarea-timp a banilor.

12. În ceea ce privește sancțiunile legate de documentația pentru prețurile de transfer, Forumul a remarcat că această chestiune era deja abordată în codul de conduită privind documentația pentru prețurile de transfer, în care se enunță următoarele recomandări:

„Statele membre nu trebuie să impună sancțiuni legate de documentație contribuabililor care respectă cu bună-credință, într-un mod și într-un termen rezonabil, obligația de a furniza documentația standardizată și coerentă descrisă în anexă sau cerințele naționale ale unui stat membru și care aplică documentația în mod corespunzător pentru a determina prețul de transfer care corespunde condițiilor principiului valorii de piață.

…

Contribuabilii evită sancțiunile legate de cooperare dacă sunt de acord să adopte codul DPT UE și să transmită, în urma unei cereri exprese sau în cursul unui audit fiscal, într-un mod și într-un termen rezonabil, informații și documente complementare celor cuprinse în DPT UE menționate la punctul 18.”

13. Considerând că sistemele de sancțiuni țin de legislația națională și admițând că, în general, statele membre nu aplică sisteme separate de sancțiuni pentru ajustările prețurilor de transfer, Forumul a remarcat că interacțiunea dintre prețurile de transfer și sancțiuni era o chestiune care trebuie abordată la nivelul sistemelor de sancțiuni existente în statele membre ale UE.

14. Totuși, Forumul a convenit asupra a alte trei concluzii:

1. În ceea ce privește sancțiunile legate de ajustările prețurilor de transfer, Forumul a recunoscut că prețurile de transfer nu sunt o știință exactă; există în general mai multe căi pentru a ajunge la prețul valorii de piață. Prin urmare, nu este corect ca administrațiile fiscale să impună o sancțiune în mod automat, fără a lua în considerare elementele cazurilor în parte, pentru simplul motiv că un preț de transfer s-a dovedit a fi incorect.

2. În ceea ce privește anularea sau diminuarea sancțiunilor atunci când cazul a făcut obiectul unei proceduri de acord amiabil prevăzută printr-o convenție în materie de dublă impunere sau al unei proceduri din cadrul Convenției de arbitraj: în practică, sancțiunile sunt în general reduse sau desființate în urma unei revizuiri în sens descendent a sumei convenite inițial între contribuabil și administrația fiscală sau în urma unui acord încheiat între administrațiile fiscale implicate în procedura de acord amiabil sau în procedura CA în vederea reducerii ajustării prețului de transfer. Forumul a considerat oportună reiterarea faptului că sancțiunea ar trebui redusă proporțional cu revizuirea în sens descendent. Nivelul sancțiunii ar fi astfel pe măsura prețului de transfer final convenit. Totuși, acesta nu ar fi neapărat și cazul sancțiunilor penale sau al sancțiunilor considerate drept severe în temeiul Convenției de arbitraj.

3. În fine, Forumul a concluzionat că în ceea ce privește Convenția de arbitraj și posibilitatea de a refuza accesul la aceasta în cazul unei sancțiuni severe, chestiunea ar trebui discutată în raportul privind Convenția de arbitraj (a se vedea partea 2.2 punctul 17).

2.2. Concluziile Forumului cu privire la interpretarea anumitor prevederi ale Convenției de arbitraj

15. Obiectivul primului cod de conduită era acela de a asigura o aplicare mai eficientă și uniformă a Convenției de arbitraj de toate statele membre ale UE și de a stabili proceduri de facilitare a unei treceri ușoare și prompte prin diferitele etape prevăzute de Convenția de arbitraj. Codul de conduită prevedea, de asemenea, o recomandare adresată statelor membre ale UE cu privire la suspendarea colectării taxelor pe durata procedurilor de soluționare a litigiilor transfrontaliere.

16. Pe baza experienței practice câștigate în urma adoptării, în 2004, a primului cod de conduită, membrii Forumului au fost de părere că ar fi util să se discute existența unei viziuni comune în ceea ce privește interpretarea anumitor prevederi. Aspectele identificate în mod expres au fost următoarele: sancțiunile severe, domeniul de aplicare al CA (cazuri triunghiulare legate de prețurile de transfer și de capitalizarea redusă), dobânzile percepute/creditate de administrațiile fiscale atunci când un caz este cercetat în cadrul CA, funcționarea CA (reguli privind termenul limită de instituire a comisiei consultative, criteriile de stabilire a independenței experților independenți desemnați), data de la care cazul poate fi admis în cadrul CA, precum și interacțiunea dintre CA și soluționarea litigiilor la nivel național.

17. Subiectul sancțiunilor severe [articolul 8 alineatul (1) din CA], prin care se poate refuza accesul la CA în cazul în care contribuabilul este pasibil de o sancțiune severă, a fost de asemenea discutat în cadrul Forumului. Acest articol este completat de declarații unilaterale ale statelor membre prin care acestea explică ce înțeleg ele prin sancțiune severă. Unele state membre recunosc în prezent că definiția din declarațiile lor unilaterale este prea largă și nu acoperă doar sancțiunile care trebuie considerate drept severe. Pe lângă aceasta, începând din 1995 administrațiile fiscale au câștigat mai multă experiență în ceea ce privește litigiile legate de prețurile de transfer, iar în practică accesul la CA a fost refuzat doar în foarte puține cazuri. Prin urmare, Forumul a concluzionat că sancțiunile severe ar trebui aplicate doar în cazuri excepționale, cum ar fi frauda, și a invitat statele membre să ilustreze mai bine această concluzie în declarațiile lor unilaterale.

18. Forumul a examinat măsura în care cazurile de „capitalizare redusă” sunt cuprinse în domeniul de aplicare al CA. S-a recunoscut în mod unanim că ajustările ratei dobânzii la împrumuturi efectuate între întreprinderi afiliate intră în domeniul de aplicare al acesteia. Totuși, membrii administrațiilor vamale au exprimat opinii diferite cu privire la întrebarea dacă ajustările în funcție de cuantumul împrumutului sunt, de asemenea, acoperite, iar acest lucru a ridicat probleme și mai vaste privind capacitatea de împrumut în general. Acest subiect este extrem de delicat dacă ajustarea profiturilor legate de capitalizarea redusă este considerată ca ținând de aplicarea regulilor de combatere a practicilor abuzive prevăzute de statele membre ale UE mai degrabă decât de aplicarea regulilor generale ale acestora în ceea ce privește principiul valorii de piață, după cum o arată numeroasele rezerve exprimate împotriva recomandării Forumului privind regulile de combatere a practicilor abuzive.

19. O mare majoritate a statelor membre a concluzionat că CA acoperă cazurile de capitalizare redusă, dat fiind că respectiva convenție se referă clar la „condițiile … stabilite sau impuse de cele două întreprinderi în relațiile lor comerciale sau financiare”. Prin urmare, ajustările în funcție de condițiile stabilite sau impuse în ceea ce privește ratele dobânzii, cuantumul împrumutului și capacitatea de împrumut sunt toate acoperite de CA. O minoritate importantă nu a fost de acord cu această concluzie, argumentând că regulile de combatere a practicilor abuzive și aplicarea principiului valorii de piață în cazul unei tranzacții financiare sunt concepte diferite și că ajustările referitoare la cuantumul unui împrumut și capacitatea de împrumut nu intră, prin urmare, în domeniul de aplicare al CA.

20. Bazându-se pe textul CA, Comisia este de părere că articolul 4 alineatul (1) este suficient de cuprinzător pentru a acoperi toate aspectele regulilor de capitalizare redusă, fie că acestea se referă la rata dobânzii sau la cuantumul împrumutului, dat fiind că toate aceste aspecte influențează în ultimă instanță profiturile întreprinderilor afiliate.

21. Se poate remarca faptul că, pentru aplicarea principiului valorii de piață, Curtea Europeană de Justiție (CEJ) se referă, la rândul ei, la aceste diverse aspecte ale regulilor de capitalizare redusă[9]. În ceea ce privește aspectul ajustărilor rezultate total sau parțial din aplicarea regulilor interne de combatere a practicilor abuzive exclusiv în situații transfrontaliere, Comisia concluzionează, pe baza jurisprudenței recente a CEJ și după cum a afirmat deja în parte în comunicarea sa privind măsurile anti-abuz[10], că aceste ajustări ar trebui să se limiteze la tranzacții care reprezintă, în totalitate sau în parte, aranjamente pur formale. În plus, regula are drept unic scop fixarea prețului corect al tranzacției.

22. Dat fiind că CA abordează ajustările legate de aplicarea principiului valorii de piață, nu ar trebui să existe niciun motiv pentru împiedicarea aplicării CA în circumstanțele de mai sus. Prin urmare, Comisia încurajează toate administrațiile fiscale să accepte această interpretare pentru a oferi cel mai larg acces posibil la beneficiile procedurii CA.

23. Forumul a revizuit aplicarea actualei Convenții de arbitraj și a codului de conduită aferent acesteia în cazurile de dublă impunere care apar în urma participării la o tranzacție a mai mult de două părți europene. În momentul examinării acestui aspect a fost solicitată o definiție a tipului de caz apărut astfel și s-a convenit asupra următoarei definiții: un caz triunghiular este o situație în care două state membre participante la o procedură de acord amiabil, care aplică principiul valorii de piață, nu pot soluționa pe deplin o problemă de dublă impunere rezultând dintr-un caz de prețuri de transfer, deoarece o întreprindere afiliată – așa cum este definită în Convenția de arbitraj – situată într-un al treilea stat membru și identificată de ambele autorități competente ale UE (pe baza unor probe fondate pe o analiză de comparabilitate care include o analiză funcțională și alte elemente factuale conexe) a jucat un rol semnificativ în obținerea unui rezultat care nu respectă principiul valorii de piață într-o serie de tranzacții relevante sau de relații comerciale/financiare și este recunoscută ca atare de către contribuabilul care a suferit dubla impunere și care a solicitat procedura de acord amiabil.

24. Forumul a convenit că litigiile legate de prețurile de transfer în cazuri triunghiulare care presupun doar existența autorităților competente ale UE intră în domeniul de aplicare al Convenției de arbitraj. De asemenea, Forumul a căutat să determine ce îndrumare practică ar putea fi oferită pentru a facilita soluționarea acestor cazuri.

25. Luând în considerare recomandarea din primul cod de conduită de a suspenda colectarea taxelor în timpul procedurii de acord amiabil, Forumul a analizat posibilitatea de a suspenda plățile dobânzilor pe durata procedurii. Toate administrațiile fiscale au fost de acord că un contribuabil nu ar trebui să fie afectat de existența unor abordări diferite ale dobânzilor și rambursărilor pe durata necesară încheierii procedurii de acord amiabil. Prin urmare, Forumul a recomandat ca statele membre să aplice una dintre măsurile următoare: 1) rambursarea taxei în vederea unei colectări ulterioare și plata acesteia fără dobândă; 2) rambursarea taxei în vederea unei colectări ulterioare și plata acesteia cu dobândă; 3) abordarea fiecărui caz în parte în ceea ce privește plata sau rambursarea dobânzilor (eventual în cursul procedurii de acord amiabil). Discutând și adoptând cea mai potrivită măsură bazată pe cele trei opțiuni, autoritățile competente au posibilitatea de a evita ca persoana impozabilă să fie afectată de abordările diferite ale dobânzilor pe durata negocierilor din cadrul procedurii de acord amiabil. Comisia încurajează adoptarea procedurii sus-menționate.

26. Convenția de arbitraj a fost desemnată să faciliteze soluționarea litigiilor într-un termen de trei ani. Din datele statistice[11] a rezultat în mod evident că soluționarea multor cazuri necesită mai mult decât trei ani. Absența unui termen clar de instituire a comisiei consultative la articolul 7 alineatul (1) a fost identificată drept un inconvenient major al procedurii Convenției de arbitraj. Pentru a rezolva această problemă, Forumul a fost de acord că înființarea comisiei consultative trebuie să aibă loc la cel mult șase luni de la expirarea etapei inițiale a procedurii CA menționate la articolul 7 din CA.

27. O dificultate suplimentară care duce la întârzieri constă în a ajunge la un consens cu privire la întrebarea dacă o persoană independentă desemnată să devină membru al comisiei consultative este într-adevăr independentă. Forumul a convenit că utilizarea unei declarații standard ar fi utilă. Persoanele independente desemnate alese pentru panel vor trebui să semneze o declarație prin care acceptă să fie desemnate și o declarație de independență pentru dosarul în cauză. În plus, Forumul a fost de asemenea de acord că persoanele independente desemnate nu trebuie neapărat să fie cetățeni sau rezidenți ai statului care îi desemnează, însă trebuie să fie cetățeni sau rezidenți ai unui stat participant la CA și rezidenți pe teritoriul statului căruia i se aplică CA, definit la articolul 16 din CA.

28. De asemenea, Forumul a clarificat data de la care un caz este admisibil pentru procedura Convenției de arbitraj, odată ce o țară aderă la aceasta. Forumul a concluzionat că un caz intră în domeniul de aplicare al Convenției de arbitraj atunci când cererea este prezentată în termenul menționat la articolul 6 din Convenția de arbitraj, însă după data intrării în vigoare a aderării unui nou stat membru la respectiva convenție, chiar dacă ajustarea se aplică la anii fiscali precedenți.

29. De asemenea, Forumul a adus unele clarificări privind articolul 7 din CA și interacțiunea dintre procedurile de acord amiabil și cele de recurs. Fiecare stat membru a transmis informații în vederea clarificării situației sale specifice. Mai multe informații sunt disponibile în anexa VIII la raportul Forumului privind interpretarea unor prevederi ale CA.

3. CONVENțIA DE ARBITRAJ șI ASPECTE CONEXE

30. În ceea ce privește evoluția ratificării Convenției privind aderarea noilor state membre la Convenția de arbitraj[12], procesul de ratificare a fost finalizat în 2009.

31. La 23 iunie 2008, Consiliul a adoptat o decizie[13] de extindere a domeniului de aplicare al Convenției de arbitraj la Bulgaria și România. Decizia a intrat în vigoare la 1 iulie 2008.

32. Contribuabilii din aproape toate statele membre sunt acum acoperiți de Convenția de arbitraj pentru tranzacțiile viitoare. Informații suplimentare sunt disponibile pe site-ul web al Consiliului[14].

33. Statele membre au transmis de asemenea rapoarte despre punerea în aplicare a recomandării privind suspendarea colectării taxelor cuprinsă în codul de conduită adoptat în 2004. Până la sfârșitul lunii martie 2009, toate statele membre confirmaseră faptul că suspendarea este posibilă sau că aceasta va fi disponibilă. Mai multe informații sunt disponibile în anexa IX la raportul Forumului privind interpretarea unor prevederi ale CA. Acest aspect va trebui monitorizat pe viitor pentru a se examina modul în care este pus în practică.

34. Exercițiul anual de monitorizare realizat pentru a analiza numărul de cazuri pe rol în cadrul Convenției de arbitraj a UE a arătat că numărul cazurilor de dublă impunere în ceea ce privește prețurile de transfer care așteaptă să fie soluționate de mult timp s-a diminuat. Comisia consideră că această tendință este un progres.

35. Totuși, tabelul arată, de asemenea, că numărul noilor cazuri legate de prețurile de transfer este încă în creștere, astfel încât eliminarea dublei impuneri în aceste cazuri continuă să solicite din ce în ce mai multe resurse.

4. PROGRAMUL DE LUCRU ACTUAL șI VIITOR AL FORUMULUI

36. Programul de lucru convenit în 2007 cuprinde următoarele subiecte: serviciile intragrup, întreprinderile mici și mijlocii, acorduri privind repartizarea costurilor și monitorizarea instrumentelor adoptate. În 2008, Forumul a început să analizeze chestiunea serviciilor intragrup.

37. Forumul va continua pe viitor procesul de monitorizare, examinând implementarea codului de conduită privind documentația prețurilor de transfer și orientările pentru acordurile de preț în avans. Scopul este acela ca statele membre și reprezentanți ai întreprinderilor să prezinte rapoarte privind punerea în aplicare a diferitelor instrumente și problemele practice survenite în urma acestui proces. Viitorul exercițiu de monitorizare va examina codul de conduită privind documentația prețurilor de transfer, lucrările urmând să demareze în 2009.

38. În ceea ce privește Convenția de arbitraj, Comisia notează că următoarele aspecte trebuie discutate mai pe larg: posibilitatea de a institui un secretariat permanent și independent și interacțiunea dintre Convenția de arbitraj și articolul 25 alineatul (5) din Convenția-model a OCDE în domeniul fiscal.

5. CONCLUZIILE COMISIEI

39. În ceea ce privește lucrările Forumului în perioada martie 2007 – martie 2009, Comisia aduce mulțumiri membrilor Forumului pentru contribuțiile lor constructive la formularea de recomandări pragmatice în vederea soluționării problemelor identificate.

40. Prin rapoartele sale privind sancțiunile și Convenția de arbitraj, Forumul îndeplinește unul dintre principalele obiective ale misiunii sale, facilitând o mai bună aplicare a Convenției de arbitraj. Comisia subliniază, de asemenea, importanța anexelor incluse în aceste rapoarte ale Forumului, care oferă informații generale utile.

41. Comisia sprijină toate concluziile și sugestiile exprimate de Forum în rapoartele cu privire la sancțiuni și prețuri de transfer și în cele despre interpretarea unor prevederi din CA. Pe baza acestor lucrări, Comisia a întocmit propunerea conexă a unui cod de conduită revizuit pentru Convenția de arbitraj.

42. Comisia consideră că, odată adoptate de statele membre, recomandările cuprinse în propunerea de cod de conduită revizuit vor ameliora eficiența instrumentului și vor duce cu siguranță la o soluționare mai rapidă a litigiilor aferente prețurilor de transfer.

43. Prin urmare, Comisia invită Consiliul să aprobe propunerea unui cod de conduită revizuit pentru Convenția de arbitraj și solicită statelor membre să implementeze rapid noile recomandări în legislația lor națională sau în reglementările lor administrative. Mai mult, statele membre sunt invitate să aloce suficiente resurse în vederea soluționării litigiilor aferente prețurilor de transfer astfel încât procedurile să poată fi închise rapid.

44. Comisia notează că prezentul cod de conduită pentru CA cuprinde o procedură de monitorizare, care a făcut obiectul unor recomandări în vederea îmbunătățirii procedurii CA. Ea consideră că multiplicarea numărului de noi cazuri înaintate în cadrul procedurii CA contribuie la reducerea dublei impuneri pe piața internă și este semnul unei mai mari încrederi a contribuabililor în eficiența procedurii CA.

45. Totuși, Comisia recunoaște că o revizuire ulterioară și o actualizare a codului care să țină seama de experiențele viitoare ar putea fi necesare; ea va continua deci să monitorizeze funcționarea CA pentru a propune eventuale ameliorări necesare, analizând în special evoluția soluționării cazurilor și progresele internaționale în materie de soluționare a litigiilor prin arbitraj.

46. În ceea ce privește litigiile în materie de capitalizare redusă, Comisia este de părere că, deoarece Convenția de arbitraj se referă la profiturile care rezultă în urma relațiilor comerciale și financiare, fără însă a căuta să facă distincția între diferite tipuri de profit, toate aspectele privind ajustările aferente capitalizării reduse sunt acoperite de CA. Comisia apreciază consensul cu privire la faptul că ratele dobânzii intră în domeniul de aplicare al CA, însă notează că existența unor răspunsuri divergente la întrebarea dacă CA acoperă cuantumurile împrumuturilor duce la incertitudini, la constrângeri suplimentare aferente respectării legislației și la riscul apariției dublei impuneri. Prin urmare, statele membre sunt invitate să aibă în vedere, în scopul eliminării dublei impuneri, posibilitatea de a permite ca aspectele sus-menționate în cazul litigiilor aferente capitalizării reduse să fie incluse în domeniul de aplicare al Convenției de arbitraj.

47. De asemenea, statele membre sunt invitate să își amelioreze declarațiile unilaterale în ceea ce privește conceptul de „sancțiune severă”, pentru a diminua sfera de aplicare a acestuia și a ilustra mai bine recomandarea Forumului conform căreia o sancțiune severă trebuie să se aplice doar în cazuri excepționale, cum ar fi frauda.

48. Statele membre sunt invitate să transmită Comisiei un raport o dată la doi ani cu privire la măsurile pe care le-au luat în vederea implementării prezentului cod de conduită revizuit și cu privire la funcționarea acestuia. Pe baza acestor rapoarte, Comisia va reexamina periodic codul de conduită.

ANEXĂ

COD DE CONDUITĂ REVIZUIT PENTRU APLICAREA EFECTIVĂ A CONVENȚIEI PRIVIND ELIMINAREA DUBLEI IMPUNERI ÎN LEGĂTURĂ CU AJUSTAREA PROFITURILOR ÎNTREPRIDERILOR AFILIATE

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE ȘI REPREZENTANȚII GUVERNELOR STATELOR MEMBRE, REUNIȚI ÎN CADRUL CONSILIULUI,

AVÂND ÎN VEDERE Convenția din 23 iulie 1990 privind eliminarea dublei impuneri în legătură cu ajustarea profiturilor întreprinderilor asociate („Convenția de arbitraj”),

RECUNOSCÂND necesitatea, atât pentru statele membre, cât și pentru contribuabili de a avea norme mai detaliate pentru aplicarea eficientă a convenției sus-menționate,

LUÂND ACT DE Comunicarea Comisiei din XXX privind lucrările Forumului comun al UE pentru prețurile de transfer în perioada martie 2007-martie 2009, pe baza rapoartelor Forumului comun cu privire la sancțiunile și prețurile de transfer și la interpretarea unor prevederi din Convenția de arbitraj,

SUBLINIIND că acest cod de conduită reprezintă un angajament politic și nu aduce atingere drepturilor și obligațiilor statelor membre sau domeniilor de competență ale statelor membre și Comunității care decurg din tratat,

RECUNOSCÂND că punerea în aplicare a prezentului cod de conduită nu ar trebui să împiedice găsirea de soluții la un nivel mai global,

APROBÂND concluziile Forumului comun cu privire la sancțiuni,

ADOPTĂ URMĂTORUL COD DE CONDUITĂ REVIZUIT:

Fără a aduce atingere domeniilor de competență ale statelor membre și ale Comunității, prezentul cod de conduită revizuit vizează punerea în aplicare a Convenției de arbitraj și anumite chestiuni conexe legate de procedura amiabilă prevăzută de convențiile privind dubla impunere încheiate între statele membre.

1. Domeniul de aplicare al Convenției de arbitraj

1.1 Cazurile triunghiulare de prețuri de transfer din UE

a) În sensul prezentului cod, un caz triunghiular la nivelul UE este o situație în care, în prima etapă a procedurii Convenției de arbitraj, două autorități competente ale UE care aplică principiul valorii de piață nu pot soluționa pe deplin o problemă de dublă impunere rezultând dintr-un caz de prețuri de transfer, deoarece o întreprindere afiliată situată într-un alt stat membru (în alte state membre) și identificată de ambele autorități competente ale UE (pe baza unor probe fondate pe o analiză de comparabilitate care include o analiză funcțională și alte elemente factuale conexe) a avut o influență semnificativă contribuind la un rezultat care nu respectă principiul valorii de piață într-o serie de tranzacții relevante sau de relații comerciale/financiare și este recunoscută ca atare de către contribuabilul care a suferit dubla impunere și care a solicitat aplicarea prevederilor Convenției de arbitraj.

b) Domeniul de aplicare al Convenției de arbitraj include toate tranzacțiile UE implicate în cazuri triunghiulare între state membre.

1.2 Capitalizare redusă

Convenția de arbitraj se referă în mod clar la profiturile care rezultă în urma relațiilor comerciale și financiare, însă nu caută să facă distincția între aceste tipuri specifice de profit. Prin urmare, ajustările profiturilor obținute în urma relațiilor financiare, inclusiv împrumuturi și termenii acestora și care respectă principiul valorii de piață trebuie să fie considerate ca intrând în domeniul de aplicare al Convenției de arbitraj.

2. Admisibilitatea unui caz

Pe baza articolului 18 din Convenția de arbitraj, statelor membre li se recomandă să considere că un caz intră în domeniul de aplicare al Convenției de arbitraj atunci când cererea este prezentată în timp util după data intrării în vigoare a aderării unui nou stat membru la Convenția de arbitraj, chiar dacă ajustarea se aplică la anii fiscali precedenți.

3. Sancțiuni severe

Deoarece articolul 8 alineatul (1) prevede flexibilitatea în refuzul de a acorda accesul la Convenția de arbitraj din cauza impunerii unei sancțiuni severe și dată fiind experiența dobândită din 1995, statelor membre li se recomandă să își clarifice sau să își revizuiască declarațiile unilaterale din anexa la Convenția de arbitraj pentru a ilustra mai bine faptul că o sancțiune severă trebuie aplicată doar în cazuri excepționale, cum ar fi frauda.

4. Momentul începerii perioadei de trei ani [termen pentru prezentarea cererii în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Convenția de arbitraj]

Data „primului aviz de impozitare sau a măsurii echivalente care generează sau poate genera o dublă impunere în sensul articolului 1, ca urmare a unei ajustări a prețurilor de transfer” se consideră a fi momentul în care începe să curgă perioada de trei ani.

În ceea ce privește cazurile înaintate în materie de prețuri de transfer, se recomandă statelor membre să aplice și această definiție pentru stabilirea perioadei de trei ani, astfel cum se prevede la articolul 25 alineatul (1) din Convenția-model a OCDE în domeniul fiscal privind veniturile și capitalul și pusă în aplicare în cadrul convențiilor privind dubla impunere încheiate între statele membre ale UE.

5. Momentul începerii perioadei de doi ani [articolul 7 alineatul (1) din Convenția de arbitraj]

(i) În sensul articolului 7 alineatul (1) din Convenția de arbitraj, se consideră că un caz a fost prezentat în conformitate cu articolul 6 alineatul (1) atunci când contribuabilul oferă următoarele elemente:

a) identificarea (nume, adresă, număr de identificare fiscală) întreprinderii din statul contractant care prezintă o cerere și a celorlalte părți la tranzacțiile respective;

b) informații privind faptele și circumstanțele relevante în cazul respectiv (inclusiv informații privind relațiile dintre întreprindere și celelalte părți la tranzacții);

c) identificarea perioadelor fiscale vizate;

d) copii ale avizelor de impozitare, ale raportului de audit fiscal sau ale unui document echivalent care a generat dubla impunere pretinsă;

e) informații privind toate acțiunile în justiție și litigiile inițiate de întreprindere sau de celelalte părți la tranzacțiile relevante și orice hotărâre judecătorească privind cazul;

f) prezentarea de către întreprindere a motivelor pe baza cărora consideră că principiile menționate la articolul 4 din Convenția de arbitraj nu au fost respectate;

g) o declarație prin care întreprinderea se angajează să răspundă cât mai complet și mai rapid posibil tuturor cererilor rezonabile și corespunzătoare formulate de o autoritate competentă și să pună la dispoziția autorităților competente documentele necesare; precum și

h) orice informație suplimentară specifică solicitată de autoritatea competentă în termen de două luni de la primirea cererii contribuabilului.

(ii) Se consideră că perioada de doi ani începe cel târziu la următoarele date:

a) data avizului de impozitare – și anume data deciziei finale luate de administrația fiscală privind veniturile suplimentare – sau a oricărei măsuri echivalente;

b) data la care autoritatea competentă primește cererea și minimul de informații menționate la punctul 5 subpunctul (i).

6. Proceduri de acord amiabil în cadrul Convenției de arbitraj

6.1 Dispoziții generale

a) În conformitate cu orientările OCDE, se aplică principiul valorii de piață, independent de consecințele fiscale imediate pe care acesta ar putea să le aibă pentru oricare dintre statele contractante.

b) Cazurile se vor soluționa cât mai rapid posibil ținându-se seama de complexitatea problemelor pe care le pune fiecare caz în parte.

c) Toate mijloacele adecvate care permit obținerea unui acord amiabil cât mai rapid posibil, inclusiv reuniunile directe cu partenerii, vor fi luate în considerare; dacă este cazul, întreprinderea va fi invitată să își prezinte punctul de vedere în fața autorității sale competente.

d) Luând în considerare dispozițiile prezentului cod, un acord amiabil ar trebui încheiat în termen de doi ani de la data la care cazul respectiv a fost înaintat pentru prima dată uneia dintre autoritățile competente, în conformitate cu punctul 5 subpunctul (ii) din prezentul cod. Totuși, se admite că în anumite situații (de exemplu, atunci când soluționarea cazului este iminentă, când tranzacțiile sunt extrem de complexe sau când există cazuri triunghiulare), poate fi oportună aplicarea articolului 7 alineatul (4) (care prevede prelungirea termenelor) pentru a se conveni asupra unei scurte prelungiri.

e) Procedura de acord amiabil nu ar trebui să impună costuri aferente respectării legislației necorespunzătoare sau excesive solicitantului sau oricărei alte persoane implicate.

6.2 Cazuri triunghiulare de prețuri de transfer la nivelul UE

a) De îndată ce autoritățile competente din statele contractante au convenit să considere cazul în discuție drept un caz triunghiular la nivelul UE, acestea trebuie să invite neîntârziat cealaltă autoritate competentă (celelalte autorități competente) să ia parte la proceduri și la discuții în calitate de observator(i) sau de parte activ implicată (părți activ implicate) și să decidă împreună cu privire la demersul care trebuie urmat. Astfel, toate informațiile trebuie puse la dispoziția celeilalte (celorlalte) autorități competente din UE, de pildă prin schimburi de informații. Cealaltă autoritate competentă (celelalte autorități competente) trebuie invitată (invitate) să stabilească implicarea reală sau posibilă a contribuabililor „săi” („lor).

b) Autoritățile competente implicate în soluționarea dublei impuneri rezultate din cazurile triunghiulare la nivelul UE în cadrul Convenției de arbitraj pot adopta unul dintre demersurile următoare:

1. Autoritățile competente pot decide să adopte o abordare multilaterală (participarea imediată și deplină a tuturor autorităților competente implicate); sau

2. Autoritățile competente pot decide să inițieze o procedură bilaterală, în care cele două părți sunt autoritățile competente care au identificat (pe baza unei analize de comparabilitate care include o analiză funcțională și alte elemente factuale conexe) întreprinderea afiliată, situată într-un alt stat membru, care a jucat un rol semnificativ în obținerea unui rezultat care nu respectă principiul valorii de piață într-o serie de tranzacții relevante sau de relații comerciale/financiare; aceste autorități trebuie să invite cealaltă autoritate competentă (celelalte autorități competente) din UE să participe în calitate de observator(i) la discuțiile purtate în cadrul procedurii de acord amiabil. sau

3. Autoritățile competente pot decide să inițieze mai multe proceduri bilaterale în paralel și trebuie să invite cealaltă autoritate competentă (celelalte autorități competente) din UE să participe în calitate de observator(i) la discuțiile purtate în cadrul procedurii de acord amiabil.

Statelor membre li se recomandă să aplice procedura multilaterală pentru a soluționa astfel de cazuri de dublă impunere. Demersul trebuie însă să fie întotdeauna convenit între toate autoritățile competente, pe baza faptelor și circumstanțelor specifice fiecărui caz. Dacă nu e posibilă o procedură multilaterală și sunt inițiate două (sau mai multe) proceduri bilaterale, toate autoritățile competente trebuie implicate în prima etapă a procedurii Convenției de arbitraj fie ca state contractuale ale Convenției de arbitraj inițiale, fie ca observatori.

c) Statutul de observator se poate transforma în cel de parte implicată în funcție de evoluția discuțiilor și de probele prezentate. Dacă cealaltă autoritate competentă (celelalte autorități competente) dorește (doresc) să participe la a doua etapă (arbitrajul), ea (ele) trebuie să devină parte implicată (părți implicate).

Faptul că cealaltă autoritate competentă (celelalte autorități competente) deține (dețin) pe durata tuturor discuțiilor statutul de observator nu are consecințe asupra aplicării prevederilor Convenției de arbitraj (de exemplu, chestiuni legate de calendar și de procedură).

Participarea în calitate de observator nu obligă cealaltă autoritate competentă (celelalte autorități competente) la rezultatul final al procedurii Convenției de arbitraj.

În cadrul procedurii, toate schimburile de informații trebuie să respecte cerințele și procedurile legale și administrative normale.

d) Contribuabilul (contribuabilii) ar trebui să informeze în cel mai scurt timp administrația (administrațiile) fiscală (fiscale) implicată (implicate) că o altă parte (alte părți) ar putea fi implicată (implicate) în cazul respectiv. Respectiva notificare trebuie să fie urmată fără întârziere de prezentarea tuturor faptelor relevante și a documentației aferente. Această abordare va contribui nu numai la o soluționare mai rapidă, ci și la evitarea situației în care problemele legate de dubla impunere nu vor putea fi rezolvate din cauza termenelor procedurale diferite între state membre.

6.3 Funcționare practică și transparență

a) Pentru a reduce la minimum costurile și întârzierile datorate traducerii, procedura de acord amiabil și în special schimbul de documente de poziție ar trebui să se desfășoare într-o limbă de lucru comună sau într-un mod cu efect echivalent, în cazul în care autoritățile competente ajung la un acord la nivel bilateral (sau multilateral).

b) Întreprinderea care solicită procedura de acord amiabil este informată de autoritatea competentă căreia i-a adresat cererea cu privire la orice evoluții importante care o vizează pe tot parcursul procedurii.

c) Se asigură confidențialitatea informațiilor privind orice persoană protejată în cadrul unei convenții fiscale bilaterale sau în temeiul legislației unui stat contractant.

d) Autoritatea competentă confirmă primirea unei cereri adresate de un contribuabil de a iniția o procedură de acord amiabil în termen de o lună de la primirea cererii și informează simultan autoritățile competente din celelalte state contractante implicate în respectivul caz, anexând o copie a cererii contribuabilului.

e) În cazul în care autoritatea competentă consideră că întreprinderea nu a trimis minimul de informații necesare inițierii procedurii de acord amiabil menționate la punctul 5 subpunctul (i), aceasta invită întreprinderea, în termen de două luni de la primirea cererii, să îi furnizeze informațiile suplimentare specifice de care are nevoie.

f) Statele contractante se angajează ca autoritatea competentă să răspundă întreprinderii solicitante în una din următoarele forme:

(i) în cazul în care autoritatea competentă nu consideră că profiturile întreprinderii sunt incluse sau este probabil să fie incluse în profiturile unei întreprinderi dintr-un alt stat contractant, aceasta informează întreprinderea în acest sens și o invită să prezinte eventualele sale observații;

(ii) în cazul în care autoritatea competentă consideră că cererea este întemeiată și că este în măsură să găsească o soluție satisfăcătoare, aceasta informează întreprinderea în acest sens și efectuează ajustările necesare sau autorizează scutirile pe care le consideră justificate în cel mai scurt timp posibil;

(iii) în cazul în care autoritatea competentă consideră că cererea este întemeiată, dar că nu este în măsură să găsească o soluție satisfăcătoare, aceasta informează întreprinderea în legătură cu eforturile sale de a rezolva cazul prin intermediul unui acord amiabil cu autoritatea competentă din oricare alt stat contractant implicat.

g) În cazul în care o autoritate competentă consideră că o cerere este întemeiată, ea trebuie să inițieze o procedură de acord amiabil, informând autoritatea competentă din celălalt stat contractant (celelalte state contractante) de decizia sa și să anexeze o copie a informațiilor menționate la punctul (5) subpunctul (i) din prezentul cod. În același timp, aceasta informează persoana care solicită Convenția de arbitraj că a inițiat procedura de acord amiabil. Autoritatea competentă care inițiază procedura de acord amiabil indică de asemenea – pe baza informațiilor de care dispune – autorității competente din statul contractant (statele contractante) și persoanei care a depus cererea dacă solicitarea a fost prezentată în termenele prevăzute la articolul 6 alineatul (1) din Convenția de arbitraj și precizează data de la care începe perioada de doi ani menționată la articolul 7 alineatul (1) din Convenția de arbitraj.

6.4 Schimb de documente de poziție

a) Atunci când a fost inițiată o procedură de acord amiabil, statele contractante se angajează ca autoritatea competentă din statul în care s-a efectuat sau se intenționează efectuarea unei evaluări fiscale, constituită dintr-o decizie finală a administrației fiscale privind veniturile sau dintr-o măsură echivalentă, și care cuprinde o ajustare care generează sau poate genera o dublă impunere în sensul articolului 1 din Convenția de arbitraj, să transmită un document de poziție autorităților competente din celelalte state membre implicate în cauză, care prezintă:

(i) cazul prezentat de solicitant;

(ii) punctul său de vedere privind temeiul cazului, de pildă motivele pentru care aceasta consideră că există dubla impunere sau că există riscul unei duble impuneri;

(iii) modul în care ar putea fi soluționat cazul în vederea eliminării dublei impuneri, precum și o prezentare completă a propunerii.

b) Documentul de poziție include o justificare completă a evaluării sau a ajustării și este însoțit de o serie de documente de bază care susțin poziția adoptată de autoritatea competentă, precum și de o listă a tuturor celorlalte documente utilizate pentru ajustare.

c) Documentul de poziție este transmis autorităților competente din celelalte state contractante implicate în respectivul caz cât mai rapid posibil avându-se în vedere complexitatea cazului și cel târziu în termen de patru luni de la cea mai recentă dintre următoarele date:

i) data avizului de impozitare, adică a deciziei finale luate de administrația fiscală privind veniturile suplimentare, sau a oricărei măsuri echivalente;

ii) data la care autoritatea competentă primește cererea și minimul de informații menționate la punctul 5 subpunctul (i).

d) Statele contractante se angajează ca, în cazul în care autoritatea competentă din statul în care nu s-a efectuat sau nu există intenția de a se efectua o evaluare fiscală sau o măsură echivalentă, fapt care generează sau poate genera o dublă impunere în sensul articolului 1 din Convenția de arbitraj ca urmare, de exemplu, a unei ajustări a prețurilor de transfer, primește un document de poziție din partea unei alte autorități competente, autoritatea competentă să răspundă cât mai rapid posibil, luând în considerare complexitatea cazului respectiv și cel târziu în termen de șase luni de la primirea documentului de poziție.

e) Răspunsul trebuie să adopte una dintre următoarele două forme:

(i) dacă autoritatea competentă consideră că a existat o dublă impunere sau că există riscul unei duble impuneri și este de acord cu soluția propusă în documentul de poziție, aceasta informează cealaltă autoritate competentă (celelalte autorități competente) cu privire la acestea și efectuează aceste ajustări sau scutiri cât mai rapid posibil;

(ii) dacă autoritatea competentă nu consideră că a existat o dublă impunere sau că există riscul unei duble impuneri sau nu este de acord cu soluția propusă în documentul de poziție, aceasta transmite celeilalte (celorlalte) autorități competente un răspuns în care precizează motivele dezacordului său și propune un calendar indicativ pentru examinarea cazului luând în considerare complexitatea sa. Propunerea include, atunci când este cazul, o dată pentru o reuniune directă cu partenerii, care trebuie să aibă loc cel mai târziu în termen de 18 luni de la cea mai recentă dintre următoarele date:

aa) data avizului de impozitare, adică a deciziei finale luate de administrația fiscală privind veniturile suplimentare, sau a oricărei măsuri echivalente;

bb) data la care autoritatea competentă primește cererea și minimul de informații menționate la punctul 5 subpunctul (i).

f) Statele contractante efectuează de asemenea toate demersurile necesare pentru accelerarea, pe cât posibil, a tuturor procedurilor. În această privință, statele contractante ar trebui să ia în considerare organizarea periodică, cel puțin o dată pe an, a unor reuniuni ale autorităților competente pentru a discuta cu privire la procedurile amiabile aflate în curs (cu condiția ca numărul cazurilor să justifice aceste reuniuni periodice).

6.5 Convenții privind dubla impunere între statele membre

În ceea ce privește cererile prezentate în domeniul prețurilor de transfer, se recomandă statelor membre să aplice dispozițiile punctelor 1-3 și procedurilor de acord amiabil inițiate în conformitate cu dispozițiile articolului 25 alineatul (1) din Convenția-model a OCDE în domeniul fiscal privind veniturile și capitalul, implementate în convențiile privind dubla impunere încheiate între statele membre.

7. Procedurile din a doua etapă a Convenției de arbitraj

7.1 Lista persoanelor independente

a) Statele contractante se angajează să comunice fără întârziere Secretarului General al Consiliului Uniunii Europene numele celor cinci persoane independente desemnate care pot face parte din comisia consultativă menționată la articolul 7 alineatul (1) din Convenția de arbitraj, precum și să îi comunice, în aceleași condiții, orice modificare adusă listei.

b) Atunci când comunică numele persoanelor independente desemnate Secretarului General al Consiliului Uniunii Europene, statele contractante anexează un curriculum vitae al acestora, care ar trebui să indice, printre altele, experiența acestora în domeniul juridic, fiscal și în special al prețurilor de transfer.

c) Statele contractante pot indica de asemenea pe lista lor persoanele independente desemnate care îndeplinesc cerințele pentru a fi alese în funcția de președinte.

d) În fiecare an, Secretarul General al Consiliului invită statele contractante să confirme numele persoanelor independente desemnate și/sau să precizeze numele înlocuitorilor acestora.

e) Lista completă a persoanelor independente desemnate se publică pe site-ul web al Consiliului.

f) Persoanele independente desemnate nu trebuie neapărat să fie cetățeni sau rezidenți ai statului care îi desemnează, însă trebuie să fie cetățeni ai unui stat contractant și rezidenți pe teritoriul statului căruia i se aplică Convenția de arbitraj.

g) Autorităților competente li se recomandă să convină asupra unei declarații de acceptare și a unei declarații de independență pentru respectivul dosar, care trebuie semnate de persoanele independente desemnate.

7.2 Instituirea comisiei consultative

a) Cu excepția cazului în care statele contractante în cauză decid altfel, statul contractant care a emis primul aviz de impozitare, și anume decizia finală luată de administrația fiscală privind veniturile suplimentare sau orice altă măsură echivalentă care generează sau poate genera o dublă impunere în sensul articolului 1 din Convenția de arbitraj, ia inițiativa de a institui comisia consultativă și organizează reuniunile acesteia de comun acord cu celălalt stat contractant (celelalte state contractante).

b) Autoritățile competente trebuie să instituie comisia consultativă cel târziu în termen de 6 luni de la încheierea perioadei menționate la articolul 7 din Convenția de arbitraj. Atunci când autoritatea competentă nu face acest lucru, o altă autoritate competentă implicată în respectivul caz are dreptul de a lua inițiativa.

c) Comisia consultativă este compusă în principiu din două persoane independente desemnate, pe lângă președintele comisiei și reprezentanții autorităților competente. Atunci când apar cazuri triunghiulare și trebuie instituită o comisie consultativă în cadrul abordării multilaterale, statele contractante vor ține seama de prevederile articolului 11 alineatul (2) din Convenția de arbitraj, introducând la nevoie norme de procedură suplimentare, pentru a garanta capacitatea comisiei consultative și a președintelui acesteia de a adopta un aviz prin majoritate simplă a membrilor.

d) Comisia consultativă este asistată de un secretariat al cărui sediu este pus la dispoziție de statul contractant care a inițiat instituirea comisiei consultative, cu excepția cazului în care statele contractante în cauză decid altfel. Din motive de independență, acest secretariat funcționează sub supravegherea președintelui comisiei consultative. Membrii secretariatului sunt ținuți să respecte dispozițiile privind confidențialitatea prevăzute la articolul 9 alineatul (6) din Convenția de arbitraj.

e) Locul în care se reunește comisia consultativă și locul în care este emis avizul pot fi stabilite anticipat de autoritățile competente din statele contractante implicate.

f) Statele contractante furnizează comisiei consultative, înainte de prima sa reuniune, toate documentele și informațiile relevante și în special toate documentele, rapoartele, corespondența și concluziile utilizate în cadrul procedurii de acord amiabil.

7.3 Funcționarea comisiei consultative

a) Se consideră că un caz a fost înaintat comisiei consultative la data la care președintele confirmă că toți membrii comisiei au primit toate documentele și informațiile relevante menționate la punctul 7.2 litera (f).

b) Lucrările comisiei consultative se desfășoară în limba sau limbile oficiale ale statelor contractante implicate în cauză, cu excepția cazului în care autoritățile competente decid altfel de comun acord, luând în considerare preferințele comisiei consultative.

c) Comisia consultativă poate solicita ca partea de la care provine o declarație sau un document să pună la dispoziția comisiei o traducere a acestora în limba sau limbile în care se desfășoară lucrările.

d) În conformitate cu dispozițiile articolului 10 din Convenția de arbitraj, comisia consultativă poate solicita statelor contractante și în special statului contractant care a emis primul aviz de impozitare, și anume decizia finală luată de administrația fiscală privind veniturile suplimentare sau orice altă măsură echivalentă care generează sau poate genera o dublă impunere în sensul articolului 1, să se prezinte în fața comisiei consultative.

e) Cheltuielile de procedură ale comisiei consultative, care sunt repartizate în mod egal între statele contractante implicate, constau din costurile administrative ale comisiei consultative, precum și din remunerația persoanelor independente desemnate și din cheltuielile efectuate de acestea.

f) Cu excepția cazului în care autoritățile competente din statele contractante în cauză decid altfel:

i) rambursarea cheltuielilor efectuate de persoanele independente desemnate este limitată la nivelul rambursărilor acordate în mod normal funcționarilor de rang înalt ai statului contractant care a inițiat instituirea comisiei consultative;

ii) remunerarea persoanelor independente desemnate este stabilită la 1 000 EUR pe persoană și pe zi de reuniune a comisiei consultative, iar președintele primește o remunerație cu 10% mai mare decât cea acordată celorlalte persoane independente desemnate.

g) Plata efectivă a cheltuielilor de procedură ale comisiei consultative este efectuată de către statul contractant care a luat inițiativa instituirii comisiei, cu excepția cazului în care autoritățile competente din statele contractante implicate decid altfel.

7.4 Avizul comisiei consultative

Statele contractante doresc ca avizul să cuprindă următoarele elemente:

a) numele membrilor comisiei consultative;

b) cererea; cererea include:

- numele și adresa întreprinderilor vizate;

- autoritățile competente implicate;

- o descriere a elementelor de fapt și a circumstanțelor litigiului;

- o declarație clară privind ceea ce se solicită;

c) un rezumat succint al procedurii;

d) argumentele și metodele pe care se bazează decizia din aviz;

e) avizul;

f) locul în care este emis avizul;

g) data la care este emis avizul;

h) semnăturile membrilor comisiei consultative.

Decizia autorităților competente și avizul comisiei consultative se comunică după cum urmează:

i) odată ce decizia a fost luată, autoritatea competentă care a fost sesizată cu privire la acest caz trimite o copie a deciziei autorităților competente și a avizului comisiei consultative fiecăreia dintre întreprinderile implicate;

ii) autoritățile competente din statele contractante pot conveni ca decizia și avizul să poată fi publicate integral sau pot conveni să le publice fără a fi menționate numele întreprinderilor implicate și eliminând orice alte informații care ar putea dezvălui identitatea întreprinderilor respective. În ambele cazuri este necesar acordul întreprinderilor și înainte de orice publicare întreprinderile în cauză trebuie să comunice în scris autorității competente căreia i-a fost prezentat cazul că nu se opun publicării deciziei și avizului;

iii) avizul comisiei consultative este redactat în trei exemplare originale (sau mai multe, în cazurile triunghiulare), dintre care unul este trimis fiecărei autorități competente din statele contractante implicate, iar unul este trimis spre arhivare Secretariatului General al Consiliului. Dacă se ajunge la un acord cu privire la publicarea avizului, acesta din urmă este făcut public în limba (limbile) de origine pe site-ul web al Comisiei.

8. Colectarea taxelor și dobânzile pe durata procedurilor de soluționare a litigiilor transfrontaliere

a) Se recomandă statelor membre să ia toate măsurile necesare pentru a se asigura că suspendarea colectării taxelor pe perioada procedurilor de soluționare a litigiilor transfrontaliere inițiate în cadrul Convenției de arbitraj poate fi obținută de întreprinderile implicate în astfel de proceduri, în aceleași condiții ca cele implicate într-o cale de atac/ într-un litigiu intern, chiar dacă aceste măsuri pot implica modificări ale legislației în anumite state membre. Statelor membre li se recomandă să extindă aceste măsuri la procedurile de soluționare a litigiilor transfrontaliere inițiate în cadrul convențiilor privind dubla impunere încheiate între statele membre.

b) Dat fiind că pe durata negocierilor din cadrul procedurii de acord amiabil și a perioadei necesare pentru încheierea acesteia un contribuabil nu trebuie să fie afectat de existența unor abordări diferite ale dobânzilor și rambursărilor, statelor membre li se recomandă să aplice una dintre următoarele măsuri:

- rambursarea taxei în vederea unei colectări ulterioare și plata acesteia fără dobânzi sau

- rambursarea taxei în vederea unei colectări ulterioare și plata acesteia cu dobândă sau

- abordarea fiecărui caz în parte în ceea ce privește plata sau rambursarea dobânzilor (eventual în cursul procedurii de acord amiabil).

9. Aderarea noilor state membre ale UE la Convenția de arbitraj

Statele membre trebuie să depună eforturi pentru semnarea și ratificarea Convenției de aderare a noilor state membre ale UE la Convenția de arbitraj cât mai rapid posibil și, în orice caz, cel târziu în termen de doi ani de la aderarea acestora la UE.

10. Dispoziții finale

Pentru a asigura aplicarea uniformă și efectivă a codului, statele membre sunt invitate să prezinte Comisiei, o dată la doi ani, un raport privind aplicarea sa practică. Pe baza acestor rapoarte, Comisia intenționează să prezinte Consiliului un raport și poate propune reexaminarea dispozițiilor codului.

[1] „Orientări privind stabilirea prețurilor de transfer în cadrul firmelor multinaționale și al administrațiilor fiscale”.

[2] JO L/1990/225, 20.8.1990 – Convenția 90/436/CEE.

[3] Comunicarea Comisiei către Consiliu, Parlamentul European și Comitetul Economic și Social European: „ Spre o piață internă fără bariere – o strategie pentru a oferi întreprinderilor o bază de impozitare consolidată a impozitului pe profit pentru activitățile acestora în Uniunea Europeană ”, COM(2001) 582 final, 23.10.2001.

[4] JO C/2004/122, 30.4.2004, p. 45.

[5] JO C/2006/176, 28.7.2006, p. 8.

[6] JO C/2006/49, 28.2.2006, p. 23.

[7] JO C/2006/176, 28.7.2006, p. 1.

[8] COM(2007) 71 final, 28.2.2007.

[9] A se vedea, în speță, punctul 81 din cauza C-524/04 Thin Cap Group Litigation din 13.3.2007.

[10] JO C/2008/106, 26.4.2008, p. 13.

[11] A se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei.

[12] JO C/2005/160, 30.6.2005, p. 1-22.

[13] JO C/2008/174, 3.7.2008, p. 1-5.

[14] http://www.consilium.europa.eu/cms3_Applications/applications/Accords/details.asp?cmsid=297&id=2004119&lang=en&doclang=en.