ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Fluiditatea schimburilor comerciale transfrontaliere necesită proceduri de vămuire și control eficiente care să garanteze siguranța și securitatea persoanelor și a întreprinderilor din UE. Acest lucru se realizează parțial prin intermediul sistemelor electronice prevăzute în Codul vamal al Uniunii, care înlocuiesc procedurile pe suport de hârtie cu cele electronice. Cu toate acestea, la frontierele externe trebuie asigurată și aplicarea a mai mult de 60 de acte legislative nevamale ale UE, precum și a legislației naționale nevamale (în domeniul sănătății și siguranței, al mediului, al agriculturii, al pescuitului, al patrimoniului internațional, al supravegherii pieței etc.). Acest lucru implică alte documente decât declarațiile vamale și afectează până la 13 % din cele aproximativ 300 milioane de circulații de mărfuri în fiecare an, dintre care multe sunt extrem de sensibile. Având în vedere că, adesea, autoritățile lucrează compartimentat, cu sisteme și procese nealiniate, multe mărfuri sunt tratate în moduri ineficiente, care pot conduce la erori și fraude. De exemplu, unele autorizații permit ca anumite cantități de mărfuri să fie împărțite în mai multe declarații vamale și sunt valabile în întreaga UE. Autoritățile trebuie să verifice cantitățile utilizate, însă verificările manuale sunt atât consumatoare de timp, cât și insuficient de precise. Aceste probleme nu se pot soluționa fără o nouă acțiune a UE, parțial pentru că se referă la formalități ale UE. De asemenea, eforturile naționale sunt adesea fragmentate și ar putea exacerba problema din cauza lipsei de interoperabilitate și a caracterului transfrontalier al schimburilor comerciale. Cea mai relevantă inițiativă a UE în acest domeniu, EU CSW-CERTEX, s-a bucurat de un anumit succes, însă este doar voluntară și are un domeniu de aplicare limitat.
Asigurarea unor salarii adecvate pentru lucrătorii din UE este esențială pentru a garanta condiții de muncă și de trai echitabile, precum și pentru a clădi economii și societăți echitabile și reziliente. Cu toate acestea, în ultimele decenii, salariile mici nu au ținut pasul cu celelalte salarii în multe state membre, agravând astfel sărăcia persoanelor încadrate în muncă, inegalitatea salarială și capacitatea persoanelor care câștigă salarii mici de a face față dificultăților economice. Salariile minime joacă un rol important în acest context general. Protecția salariului minim poate fi asigurată prin convenții colective (cum este cazul în 6 state membre) sau prin salarii minime legale stabilite prin lege (cum este cazul în 21 de state membre). Atunci când sunt stabilite la niveluri adecvate, ele asigură un trai decent pentru lucrători, sprijină cererea internă, întăresc stimulentele pentru muncă și reduc sărăcia persoanelor încadrate în muncă și inegalitatea la capătul inferior al distribuției salariale. Ele sprijină de asemenea egalitatea de gen, deoarece numărul femeilor care câștigă salarii minime sau aproape minime îl depășește pe cel al bărbaților. Cu toate acestea, mulți lucrători din UE nu sunt în prezent protejați prin salarii minime adecvate. În majoritatea statelor membre cu salarii minime legale la nivel național, salariile minime sunt prea mici față de celelalte salarii și/sau prea mici pentru a asigura un trai decent. Acest lucru poate fi ilustrat pe baza unor valori de referință utilizate în mod obișnuit: (i) salariile minime legale la nivel național se situează sub 60 % din salariul median sau sub 50 % din salariul mediu în aproape toate statele membre. În plus, categorii specifice de lucrători sunt excluse de la protecția salariului minim legal la nivel național. În statele membre care se bazează pe negocierile colective, unii lucrători nu sunt acoperiți de o protecție a salariului minim asigurată prin convenții colective. Procentul lucrătorilor care nu sunt acoperiți este cuprins între 10 % și 20 % în patru țări și atinge 55 % într-una dintre țări. Unii dintre factorii care stau la baza acestei probleme sunt comuni ambelor sisteme, și anume: tendințele de declin ale negocierilor colective și lipsa de conformitate cu prevederile naționale existente. Pe lângă aceștia, alți factori sunt specifici sistemelor de stabilire a salariului minim legal, și anume: lipsa unor criterii clare și stabile pentru stabilirea și actualizarea salariilor minime, implicarea insuficientă a partenerilor sociali, utilizarea unor niveluri mai reduse pentru categorii specifice (variațiile), aplicarea de reduceri pe baza valorii echipamentelor sau a altor costuri (deducerile), și utilizarea exceptărilor.
Preluarea sarcinilor desfășurate în prezent de consorțiul de state membre e-CODEX va genera costuri pentru bugetul UE. Costurile totale pentru perioada 2022-2027 se ridică la 9,667 milioane EUR (costul mediu pe an este de 1,611 milioane EUR). Costurile includ resursele umane suplimentare necesare pentru activitățile desfășurate de eu-LISA și de Comisie. În cadrul eu-LISA, recrutarea resurselor interne va începe deja de la 1 septembrie 2022, cu două posturi de AC. Începând cu 1 ianuarie 2023, eu-LISA ar trebui să dispună în total de 2 AT și 3 AC, ceea ce va asigura funcțiile esențiale în ceea ce privește e-CODEX. În plus, Comisia (Direcția Generală Justiție și Consumatori) va trebui să fie implicată în asigurarea guvernanței în materie de politici a activității eu-LISA, în monitorizarea agenției și în pregătirea actelor de punere în aplicare necesare prevăzute în regulament. Un alt post statutar suplimentar a fost înscris în buget începând cu 2022.
Metrologia este studiul științific al măsurătorilor. Este un factor-cheie al activității economice și sociale și un bun public. În prezent, programele de cercetare metrologică nu exercită un impact la nivelul UE din cauza fragmentării activităților și a suprapunerii eforturilor depuse de statele membre. Acestea se întâmplă într-un moment în care Europa se confruntă cu o concurență globală tot mai mare în domeniul metrologiei, din cauza nevoii tot mai mari de soluții metrologice care să se aplice tehnologiilor emergente și dezvoltării de noi produse. În plus, din cauza creșterii provocărilor societale care necesită standarde și reglementări fiabile, este imperios să se abordeze lipsa integrării metrologiei în sistemul de inovare la nivel european.

C. Impactul opțiunii preferate
Pentru preparatori, costurile totale estimate ale opțiunii preferate sunt de 1 200 milioane EUR, reprezentând costuri punctuale, la care se adaugă 3 600 milioane EUR, reprezentând costuri recurente anuale. Dacă UE nu ia nicio măsură, se preconizează în orice caz o creștere considerabilă a costurilor pentru preparatori, ca urmare a multiplicării cererilor utilizatorilor pentru informații necoordonate, a lipsei actuale de consens asupra informațiilor pe care societățile ar trebui să le raporteze pentru a răspunde nevoilor utilizatorilor și a dificultăților persistente întâmpinate de preparatori în obținerea, de la furnizori, clienți și societățile în care au investit, a informațiilor nefinanciare de care au nevoie pentru a întocmi rapoartele. Din cauza lipsei unor date suficient de detaliate, nu pot fi calculate costurile pentru preparatori în absența unor norme noi. Cu toate acestea, se estimează că utilizarea standardelor ar putea conduce la economii anuale de costuri de 24 200-41 700 EUR per societate (aproximativ 280-490 milioane EUR pe an pentru societățile care intră în prezent sub incidența Directivei privind raportarea nefinanciară și 1 200-2 000 milioane EUR pe an pentru opțiunea preferată), dacă standardele elimină nevoia de cereri de informații suplimentare. Opțiunea preferată nu are efecte negative semnificative asupra societății, a mediului sau a drepturilor fundamentale.
Au fost luate în considerare și evaluate trei opțiuni de politică, ce reflectă un nivel progresiv de ambiție: ·Opțiunea 1 are un nivel scăzut de ambiție, punând accentul pe îmbunătățirea legislației actuale, fără a-i modifica domeniul de aplicare; ·Opțiunea 2 are un nivel mediu de ambiție. Aceasta s-ar baza pe opțiunea 1 dar, în plus, ar stabili un cadru de reglementare a unei piețe pentru schimbul securizat de date legate de identitate; ·Opțiunea 3 are cel mai înalt nivel de ambiție. Pornind de la efectul sinergic al unui set de măsuri luate în cadrul opțiunilor 1 și 2, această opțiune ar asigura punerea la dispoziția tuturor rezidenților și întreprinderilor din Europa, pe bază voluntară, a unui portofel european pentru identitatea digitală. În ceea ce privește serviciile de încredere, cele trei opțiuni se bazează pe același nivel de ambiție și pe un set similar de măsuri. Opțiunea preferată este opțiunea 3, care include în special următoarele componente: -crearea unui ecosistem al portofelului european pentru identitatea digitală; -asigurarea liberei circulații și a schimbului transfrontalier de date de identitate digitale, precum și o legătură puternică și fiabilă între acestea și portofelul electronic; -asigurarea fiabilității transfrontaliere a portofelului electronic, corelând-o cu identificările electronice notificate de statele membre și -asigurarea protecției datelor și a controlului deplin al utilizatorilor asupra datelor de identitate.
Se preconizează că opțiunea 3 va aduce beneficii majore consumatorilor și societății. Se estimează că prejudiciul adus în prezent consumatorilor, pe baza valorii produselor nesigure, este de aproximativ 19,3 miliarde EUR. Acesta ar trebui să scadă cu aproximativ 1,0 miliarde EUR în primul an de punere în aplicare a opțiunii preferate și să scadă cu aproximativ 5,5 miliarde EUR în următorul deceniu. Opțiunea 3 ar trebui, de asemenea, să reducă cu peste 400 de milioane EUR pe an prejudiciile aduse consumatorilor legate de rechemările ineficiente de produse. În plus, prejudiciile actuale pe care accidentele legate de produse care pot fi prevenite le aduc consumatorilor și societății din UE sunt estimate la 11,5 miliarde EUR pe an. Costul actual al asistenței medicale pentru vătămările cauzate de produse în UE este de aproximativ 6,7 miliarde EUR pe an (costurile de spitalizare fiind de aproximativ 6,1 miliarde EUR). Aceste costuri ar trebui, de asemenea, să fie reduse prin măsurile din cadrul opțiunii 3, ceea ce conduce la un număr mai mic de produse nesigure (acest impact nu a putut fi cuantificat din cauza lipsei de date privind vătămările care permit estimarea tendințelor). În cazul întreprinderilor, economiile de costuri preconizate a fi realizate ca urmare a reducerii diferențelor în ceea ce privește punerea în aplicare la nivel național și fragmentarea juridică sunt estimate la 59 de milioane EUR pe an, iar în cazul autorităților de supraveghere a pieței, aceste economii sunt estimate la 0,7 milioane EUR pe an. Un număr redus de produse nesigure, inclusiv cele care conțin substanțe chimice periculoase, ar avea, de asemenea, un impact pozitiv asupra mediului.
Ca răspuns la sporirea nivelului de ambiție al UE în materie de climă pentru 2030 stabilită de Pactul verde european și de Planul privind obiectivul climatic al Comisiei, Strategia pentru o mobilitate sustenabilă și inteligentă confirmă necesitatea unei adoptări rapide și accelerate a vehiculelor și a navelor cu emisii scăzute și cu emisii zero. Pentru a sprijini această adoptare, este necesară o rețea suficient de densă și larg răspândită de infrastructuri publice accesibile de reîncărcare și realimentare. Evaluarea a arătat că directiva nu este adecvată scopului de a servi infrastructurii de reîncărcare și de realimentare necesare ca răspuns la sporirea nivelului de ambiție al UE în materie de climă pentru 2030. Principalele probleme sunt cauzate de deficiențele din dispozițiile directivei actuale, și includ următoarele elemente: 1) planificarea infrastructurii statelor membre în temeiul directivei nu are, în medie, nivelul de ambiție și coerența necesară, ceea ce duce la o infrastructură insuficientă și distribuită inegal; 2) persistă problemele de interoperabilitate în ceea ce privește conexiunile fizice și standardele de comunicare, inclusiv conectarea la rețeaua electrică și 3) nu există informații transparente pentru consumatori și sisteme de plată ușor de utilizat, ceea ce afectează acceptarea de către utilizatori. Fără o intervenție suplimentară la nivelul UE, lipsa unei astfel de infrastructuri interoperabile, ușor de utilizat, de reîncărcare și realimentare va deveni probabil un obstacol în calea dezvoltării necesare a pieței vehiculelor și navelor cu emisii scăzute și cu emisii zero, din perspectiva noilor angajamente mai ambițioase ale UE în materie de climă pentru 2030.
În pofida recentelor revizuiri ale Directivei privind combaterea spălării banilor, au fost identificate trei probleme: lipsa unor norme clare și coerente, supravegherea inconsecventă în cadrul pieței interne și coordonarea insuficientă și schimbul insuficient de informații între unitățile de informații financiare. Se face trimitere la raportul „post-mortem” din 2019 privind cazurile recente de spălare de bani din UE [COM(2019) 373 final]. În ceea ce privește normele, se remarcă absența unor limite privind operațiunile în numerar și impactul pe care acest lucru îl are asupra atenuării riscului ridicat de spălare a banilor generat de plățile mari în numerar; sfera entităților care intră sub incidența legislației privind combaterea spălării banilor și a precauției privind clientela se numără printre alte domenii evidențiate în care o armonizare sporită ar putea fi benefică. Abordarea actuală față de țările terțe are o eficacitate limitată. În ceea ce privește supravegherea, eficacitatea punerii în aplicare a legislației variază de la un stat membru la altul, din cauza diferențelor în ceea ce privește resursele și practicile. În prezent, unitățile de informații financiare nu dispun de metode comune și de modele armonizate, lucru care împiedică analiza comună și are ca rezultat un nivel suboptim de detectare a tranzacțiilor și activităților potențial legate de spălarea banilor și de finanțarea terorismului. Abordarea actuală în ceea ce privește identificarea transfrontalieră a titularilor de conturi bancare nu este eficace.
Beneficiile directe pentru cetățenii și întreprinderile din UE atunci când încearcă să obțină recunoașterea și executarea unei hotărâri a UE într-unul dintre principalele state partenere comerciale analizate (Argentina, Australia, Brazilia, Canada, China, Coreea de Sud, Japonia, Statele Unite) sunt estimate a fi între 1,1 și 2,6 milioane EUR în perioada de referință (2022-2026). Acest lucru este legat de o scădere preconizată de 10-20 % a costurilor legate de recunoașterea și executarea în țările terțe a hotărârilor pronunțate în UE. În plus, se preconizează că durata medie a procedurilor va scădea cu trei până la șase luni în medie. Această opțiune va avea un impact pozitiv asupra majorității sistemelor juridice naționale ale statelor membre, având capacitatea de a îmbunătăți nivelul actual de acceptare în 22 de state membre a hotărârilor judecătorești pronunțate în țări terțe. În ceea ce privește celelalte patru state membre, situația de după aderare nu va fi mai rea decât în prezent, dar nu ar exista decât puține îmbunătățiri sau nicio îmbunătățire în comparație cu situația actuală. În plus, această opțiune este pe deplin conformă cu acquis-ul UE (Regulamentul Bruxelles Ia) și, prin urmare, are cel mai înalt grad de coerență la acest nivel.
În ceea ce privește măsurile de politică, CPD a indicat un sprijin mai puternic pentru opțiunile obligatorii din punct de vedere juridic (cerința în materie de produse care nu implică defrișări, obligația de diligență, certificarea publică obligatorie etc.) decât pentru măsurile fără caracter normativ, voluntare, cum ar fi obligația de diligență voluntară, etichetarea voluntară sau certificarea privată voluntară. Majoritatea covârșitoare a părților interesate calificate – asociații de întreprinderi și ONG-uri – au sprijinit un regim obligatoriu de diligență, deși detaliile acestui sistem variază de la o organizație la alta.

C. Impactul opțiunii preferate
Opțiunile de politică preferate necesită investiții atât la nivelul UE, cât și la nivelul statelor membre. Suma costurilor aferente investițiilor la nivel național este de 4,4 milioane EUR sub formă de cheltuieli unice, plus 882 000 EUR reprezentând costuri anuale. La nivelul UE, suma costurilor aferente investițiilor este de 17,17 milioane EUR sub formă de cheltuieli unice, plus 4,1 milioane EUR reprezentând costuri anuale. Trebuie precizat faptul că aceste sume sunt estimări bazate pe experiențele anterioare privind dezvoltarea și implementarea de infrastructuri informatice la nivelul UE. Însă unele opțiuni de politică sunt dificil de cuantificat cu exactitate. Se preconizează că aceste costuri de investiții estimate vor fi compensate de beneficii și economii, în special la nivelul statelor membre. Crearea routerului central Prüm va reduce costurile pentru statele membre, deoarece nu ar mai fi nevoie să se creeze atâtea conexiuni individuale câte state membre și categorii de date există. Se preconizează că opțiunile de politică preferate nu vor avea un impact asupra întreprinderilor mici și mijlocii. Opțiunile preferate nu conțin obligații de reglementare pentru cetățeni/consumatori și, prin urmare, nu generează costuri suplimentare pentru aceste părți interesate.
Principalele probleme abordate în evaluarea impactului sunt evitarea obligațiilor fiscale și evaziunea fiscală cauzate de utilizarea entităților fictive în scopuri fiscale de către societăți și persoane fizice. Entitățile fictive pot fi definite ca societăți și alte entități lipsite de substanță (nu au birouri, angajați, echipamente etc.) și nu desfășoară nicio activitate economică reală, îndeplinind doar condițiile esențiale ale înregistrării și organizării. Entitățile fictive pot lua diferite forme, în funcție de utilizarea preconizată. În ansamblu, pierderile fiscale cauzate de evaziunea fiscală a întreprinderilor se ridică la zeci de miliarde de euro pe an. Este deosebit de dificil să se estimeze pierderile fiscale cauzate de utilizarea de entități fictive. O primă aproximare a fenomenului indică o pierdere fiscală care ar putea fi estimată la aproximativ 23 de miliarde EUR pe an. În plus, există dovezi empirice solide conform cărora entitățile fictive continuă să fie utilizate pentru reducerea obligațiilor fiscale în mod legal și, uneori, ilegal de către o varietate de actori economici, inclusiv de societăți multinaționale mari. Principalele trei cauze ale acestei probleme sunt următoarele: (a) lipsa unor norme UE care să definească cerințe comune privind substanța minimă din punct de vedere fiscal în UE; (b) lipsa informațiilor de care administrațiile fiscale ar avea nevoie pentru a aplica în mod eficace normele existente împotriva evitării obligațiilor fiscale și a evaziunii fiscale; (c) promovarea entităților fictive de către anumiți intermediari.
Opțiunea preferată ar genera o creștere cu 1,98 puncte procentuale a PIB-ului în UE-27 până în 2028 și o creștere cu 96,8 miliarde EUR și, respectiv, 30,4 miliarde EUR a veniturilor publice și, respectiv, a activităților de investiții în perioada 2024-2028. Prezenta inițiativă ar crea, de asemenea, 2,2 milioane de locuri de muncă suplimentare. Beneficiile estimate pentru fiecare domeniu de intervenție sunt următoarele: ·prin consolidarea capacității de acțiune a consumatorilor și a întreprinderilor care utilizează produse conectate și servicii conexe și prin mărirea volumului de date care pot fi utilizate în scop comercial și pentru inovare între întreprinderi s-ar genera până la 196,7 miliarde EUR pe an până în 2028; ·prin mărirea gradului de echitate contractuală s-ar genera alte 7,4 miliarde EUR pe an; ·prin facilitarea utilizării în scopuri de interes public a datelor deținute în scopuri comerciale s-ar reduce sarcina administrativă cu până la 155 de milioane EUR pe an; ·prin facilitarea accesului la servicii de cloud și de edge echitabile și demne de încredere s-ar genera alte 7,1 miliarde EUR pe an.
Pe lângă o opțiune fără caracter legislativ (opțiunea 1), axată pe schimburi de bune practici, oferirea de orientări și de formare, au fost evaluate trei opțiuni legislative care abordează fiecare obiectiv specific, opțiunea 3 fiind opțiunea preferată: ·Obiectivul I: consolidarea capacităților de urmărire a activelor oopțiunea 2: Să se consolideze competențele, resursele și accesul birourilor de recuperare a activelor la bazele de date. oopțiunea 3: În plus față de măsurile prevăzute în opțiunea 2, să se impună lansarea sistematică de investigații financiare pentru o serie de infracțiuni și să se reglementeze schimbul de informații între birourile de recuperare a activelor. oopțiunea 4: În plus față de cerințele avute în vedere în opțiunea 3, să se extindă obligația de a lansa investigații financiare la toate infracțiunile și să se introducă puncte de contact în regim de 24 de ore din 24, 7 zile din 7 pentru birourile de recuperare a activelor. ·Obiectivul specific II: asigurarea unei gestionări eficiente a activelor oopțiunea 2: Să se instituie puncte de contact pentru a facilita cooperarea transfrontalieră între birourile de gestionare a activelor și să se stabilească principii generale de gestionare a activelor. oopțiunea 3: În plus față de măsurile prevăzute în opțiunea 2, să se impună ca toate statele membre să înființeze birouri specializate de gestionare a activelor și să se asigure că acestea pot vinde activele înainte ca acestea să își piardă din valoare. oopțiunea 4: Să se centralizeze toate sarcinile de urmărire și gestionare într-un singur birou de recuperare și gestionare a activelor. ·Obiectivul specific III: consolidarea capacităților de confiscare oopțiunea 2: Să se extindă domeniul de aplicare al măsurilor de confiscare la toate „euroinfracțiunile” (de exemplu, la traficul de arme de foc). oopțiunea 3: Să se extindă domeniul de aplicare al măsurilor de confiscare la infracțiunile organizate care generează cele mai multe venituri (contrafacere, fraudă etc.) și să se introducă un nou model de confiscare care să permită confiscarea activelor rezultate din activități infracționale, dar care nu sunt direct legate de o infracțiune specifică și care sunt disproporționate în raport cu veniturile proprietarului. oopțiunea 4: În plus față de măsurile din opțiunea 3, să se extindă domeniul de aplicare al măsurilor de confiscare la toate infracțiunile (abordarea de tip „toate infracțiunile”). ·Obiectivul specific IV: îmbunătățirea eficienței generale a sistemului de recuperare a activelor oopțiunea 2: Să se solicite statelor membre să stabilească o strategie națională privind recuperarea activelor în care să stabilească obiective comune, rolurile diferiților actori și obligația acestora de a coopera. oopțiunea 3: Să se stabilească obligații de cooperare și cerințe de raportare cu privire la funcționarea sistemului de recuperare a activelor, cu posibile recomandări. Să se creeze registre de active pentru a se urmări deciziile de recuperare a activelor. oopțiunea 4: Să se interconecteze registrele de active ale statelor membre din întreaga Uniune.