C 440/4

Avizul Comitetului European al Regiunilor — Condiții de trai echivalente: o responsabilitate comună la toate nivelurile de guvernanță din Europa

(2020/C 440/02)

Raportor: domnul Bernd LANGE (DE-PPE), președintele Consiliului districtului Görlitz

RECOMANDĂRI POLITICE

COMITETUL EUROPEAN AL REGIUNILOR

1. își exprimă îngrijorarea cu privire la accentuarea disparităților economice, sociale și teritoriale în interiorul statelor membre ale UE și între acestea. Evoluțiile recente din Europa au arătat că diferențele dintre localități și dintre cetățeni în ceea ce privește dezvoltarea economică, ocuparea forței de muncă și bunăstarea sunt în creștere. Aceste diferențe apar la toate nivelurile, de la nivelul subnațional până la nivelul european și au atins o cotă critică. Dezbaterea în curs cu privire la locurile lăsate în urmă sau „uitate” arată în mod clar că este nevoie de o abordare orientată mai mult spre realitatea zonei, pentru a face față provocărilor în materie de dezvoltare în aceste locuri;

2. atrage atenția asupra faptului că pandemia de COVID-19 din statele membre este de natură să amplifice provocările deja existente ca urmare a crizei în majoritatea regiunilor. Efectele economice și sociale și condițiile astfel rezultate pentru redresare sunt foarte eterogene în diferitele regiuni;

3. din acest motiv, reiterează că obiectivul coeziunii teritoriale, economice și sociale, prevăzut la articolul 174 din TFUE, trebuie să reprezinte în continuare o prioritate a Uniunii Europene. Pe lângă politica regională europeană și politica agricolă comună, toate celelalte domenii de politică ale Uniunii (spre exemplu, politica în domeniul transporturilor, al mediului și al energiei) trebuie să contribuie la acest obiectiv orizontal, în special în ceea ce privește măsurile UE referitoare la Pactul verde european și la extinderea digitalizării;

4. reamintește situația specifică a regiunilor ultraperiferice, recunoscută la articolul 349 din TFUE, și insistă asupra angajamentului UE în favoarea dezvoltării acestor regiuni, prin măsuri specifice în beneficiul lor și al întregii UE;

5. subliniază că, în 2017, o treime din populația UE trăia în metropole cu o populație de peste 100 000 de locuitori, o treime în orașe cu o populație cuprinsă între 10 000 și 100 000 de locuitori și o treime în orașe mici și localități rurale cu o populație mai mică de 10 000 de locuitori ( 1 ) . Președinta Comisiei Europene a subliniat în orientările sale ( 2 ) faptul că peste 50 % din europeni locuiesc în zone rurale.

6. recunoaște că, în trecut, politica structurală europeană s-a axat în principal pe coeziunea unităților teritoriale regionale (NUTS 1, respectiv NUTS 2), însă efectele măsurilor asupra nivelurilor locale inferioare nu au fost întotdeauna examinate și luate în considerare suficient;

7. constată că, în ultimii ani, în diferite state membre și regiuni ale UE s-au înregistrat fluxuri de migrație nete tot mai mari din zonele rurale către cele urbane ( 3 ) , și consideră că politicile UE ar trebui să își aducă contribuția la provocările și oportunitățile care decurg din aceste evoluții;

8. își exprimă îngrijorarea cu privire la faptul că o continuare a fenomenului de migrare spre zonele metropolitane creează provocări majore pentru respectivele centre urbane, spre exemplu, lipsa spațiului de locuit, majorarea chiriilor, infrastructura publică insuficientă și probleme sociale. Drept consecință, orașele și comunitățile mici și medii, precum și întreprinderile situate în zonele rurale întâmpină provocări majore. Menținerea infrastructurii publice și finanțarea serviciilor publice sunt îngreunate de numărul redus de utilizatori, care – în plus – sunt din ce în ce mai în vârstă, având – în consecință – nevoie de mai multe servicii, iar întreprinderile se confruntă adesea cu un deficit de lucrători calificați;

9. în acest context, invocă Avizul CoR pe tema „Schimbările demografice: propuneri privind măsurarea și combaterea efectelor negative în regiunile UE” ( 4 ) și Avizul CoR pe tema „Provocările cu care se confruntă regiunile metropolitane și poziția lor în viitoarea politică de coeziune post-2020” ( 5 )

10. reamintește că prima dintr-un set de șase priorități stipulate în Agenda teritorială a Uniunii Europene 2020 vizează promovarea unei dezvoltări teritoriale policentrice și echilibrate ( 6 ) , obiectiv tratat cu prioritate inclusiv în proiectul de Agendă teritorială 2030;

11. constată că, în prezent, nu există o abordare orizontală la nivelul Uniunii Europene care să vizeze reducerea factorilor care favorizează migrația și urbanizarea necontrolată, respectiv de-urbanizarea, prin îmbunătățirea condițiilor de trai în toate zonele;

12. reiterează importanța celui de al 11-lea obiectiv, „orașe și comunități durabile”, din setul de obiective de dezvoltare durabilă (ODD) ale Organizației Națiunilor Unite, care trebuie să se aplice în toate tipurile de teritorii;

13. consideră că infrastructura punctuală publică, precum și infrastructura de rețea publică și serviciile publice accesibile la scară largă reprezintă o condiție indispensabilă pentru asigurarea unor condiții de trai ridicate și a unei dezvoltări durabile în toate regiunile din Uniunea Europeană. În acest context, reiterează faptul că există diferențe structurale majore atât între statele membre, cât și în interiorul acestora și chiar și al regiunilor;

14. ( 8 ); consideră că acțiunile Uniunii Europene din ultimii ani ar trebui să asigure echilibrul între sprijinul acordat zonelor urbane dens populate și cel acordat zonelor rurale, care, adesea, au fost privite în principal din perspectiva politicii agricole. În acest sens, regretă faptul că intervenția FSE și a FEDR în zonele rurale este relativ redusă ( 7 )

15. își exprimă îngrijorarea că asigurarea și menținerea infrastructurii publice și furnizarea de servicii publice vor fi subminate de criza provocată de pandemia de COVID-19, îndeosebi în regiunile și comunitățile mai mici, îndepărtate și izolate și cu resurse financiare modeste, întrucât autoritățile locale și regionale vor fi probabil afectate de o reducere a veniturilor fiscale. Acest lucru este de natură să accentueze evoluțiile divergente din ultimii ani; subliniază că reducerea infrastructurii publice, în general, are un impact mult mai grav asupra grupurilor deosebit de vulnerabile;

Strategii naționale pentru o dezvoltare teritorială echilibrată

16. consideră că politicile Uniunii Europene și cele ale statelor membre ar trebui să se completeze în permanență. Nu este admisibil să existe contradicții între acestea sau să se urmărească obiective contrare; subliniază că statele membre ar trebui să evite suprareglementarea atunci când transpun directivele UE în legislația națională;

17. prin urmare, invită statele membre să colaboreze strâns cu autoritățile locale și regionale pentru a dezvolta în continuare politicile naționale de coeziune și pentru a le integra în eforturile de la nivel european, în spiritul principiului parteneriatului și al guvernanței pe mai multe niveluri;

18. ( 11 ); în acest context, subliniază că există deja abordări naționale în diferite state membre care vizează o politică structurală echilibrată, de care ar trebui să beneficieze toate zonele. În timp ce unele state propun principii generale pentru dezvoltarea tuturor zonelor ( 9 ) , în alte zone se elaborează planuri specifice pentru anumite tipuri de zone ( 10 )

19. subliniază că strategiile naționale menționate nu vizează în primul rând asigurarea coeziunii economice din perspectiva performanțelor economice, ci mai degrabă stabilirea unui anumit standard în ceea ce privește administrația publică, infrastructura și serviciile, care constituie piatra de temelie pentru dezvoltarea socioeconomică ulterioară;

20. remarcă faptul că toate strategiile naționale menționează descentralizarea administrației ca fiind o condiție esențială pentru zone atractive. Structurile locale și regionale sunt indispensabile pentru asigurarea unei administrații aproape de cetățeni și pentru garantarea participării democratice;

21. recunoaște că, spre deosebire de politica europeană, toate politicile naționale pun un accent mai puternic pe comunitățile mai mici (comune și grupări de comune, orașe mici și mijlocii etc.) din zonele rurale, fiind vizată dezvoltarea acestora pentru a le spori astfel atractivitatea. Toate strategiile consideră zonele rurale ca zone economice și de locuit și prevăd măsuri de politică structurală pentru dezvoltarea acestora;

22. salută îndeosebi abordările sectoriale adoptate de statele membre în cadrul strategiilor naționale. În ciuda caracterului eterogen al teritoriilor, este evident că provocările sunt similare în diferitele state membre;

23. subliniază că toate abordările naționale consideră digitalizarea ca fiind esențială. Asigurând disponibilitatea infrastructurii digitale de mare acoperire și a serviciilor publice digitale se pot crea și menține locuri de muncă în afara centrelor urbane, ceea ce ar putea limita migrația lucrătorilor spre marile orașe. Subliniază că recurgerea tot mai frecventă la telemuncă, așa cum s-a întâmplat pe durata pandemiei provocate de COVID-19, ar putea oferi lucrătorilor o mai mare flexibilitate în alegerea locului de reședință; în acest sens, subliniază că, în opinia sa, cel mai probabil, datorită digitalizării constante a multor domenii de activitate, pe termen lung, avantajele unei proximități geografice față de locul de muncă își vor pierde din importanță în multe sectoare; subliniază că această tendință nu trebuie să compromită politicile de mobilitate, în special cele menite să limiteze impactul asupra mediului al deplasărilor navetiștilor și al călătoriilor de afaceri;

24. consideră necesar ca teritoriile mai îndepărtate de capitale și cu o densitate mai scăzută a populației să dispună de aceleași niveluri de conectivitate digitală, pentru a facilita implementarea unor servicii publice online și a telemuncii, ca instrumente de atragere în aceste zone a populației și a talentelor;

25. își exprimă satisfacția că toate strategiile se concentrează asupra serviciilor de interes general, în special în ceea ce privește asigurarea de servicii medicale și sociale, școli și alte instituții de învățământ, precum și programe de protecție a persoanelor vârstnice și de integrare. Echitatea ar trebui să fie norma de urmat în furnizarea serviciilor publice către cetățeni, indiferent de reședința lor;

26. solicită, prin urmare, Președinției germane și viitoarelor Președinții ale UE, portugheză și slovenă, să sprijine punerea în aplicare a Agendei teritoriale 2030, prin inițierea unei dezbateri și a unui schimb de experiență privind modul în care politica structurală a UE și politicile naționale de dezvoltare regională pot fi cel mai bine combinate, pentru a reduce inegalitățile regionale și a îmbunătăți condițiile de viață în întreaga Europă;

Recomandări generale de politică europeană

27. invită Comisia Europeană să ia în considerare abordările naționale și să consacre obiectivul privitor la „condițiile de trai echivalente” la nivel european, pentru a da o formă concretă prevederilor de la articolele 174 și 349 din TFUE;

28. subliniază libertatea de acțiune a statelor membre în domenii de interes general. În conformitate cu principiul subsidiarității, cadrul european ar trebui să vină doar în completarea măsurilor adoptate la nivel național, regional sau local;

29. solicită o strategie europeană pe termen lung asupra dezvoltării teritoriale, care să vizeze interacțiunile dintre zonele de aglomerare, zonele urbane și rurale;

30. invită Comisia Europeană să nu se concentreze exclusiv pe dezvoltarea economică a statelor membre, ci să aibă în vedere și să recunoască inclusiv eforturile din domeniul serviciilor de interes general, îndeosebi în zonele slab populate sau ultraperiferice sau în care populația este puțin numeroasă și dispersată geografic;

31. consideră că crearea de condiții structurale adecvate în toate statele membre și la nivelul tuturor unităților teritoriale este indispensabilă pentru o dezvoltare socioeconomică durabilă a Uniunii Europene. Fondurile structurale pot avea o contribuție substanțială în acest sens, însă nu trebuie să rămână unicul mijloc de promovare a unei dezvoltări echilibrate. Toate domeniile de politică, inclusiv viziunea pentru zonele rurale, anunțată de Comisia Europeană, ar trebui să contribuie la atingerea acestui obiectiv orizontal;

32. subliniază faptul că un astfel de obiectiv ar presupune o evaluare detaliată a impactului teritorial al măsurilor europene. Acest lucru este valabil atât în faza pre-legislativă, cât și cea post-legislativă;

33. prin urmare, recomandă ca evaluarea urbană ( urban proofing ), propusă în cadrul Agendei urbane cu privire la măsurile de politică europeană, să fie extinsă la o evaluare teritorială ( territorial proofing ), așadar cu o evaluare integrată a viabilității acestor măsuri în zonele cu o densitate mai mare (de exemplu, zonele urbane) sau mică (de exemplu, zonele rurale) a populației, având în vedere particularitățile acestora, și să fie completată de o analiză a impactului teritorial. În acest fel, se poate garanta că dispozițiile de reglementare au un efect țintit și nu promovează în continuare urbanizarea necontrolată sau de-urbanizarea;

34. consideră că orașele mici și mijlocii ar trebui să se bucure de o atenție sporită ca puncte de ancorare în zonele cu o densitate mai mică a populației. Autoritățile locale oferă servicii esențiale de interes general și pun la dispoziția cetățenilor infrastructuri indispensabile, care sporesc în mod fundamental atractivitatea zonelor rurale;

35. reiterează că orașele se confruntă în continuare cu provocări majore și, prin urmare, necesită sprijin financiar și organizațional din partea Uniunii Europene. Diferitele tipuri de zone nu ar trebui să concureze unele cu altele. Agenda urbană și parteneriatele rezultate pot servi drept modele de cooperare între nivelul european și cel local de guvernare;

36. invită Comisia Europeană să îmbunătățească colectarea sistematică de date statistice comparabile pentru a evalua dezvoltarea zonelor rurale aflate sub nivelul NUTS 2, fără a crește sarcina administrativă care revine nivelului local;

37. recomandă președinților intergrupurilor din Parlamentul European să-i implice pe deplin pe reprezentanții CoR în activitatea intergrupurilor de dezvoltare urbană și rurală, promovând astfel schimburile cu privire la provocările specifice;

38. subliniază că viitoarele grupuri de lucru și experți din Uniunea Europeană trebuie să asigure o participare echilibrată a reprezentanților autorităților de la diferitele niveluri administrative și din comunități de diferite dimensiuni din zonele urbane și rurale. În general, abordările elaborate pentru și de către orașele mai mari nu pot fi aplicate colectivităților mai mici din cauza situației organizaționale și financiare diferite;

39. solicită ca toate direcțiile generale ale Comisiei Europene și comisiile Parlamentului European să țină cont pe deplin de interacțiunile dintre zonele urbane și rurale și să elaboreze politici europene coerente, care să poată fi puse în aplicare în mod echilibrat în toate tipurile de zone;

40. solicită ca toate direcțiile generale ale Comisiei Europene și comisiile Parlamentului European să acorde o mai mare recunoaștere beneficiilor cooperării la nivel instituțional și funcțional în domenii precum planificarea, mobilitatea, mediul, furnizarea de servicii de interes general și investițiile publice. Această cooperare permite realizarea unor economii de scară și consolidarea legăturilor și a coeziunii teritoriale, economice și sociale între zonele urbane, periurbane și rurale care fac parte dintr-o zonă sau regiune funcțională;

41. solicită o abordare globală la nivelul UE, care să abordeze provocările legate de cooperarea transfrontalieră între orașe, regiuni și municipalități și să sporească potențialul acestei cooperări în materie de reducere a disparităților dintre diferitele tipuri de așezări;

Recomandări pentru politica regională europeană

42. consideră că politica regională europeană, în eforturile sale care urmăresc convergența și dezvoltarea regiunilor UE, ar trebui să se concentreze în primul rând pe crearea unei baze structurale pentru o creștere echilibrată în toate zonele din UE. Dezvoltarea socioeconomică durabilă și pe termen lung poate avea loc doar în acele zone care întrunesc condițiile necesare pentru cetățeni și întreprinderi; În acest sens, accentuează nevoia de stimulente mai puternice pentru întreprinderile din zonele rurale;

43. consideră că obiectivul asigurării de condiții de trai echivalente ar trebui să fie inclus, de asemenea, în concentrarea tematică a fondurilor ESI și a FEADR. Fondurile ESI ar trebui să permită acordarea de sprijin pentru lucrări de infrastructură și servicii publice locale și regionale necesare în toate regiunile. Eliminarea FEADR din dispozițiile comune privind fondurile structurale este contraproductivă. Această separare îngreunează în mod inutil acordarea de sprijin coerent zonelor urbane și rurale;

44. în acest context, ia act de alocarea specifică pentru zonele urbane în cadrul FEDR, dar subliniază în același timp că o astfel de alocare de mărime comparabilă este necesară și pentru zonele rurale. Consideră necesar ca, pe termen lung, să se prevadă o alocare distinctă pentru furnizarea la scară largă a serviciilor care contribuie la o dezvoltare teritorială echilibrată și la promovarea rezilienței tuturor comunităților (infrastructură de bandă largă, spitale și asistență medicală, infrastructură de transport etc.). În acest fel, s-ar crea premisele pentru stabilirea cetățenilor și a întreprinderilor și în afara centrelor urbane, ceea ce ar avea ca rezultat crearea de locuri de muncă și reducerea presiunii de a migra spre orașe;

45. consideră că, având în vedere rentabilitatea redusă a serviciilor publice din zonele cu o densitate mai mică a populației, fondurile structurale ar trebui să servească în primul rând acordării de subvenții;

46. consideră că sprijinul acordat din fondurile structurale trebuie să vizeze în primul rând implementarea și întreținerea infrastructurii tehnologice, atât în materie de telecomunicații, cât și de servicii digitale, infrastructură necesară pentru a garanta o dezvoltare teritorială egală. În acest sens, vor fi promovate parteneriatele public-privat, sectorul public având un rol de stimulare în punerea în aplicare a activităților de investiții în acest scop;

47. solicită Comisiei Europene să abordeze acest subiect în cadrul celui de-al 8-lea raport privind coeziunea, prevăzut pentru septembrie 2021;

48. solicită stabilirea unor legături mai strânse între noua agendă teritorială 2030 a UE și noua politică de coeziune pentru perioada 2021-2027, pentru a crea un cadru de orientare strategic teritorial pentru politica de coeziune, în vederea realizării unei Europe ecologice și echitabile, în care niciun teritoriu să nu rămână în urmă;

Recomandări pentru alte domenii de politică

49. subliniază că reglementările europene în materie de politică în domeniul transporturilor ar trebui să asigure stabilirea echilibrată a oamenilor în teritoriu. Acest lucru se referă la planificarea transportului public, a transportului feroviar, dar și la utilizarea serviciilor de co-voiajare. Serviciile de co-voiajare s-au concentrat până în prezent în principal în zonele urbane, întrucât densitatea redusă a populației din zonele rurale implică venituri mai reduse. Pe termen lung, ar trebui să se evalueze posibilitățile de furnizare de servicii de transport corespunzătoare la scară largă, după caz, prin obligații de serviciu public;

50. constată că reglementările europene din domeniul transporturilor (în special în ceea ce privește emisiile și atenuarea schimbărilor climatice) ridică provocări mai mari pentru operatorii de transport public din zonele rurale comparativ cu operatorii din zonele urbane. În prezent, din cauza condițiilor tehnologice și a disponibilității pe piață, trecerea la tehnologii cu emisii reduse nu este posibilă pretutindeni, în special în zonele mai puțin populate și muntoase, această trecere fiind dificilă îndeosebi în cazul autobuzelor, din cauza costurilor mai ridicate, a autonomiei limitate și a timpilor de încărcare uneori mai lungi. În același timp, fondurile europene sunt acordate în primul rând proiectelor de mobilitate urbană, întrucât în orașe se înregistrează de regulă niveluri mai ridicate de poluare. În vederea creării și menținerii unui sistem de transport public funcțional pretutindeni, reglementările ar trebui să prevadă măsuri diferențiate pentru fiecare tip de zonă în parte sau, ca alternativă, ar trebui să se acorde fonduri suplimentare în zonele care întâmpină dificultăți deosebite în materie de finanțare (zone rurale, zone izolate, regiuni ultraperiferice, precum și insule și regiuni montane);

51. subliniază că munca de tip nomad a jucat un rol semnificativ și înainte de pandemia de COVID-19. Furnizarea de servicii guvernamentale digitale este posibilă doar în cazul în care atât furnizorii, cât și utilizatorii serviciilor respective dispun de conexiune performantă în bandă largă;

52. consideră că extinderea rețelei de internet în bandă largă și de telefonie mobilă, respectiv a tehnologiei 5G și 6G ar trebui să se realizeze având mereu în vedere obiectivul disponibilității la scară largă, respectând, în același timp, normele europene de emisii. Această extindere ar trebui să se realizeze în principal prin investiții private. În zonele în care, din considerente economice, extinderea la scară largă a fibrei optice este posibilă doar cu sprijin financiar din fonduri publice, autoritățile locale și regionale ar trebui să fie în măsură să acorde astfel de fonduri în mod legal și orientat.

Bruxelles, 14 octombrie 2020. Președintele Comitetului European al Regiunilor Apostolos TZITZIKOSTAS

(1) Die Unterschiede bestimmen die Vielfalt in Europa – Ein Atlas ausgewählter Aspekte der räumlichen Strukturen und Entwicklungen („Diferențele conturează diversitatea în Europa – Atlasul unor aspecte selectate cu privire la structurile teritoriale și evoluțiile în domeniu”), Institutul Federal de Cercetare pentru Construcții, Urbanism și Planificare Teritorială.

(2) https://ec.europa.eu/commission/sites/beta-political/files/political-guidelines-next-commission_ro.pdf

(3) https://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php?title=Archive:Statistics_on_rural_areas_in_the_EU#Further_Eurostat_information

(4) COR-2019-04647-00-00-PAC.

(5) COR-2019-01896-00-00-AC (JO C 79, 10.3.2020, p. 8).

(6) https://ec.europa.eu/regional_policy/ro/information/publications/communications/2011/territorial-agenda-of-the-european-union-2020

(7) Evolution of the Budget Dedicated for Rural Development Policy („Evoluția bugetului dedicat politicii de dezvoltare rurală”), studiu realizat pentru Comisia pentru resurse naturale, Progress Consulting, 2016 (actualizat în 2020).

(8) EU Cohesion Policy in non-urban areas („Politica de coeziune a UE în zonele neurbane”), studiu pentru Comisia REGI a Parlamentului European, EPRC, 2020

(9) Raportul final al Comisiei „Condiții de trai echivalente” (Gleichwertige Lebensverhältnisse), Germania.

(10) Ruralités: une ambition à partager – 200 propositions pour un agenda rural („Mediul rural: o ambiție de împărtășit: 200 de propuneri pentru o agendă rurală”), Franța.

(11) Masterplan für den ländlichen Raum („Planul general de dezvoltare rurală”), Austria.