RO    RO RO 
 
RO 1   RO  COMISIA COMUNIT ĂŢILOR EUROPENE 
Bruxelles, 20.10.2009 
SEC(2009) 1390 final 
  
DOCUMENT DE LUCRU AL SERVICIILOR COMISIEI 
Document de înso țire pentru 
 
COMUNICAREA COMISIEI 
 
privind un cadru al Uniunii Europene pentru  gestionarea crizelor transfrontaliere din 
sectorul bancar 
  
REZUMATUL EVALU ĂRII MPACTULUI
 
  
{COM(2009) 561 final} 
{SEC(2009) 1389} 
{SEC(2009) 1407} 
 
RO 2   RO 1. C ARE ESTE PROBLEMA , PE CINE AFECTEAZ Ă ÎN CEA MAI MARE M ĂSURĂ șI DE CE 
ESTE NECESAR Ă INTERVEN țIA PUBLIC Ă? 
În cursul crizei financ iare, capacitatea autorit ăților de a gestiona situa țiile de criz ă atât pe plan 
intern, cât și în context transf rontalier a fost pus ă la grea încercare. Pie țele financiare din UE 
au atins un grad de integrare atât de ridicat încât efectele problemelor dintr-un stat membru 
asupra institu țiilor de credit nu pot fi întotdeauna controlate și izolate, iar șocurile interne se 
pot transmite rapid c ătre firmele și piețele din alte state membre.  
Funcționarea băncilor transfrontaliere a atins un grad foarte ridicat de integrare ( și, ca urmare 
a acestei evolu ții, liniile de activitate și serviciile interne su nt profund interconectate și nu pot 
fi separate eficient dincolo de grani țele geografice ale statelor membre), îns ă gestionarea 
crizelor bancare nu a dep ășit nivelul na țional. Prin urmare, în cazul falimentului unei b ănci 
transfrontaliere, organismele de supraveghere financiar ă și alte autorit ăți responsabile cu 
soluționarea situa țiilor de criz ă se vor concentra exclusiv asupra opera țiunilor aflate pe 
teritoriile lor. Acest lucru ar put ea complica cooperarea transfrontalier ă și ar putea conduce la 
abordări ineficiente și probabil contradictorii în materie de solu ționare a situa țiilor de criz ă, 
precum și la rezultate sub a șteptări la nivelul UE. 
Una dintre cele mai importante chestiuni referitoare la ac țiunile de men ținere a stabilit ății 
financiare este capacitatea autorit ăților de a anticipa ( intervenție într-un stadiu incipient1) 
sau de a gestiona ( soluționare2) situațiile de criz ă cu care se confrunt ă băncile. Implicarea 
autorităților poate fi crucial ă pentru men ținerea stabilit ății întregului sistem financiar, pentru 
protejarea depozitelor cet ățenilor și ale firmelor și pentru men ținerea continuit ății sistemelor 
de plăți și a altor servicii financiare de baz ă. 
Mai multe organisme europene de supraveghere dispun de instrumentel e necesare pentru a 
interveni într-o situa ție de criz ă bancară, însă aceste instrumente pot fi diferite de la un stat 
membru la altul, iar în anumite cazuri sunt complet inexistente. Aceste diferen țe și lacune, 
printre care se num ără și diferențele de natur ă legislativ ă dintre statele membre și/sau lipsa 
unei baze legislative/institu ționale în anumite țări, pot complica și chiar compromite 
gestionarea transfrontalier ă eficientă a crizelor bancare. În cazu l în care intervin autorit ăți 
diferite în momente diferite, care urm ăresc obiective diferite și utilizeaz ă instrumente și 
măsuri diferite cu criterii di ferite de aplicare, în func ție de modul în care în țelege problema 
fiecare dintre acestea, rezultatele pot fi sub a șteptări.  
La nivelul UE nu exist ă legislație care s ă reglementeze solu ționarea situa țiilor de criz ă 
bancară. Cu excep ția introducerii unui set minimal de competen țe pentru autorit ățile de 
supraveghere cu scopul de a redresa situa ția unei bănci3, a recentelor modific ări aduse CRD 
                                                 
1 Interven ție într-un stadiu incipient: m ăsuri corectoare rapide luate de organismele de supraveghere 
bancară (de exemplu, atragerea de capital privat, sc himbarea liniilor de activitate, cesionarea activelor) 
al căror scop este s ă remedieze neregulile existente în b ănci și astfel să le ajute pe acestea din urm ă să 
revină la activitatea economic ă normală înainte de a fi nevoie s ă intre în etapa de solu ționare a unei 
situații critice. 
2 Solu ționarea situa țiilor de criz ă bancară: reorganizarea b ăncilor aflate în dificultate (în cadrul unei 
proceduri administrative sau judi ciare) care are drept scop men ținerea stabilit ății financiare, 
continuitatea serviciilor bancare și revitalizarea b ăncii. Pe lâng ă tehnicile clasice de reorganizare, în 
soluționarea situa țiilor de criz ă bancară se utilizeaz ă, pentru a atinge obiectivele men ționate anterior, o 
serie de instrumente specifice (de exemplu b ăncile-punte fuziunea for țată, achiziția asistată, vânzarea 
parțială de active). Procedura este gestionat ă de o autoritate de solu ționare a situa ției de criz ă, care poate 
să difere de la un stat membru la altul (banc ă națională, organism de supraveghere financiar ă, schemă 
de garantare a depozitelor, minister de finan țe, autoritate special ă). 
3 La articolul 136 din Directiva 2006/48/EC privind cerin țele de capital.  
 
RO 3   RO (norme cu privire la alertarea altor autorit ăți în situații de criză, coordonarea activit ăților de 
supraveghere și schimbul de informa ții în situa ții de urgen ță) și a creării unor mecanisme 
pentru lichidarea și reorganizarea institu țiilor de credit cu sucursale în alte state membre, nu 
există un cadru la nivelul UE care s ă stabileasc ă cum și în ce condi ții ar trebui s ă acționeze 
autoritățile în cazul unei crize care afecteaz ă o bancă transfrontalier ă. Gestionarea crizelor 
este aproape în totalitate reglementat ă de legisla țiile naționale.  
Abordările și instrumentele divergente, precum și interesele diferite ale autorit ăților ar putea 
conduce la o prevenire și la o solu ționare ineficient ă a crizelor și ar putea produce rezultate 
sub așteptări la nivelul UE. Pe de alt ă parte, pot exista consecin țe costisitoare pentru cet ățenii 
și contribuabilii din UE, iar salvarea b ăncilor transfrontaliere cu importan ță sistemică poate fi 
extrem de p ăguboasă în compara ție cu costurile antrenate de o solu ționare a situa țiilor de criz ă 
oportună și eficace4. Conform ultimelor estim ări ale FMI5, deprecierea, în contextul crizei, a 
activelor la nivel mondial va  atinge 4,1 trilioane USD pân ă în 2010 și se preconizeaz ă că 
sectorul bancar interna țional va suporta dou ă treimi din pierderi, dintre care jum ătate (1,4 
trilioane USD, echivalentul a 9% din PIB-ul UE) sunt puse pe seama b ăncilor europene. 
Din cauza impactului generalizat asupra sectorului financiar și asupra întregii economii, criza 
unei bănci interna ționale mari va afecta numeroase p ărți interesate din UE, cum ar fi: 
• Instituțiile financiare aflate în dificultate, inclusiv ac ționarii și salariații acestora; 
• Instituțiile financiare f ără probleme, dar care depind de stabilitatea financiar ă; 
• Utilizatorii de servicii financiare, inclusiv deponen ții, investitorii, pensionarii, societ ățile 
nefinanciare, IMM-urile; 
• Autoritățile publice, inclusiv autorit ățile de supraveghere, b ăncile centrale și ministerele de 
finanțe: 
• Contribuabilii. 
Comunicarea „Un cadru al Uniuni i Europene pentru gestionarea crizelor transfrontaliere din 
sectorul bancar”, pe care o înso țește prezentul document, prezint ă un rezumat al acestor 
aspecte, precum și domeniile analizate în care se poate aplica interven ția într-un stadiu 
incipient și soluționarea situa țiilor de criz ă bancară. Comunicarea propune obi ective strategice 
și o abordare general ă, însă nu și soluții detaliate de politic ă în aceast ă etapă. Prin urmare, 
prezenta evaluare a impactului se axeaz ă în primul rând pe definirea problemei, pe necesitatea 
acțiunii la nivelul UE și pe obiectivele unei astfel de ac țiuni în acest domeniu. Având în 
vedere natura consultativ ă a comunic ării, opțiunile strategice sunt an alizate în termeni cât se 
poate de generali. Propunerile de politic ă ulterioare care ar putea fi  formulate în urma acestei 
consultări vor face obiectul unei analize a impactului suplimentare și mai detaliate la 
momentul potrivit.  
2. S E JUSTIFIC Ă ACțIUNEA LA NIVELUL UE PE MOTIVE DE SUBSIDIARITATE ?  
Acțiunea la nivel european se impune în acest do meniu având în vedere gradul ridicat de 
integrare a pie ței bancare din UE. Sistemel e de gestionare a situa țiilor de criz ă bancară sunt 
limitate la nivel na țional și nu sunt suficient ad aptate pentru a face fa ță situațiilor 
                                                 
4 Mecanismele transfrontaliere eficace ar trebui s ă garanteze rezultate optime la nivelul UE, luând în 
considerare interesele p ărților interesate din toate statele membre și reducând astfel la minimum 
costurile generale. 
5 FMI, Responding to the Financial Crisis and M easuring Systemic Risk (Global Financial Stability 
Report), aprilie 2009. 
 
RO 4   RO transfrontaliere. În astfel de împrejur ări coordonarea risc ă să fie complicat ă, iar obiectivele 
urmărite de fiecare autoritate pot fi diferite. În consecin ță, cadrul legal nu poate garanta c ă 
problemele critice cu care se confrunt ă un grup bancar transfrontalier se vor rezolva în mod 
corect, eficace și rapid pe baza unor mecanisme solide de cooperare. 
Susținerea instaur ării unui nou cadru prin introducerea stimulentelor necesare pentru 
intensificarea cooper ării transfrontaliere este o sarcin ă care poate fi îndeplinit ă cel mai bine la 
nivel european (acest lucru este valabil în special în ceea ce prive ște abordarea diferen țelor 
existente între cadrele na ționale de solu ționare a situa țiilor de criz ă și de insolven ță, precum și 
în cazul mecanismelor de partajare a responsabilit ăților). 
3. O BIECTIVE  
Din perspectiva UE, obiectivele generale de ac țiune la nivelul UE ar putea fi:  
• Menținerea stabilit ății financiare și a încrederii în b ănci, evitarea propag ării problemelor; 
• Reducerea la minimum a pierderilor pentru societate în ansamblu și în special pentru 
contribuabili; 
• Consolidarea pie ței interne a serviciilor bancare. 
În contextul interven ției într-un stadiu incipient, obiectivele specifice ar putea fi: 
• Elaborarea de instrumente și de elemente declan șatoare în vederea detect ării problemelor 
băncilor într-un stadiu incipient;  
• Asigurarea cooper ării eficiente între organismele na ționale de supraveghere financiar ă 
responsabile de b ăncile transfrontaliere în situa ții de criză. 
În domeniul solu ționării situațiilor de criz ă bancară, obiectivele specifice ar putea fi: 
• Elaborarea de instrumente și de elemente declan șatoare pentru a asigura reorganizarea și 
soluționarea situa țiilor de criz ă cu care se confrunt ă băncile transfrontaliere în timp util și 
într-un mod bine articulat; 
• Îmbunătățirea cooper ării autorit ăților naționale responsabile de solu ționarea situa țiilor de 
criză și formularea de solu ții optime la nivelul UE; 
• Crearea unui cadru de certitudine și previzibilitate în ceea ce prive ște soluționarea 
situațiilor de criz ă bancară, pentru toate p ărțile implicate; 
• Asigurarea continuit ății serviciilor bancare de baz ă pe parcursul procesului de solu ționare a 
crizei. 
4. O PțIUNI STRATEGICE  
În sensul prezentei analize a impactului, analiza op țiunilor se limiteaz ă la o evaluare general ă 
referitoare la introducerea unui nou cadru și la alternativele existent e. Se iau în considerare și 
o serie de domenii în care se poate ac ționa pe baza unui nou cadru, îns ă fără a se privilegia 
sau a se propune m ăsuri concrete. Lista op țiunilor strategice r ămâne deschis ă și, în 
eventualitatea în care se formuleaz ă noi opțiuni ca urmare a consult ărilor cu părțile interesate, 
acestea ar putea fi evaluate într-o etap ă ulterioară, când Comisia î și va definitiva propunerile.  
 
RO 5   RO Observații generale în leg ătură cu necesitatea unui nou cadru pentru solu ționarea situa țiilor 
de criză bancară 
Punctul de plecare al comunic ării este necesitatea in stituirii unui cadru la  nivelul UE pentru 
soluționarea situa țiilor de criz ă bancară. Acest cadru ar trebui s ă faciliteze solu ționarea 
multiplelor deficien țe identificate cu ocazia definirii problemei și ar trebui astfel conceput 
încât să ajute la atingerea unor obi ective stabilite de comun aco rd legate de gestionarea 
problemelor cu care se confrunt ă băncile. Aceast ă opțiune este comparat ă cu alte dou ă opțiuni 
posibile. Prima este cea a unui scenariu de referin ță, ceea ce ar presupune c ă procesul de 
cooperare transfrontalier ă în scopul solu ționării situațiilor de criz ă bancară ar depinde de 
acordurile voluntare stabilite prin Memorandumul de în țelegere 2008, coroborate cu normele 
recent introduse în cadrul Directivei privind cerin țele de capital, care prev ăd înființarea unor 
colegii pentru grupurile bancar e transfrontaliere, noi obliga ții legate de sistemele de alert ă și 
de schimb de informa ții, precum și dispoziții legate de luarea în comun a deciziilor. A doua 
alternativ ă ar consta în reducerea dimensiunilor gr upurilor bancare transfrontaliere pentru o 
gestionare mai eficient ă a crizelor pe baza regimurilor na ționale actuale. Se evalueaz ă 
avantajele și dezavantajele celei de-a doua op țiuni, cu accent pe faptul c ă ea ar necesita 
modificarea tratatului și ar determina o cre ștere a costurilor serviciilor bancare. 
Intervenția într-un stadiu incipient 
Se iau în considerare op țiuni legate de trei vaste domenii de politic ă: opțiuni legate de 
diferențele dintre modu rile de declan șare a acțiunilor de supraveghere, op țiuni referitoare la 
diferențele existente la ni vel de instrumente și opțiuni cu privire la alinierea 
necorespunz ătoare dintre responsabilit ățile naționale și caracterul global al activit ăților 
bancare.  
În ceea ce prive ște factorii care declan șează acțiunile de supraveghere , se iau în considerare 
două alternative la scenariul de referin ță. Una dintre acestea ar presupune armonizarea unui 
set minimal de indicatori pentru situa ții de alert ă rapidă și elaborarea unui cadru de evaluare 
comună ca mijloc de facilitare a cooper ării astfel încât s ă fie posibile reac ții comune, 
păstrându-se în acela și timp un grad suficient de flexibilitate și de discre ție. Cea de-a doua 
implică elaborarea unui set de elemente declan șatoare automate obligatorii, care s ă determine 
punctul în care se impune declan șarea acțiunii de supraveghere , în vederea furniz ării unui 
cadru clar (dar nediscre ționar) în baza c ăruia să se poată desfășura acțiuni de supraveghere 
coordonate.  
În ceea ce prive ște diferen țele dintre instrume ntele de interven ție într-un stadiu incipient , pe 
lângă scenariul de referin ță se iau în considerare dou ă posibile op țiuni. Prima ar completa 
instrumentele enumerate la articolul 136 di n CRD cu noi instrumente care nu se afl ă în 
prezent la dispozi ția autorităților din toate statele me mbre, cum ar fi competen ța de a impune 
elaborarea unui plan de redresare, a unor planuri de încetinire a activit ății ca măsură de 
precauție în eventualitatea falimentulu i unui grup bancar sau competen țe sporite în raport cu 
conducerea b ăncilor. A doua alternativ ă luată în considerare este stabilirea de comun acord a 
unui set unic de instrumente complet armonizate de interven ție într-un stadiu incipient. 
Această opțiune prezint ă avantajul c ă o astfel de abordare ar elimina diferen țele dintre 
autorități, însă implementarea sa ar fi foarte dificil ă având în vedere diferen țele generale 
dintre sistemele juridice și de supraveghere.  
În ceea ce prive ște alinierea necorespunz ătoare dintre responsabilit ățile naționale și caracterul 
global al activit ăților bancare , scenariul de referin ță ar avea la baz ă Memorandumul de 
înțelegere 2008, cu toate c ă modificările preconizate ale arhitecturii de supraveghere ar acorda 
un rol mai activ Autorit ății bancare europene, care urmeaz ă să fie înfiin țată în curând. A alt ă 
opțiune ar fi s ă se porneasc ă de la modific ările recente, dar în acela și timp să se elaboreze 
 
RO 6   RO norme care s ă le impun ă organismelor de supraveghere s ă ia decizii comune pe baza unei 
evaluări comune și a unui plan comun de redresare prezentat de compania-mam ă în numele 
întregului grup.  
Soluționarea situa țiilor de criz ă bancară  
Se iau în considerare op țiuni legate de probleme le identificate în urm ătoarele cinci mari 
domenii de politic ă: instrumente și elemente declan șatoare pentru solu ționarea situa țiilor de 
criză bancară, alinierea necorespunz ătoare dintre responsabilit ățile naționale și caracterul 
global al activit ăților bancare, obstacole generale întâmpinate în procesul de solu ționare a 
situațiilor de criz ă bancară (drept comercial, legea insolven ței), finan țarea solu ționării 
transfrontaliere a crizelor și continuitatea serviciilor bancare. 
În ceea ce prive ște instrumentele și elementele declan șatoare pentru solu ționarea situa țiilor de 
criză bancară, se ia în calcul elaborarea unui set minimal de instrumente (competen ța de a 
autoriza achizi ția de către un cump ărător privat, de a transfera active și datorii c ătre o banc ă-
punte sau c ătre o banc ă bună/bancă rea, vânzarea asistat ă a unei p ărți a activit ății către un 
cumpărător din sectorul privat sau na ționalizarea) conceput pentru a permite interven ția rapidă 
și eficace de c ătre autorit ățile responsabile de solu ționarea situa țiilor de criz ă. Aceste 
instrumente ar putea s ă completeze instrumentele existente la nivel na țional (ceea ce ar 
reprezenta un demers mai pu țin dificil, dar care nu ar solu ționa problema 
diferențelor/discrepan țelor dintre sistemele de instrumente na ționale actuale) sau ar putea fi 
elaborat un set comun de instru mente destinat tuturor autorit ăților naționale care s ă fie utilizat 
în aceleași condiții (ceea ce înseamn ă că vor fi necesare schimb ări importante ale legisla ției 
naționale în domeniul solu ționării situațiilor de criz ă).  
Cu privire la alinierea necorespunz ătoare dintre responsabilit ățile naționale și caracterul 
global al activit ăților bancare, se analizeaz ă dezvoltarea acordurilor de cooperare dintre 
autoritățile responsabile de solu ționarea situa țiilor de criz ă (pe baza unui set de m ăsuri 
obligatorii) și dintre autorit ățile judiciare (instan țele juridice și persoanele responsabile de 
procedurile de insolven ță). Aceasta ar presupune un cadru de coordonare pentru cooperare și 
schimb de informa ții (pe baza unor noi norme europene) sau un proiect mai ambi țios în sensul 
unei coordon ări mai directe a procedurilor na ționale în raport cu entit ățile din cadrul unui 
grup de c ătre un administrator sau lichidator principa l. Se iau, de asemenea, în considerare 
provocările implicate de posibilul rol al unui or ganism UE (eventual noua Autoritate bancar ă 
europeană) în soluționarea situa țiilor de criz ă cu care se confrunt ă instituțiile transfrontaliere. 
În ceea ce prive ște opțiunile legate de obstacolele generale , se analizeaz ă dacă dreptul 
comercial trebuie sau nu modificat pentru a permite autorit ăților responsabile de solu ționarea 
situațiilor de criz ă să treacă peste anumite drepturi ale ac ționarilor (sub rezerva unor 
mecanisme de desp ăgubire și recurs) și dacă legislația în domeniul insolven ței trebuie sau nu 
modificat ă astfel încât s ă permită soluționarea situa ției de criz ă cu care se confrunt ă o bancă 
în cadrul unei proceduri speciale sau solu ționarea situa ției de criz ă a grupului în ansamblu. Se 
analizează de asemenea și dacă este sau nu necesar un regim de insolven ță separat și autonom 
pentru grupurile bancare transfrontaliere care s ă le înlocuiasc ă pe cele na ționale, permi țând 
reorganizarea sau lichidarea integrat ă a unui grup transfrontalier. Și această abordare ar 
presupune provoc ări destul de serioase. 
Referitor la op țiunile de finan țare a procesului de solu ționare a situa țiilor de criz ă la nivel 
transfrontalier , se iau în considerare mai multe op țiuni care nu se exclud reciproc, inclusiv 
sprijinirea solu țiilor propuse de sector ul privat prin adapt ări ale dreptului comercial și ale 
legislației în materie de insolven ță, introducerea unui cadru care s ă faciliteze transferabilitatea 
activelor în interi orul unui grup dup ă declanșarea unei proceduri de insolven ță, analizarea 
fezabilității utilizării schemelor de garantare a depozitelor dincolo de func ția lor tradi țională 
 
RO 7   RO de casierie și dezvoltarea unor mecanisme de finan țare public ă printr-un acord referitor la 
mecanisme clare de part ajare a responsabilit ăților.  
În fine, în ceea ce prive ște politicile de sprijinire a continuit ății serviciilor bancare , se iau în 
considerare eventuale m ăsuri destinate s ă sprijine aplicarea an umitor instrumente de 
soluționare a situa țiilor de criz ă. Printre acestea se num ără modificările dreptului comercial și 
ale legisla ției în domeniul insolven ței, astfel încât s ă se garanteze furnizarea continu ă a 
serviciilor de suport în even tualitatea în care o banc ă este divizat ă (ca urmare a unor m ăsuri 
de soluționare a situa țiilor de criz ă care implic ă o bancă-punte sau vânzarea par țială a 
activelor), limitarea, pentru o perioad ă scurtă de timp, a drepturilor de reziliere pentru a 
acorda autorit ății însărcinate cu solu ționarea situa ției de criz ă timp suficient s ă transfere p ărți 
ale activit ății către o altă entitate (cum ar fi o banc ă-punte) și impunerea coordonat ă a unui 
moratoriu la nivelul unui grup bancar. 
Prezenta evaluare a impactului vine în sprijinul comunic ării Comisiei, document cu caracter 
consultativ și deschis, în ceea ce prive ște opțiunile care ar putea fi urm ărite. În cazul în care 
Comisia decide s ă prezinte propuneri strategice concrete vor fi necesare evalu ări suplimentare 
și mai detaliate.