[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 21.12.2010

COM(2010) 799 final

2010/0385 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul privind OCP unice)

EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

- Motivele și obiectivele propunerii

Propunerea urmărește să actualizeze Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului[1] privind organizarea comună a pieței unice pentru a ține seama de distincția între competențele delegate și competențele de executare ale Comisiei introdusă prin articolele 290 și 291 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).

În plus, pentru a fi cât mai exhaustivă, prezenta propunere include și propunerile de modificări ale Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului pe care Comisia le-a prezentat deja separat Parlamentului European și Consiliului, astfel încât organizarea comună a pieţei unice devine mai clară și mai accesibilă pentru toate părțile interesate.

- Contextul general

Competențe delegate și competențe de executare

Articolele 290 și 291 din TFUE fac o distincție clară între, pe de o parte, competențele delegate conferite Comisiei pentru a adopta acte fără caracter legislativ și, pe de altă parte, competențele conferite Comisiei pentru a adopta acte de punere în aplicare:

- articolul 290 din TFUE permite legislatorului să delege Comisiei competența de a adopta acte fără caracter legislativ și cu domeniu de aplicare general care completează sau modifică anumite elemente neesențiale ale unui act legislativ. În terminologia utilizată în tratat, actele legislative astfel adoptate de Comisie se numesc „acte delegate” [articolul 290 alineatul (3)].

- Articolul 291 din TFUE impune statelor membre să ia toate măsurile de drept intern necesare pentru a pune în aplicare actele obligatorii din punct de vedere juridic ale Uniunii. Aceste acte conferă Comisiei competenţe de executare în cazul în care sunt necesare condiţii unitare pentru punerea lor în aplicare. În terminologia utilizată în tratat, actele legislative astfel adoptate de Comisie se numesc „acte de punere în aplicare” [articolul 291 alineatul (4)].

Alinierea propusă a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 pentru a ține seama de noile cerințe care decurg din articolele 290 și 291 din TFUE are la bază o calificare minuțioasă a competențelor actuale ale Comisiei în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 ca competențe „delegate” și competențe „de executare”, calificare ce a fost efectuată pe fundalul măsurilor de punere în aplicare adoptate de Comisie pe baza competențelor sale actuale.

În urma acestui exercițiu a fost pregătit un proiect de propunere de revizuire a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007. Proiectul conferă legislatorului competența de a defini principalele caracteristici ale organizării comune a piețelor agricole. Orientările generale care guvernează organizarea comună a piețelor și principiile generale care stau la baza acesteia sunt stabilite de legislator. De exemplu, obiectivele măsurilor de intervenție pe piață, ale sistemelor de limitare a producției și ale schemelor de ajutor sunt fixate de legislator. În mod similar, legislatorul stabilește principiul instituirii unui sistem de licențe de import şi de export, elementele fundamentale ale normelor de comercializare şi producţie şi principiul aplicării de sancţiuni sau de reduceri sau principiul excluderii. De asemenea, legislatorul instituie dispoziţii specifice aplicabile unor sectoare individuale.

În temeiul articolului 290 din TFUE, legislatorul acordă Comisiei competenţa de a completa sau de a modifica anumite elemente neesențiale ale regimului pe care îl adoptă. Un act delegat Comisiei poate așadar determina elementele suplimentare necesare bunei funcționări a organizării comune a piețelor prevăzute de legislator. De exemplu, Comisia adoptă acte delegate pentru a stabili condițiile de participare a operatorilor la o anumită schemă, obligațiile care decurg în urma emiterii unei licențe și, dacă situația economică impune acest lucru, dacă este necesară o garanție pentru emiterea licențelor. În mod similar, legislatorul delegă Comisiei competența de a adopta măsuri pentru stabilirea criteriilor de eligibilitate a produselor în ceea ce privește intervenția pe piață. În plus, Comisia poate adopta acte delegate cu privire la definiții.

Conform articolului 291 din TFUE, statele membre sunt responsabile pentru aplicarea regimului stabilit de legislator. Cu toate acestea, este necesar să se asigure o punere în aplicare uniformă a regimului în statele membre. În consecință, legislatorul conferă Comisiei competenţe de execuţie în conformitate cu articolul 219 alineatul (2) din TFUE în ceea ce priveşte condiţiile uniforme pentru instituirea organizării comune a pieţelor şi a unui cadru general pentru controalele care trebuie efectuate de statele membre.

Competenţe ale Consiliului în temeiul articolului 43 alineatul (3) din TFUE

Articolul 43 alineatul (3) din TFUE prevede că „Consiliul, la propunerea Comisiei, adoptă măsurile privind stabilirea preţurilor, a taxelor, a ajutoarelor şi a contingentelor [...]”. Această dispoziţie constituie o excepţie de la articolul 43 alineatul (2) din TFUE, care prevede utilizarea procedurii legislative ordinare pentru a stabili „organizarea comună a piețelor agricole [...], precum și celelalte dispoziții necesare pentru îndeplinirea obiectivelor politicii comune în domeniul agriculturii.” Acest lucru reflectă tendința generală a Tratatului de la Lisabona, care a transformat procedura legislativă ordinară într-o procedură standard pentru adoptarea actelor legislative ale UE.

Prin urmare, întrucât constituie o derogare, articolul 43 alineatul (3) din TFUE trebuie interpretat în mod restrictiv, astfel încât legislatorul să își poată exercita prerogativele legislative în temeiul articolului 43 alineatul (2) din TFUE. Printre aceste prerogative se numără dreptul legislatorului de a reglementa elementele fundamentale ale politicii agricole comune și de a lua decizii politice pentru a-i modela structura, instrumentele și consecințele. În acest context, procedura specifică stabilită la articolul 43 alineatul (3) din TFUE ar trebui să se aplice numai în cazul în care un element menţionat în dispoziţia în cauză nu ține de deciziile politice fundamentale rezervate legislatorului în temeiul articolului 43 alineatul (2) din TFUE. Așadar, atunci când un element este legat în mod indisolubil de substanța politică a deciziilor care trebuie luate de legislator, articolul 43 alineatul (3) din TFUE nu trebuie să se aplice.

În consecință, propunerea are la bază următoarele principii:

- parametrii structurali și elementele fundamentale ale PAC pot fi stabiliți doar de legislator (Parlamentul European și Consiliu). De exemplu, intervenția publică (inclusiv cadrul de stabilire a anumitor prețuri de intervenție de către Comisie prin intermediul procedurilor de licitație) și regimurile cotelor de lapte și zahăr stabilite prin Regulamentul (CE) nr. 1234/2004 trebuie să rămână la nivelul legislatorului, întrucât aceste elemente sunt legate în mod indisolubil de determinarea conţinutului regimului stabilit de legislator şi a limitelor acestui regim;

- măsurile privind stabilirea preţurilor, a taxelor, a ajutoarelor şi a contingentelor menţionate la articolul 43 alineatul (3) şi care nu intră în sfera de aplicare a articolului 43 alineatul (2) din TFUE sunt luate de Consiliu. Comisia va prezenta o propunere de regulament pe baza articolului 43 alineatul (3) din TFUE în ceea ce priveşte dispoziţiile articolului 21 privind condiţiile de acordare a ajutorului obligatoriu pentru depozitarea privată a untului, dispozițiile articolului 99 privind restituirile la producţie în sectorul zahărului, dispoziţiile articolelor 101 și 102 privind ajutoarele în sectorul laptelui și al produselor lactate, dispozițiile articolului 108 privind furnizarea de produse lactate elevilor, dispozițiile articolului 155 privind ajutoarele pentru sectorul viermilor de mătase, dispozițiile articolului 273 privind restituirile la export şi dispozițiile articolului 281 privind preţurile minime la exportul plantelor vii. În ceea ce privește aceste dispoziții, regulamentele vor prevedea ca toate condițiile de stabilire a valorii ajutoarelor, a restituirilor la export și a prețurilor minime la export să fie definite de Consiliu în temeiul articolului 43 alineatul (3) din TFUE, iar valoarea respectivelor ajutoare, restituiri și prețuri să fie fixată de Comisie prin intermediul actelor de punere în aplicare.

Articolul 43 alineatul (3) din TFUE reprezintă o bază autonomă pentru adoptarea actelor legislative de către Consiliu. Cu toate acestea, în scopul clarității ( à titre déclaratoire ), în cazul în care articolul 43 alineatul (3) din TFUE se aplică, propunerea face în mod explicit trimitere la această clauză pentru fiecare dintre dispoziţiile OCP unice respective. Comisia va prezenta în timp util Consiliului propunerile care trebuie făcute în ceea ce privește articolul 43 alineatul (3) din TFUE.

- Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii

Articolele 290 şi 291 din Tratatul privind funcţionarea Uniunii Europene (TFUE).

- Coerența cu celelalte politici și obiective ale Uniunii

Nu se aplică.

2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

- Consultarea părților interesate

- Obținerea și utilizarea expertizei

Având în vedere că propunerea de aliniere a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului la Tratatul de la Lisabona este o problemă interinstituţională care va afecta toate regulamentele Consiliului, nu a fost necesară consultarea părţilor interesate sau recurgerea la expertiză externă.

- Evaluarea impactului

Având în vedere că propunerea de aliniere a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului la Tratatul de la Lisabona este o problemă interinstituţională care va afecta toate regulamentele Consiliului, nu a fost necesară o evaluare a impactului.

3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

- Rezumatul acțiunii propuse

Identificarea competenţelor delegate şi a competenţelor de executare ale Comisiei în Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului şi stabilirea procedurii corespunzătoare pentru adoptarea actelor respective.

Conţinutul următoarelor propuneri este integrat în prezenta propunere:

(i) Rezoluţia legislativă a Parlamentului European din 23 noiembrie cu privire la propunerea de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului (Regulamentul unic OCP) în ceea ce priveşte ajutoarele acordate în cadrul monopolului german al alcoolului [COM(2010)336 final];

(ii) Propunerea de Regulament al Parlamentului European şi al Consiliului de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005 și (CE) nr. 1234/2007 ale Consiliului în ceea ce privește distribuirea de produse alimentare către persoanele cele mai defavorizate din Uniune [COM(2010)486 final];

(iii) Propunerea de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului în ceea ce priveşte standardele de comercializare [agenda planning 2010/AGRI/010];

(iv) Propunerea de modificare a Regulamentului (CE) nr.1234/2007 al Consiliului în ceea ce privește relațiile contractuale în sectorul laptelui și al produselor lactate [agenda planning 2010/AGRI/026].

- Temeiul juridic

Articolul 42 primul paragraf şi articolul 43 alineatul (2) din TFUE.

- Principiul subsidiarității

Politica agricolă este o competență partajată între Uniunea Europeană și statele membre. Aceasta înseamnă că statele membre își mențin competența atâta vreme cât UE nu legiferează în domeniu. Prezenta propunere se limitează la adaptarea organizării comune a pieței unice la noile cerințe introduse prin Tratatul de la Lisabona. Astfel, prezenta propunere nu afectează actuala abordare a Uniunii.

- Principiul proporționalității

Propunerea respectă principiul proporționalității.

- Alegerea instrumentelor

Instrumentul propus: Regulament al Parlamentului European și al Consiliului.

Alte instrumente nu ar fi adecvate din următorul motiv: aplicarea directă se datorează naturii PAC, iar cerinţele sale în materie de gestionare constituie o caracteristică indispensabilă a legislaţiei PAC.

4. IMPLICAȚIILE BUGETARE

Această măsură nu presupune cheltuieli suplimentare pentru Uniune.

5. INFORMAȚII SUPLIMENTARE

- Simplificare

Propunerea va ameliora nivelul de claritate şi accesibilitate a organizării comune a pieţei unice, întrucât Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului a fost modificat substanţial.

2010/0385 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul privind OCP unice)

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 42 primul paragraf și articolul 43 alineatul (2),

având în vedere propunerea Comisiei Europene[2],

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naţionale,

având în vedere avizul Comitetului Economic şi Social European[3],

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară[4],

întrucât:

1. Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 al Consiliului din 22 octombrie 2007 de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole („Regulamentul unic OCP”)[5] a fost modificat de mai multe ori. Noi modificări sunt necesare ca urmare a intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona, pentru a alinia competențele conferite Parlamentului European și Consiliului și în special pe cele conferite Comisiei la articolele 290 și 291 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (denumit în continuare „tratatul”). Ținând seama de sfera acestor modificări, este necesar ca Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 să fie abrogat și înlocuit cu un nou regulament privind OCP unice. În vederea unei simplificări tehnice, Regulamentul (CEE) nr. 922/72 al Consiliului din 2 mai 1972 de stabilire a normelor generale de acordare a ajutorului pentru viermi de mătase pentru anul de creștere 1972/73[6] trebuie încorporat în prezentul regulament. Prin urmare, Regulamentul (CEE) nr. 922/72 trebuie, de asemenea, abrogat.

2. În temeiul articolului 43 alineatul (3) din tratat, Consiliul adoptă măsuri privind stabilirea preţurilor, a taxelor, a ajutoarelor şi a contingentelor. În scopul clarităţii, în cazul în care articolul 43 alineatul (3) din tratat se aplică, prezentul regulament trebuie să precizeze în mod explicit faptul că măsurile vor fi adoptate de Consiliu în baza respectivului articol.

3. Prezentul regulament trebuie să cuprindă toate elementele fundamentale ale OCP unice. În anumite cazuri, stabilirea preţurilor, a taxelor, a ajutoarelor şi a contingentelor este legată în mod indisolubil de aceste elemente fundamentale.

4. Comisia trebuie să aibă competenţa de a adopta acte delegate în conformitate cu articolul 290 din tratat pentru a completa sau modifica anumite elemente neesenţiale ale prezentului regulament. Trebuie să se definească elementele asupra cărora se poate exercita această competență, precum și condițiile în care se va face această delegare.

5. Utilizarea unei proceduri de urgență trebuie rezervată pentru cazurile excepţionale în care aceasta se dovedeşte a fi necesară pentru a reacţiona în mod eficient şi concret în faţa riscului de perturbare a pieţei sau atunci când are loc o perturbare a pieţei. Recurgerea la o procedură de urgenţă trebuie justificată, iar cazurile în care se impune utilizarea unei astfel de proceduri trebuie precizate.

6. În temeiul articolului 291 din tratat, statelor membre le revine responsabilitatea punerii în aplicare a organizării comune a piețelor agricole (denumită în continuare „OCP”) instituită prin prezentul regulament. Pentru a garanta aplicarea uniformă a OCP în statele membre și pentru a evita orice denaturare a concurenței și orice discriminare între operatori, Comisia trebuie să poată adopta acte de punere în aplicare în conformitate cu articolul 291 alineatul (2) din tratat. Prin urmare, Comisiei trebuie să i se acorde competențe de executare în temeiul respectivei dispoziții, în special în ceea ce privește condițiile uniforme de aplicare a măsurilor de intervenție pe piață și a schemelor de ajutoare, precum și a normelor privind comercializarea și producția și a normelor care reglementează comerțul cu țările terțe. Comisia trebuie să stabilească și caracteristicile minime ale controalelor care trebuie aplicate de statele membre.

7. În plus, pentru a asigura eficiența regimurilor instituite prin OCP unică, Comisiei trebuie să i se confere competențele necesare pentru aplicarea măsurilor de gestionare a pieței și pentru executarea sarcinilor curente de gestionare. Pentru a asigura buna funcționare a OCP unice, Comisiei trebuie să i se confere competențe pentru reglementarea anumitor aspecte cu caracter mai degrabă tehnic și pentru adoptarea de norme cu privire la notificări, la informare și la raportare, precum şi la procedurile și criteriile tehnice legate de produsele și operatorii eligibili pentru a primi ajutoare de piaţă. În plus, pentru a asigura buna funcţionare a OCP, Comisia trebuie în același timp să stabilească îndeosebi datele, termenele limită, faptele generatoare pentru ratele de schimb, perioadele reprezentative şi ratele dobânzilor; de asemenea, în ceea ce privește regimurile de ajutoare, Comisia trebuie împuternicită să stabilească valoarea ajutoarelor și să adopte norme privind gestionarea, monitorizarea și evaluarea programelor și promovarea avantajelor ajutoarelor acordate, precum și norme privind punerea în aplicare a planurilor de programe sociale. Comisia trebuie împuternicită să stabilească procedurile referitoare la plata ajutoarelor și a avansurilor.

8. În plus, pentru a atinge obiectivele OCP unice și pentru a-i respecta principiile, Comisiei trebuie să i se acorde competența de a adopta norme inclusiv cu privire la gestionarea schemelor destinate să limiteze producția de lapte, zahăr și vin și cu privire la inspecții și controale; de asemenea, Comisia trebuie să aibă competența de a fixa valoarea garanțiilor, de a stabili normele și procedurile pentru recuperarea sumelor plătite în mod neîntemeiat şi de a adopta norme privind contractele încheiate în scopul sprijinirii pieţei.

9. Pe lângă aceasta, în ceea ce priveşte sectorul vitivinicol, Comisiei trebuie să i se confere competenţa de a garanta că cererile de denumiri de origine, de indicaţii geografice şi de menţiuni tradiţionale îndeplinesc condiţiile prevăzute de prezentul regulament, astfel încât se asigură o aplicare uniformă în întreaga Uniune. În ceea ce priveşte prezentarea şi etichetarea produselor din sectorul vitivinicol, Comisiei trebuie să i se confere competenţa de a adopta toate normele necesare în materie de proceduri, notificări şi criterii tehnice.

10. Pentru a asigura atingerea obiectivelor cadrului legislativ instituit prin prezentul regulament, Comisia trebuie să aibă, de asemenea, competenţe permanente de monitorizare a anumitor activităţi ale organizaţiilor de producători, ale grupurilor de producători, ale organizaţiilor interprofesionale şi ale organizaţiilor de operatori. În plus, pentru a păstra structura stabilită de OCP unice și parametrii fundamentali ai acesteia, Comisiei trebuie să i se confere competența de a adopta toate normele care se impun cu privire la măsurile excepționale de piață și la măsurile excepționale de gestionare, pentru a rezolva problemele urgente și neprevăzute care se pot ivi în unul sau mai multe state membre.

11. Cu excepția cazului în care se prevede altfel în mod expres, Comisia trebuie să adopte respectivele acte de punere în aplicare în conformitate cu dispozițiile Regulamentului (UE) nr. XX/XXXX al Parlamentului European și al Consiliului privind [ title of regulation ].

12. În ceea ce privește anumite măsuri luate în temeiul prezentului regulament şi care necesită o acţiune rapidă sau constau în simpla aplicare a unor dispoziţii generale unor situaţii specifice în mod nediscreţionar, Comisia trebuie împuternicită să adopte acte de punere în aplicare fără asistenţa comitetului.

13. În plus, Comisia trebuie împuternicită să se achite de anumite sarcini administrative sau de gestionare care nu necesită adoptarea unor acte delegate sau de punere în aplicare.

14. Înlocuirea vechiului regulament cu un nou regulament privind OCP unice nu ar trebui să pună la îndoială deciziile în domeniul politicii agricole comune (denumită în continuare „PAC”) luate în decursul anilor. Astfel, obiectivul prezentului regulament ar trebui să fie în primul rând alinierea la tratat a competențelor conferite Comisiei. Regulamentul nu trebuie, prin urmare, să abroge sau să modifice dispoziţiile în vigoare pentru care justificările existente rămân valabile, cu excepția cazului în care respectivele dispoziţii sunt perimate, și nici nu trebuie să prevadă noi dispoziții sau măsuri. Excepțiile de la această abordare se referă la distribuirea de produse alimentare către persoanele cele mai defavorizate din Uniune și la ajutoarele acordate în cadrul monopolului german al alcoolului. Dispoziţiile referitoare la standardele de comercializare reflectă propunerile făcute în contextul unei ample reevaluări a politicii în materie de calitate.

15. Trebuie fixaţi ani de comercializare pentru cereale, orez, zahăr, furaje uscate, semințe, ulei de măsline și măsline de masă, in și cânepă, fructe și legume, banane, lapte, produse lactate şi viermi de mătase, care să reflecte în principal ciclurile biologice de producție ale fiecăruia dintre aceste produse.

16. Pentru a stabiliza piețele și pentru a garanta un nivel de trai echitabil populației agricole, a fost elaborat un sistem de sprijinire a prețurilor diferențiat în funcție de sectoare, în paralel cu introducerea schemelor de sprijin direct; această manieră de a proceda permite să se țină cont, pe de o parte, de necesitățile diferite ale fiecărui sector și, pe de altă parte, de interdependențele dintre sectoare. Aceste măsuri iau forma unei intervenții publice sau, după caz, a unei plăți de ajutor pentru depozitarea privată a produselor din sectorul cerealelor, al orezului, al zahărului, al uleiurilor de măsline și al măslinelor de masă, al cărnii de vită și mânzat, al laptelui și al produselor lactate, al cărnii de porc și al cărnii de oaie și de capră. Date fiind obiectivele modificărilor ulterioare aduse Regulamentului (CE) nr. 1234/2007, în special prin Regulamentul (CE) nr. 72/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 privind modificările aduse politicii agricole comune prin modificarea Regulamentelor (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 320/2006, (CE) nr. 1405/2006, (CE) nr. 1234/2007, (CE) nr. 3/2008 și (CE) nr. 479/2008 și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1883/78, (CEE) nr. 1254/89, (CEE) nr. 2247/89, (CEE) nr. 2055/93, (CE) nr. 1868/94, (CE) nr. 2596/97, (CE) nr. 1182/2005 și (CE) nr. 315/2007[7] și ținând seama de justificarea prezentată în respectivul regulament, este așadar necesar să se mențină măsurile de sprijinire a preţurilor dacă acestea sunt prevăzute în actele elaborate în trecut, fără a aduce modificări importante în raport cu situația juridică anterioară.

17. Din motive de claritate și transparență, trebuie să se prevadă o structură comună pentru măsurile menționate mai sus, menținând politica urmată în fiecare sector. În acest scop, este necesar să se facă o distincție între prețurile de referință și prețurile de intervenție.

18. Organizările comune ale pieţelor în sectorul cerealelor, al cărnii de vită și mânzat, al laptelui și al produselor lactate cuprindeau prevederi conform cărora Consiliul, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 37 alineatul (2) din Tratatul de instituire a Comunităţii Europene, putea modifica nivelul prețurilor. Având în vedere sensibilitatea sistemelor de prețuri, trebuie clarificat faptul că posibilitatea modificării nivelului prețurilor în temeiul articolului 43 alineatul (2) din tratat există cu privire la toate sectoarele reglementate de prezentul regulament.

19. Pentru calităţile standard ale zahărului alb şi ale zahărului brut trebuie fixate preţuri de referinţă. Aceste calităţi standard trebuie să corespundă unor calităţi medii reprezentative pentru zahărul produs în Uniune şi trebuie să fie determinate pe baza unor criterii utilizate în comerţul cu zahăr. De asemenea, trebuie să se permită revizuirea calităţilor standard pentru a ține seama în special de cerinţele comerciale şi de evoluţiile tehnologice în materie de analiză.

20. În scopul garantării unor informații fiabile privind prețurile zahărului pe piața Uniunii, în prezentul regulament trebuie inclus un sistem de notificare a prețurilor, pe baza căruia să se determine nivelul prețurilor de piață ale zahărului alb.

21. Pe baza modificărilor introduse prin Regulamentul (CE) nr. 72/2009, sistemul de intervenţie în sectorul cerealelor, al orezului, al untului şi al laptelui praf degresat este deschis în anumite perioade din an. În privința sectorului cărnii de vită și mânzat, deschiderea și închiderea intervenției publice ar trebui să depindă de nivelul prețurilor de piață pe o perioadă dată.

22. Prețul la care trebuie efectuate achizițiile în cadrul intervenției publice a fost diminuat în trecut pentru OCP în sectorul cerealelor, al orezului și al cărnii de vită și mânzat și fixat în paralel cu introducerea schemelor de sprijin direct în aceste sectoare. Există deci o legătură strânsă între, pe de o parte, ajutoarele acordate în cadrul acestor scheme și, pe de altă parte, prețurile de intervenție. Pentru produsele din sectorul laptelui și al produselor lactate, acest nivel al prețurilor a fost fixat pentru a promova consumul produselor în cauză, respectiv pentru a ameliora competitivitatea acestora. Aceste decizii politice rămân valabile.

23. Prezentul regulament ar trebui să prevadă posibilitatea desfacerii produselor achiziționate în cadrul intervenției publice. Ar trebui ca aceste măsuri să fie luate astfel încât să se evite perturbarea pieței, garantând egalitatea accesului la mărfuri și tratamentul egal al cumpărătorilor.

24. Printre obiectivele PAC definite la articolul 39 alineatul (1) din tratat se numără stabilizarea piețelor și asigurarea unor preţuri rezonabile de livrare către consumatori. În cursul anilor, programul de distribuire a produselor alimentare a contribuit cu succes la îndeplinirea celor două obiective. Programul trebuie să urmărească în continuare obiectivele PAC și să contribuie la îndeplinirea obiectivelor de coeziune. Cu toate acestea, reformele succesive ale PAC au condus la o reducere progresivă a stocurilor de intervenție și la o diminuare a gamei de produse disponibile. Prin urmare, achiziţiile de pe piaţă trebuie să devină şi ele o sursă permanentă de aprovizionare pentru regim.

25. Pentru a asigura o gestiune bugetară corectă şi pentru a fructifica la maximum dimensiunea coezivă a regimului Uniunii trebuie să se stabilească un plafon fix al ajutorului acordat de Uniune şi să se dispună ca statele membre să cofinanțeze programul de distribuire a alimentelor. În plus, experiența a arătat că schema necesită o perspectivă pe termen mai lung. Prin urmare, Comisia trebuie să elaboreze planuri pe trei ani de punere în aplicare a schemei, iar statele membre trebuie să pregătească programe naționale de distribuire a produselor alimentare în care să îşi definească obiectivele și prioritățile în cadrul schemei, inclusiv din perspectiva aspectelor nutriționale. Mai mult decât atât, statele membre trebuie să procedeze la efectuarea unor controale administrative şi fizice adecvate şi trebuie să prevadă sancţiuni în cazul constatării unor nereguli, astfel încât să se asigure că planul pe trei ani este pus în aplicare conform normelor în vigoare.

26. Pentru ca programul pentru persoanele cele mai defavorizate să funcționeze într-un mod transparent, coerent şi eficient, Comisia trebuie să adopte proceduri de adoptare şi de revizuire a planurilor pe trei ani şi trebuie să procedeze la adoptarea respectivelor planuri şi, dacă este necesar, la revizuirea acestora. În același timp, Comisia trebuie să adopte dispoziții cu privire la elementele suplimentare care trebuie incluse în planurile pe trei ani, la normele privind aprovizionarea cu produse și la procedurile și termenele aplicabile în cazul retragerii produselor de intervenție, inclusiv transferurile între statele membre şi normele privind forma programelor naţionale de distribuire a produselor alimentare şi rapoartele anuale de punere în aplicare. În plus, pentru a asigura o punere în aplicare uniformă a planurilor pe trei ani de către statele membre, Comisia trebuie să adopte procedurile de rambursare a costurilor organizațiilor caritabile pe care statele membre decid să le considere eligibile, inclusiv termenele limită și plafoanele financiare, condițiile de participare la licitații și condițiile aplicabile produselor alimentare și furnizării acestora. De asemenea, trebuie adoptate norme care să stabilească obligațiile statelor membre referitor la controale, la procedurile și termenele de plată, la reducerile aplicabile în caz de nerespectare, la prevederile contabile și la responsabilitățile care le revin organismelor naționale de intervenție, inclusiv în caz de transfer între state membre.

27. Pentru a contribui la echilibrarea pieței laptelui și la stabilizarea prețurilor de pe piață, prezentul regulament prevede acordarea de ajutor pentru depozitarea privată a anumitor produse din unt. În plus, Comisia trebuie împuternicită să decidă acordarea de ajutoare pentru depozitarea privată a zahărului alb, a anumitor tipuri de uleiuri de măsline și a anumitor produse din carne de vită și mânzat, a cărnii de porc și a cărnii de oaie și de capră.

28. Grilele utilizate în Uniune pentru clasificarea carcaselor în sectorul cărnii de vită și mânzat, al cărnii de porc și al cărnii de oaie și de capră sunt esențiale pentru înregistrarea prețurilor și pentru aplicarea mecanismelor de intervenție în aceste sectoare. Mai mult decât atât, acestea urmăresc să amelioreze transparența pieței.

29. Restricțiile la libera circulație care rezultă din aplicarea de măsuri destinate combaterii propagării bolilor animale pot provoca dificultăți pe piața anumitor produse într-unul sau mai multe state membre. Experiența arată că perturbări grave ale pieței, cum ar fi reducerea importantă a consumului sau a prețurilor, pot fi legate de o pierdere de încredere a consumatorilor cauzată de existența unor riscuri pentru sănătatea publică sau pentru sănătatea animalelor.

30. Măsurile excepţionale de sprijinire a pieţei în sectorul cărnii de vită şi mânzat, al laptelui şi al produselor lactate, al cărnii de porc, al cărnii de oaie şi de capră, al ouălor şi al cărnii de pasăre trebuie să fie direct legate sau să rezulte din măsurile sanitare şi veterinare adoptate pentru combaterea răspândirii bolilor. Măsurile trebuie luate la cererea statelor membre pentru evitarea gravelor perturbări ale piețelor în cauză.

31. Trebuie prevăzută capacitatea Comisiei de a adopta măsuri de intervenție speciale în cazul în care acest lucru se dovedește a fi necesar pentru a răspunde în mod concret și eficient la riscurile de perturbare a piețelor în sectorul cerealelor și pentru a se evita recurgerea masivă la intervenția publică în anumite regiuni ale Uniunii în sectorul orezului sau pentru a face faţă penuriei de orez nedecorticat cauzată de catastrofe naturale.

32. Ar trebui fixat un preț minim aplicabil sfeclei căreia i se aplică o cotă, corespunzător unei calități standard ce trebuie definită, în scopul asigurării unui nivel de trai echitabil producătorilor de sfeclă de zahăr și de trestie de zahăr din Uniune.

33. Este necesar să se prevadă instrumente specifice destinate asigurării unui echilibru just al drepturilor și obligațiilor între întreprinderile de prelucrare a sfeclei de zahăr și producătorii de sfeclă de zahăr. Prin urmare, trebuie stabilite dispozițiile cadru care reglementează acordurile interprofesionale.

34. Diversitatea condițiilor naturale, economice și tehnice face dificilă uniformizarea condițiilor de achiziționare a sfeclei de zahăr în cadrul Uniunii. Au fost deja încheiate acorduri sectoriale între asociațiile de producători de sfeclă de zahăr și întreprinderile de prelucrare a sfeclei de zahăr. În consecință, dispozițiile-cadru ar trebui să definească numai garanțiile minime solicitate atât de producătorii de sfeclă de zahăr, cât şi de industria zahărului pentru a asigura buna funcționare a pieței zahărului, rezervând acordurilor sectoriale posibilitatea de a deroga de la anumite reguli.

35. Taxa pe producție prevăzută în sectorul zahărului pentru a contribui la finanțarea cheltuielilor realizate ar trebui prevăzută în prezentul regulament

36. Pentru a menţine echilibrul structural al piețelor în sectorul zahărului la un nivel al prețurilor apropiat de prețul de referință, trebuie să se prevadă posibilitatea de a lua decizii privind retragerea unor cantități de zahăr de pe piață până ce acest echilibru de piață este restabilit.

37. În ceea ce priveşte sectorul plantelor vii, al cărnii de vită și mânzat, al cărnii de porc, al cărnii de oaie și de capră, al ouălor și al cărnii de pasăre, trebuie să se prevadă posibilitatea adoptării anumitor măsuri care să faciliteze adaptarea ofertei la cerințele pieței. Aceste măsuri pot contribui la stabilizarea piețelor și la garantarea unui nivel de viață echitabil pentru populaţia agricolă în cauză.

38. În sectorul zahărului, limitarea cantitativă a producţiei a fost un instrument esenţial al politicii de piaţă. Motivele pentru care, în trecut, Comunitatea a adoptat regimul cotelor la producție în sectorul zahărului rămân valabile.

39. Regimul de cote aplicabile zahărului în temeiul prezentului regulament trebuie în special să mențină statutul juridic al cotelor în măsura în care, potrivit jurisprudenței Curții de Justiție a Uniunii Europene, regimul de cote constituie un mecanism de reglare a pieței zahărului destinat să asigure atingerea obiectivelor de interes public.

40. Prezentul regulament trebuie să prevadă posibilitatea ajustării cotelor de zahăr pentru a reflecta deciziile statelor membre cu privire la realocarea cotelor naționale.

41. Dată fiind necesitatea de a permite, în cursul perioadei de aplicare a cotelor, o anumită flexibilitate națională în raport cu ajustarea structurală a sectorului cultivării și prelucrării sfeclei de zahăr și a trestiei de zahăr, trebuie prevăzută posibilitatea statelor membre de a modifica cotele întreprinderilor în anumite limite, fără a restrânge însă funcționarea fondului de restructurare ca instrument.

42. Pentru a evita ca zahărul excedentar să perturbe piața zahărului, Comisia trebuie să fie autorizată, în anumite condiții, să prevadă reportarea cantităţilor excedentare de zahăr, de izoglucoză sau de sirop de inulină astfel încât să fie considerate producție sub cotă în anul de comercializare următor. Mai mult decât atât, dacă, pentru anumite cantități, condițiile aplicabile nu sunt reunite, se prevede de asemenea impunerea unei taxe pe excedent pentru a se evita ca o acumulare a acestor cantități să amenințe situația pieței.

43. Regimul cotelor de lapte trebuie menţinut până la expirarea sa în 2015, la fel şi aplicarea unei taxe pe cantităţile de lapte colectate sau vândute pentru consum direct care depăşesc un anumit prag garantat.

44. Este necesar să se mențină distincția între livrările și vânzările directe de lapte, iar schema să se aplice pe baza unui conținut de grăsimi de referință individual și a unui conținut de grăsimi de referinţă național. Fermierii ar trebui autorizați, în anumite condiții, să își transfere temporar cota individuală. În plus, ar trebui menținut principiul potrivit căruia în cazul în care o exploatație este vândută, arendată sau transmisă prin moștenire, cota corespunzătoare acestei exploatații este transferată cu terenul în cauză cumpărătorului, arendașului sau moștenitorului, menţinând totodată și unele excepții de la principiul conform căruia cotele sunt legate de exploatație, pentru a continua procesul de restructurare a producției de lapte și pentru a contribui la ameliorarea mediului. În funcție de diferitele tipuri de transfer al cotelor și pe baza unor criterii obiective, trebuie prevăzute, de asemenea, normele care autorizează statele membre să plaseze în folosul rezervei naționale o parte din cantitățile transferate.

45. În cazul laptelui şi al produselor lactate, taxa pe excedent trebuie fixată la un nivel disuasiv și achitabilă de către statele membre de îndată de cota națională este depășită. Este, în continuare, necesar ca taxa să fie repartizată de către statul membru între producătorii care au contribuit la depășire. Producătorii respectivi vor fi obligaţi în faţa statului membru la plata contribuției lor la taxa datorată pentru depăşirea cantităţii care le-a fost alocată. Statele membre ar trebui să verse Fondului European de Garantare Agricolă (FEGA) taxa corespunzătoare depășirii cotei lor naționale, redusă cu o valoare forfetară de 1% pentru a ține cont de cazurile de faliment sau de incapacitate definitivă a anumitor producători de a se achita de contribuția lor la plata taxei datorate.

46. Obiectivul principal al regimului cotelor de lapte, şi anume reducerea dezechilibrului dintre cerere și ofertă pe piaţa laptelui şi a excedentelor structurale rezultate pentru a ajunge la un mai bun echilibru al pieței, părea că reduce orientarea pe piaţă deoarece împiedică agricultorii să reacţioneze la semnalele de pe piaţă şi că limitează obţinerea unor câştiguri de eficacitate în sector, întrucât încetinea restructurarea. Eliminarea progresivă a cotelor la produse lactate prin creșteri anuale de 1% a fost prevăzută pentru fiecare an de comercializare începând cu 2009/2010 până în 2013/2014. În contextul restructurării sectorului, statele membre trebuie autorizate să acorde, până la 31 martie 2014 şi în anumite limite, un ajutor naţional suplimentar. Creşterile de cotă introduse prin Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, modificat prin Regulamentul (CE) nr. 248/2008 al Consiliului[8], şi creşterea anuală cu 1%, precum şi celelalte modificări care reduc probabilitatea aplicării unor taxe pe excedent înseamnă că doar Italia mai riscă să fie supusă unei taxe pe baza modelelor actuale de producţie dacă creşterile anuale cu 1% s-ar aplica pe perioada 2009/2010 – 2013/2014. Având în vedere modelele actuale de producţie din toate statele membre, creşterea cotelor a fost aşadar anticipată pentru Italia tocmai pentru a elimina acest risc.

47. Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 prevede diferite tipuri de regimuri de ajutor. Regimul pentru furaje uscate şi pentru in și cânepă a prevăzut ajutoare pentru prelucrare destinate regularizării pieței interne în aceste sectoare. Ţinând seama de modificările aduse de Regulamentul (CE) nr. 72/2009 și conform Regulamentului (CE) nr. 73/2009 al Consiliului din 19 ianuarie 2009 de stabilire a unor norme comune pentru sistemele de ajutor direct pentru agricultori în cadrul politicii agricole comune și de instituire a anumitor sisteme de ajutor pentru agricultori, de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 1290/2005, (CE) nr. 247/2006, (CE) nr. 378/2007 și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 1782/2003[9], vor continua să se acorde ajutoare pentru furaje uscate până la 1 aprilie 2012, iar pentru fibrele de in lungi, fibrele de in scurte şi fibrele de cânepă până în anul de comercializare 2011/2012. Regimul de cote pentru amidonul din cartofi prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 1234/2007, modificat de Regulamentul (CE) nr. 72/2009, precum și prețul minim aferent se aplică numai până la sfârșitul anului de comercializare 2011/12.

48. Pentru a contribui la echilibrarea pieței laptelui și pentru a stabiliza prețurile pe piață ale laptelui și ale produselor lactate, este necesar să se ia măsuri în vederea creșterii posibilității de desfacere a produselor lactate. Prezentul regulament trebuie să prevadă acordarea de ajutoare pentru comercializarea anumitor produse lactate cu o destinație sau o utilizare specifică. Mai mult decât atât, pentru a stimula consumul de lapte de către tineret, Uniunea trebuie să participe la cheltuielile efectuate în vederea acordării de ajutoare pentru furnizarea de lapte elevilor din instituții de învățământ.

49. Trebuie prevăzută posibilitatea acordării unei restituiri la producție în cazul în care fabricarea anumitor produse industriale, chimice sau farmaceutice face să apară necesitatea luării unor măsuri în vederea obținerii anumitor produse din zahăr.

50. Conform Regulamentului (CE) nr. 73/2009, plăţile pe suprafaţă pentru hamei au fost decuplate începând cu 1 ianuarie 2010. Pentru a permite organizaţiilor de producători de hamei să îşi continue activitatea la fel ca înainte, trebuie introdusă o dispoziţie specifică care să prevadă consacrarea, în statele membre, a unor sume echivalente pentru aceleași activităţi.

51. Este necesar să se prevadă o finanțare a Uniunii, corespunzător procentajului de ajutor direct pe care statele membre sunt autorizate să îl rețină în temeiul Regulamentului (CE) nr. 73/2009, pentru a încuraja organizațiile de operatori autorizați să elaboreze programe de lucru vizând ameliorarea calității producției de ulei de măsline și de măsline de masă. În acest context, prezentul regulament trebuie să prevadă ca sprijinul Uniunii să fie alocat în funcţie de prioritatea activităţilor întreprinse în cadrul respectivelor programe de lucru.

52. Prezentul regulament face o distincție între, pe de o parte, fructe și legume, care cuprind fructele și legumele destinate comercializării și fructele și legumele destinate prelucrării, și, pe de altă parte, fructele și legumele prelucrate. Normele privind organizațiile de producători, programele operaționale și contribuția financiară a Uniunii se aplică numai în cazul fructelor și legumelor și în cazul fructelor și legumelor destinate exclusiv prelucrării.

53. Organizațiile de producători sunt principalii actori ai regimului fructelor și legumelor. În fața unei cereri din ce în ce mai concentrate, regruparea ofertei în cadrul acestor organizații continuă să fie necesară, din punct de vedere economic, pentru a consolida poziția producătorilor pe piață. O astfel de regrupare trebuie să se facă în mod voluntar și trebuie să își dovedească utilitatea prin amploarea și eficacitatea serviciilor pe care o organizație de producători le poate oferi membrilor săi. Întrucât organizațiile de producători acționează exclusiv în interesul membrilor lor, trebuie să se considere că ele acționează, în chestiuni economice, în numele și pentru aceștia.

54. Producția de fructe și legume este imprevizibilă, iar produsele sunt perisabile. Până și excedentele mici pot perturba în mod serios piața. Prin urmare, trebuie adoptate măsuri de gestionare a crizelor. Pentru a ameliora atractivitatea organizațiilor de producători, aceste măsuri trebuie integrate în programele operaționale.

55. Producția și comercializarea fructelor și legumelor trebuie să aibă întotdeauna în vedere aspectele de protecție a mediului, inclusiv în ceea ce privește practicile de cultivare, gestionarea deșeurilor și eliminarea produselor retrase de pe piață, în special în ceea ce privește protecția calității apelor, conservarea biodiversității și întreținerea peisajului rural.

56. Grupurile de producători din sectorul fructelor și legumelor din statele membre care au aderat la Uniunea Europeană la 1 mai 2004 sau ulterior, din anumite regiuni ultraperiferice ale Uniunii sau din insulele mai mici din Marea Egee care doresc să obțină statutul de organizații de producători în conformitate cu prezentul regulament trebuie să poată beneficia de o perioadă de tranziție, în care să se poată acorda un ajutor național și un ajutor din partea Uniunii cu condiția asumării anumitor angajamente de către respectivele grupuri de producători.

57. Pentru a conferi organizațiilor de producători din sectorul fructelor și legumelor o mai mare responsabilitate mai ales la nivelul deciziilor lor financiare și pentru a orienta resursele publice alocate către obiectivele viitoare, trebuie stabilite condiţiile în care pot fi utilizate aceste resurse. Cofinanțarea fondurilor operaționale instituite de organizațiile de producători reprezintă o soluție adecvată. În anumite cazuri, trebuie să se permită extinderea sferei de utilizare a fondurilor. Fondurile operaționale trebuie utilizate numai pentru finanțarea programelor operaționale din sectorul fructelor și legumelor. Pentru a controla cheltuielile Uniunii, ajutorul acordat organizațiilor de producători care instituie fonduri operaționale trebuie să facă obiectul unui plafon.

58. În regiunile în care organizația de producători din sectorul fructelor și legumelor este slabă, trebuie autorizată acordarea unor contribuții financiare naţionale suplimentare. În cazul statelor membre care sunt dezavantajate în mod deosebit pe plan structural, aceste contribuţii trebuie să poată fi rambursate de Uniune.

59. Pentru a simplifica şi pentru a reduce costurile schemei, procedurile şi normele cu privire la eligibilitatea cheltuielilor din cadrul fondurilor operaționale trebuie aliniate, acolo unde este posibil, la procedurile și normele programelor de dezvoltare rurală, statelor membre cerându-li-se să elaboreze o strategie naționale pentru programele operaționale.

60. Este de dorit să se remedieze problema consumului scăzut de fructe și legume de către copii, prin creșterea în mod durabil a proporției de fructe și de legume din regimul lor alimentar în etapa de formare a obiceiurilor alimentare. Prin urmare, trebuie să se prevadă un ajutor al Uniunii care să cofinanțeze acțiunile de furnizare, în instituțiile de învățământ pentru copii, a anumitor produse din sectorul fructelor și legumelor, al fructelor și legumelor prelucrate şi al bananelor, precum și anumite costuri conexe legate de logistică, distribuție, echipamente, publicitate, monitorizare și evaluare. Pentru a garanta o bună aplicare, statele membre care doresc să utilizeze programul de încurajare a consumului de fructe în școli trebuie să elaboreze în prealabil o strategie, inclusiv, printre altele, lista de produse eligibile, selectate pe baza unor criterii obiective cum ar fi caracterul sezonier, disponibilitatea sau aspectele ecologice.

61. Pentru a asigura o gestiune bugetară corectă a programului de încurajare a consumului de fructe în școli, trebuie să se prevadă un plafon fix al ajutorului Uniunii și rate maxime de cofinanțare. Ajutorul Uniunii nu trebuie utilizat pentru a înlocui finanțarea eventualelor programe naționale existente de încurajare a consumului de fructe în școli. Ținând seama de constrângerile bugetare, statele membre trebuie totuși să poată înlocui contribuția lor financiară la programul de încurajare a consumului de fructe în școli cu contribuții din partea sectorului privat. Pentru ca programul lor să fie eficient, statele membre trebuie să prevadă măsuri de însoțire pentru care trebuie să fie autorizate să acorde un ajutor național.

62. În sectorul vitivinicol, este important să se prevadă măsuri de sprijin de natură să consolideze structurile competitive. Deși este indicat ca aceste măsuri să fie finanțate și definite de Uniune, statele membre ar trebui să aibă libertatea de a alege pachetul adecvat de măsuri care să răspundă necesităților organismelor lor regionale, ținând cont de particularitățile acestora, dacă este cazul, și de a le integra în programele naționale de sprijin Statele membre ar trebui să își asume răspunderea pentru punerea în aplicare a acestor programe.

63. Una dintre măsurile-cheie eligibile pentru programele naționale de sprijin trebuie să fie promovarea și comercializarea vinurilor Uniunii în țările terțe. Date fiind efectele structurale pozitive pe care le au asupra sectorului vitivinicol, activitățile de restructurare și de conversie trebuie să fie sprijinite în continuare. Un ajutor trebuie să fie disponibil şi pentru investiţiile în sectorul vitivinicol destinate să amelioreze performanţa economică a întreprinderilor în sine. Ajutorul pentru distilarea subproduselor trebuie să fie o măsură pusă la dispoziţia statelor membre care doresc să recurgă la un astfel de instrument pentru a garanta calitatea vinului și pentru a proteja totodată mediul.

64. Pentru a încuraja o gestionare responsabilă a situaţiilor de criză, este necesar ca instrumentele de prevenire precum asigurarea recoltei, fondurile mutuale şi recoltarea înainte de coacere să fie eligibile pentru ajutorul în cadrul programelor de sprijin pentru sectorului vitivinicol.

65. Din diverse motive, statele membre ar putea prefera acordarea de ajutoare decuplate în cadrul schemei de plată unică pentru agricultori. Prin urmare, această posibilitate ar trebui să se afle la dispoziția statelor membre și, având în vedere caracteristicile schemei de plată unică, orice astfel de transfer ar trebui să fie ireversibil și să reducă în consecință bugetul disponibil pentru programele naţionale de sprijin pentru sectorul vitivinicol în anii următori.

66. Sprijinul acordat sectorului vitivinicol trebuie să provină și din măsurile structurale luate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1698/2005 al Consiliului din 20 septembrie 2005 privind sprijinul pentru dezvoltare rurală acordat din Fondul European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR)[10]. Pentru a suplimenta mijloacele financiare disponibile în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1698/2005, ar trebui organizat un transfer progresiv de fonduri către bugetul care ține de regulamentul respectiv, în cazurile în care sumele în cauză sunt suficient de importante.

67. Pentru a îmbunătățiri funcționarea pieței vinurilor, statele membre trebuie să fie în măsură să aplice deciziile luate de organizațiile interprofesionale. Cu toate acestea, domeniul de aplicare a acestor decizii ar trebui să excludă anumite practici care ar putea denatura concurența.

68. Problema excedentului de vin din Uniune a fost agravată în urma încălcărilor interdicției provizorii de noi plantări. În Uniune există un număr semnificativ de plantații ilegale, care constituie o sursă de concurență neloială, care amplifică problemele din sectorul vitivinicol și care trebuie tratate.

69. Deși interdicția provizorie de noi plantări a avut un anumit efect asupra echilibrului dintre cerere și ofertă pe piața vinului, aceasta a constituit în același timp un obstacol pentru producătorii competitivi care doresc să răspundă într-un mod flexibil cererii în creștere. Întrucât nu s-a ajuns încă la un echilibru al pieței, iar măsurile de însoțire, precum schema de defrișare, au nevoie de timp pentru a produce efecte, este oportun să se mențină interdicția de noi plantări până la 31 decembrie 2015, dată de la care aceasta ar trebui să fie totuşi înlăturată definitiv pentru a permite producătorilor competitivi să reacționeze liber la condițiile de piață. Cu toate acestea, statelor membre ar trebui să li se ofere posibilitatea de a extinde interdicția pe teritoriile lor până la 31 decembrie 2018, dacă consideră acest lucru necesar.

70. Pentru a îmbunătăți gestionarea potențialului viticol și pentru a promova utilizarea eficientă a drepturilor de plantare, contribuind astfel la atenuarea efectelor restricțiilor provizorii de plantare, ar trebui menținută o oarecare flexibilitate, cum sunt sistemele de rezerve naționale sau regionale.

71. Acordarea de ajutoare naționale ar pune în pericol buna funcționare a pieței unice. Dispozițiile din tratat care reglementează ajutoarele de stat ar trebui să se aplice, în principiu, produselor din sectorul vitivinicol care fac obiectul OCP pentru vin. Cu toate acestea, dispozițiile referitoare la prima de defrișare și anumite măsuri din cadrul programelor de sprijin nu trebuie să constituie un obstacol în calea acordării unor ajutoare naționale cu același scop.

72. Pentru a permite includerea sectorului vitivinicol în schema de plată unică, este necesar ca toate suprafețele viticole cultivate în mod activ să devină eligibile pentru schema de plată unică prevăzută de Regulamentul (CE) nr. 73/2009.

73. Apicultura, ca sector al agriculturii, este caracterizată prin diversitatea condițiilor de producție și de randament, precum şi prin dispersarea și varietatea operatorilor economici, atât la nivelul producției, cât și la nivelul comercializării. Mai mult decât atât, ținând cont de extinderea varoozei în cursul ultimilor ani în mai multe state membre și de dificultățile pe care această boală le antrenează în producția de miere, o acțiune la nivelul Uniunii rămâne necesară deoarece este vorba de o boală care nu poate fi eradicată complet și care trebuie tratată cu produse autorizate. În aceste circumstanțe și în vederea ameliorării condițiilor generale de producție și de comercializare a produselor apicole în Uniune, este necesară elaborarea, din trei în trei ani, a unor programe naționale care conțin acțiuni de asistență tehnică, de combatere a varoozei, de raționalizare a transhumanței, de gestionare a potențialului apicol al Uniunii și de colaborare în programele de cercetare în materie de apicultură și de produse ale apiculturii. Este necesar ca aceste programe naționale să fie finanțate parțial de Uniune.

74. Ajutorul Uniunii pentru creşterea viermilor de mătase trebuie acordat pe cutie de ouă de viermi de mătase folosită.

75. Aplicarea unor standarde de comercializare a produselor agricole poate contribui la ameliorarea condițiilor economice de producție și de comercializare, precum şi la creșterea calității acestor produse. Prin urmare, aplicarea acestor standarde este în interesul producătorilor, al comercianților și al consumatorilor.

76. Ca urmare a comunicării Comisiei privind politica în domeniul calităţii produselor[11] şi a discuţiilor ulterioare, se consideră adecvată menţinerea unor standarde de comercializare pe sectoare şi pe produse, pentru a ţine seama de aşteptările consumatorilor şi pentru a contribui la ameliorarea condiţiilor economice de producţie şi comercializare a produselor agricole, precum şi la calitatea acestora.

77. Pentru a garanta că toate produsele sunt de o calitate bună, corectă și vandabilă și fără a se aduce atingere dispozițiilor adoptate în sectorul produselor alimentare, în special legislației alimentare generale cuprinse în Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare[12] sau principiilor și cerințelor prevăzute de acesta, un standard de comercializare general de bază, astfel cum este cel prevăzut în comunicarea Comisiei menționată anterior, este considerat adecvat pentru produsele care nu fac obiectul unor standarde de comercializare pe sectoare sau produse. Atunci când aceste produse se conformează unui standard internațional aplicabil, după caz, ele trebuie considerate ca fiind conforme cu standardul general de comercializare.

78. Pentru anumite sectoare și/sau produse, definițiile, denumirile și/sau denumirile comerciale constituie un element important pentru determinarea condițiilor de concurență. În consecință, este oportun să se prevadă, pentru sectoarele și/sau produsele respectivele, definițiile, denumirile și denumirile comerciale care trebuie utilizate în Uniune numai pentru comercializarea produselor care respectă cerințele corespunzătoare.

79. Regulamentul (CE) nr. 1234/2007 a menţinut abordarea sectorială prevăzută de OCP anterioare în materie de standarde de comercializare. Trebuie introduse dispoziţii cu caracter orizontal.

80. În temeiul Regulamentului (CE) nr. 1234/2007, Comisia a avut până acum responsabilitatea adoptării dispozițiilor privind standardele de comercializare pentru anumite sectoare. Dată fiind natura tehnică detaliată a acestor standarde și ținând seama de necesitatea de a spori constant eficacitatea acestora și de a le adapta la evoluția practicilor comerciale, este oportună extinderea acestei abordări asupra tuturor standardelor de comercializare, precizând criteriile care trebuie luate în considerare la stabilirea normelor aplicabile.

81. Standardele de comercializare trebuie să permită aprovizionarea pieței cu produse de o calitate standardizată și satisfăcătoare. Standardele trebuie să se refere, în special, la definiții, la clasificarea în categorii, la prezentare și etichetare, la ambalare, la metoda de producţie, la conservare, la transport, la informaţiile despre producători, la conţinutul de anumite substanţe, la documentele administrative aferente, la depozitare, la certificare şi la termene.

82. În special, ținând seama de interesul consumatorilor de a obține informații adecvate și transparente referitoare la produse, trebuie să fie posibil să se stabilească indicații adecvate cu privire la locul de proveniență agricolă, de la caz la caz în funcție de nivelul geografic adecvat, luând totodată în considerare particularitățile anumitor sectoare, îndeosebi în cazul produselor agricole prelucrate.

83. Atunci când stabilește standarde de comercializare pe sectoare sau pe produse, Comisia trebuie să țină seama de așteptările consumatorilor, de specificul fiecărui sector și de recomandările organismelor internaționale.

84. În plus, pentru a se evita abuzurile la nivelul calității și autenticității produselor propuse consumatorilor, trebuie să se prevadă adoptarea, dacă este cazul, a unor măsuri speciale referitoare mai ales la metodele de analiză.

85. Pentru a garanta respectarea standardelor de comercializare, trebuie să se prevadă efectuarea de controale și aplicarea unor sancțiuni în cazul nerespectării obligațiilor în acest sens. Statele membre trebuie să își asume responsabilitatea unor astfel de controale.

86. Standardele de comercializare trebuie să se aplice, în principiu, tuturor produselor comercializate în Uniune.

87. Este necesar să se prevadă reguli speciale referitoare la produsele importate din țări terțe, conform cărora dispozițiile speciale în vigoare în anumite țări terțe pot justifica derogări de la standardele de comercializare dacă se garantează echivalența lor cu legislația Uniunii.

88. În ceea ce privește grăsimile tartinabile, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a menține sau de a adopta anumite norme naționale privind nivelurile de calitate.

89. Dispoziţii privind vinul trebuie aplicate în lumina acordurilor încheiate în temeiul articolului 218 din tratat.

90. Este necesar să se prevadă norme de clasificare a soiurilor de struguri de vinificaţie, conform cărora statele membre care produc peste 50 000 de hectolitri pe an să continue să clasifice soiurile de struguri de vinificație din care se poate produce vin pe teritoriul lor. Anumite soiuri de struguri de vinificație trebuie excluse.

91. Este necesar să se definească anumite practici oenologice și restricții asociate producției de vin, în special în ceea ce privește cupajul și utilizarea anumitor tipuri de must de struguri, suc de struguri şi struguri proaspeţi originari din ţări terţe. Pentru a respecta standardele internaționale în domeniul practicilor oenologice, Comisia trebuie să se bazeze, ca regulă generală, pe practicile oenologice recomandate de Organizația Internațională a Viei și Vinului (OIV).

92. În sectorul vitivinicol, statele membre trebuie autorizate să limiteze sau să excludă utilizarea anumitor practici oenologice şi să poată impune restricţii mai severe pentru vinurile produse pe teritoriile lor, precum şi să permită utilizarea experimentală a unor practici oenologice neautorizate în condiţii care urmează să fie stabilite.

93. În Uniune, conceptul de vin de calitate se bazează, printre altele, pe caracteristicile specifice care pot fi atribuite originii geografice a vinurilor. Acest tip de vinuri sunt identificate pentru consumatori prin intermediul denumirilor de origine şi al indicaţiilor geografice protejate. Pentru a face posibilă existența unui cadru mai transparent și mai elaborat care să stea la baza revendicărilor calitative asociate produselor în cauză, trebuie să se introducă un regim conform căruia cererile de denumire de origine protejată sau de indicație geografică protejată să fie examinate în conformitate cu politica orizontală a Uniunii referitoare la calitatea produselor alimentare, altele decât vinurile și băuturile spirtoase, definită de Regulamentul (CE) nr. 510/2006 al Consiliului din 20 martie 2006 privind protecția indicațiilor geografice și a denumirilor de origine ale produselor agricole și alimentare[13].

94. Pentru a menține caracteristicile calitative specifice ale vinurilor cu denumire de origine sau cu indicație geografică, statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a aplica norme mai restrictive în acest sens.

95. Pentru a putea beneficia de protecție în Uniune, denumirile de origine și indicațiile geografice ale vinurilor trebuie recunoscute și înregistrate la nivelul Uniunii. Pentru a garanta faptul că aceste denumiri îndeplinesc condițiile prevăzute de prezentul regulament, cererile trebuie examinate de autoritățile naționale ale statelor membre în cauză, sub rezerva respectării unor dispoziții comune minime, inclusiv a unei proceduri naționale de opoziție. Ulterior, Comisia trebuie să examineze cu atenție cererile pentru a se asigura că nu conțin erori evidente și că țin seama de legislația Uniunii și de interesele părților interesate din afara statului membru din care provin cererile.

96. Protecția trebuie să fie disponibilă pentru denumirile de origine și indicațiile geografice din țările terțe, atunci când acestea sunt protejate în țara de origine.

97. Procedura de înregistrare trebuie să permită oricărei persoane fizice sau juridice care are un interes legitim într-un stat membru sau într-o țară terță să își exercite drepturile prin notificarea obiecțiilor sale.

98. Denumirile de origine și indicațiile geografice înregistrate ar trebui să beneficieze de protecție împotriva oricăror utilizări prin care se profită în mod abuziv de reputația produselor care respectă normele legale. Pentru a încuraja o concurență loială și pentru a nu induce în eroare consumatorii, această protecție trebuie să acopere și produse și servicii nereglementate de prezentul regulament, inclusiv cele care nu se regăsesc în anexa I la tratat.

99. Anumite mențiuni sunt utilizate în mod tradițional în Uniune și le oferă consumatorilor informații despre particularitățile și calitatea vinurilor care completează informațiile oferite de denumirile de origine și indicațiile geografice. Prin urmare, pentru a asigura funcționarea pieței interne, pentru a permite o concurență loială și pentru a evita inducerea în eroare a consumatorilor, aceste mențiuni tradiționale trebuie să poată beneficia de protecție în Uniune.

100. Descrierea, denumirea și prezentarea produselor din sectorul vitivinicol reglementate de prezentul regulament pot avea consecințe importante asupra perspectivelor lor de comercializare. Diferențele dintre legislaţiile statelor membre privind etichetarea produselor din sectorul vitivinicol pot împiedica buna funcționare a pieței interne. Prin urmare, trebuie să se prevadă norme care să ia în considerare interesele legitime ale consumatorilor și ale producătorilor. Din acest motiv, este necesar să se prevadă norme ale Uniunii referitoare la etichetare.

101. În cazul în care apar sau pot apărea surplusuri de produse lactate creând sau riscând să creeze un dezechilibru grav pe piaţă, trebuie să se acorde un ajutor pentru laptele degresat și laptele praf degresat produs în Uniune și destinat utilizării ca hrană pentru animale. Normele privind utilizarea cazeinei și a cazeinaților la fabricarea brânzeturilor sunt destinate să contracareze efectele negative care pot rezulta din respectivul regim de ajutor, dată fiind vulnerabilitatea brânzeturilor la operațiunile de substituire cu cazeină şi cazeinaţi, contribuind astfel la stabilizarea pieţei.

102. Prezentul regulament se axează pe diferite tipuri de organizări pentru atingerea obiectivelor politicii, în special în vederea stabilizării piețelor produselor vizate printr-o acțiune comună, respectiv în vederea asigurării și ameliorării calității acestor produse. Dispozițiile relevante ale Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 se bazează pe organizări recunoscute de statele membre sau, în anumite condiții, de Comisie. Respectivele dispoziții trebuie menținute.

103. În ceea ce privește sectorul fructelor și al legumelor, pentru a încuraja și mai mult acțiunea organizațiilor și a asociațiilor de producători și pentru a asigura stabilitatea dorită a pieței, statele membre trebuie autorizate să extindă, în anumite condiții, la producătorii nemembri dintr-o regiune, normele aplicabile mai ales în materie de producție, comercializare și protecție a mediului adoptate de o organizație sau o asociație din regiunea în cauză pentru membrii ei.

104. Pentru sectorul fructelor şi al legumelor în special, trebuie să fie posibil să se acorde o recunoaştere specifică organizaţiilor care fac dovada unei reprezentativităţi suficiente şi care întreprind acţiuni practice în vederea îndeplinirii obiectivelor de la articolul 39 din tratat. Dispoziţiile privind extinderea normelor adoptate de organizaţiile sau asociaţiile de producători şi împărţirea cheltuielilor ocazionate de o astfel de extindere trebuie să se aplice şi organizaţiilor interprofesionale, dată fiind similitudinea obiectivelor urmărite. O astfel de abordare este necesară şi în cazul organizaţiilor interprofesionale din sectorul tutunului.

105. [Pentru a asigura o dezvoltare rațională a producției și pentru a le garanta fermierilor producători de lapte un nivel de trai echitabil, este necesar ca puterea de negociere a acestora vizavi de prelucrători să fie consolidată, ceea ce ar trebui să conducă la o repartizare mai echitabilă a valorii adăugate de-a lungul lanțului de aprovizionare. Prin urmare, pentru a atinge aceste obiective ale politicii agricole comune, trebuie adoptată o dispoziție în temeiul articolului 42 și al articolului 43 alineatul (2) din tratat prin care să li se permită organizațiilor de producători constituite de fermierii producători de lapte sau asociațiilor acestora să negocieze colectiv cu o lăptărie clauzele contractuale, inclusiv în materie de preţ, fie pentru producţia unora dintre membri, fie pentru producţia tuturor membrilor. Pentru a menţine o concurenţă reală pe piaţa laptelui şi a produselor lactate, această posibilitate trebuie acordată sub rezerva unor limite cantitative adecvate. Astfel de organizaţii de producători ar trebui aşadar să fie eligibile şi pentru recunoaşterea în cadrul OCP.

106. Pentru organizaţiile interprofesionale din anumite sectoare s-au introdus norme la nivelul Uniunii Europene. Aceste organizaţii pot contribui în mod util la facilitarea dialogului dintre actorii implicaţi în lanţul de aprovizionare şi la promovarea celor mai bune practici şi a transparenţei pieţei. Astfel de norme trebuie aplicate şi în sectorul laptelui şi al produselor lactate, alături de dispoziţiile care clarifică statutul respectivelor organizaţii în cadrul legislaţiei privind concurenţa; în plus, trebuie verificat ca aceste norme să nu conducă la denaturarea concurenţei sau a pieţei interne şi nici să nu afecteze buna funcţionare a organizării comune a pieţei.]

107. În anumite sectoare, cu excepția celor în care normele actuale prevăd recunoașterea organizațiilor de producători sau a organizațiilor interprofesionale, este posibil ca statele membre să intenționeze să recunoască acest fel de organizații în temeiul legislației naționale, în măsura în care aceasta este compatibilă cu legislația Uniunii.

108. O piață unică implică un regim de schimburi comerciale la frontierele externe ale Uniunii. Acest regim trebuie să cuprindă taxe la import și restituiri la export și, în principiu, trebuie să permită stabilizarea pieței Uniunii. Regimul comercial trebuie să se bazeze pe angajamentele luate cu ocazia negocierilor comerciale multilaterale din cadrul Rundei Uruguay.

109. Monitorizarea fluxurilor comerciale este înainte de toate o chestiune de gestionare care ar trebui abordată într-o manieră flexibilă. Decizia asupra introducerii cerințelor în materie de licențe trebuie luată ținând cont de necesitatea licențelor în scopul gestionării piețelor în cauză și în special în scopul monitorizării importului produselor în cauză.

110. În cea mai mare parte, taxele vamale aplicabile produselor agricole în conformitate cu acordurile Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) figurează în Tariful Vamal Comun. Cu toate acestea, pentru anumite produse din sectorul cerealelor și al orezului, introducerea unor mecanisme suplimentare face necesară posibilitatea adoptării de derogări.

111. Pentru a evita sau contracara efectele negative pe piața Uniunii care pot rezulta din importul anumitor produse agricole, importul produselor de acest tip ar trebui să facă obiectul achitării unei taxe suplimentare, dacă sunt întrunite anumite condiții.

112. În anumite condiţii, este necesar să se deschidă şi să se administreze contingente tarifare de import care decurg din acordurile internaţionale încheiate în conformitate cu tratatul sau care rezultă din alte acte.

113. Taxele la import aplicabile amestecurilor urmăresc să asigure buna funcţionare a regimului de taxe vamale la importurile de amestecuri de cereale, orez şi brizură de orez.

114. Prezentul regulament stabileşte un necesar tradiţional de aprovizionare cu zahăr a industriei de rafinare pentru un an de comercializare. Pentru a asigura aprovizionarea industriei de rafinare din Uniune, este necesar ca licențele de import să fie rezervate rafinăriilor cu activitate permanentă în cursul primelor trei luni ale fiecărui an de comercializare, în limitele fixate conform necesarului tradițional de aprovizionare.

115. Pentru ca culturile ilicite de cânepă să nu perturbe OCP în sectorul cânepii destinate producției de fibre, prezentul regulament trebuie să prevadă controlul importurilor de cânepă și de semințe de cânepă pentru a garanta că produsele în cauză oferă anumite garanții în ceea ce privește conținutul în tetrahidrocanabinol. În plus, importul de semințe de cânepă, altele decât cele destinate însămânțării, trebuie să fie supus în continuare unui regim de control care prevede autorizarea importatorilor în cauză.

116. Regimul taxelor vamale permite renunțarea la orice alte măsuri de protecție la frontierele externe ale Uniunii. Piața internă și mecanismul de taxe ar putea, în circumstanțe excepționale, să se dovedească a fi inadecvate. În asemenea cazuri, pentru a nu lăsa piața Uniunii fără apărare împotriva perturbărilor care pot apărea, Uniunea trebuie să fie în măsură să ia de îndată toate măsurile necesare. Aceste măsuri trebuie să fie conforme obligațiilor internaționale ale Uniunii.

117. Trebuie să se prevadă posibilitatea de a interzice recurgerea la regimul de perfecţionare activă şi pasivă. Așadar, este oportun să se permită suspendarea recurgerii la procedura de perfecționare activă și pasivă în asemenea situații.

118. Posibilitatea de a acorda, la exportul către țări terțe, a unei restituiri calculate pe baza diferenţei dintre prețurile practicate în Uniune și cele practicate pe piața mondială și cuprinse între limitele fixate conform angajamentelor în cadrul OMC ar trebui să asigure participarea Uniunii la comerțul internațional cu anumite produse reglementate de prezentul regulament. Exporturile care fac obiectul unor subvenții trebuie supuse unor limite exprimate în termeni de valoare şi cantitate.

119. Trebuie asigurată respectarea limitelor în termeni de valoare la fixarea restituirilor la export prin monitorizarea plăților conform normelor privind FEGA. Monitorizarea poate fi facilitată impunând stabilirea în avans obligatorie a restituirilor la export, prevăzând în același timp posibilitatea, în cazul restituirilor diferențiate, de a schimba destinația prevăzută în interiorul unei zone geografice în care se aplică o rată de restituire unică la export. În cazul schimbării destinației, este necesar să se plătească restituirea la export aplicabilă destinației reale, plafonând-o la nivelul valorii care se aplică la destinația stabilită în prealabil.

120. Ar trebui asigurată respectarea limitelor cantitative cu ajutorul unui sistem de monitorizare fiabil și eficient. În acest scop, este necesar ca restituirea la export să fie acordată numai dacă există o licență de export. Acordarea restituirilor la export în limitele disponibile trebuie să se efectueze în funcție de situația specială a fiecăruia dintre produsele respective. Excepții de la această regulă ar trebui acceptate doar pentru produsele prelucrate care nu figurează în anexa I la tratat, cărora nu li se aplică limite exprimate în volum. Este necesar să se prevadă posibilitatea de a deroga de la respectarea strictă a normelor de gestionare în cazul în care exporturile cu restituire nu sunt susceptibile de a depăși limitele cantitative fixate.

121. În cazul exportului de animale vii din specia bovină, acordarea și plata restituirilor la export trebuie condiționate de respectarea dispozițiilor prevăzute de legislația Uniunii în materie de bunăstare a animalelor, în special în ceea ce privește protecția animalelor în timpul transportului.

122. În anumite cazuri, produsele agricole pot beneficia de un tratament special la importul din țări terțe dacă respectă diferitele specificații și/sau condiții de preț. O cooperare administrativă între autoritățile țărilor terțe importatoare și cele ale Uniunii este necesară pentru buna aplicare a acestui sistem. În acest scop, este necesar ca produsele să fie însoțite de un certificat emis în Uniune.

123. Exportul de bulbi de flori către țări terțe prezintă un interes economic considerabil pentru Uniune. Menținerea și dezvoltarea acestor exporturi poate fi asigurată printr-o stabilizare de prețuri pentru aceste schimburi. Prezentul regulament trebuie aşadar să prevadă prețuri minime la exportul produselor în cauză.

124. Potrivit articolului 42 din tratat, dispozițiile capitolului din tratat referitor la normele privind concurența se aplică producției și comercializării produselor agricole numai în măsura stabilită de legislaţia Uniunii în cadrul dispozițiilor şi în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 43 alineatele (2) și (3) din tratat. Dispozițiile privind ajutorul de stat au fost în mare parte declarate aplicabile. Modalitățile concrete de aplicare a normelor tratatului privind întreprinderile au fost de altfel definite în Regulamentul (CE) nr. 1184/2006 al Consiliului din 24 iulie 2006 de aplicare a anumitor norme de concurență în domeniul producției și comerțului cu produse agricole[14]. Ținând cont de obiectivul creării unui ansamblu coerent de norme în materie de politică de piață, este oportun ca în prezentul regulament să se prevadă normele respective.

125. Normele de concurență privind acordurile, deciziile și practicile menționate la articolul 101 din tratat, respectiv privind abuzul de poziție dominantă, ar trebui să se aplice producției și comerțului cu produse agricole, în măsura în care aplicarea lor nu împiedică funcționarea organismelor naționale ale piețelor agricole și nu pune în pericol realizarea obiectivelor PAC.

126. Este necesară o abordare deosebită în cazul organizaţiilor de agricultori care au ca obiect producția sau comercializarea comună a produselor agricole sau utilizarea instalațiilor comune, cu excepția cazului în care o asemenea acțiune comună exclude concurența sau pune în pericol realizarea obiectivelor articolului 39 din tratat.

127. Pentru a nu compromite dezvoltarea PAC și pentru a garanta întreprinderilor în cauză securitatea juridică și tratamentul nediscriminatoriu, Comisia ar trebui să dispună de competența exclusivă, sub rezerva controlului Curții de Justiție, de a hotărî dacă acordurile, deciziile și practicile menționate la articolul 101 din tratat sunt compatibile cu obiectivele PAC.

128. Acordarea de ajutoare de stat ar împiedica buna funcționare a unei piețe unice bazate pe un sistem de prețuri comune. De aceea, dispozițiile tratatului cu privire la ajutoarele de stat ar trebui să se aplice, ca regulă generală, produselor reglementate de prezentul regulament. În anumite cazuri, ar trebui să se permită aplicarea unor excepții. În aceste cazuri, Comisia ar trebui să poată stabili un inventar al ajutoarelor naționale existente, noi sau propuse, să formuleze observații adecvate în atenția statelor membre și să propună acestora măsuri adecvate.

129. De la aderarea lor, Finlanda și Suedia pot acorda ajutoare de stat la producția și comercializarea renilor și a produselor derivate, ținând cont de situația economică particulară a acestui sector. Mai mult decât atât, Finlanda poate acorda, sub rezerva autorizării de către Comisie, ajutoare pentru diferite cantități de semințe și pentru anumite cantități de semințe de cereale produse doar în acest stat membru, ca urmare a condițiilor climatice specifice.

130. În vederea soluționării situațiilor justificate de criză chiar și după încetarea aplicării măsurii tranzitorii de sprijin pentru distilarea de criză prevăzute în cadrul programelor de sprijin din 2012, statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a oferi ajutor pentru distilarea de criză în limita a 15% din valoarea bugetului anual relevant al statului membru respectiv pentru programul său național de sprijin. Orice astfel de ajutor trebuie notificat Comisiei și aprobat în temeiul prezentului regulament înainte să fie acordat.

131. În statele membre care se confruntă cu o reducere semnificativă a cotei de zahăr, producătorii de sfeclă de zahăr vor întâmpina probleme de adaptare deosebit de grave. În aceste situații, ajutorul tranzitoriu al Uniunii acordat producătorilor de sfeclă de zahăr, prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 73/2009, nu va fi suficient pentru a rezolva pe deplin dificultățile cu care aceștia se confruntă. Prin urmare, statele membre care și-au redus cota cu mai mult de 50% din cota de zahăr stabilită la 20 februarie 2006 în anexa III la Regulamentul (CE) nr. 318/2006 al Consiliului din 20 februarie 2006 privind organizarea comună a piețelor în sectorul zahărului[15] trebuie autorizate să acorde producătorilor de sfeclă de zahăr un ajutor de stat pe durata aplicării ajutorului tranzitoriu acordat de Uniune. Pentru a garanta că statele membre nu acordă un ajutor de stat care depășește nevoile producătorilor de sfeclă de zahăr, stabilirea sumei totale a respectivului ajutor de stat trebuie supusă în continuare aprobării Comisiei, cu excepția Italiei, caz în care se poate estima că cei mai productivi producători de sfeclă de zahăr ar avea nevoie, pentru a se adapta condițiilor de piaţă după reformă, de maximum 11 EUR per tonă de sfeclă de zahăr produsă. În plus, ținând seama de problemele specifice care ar putea apărea în Italia, ar trebui menținute dispoziții care să permită producătorilor de sfeclă de zahăr să beneficieze direct sau indirect de ajutoarele de stat acordate.

132. În Finlanda, cultura sfeclei de zahăr se supune unor condiții geografice și climaterice specifice al căror efect defavorabil asupra sectorului se va adăuga efectelor generale ale reformei din sectorul zahărului. Prin urmare, acest stat membru trebuie autorizat să acorde în mod permanent producătorilor săi de sfeclă de zahăr un ajutor de stat adecvat.

133. Normele specifice privind ajutorul acordat de Germania în cadrul monopolului german al alcoolului ar fi trebuit să expire la 31 decembrie 2010. Volumele vândute de monopol au scăzut din 2003, iar distileriile și exploatațiile mici și mijlocii care le furnizează materia primă au făcut eforturi să se pregătească pentru intrarea pe piața liberă. Cu toate acestea, dat fiind că este nevoie de mai mult timp pentru a facilita această adaptare, etapa de eliminare progresivă a monopolului și a ajutoarelor pentru acești beneficiari trebuie prelungită până la 31 decembrie 2013. Unele distilerii de mici dimensiuni în regim forfetar, unii utilizatori de distilerii și unele distilerii de fructe în regim de cooperativă care contribuie îndeosebi la conservarea peisajelor tradiționale și a biodiversității utilizând materii prime locale trebuie să continue să beneficieze de ajutoarele acordate în cadrul monopolului până la 31 decembrie 2017, dată la care monopolul ar trebui desfiinţat. În acest scop, Germania trebuie să prezinte un plan anual de eliminare progresivă începând cu 2013.

134. Dacă un stat membru dorește să susțină, pe teritoriul său, măsuri vizând promovarea consumului de lapte și de produse lactate în Uniune, este necesar să se prevadă posibilitatea de finanțare a unor astfel de măsuri printr-o taxă promoțională impusă producătorilor de lapte la nivel național.

135. [Întrucât contractele scrise şi formale nu sunt reglementate de legislaţia UE, statele membre, conform propriilor sisteme legislative în materie de contracte, pot prevedea obligativitatea încheierii unor astfel de contracte, asigurând în acelaşi timp respectarea legislaţiei UE şi mai ales buna funcţionare a pieţei interne şi a organizării comune a pieţei. Dată fiind diversitatea situaţiilor constatate în acest domeniu în întreaga Uniune Europeană, o astfel de decizie trebuie să rămână, în scopul respectării principiului subsidiarităţii, la latitudinea statelor membre. Cu toate acestea, pentru ca respectivele contracte să respecte o serie de standarde minime adecvate şi pentru a asigura buna funcţionare a pieţei interne şi a organizării comune a pieţei, la nivelul UE trebuie să se prevadă anumite condiţii de bază pentru utilizarea unor astfel de contracte. Ţinând seama de faptul că statutul unora dintre cooperativele producătoare de lapte poate cuprinde deja reguli cu efect similar, aceste cooperative ar trebui scutite, în scopul simplificării, de la obligația de a încheia contracte. Pentru a garanta eficacitatea unui astfel de sistem, trebuie ca acesta să se aplice și în cazul în care colectarea laptelui de la fermierii producători de lapte și livrarea acestuia către prelucrători se face prin intermediari.]

136. Sunt necesare informații adecvate în legătură cu situația actuală și perspectivele de evoluție a pieței hameiului în Uniune. În consecință, este necesară înregistrarea tuturor contractelor de livrări privind hameiul produs în Uniune.

137. Pentru o mai bună gestionare a potenţialului viticol, statele membre trebuie să comunice Comisiei un inventar al potenţialului lor de producţie pe baza registrului plantaţiilor viticole. Pentru a încuraja statele membre să comunice acest inventar, sprijinul pentru restructurare și reconversie se limitează la statele membre care au comunicat inventarul. Pentru a putea dispune de informațiile necesare pentru a face alegerile politice și administrative potrivite, producătorii de struguri pentru vinificație, de must și de vin trebuie să depună declarații de recoltă. Statele membre trebuie să poată solicita comercianților de struguri destinați producției de vin să declare în fiecare an cantitățile de struguri din ultima recoltă care au fost comercializate. Producătorii de must și de vin și comercianții, cu excepția comercianților cu amănuntul, trebuie să își declare stocurile de must și de vin pe care le dețin.

138. Pentru a permite un nivel satisfăcător de trasabilitate a produselor în cauză, în special în scopul protejării consumatorilor, trebuie să se prevadă ca toate produsele din sectorul vitivinicol reglementate de prezentul regulament să aibă un document de însoțire atunci când circulă în Uniune.

139. Este oportun să se prevadă, în anumite condiții și pentru anumite produse, posibilitatea de a lua măsuri în cazul în care se produc sau sunt susceptibile de a se produce perturbări ca urmare a unei evoluții semnificative a prețurilor pe piața internă sau în privința cursului sau a prețurilor pe piața mondială.

140. Autoritățile statelor membre trebuie să aibă sarcina de a asigura respectarea prezentului regulament, iar Comisia trebuie să dispună de mecanisme care să îi permită să monitorizeze și să garanteze respectarea acestuia în sectorul vitivinicol.

141. Este necesară stabilirea unui cadru de măsuri specifice pentru alcoolul etilic de origine agricolă care să permită colectarea de date economice și analiza informațiilor statistice în vederea monitorizării pieței. În cazul în care piața alcoolului etilic de origine agricolă este legată de piața alcoolului etilic în general, este necesară, de asemenea, obținerea de informații privind piața alcoolului etilic de origine neagricolă.

142. Cheltuielile suportate de statele membre în cadrul obligațiilor care le revin în urma aplicării prezentului regulament trebuie să fie finanțate de Uniune în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1290/2005 al Consiliului din 21 iunie 2005 privind finanțarea politicii agricole comune[16].

143. Pentru a suplimenta mijloacele financiare disponibile pentru sectorul vitivinicol în temeiul Regulamentului (CE) nr. 1698/2005, ar trebui organizat un transfer progresiv de fonduri către bugetul care ține de regulamentul respectiv, în cazurile în care sumele în cauză sunt suficient de importante.

144. Comisia trebuie să fie autorizată să adopte măsurile necesare pentru rezolvarea anumitor probleme practice în caz de urgență.

145. Având în vedere evoluția constantă a piețelor comune ale produselor agricole, statele membre și Comisia trebuie să se informeze reciproc în legătură cu schimbările importante și trebuie să adopte modalitățile de notificare a respectivelor schimbări, precum și modalitățile de comunicare a informațiilor pertinente.

146. Pentru a evita recurgerea abuzivă la avantajele prevăzute de prezentul regulament, acestea nu trebuie acordate sau, după caz, trebuie retrase în cazul în care se constată că condițiile în vederea obținerii acestor avantaje au fost create artificial, în contradicție cu obiectivele prezentului regulament.

147. Pentru a garanta respectarea obligațiilor prevăzute de prezentul regulament, este necesar să se prevadă efectuarea de controale și aplicarea de măsuri administrative și de sancțiuni administrative în caz de nerespectare, precum și norme referitoare la constituirea și eliberarea garanțiilor în vederea bunei gestionări a organizării comune a pieței unice în cadrul PAC. Aceste dispoziții trebuie să includă recuperarea sumelor plătite în mod neîntemeiat și obligațiile de raportare ale statelor membre care decurg din aplicarea prezentului regulament.

148. În temeiul Regulamentului (CE) nr. 1234/2007, mai multe măsuri sectoriale de gestionare a pieţei vor expira în 2012. După abrogarea Regulamentului (CE) nr. 1234/2007, dispoziţiile relevante trebuie să continue să se aplice până la expirarea regimurilor în cauză.

149. Pentru a asigura securitatea juridică în ceea ce priveşte aplicarea normelor de comercializare, Comisia trebuie să stabilească data la care anumite dispoziţii ale Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 vor înceta să se mai aplice în sectorul respectiv.

150. Pentru a facilita tranziţia de la dispoziţiile Regulamentului (CE) nr. 1234/2007 în sectorul fructelor şi al legumelor la dispoziţiile prezentului regulament, Comisia trebuie împuternicită să adopte măsuri tranzitorii.

151. Prezentul regulament trebuie să se aplice de la data intrării în vigoare. Cu toate acestea, dispoziţia care prevede crearea standardului de comercializare general se aplică numai de la [un an de la intrarea în vigoare a regulamentului].

152. [În ceea ce privește relațiile contractuale și organizațiile de producători și organizațiile interprofesionale din sectorul laptelui și al produselor lactate, măsurile prevăzute de prezentul regulament sunt justificate de situația economică actuală a pieței produselor lactate și de structura lanţului de aprovizionare. Prin urmare, ele trebuie aplicate pe o perioadă suficient de lungă (atât înainte, cât şi după eliminarea cotelor de lapte), pentru a putea avea efect maxim. Pe de altă parte, dată fiind sfera extinsă de aplicare, aceste măsuri trebuie să aibă totuşi un caracter temporar şi să fie reexaminate pentru a se evalua modul în care au funcţionat şi dacă este necesar să se aplice în continuare. Acest aspect trebuie să facă obiectul rapoartelor Comisiei cu privire la dezvoltarea pieței laptelui, referitoare îndeosebi la stimulentele potențiale destinate să încurajeze fermierii să încheie acorduri de producție comună, rapoarte care trebuie depuse până la 30 iunie 2014 și 31 decembrie 2018,]

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

CUPRINS

EXPUNERE DE MOTIVE 2

1. CONTEXTUL PROPUNERII 2

2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI 5

3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII 5

4. IMPLICAȚIILE BUGETARE 6

5. INFORMAȚII SUPLIMENTARE 6

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI de instituire a unei organizări comune a piețelor agricole și privind dispoziții specifice referitoare la anumite produse agricole (Regulamentul privind OCP unice) 7

PARTEA I DISPOZIȚII PRELIMINARE 39

PARTEA II PIAȚA INTERNĂ 42

TITLUL I INTERVENȚIA PE PIAȚĂ 42

CAPITOLUL I Intervenția publică și depozitarea privată 42

Secțiunea I Dispoziţii introductive privind intervenţia publică şi depozitarea privată 42

Secțiunea II Intervenția publică 44

Subsecțiunea I Dispoziții generale 44

Subsecțiunea II Deschiderea achiziționării 45

Subsecțiunea III Prețurile de intervenție 46

Subsecțiunea IV Desfacerea stocului de intervenție 48

[Subsecțiunea V Distribuirea către persoanele cele mai defavorizate din Uniune 49

Secțiunea III Depozitarea privată 53

Subsecțiunea I Ajutor financiar obligatoriu 53

Subsecțiunea II Ajutor financiar facultativ 53

Secțiunea IV Dispoziţii comune privind intervenţia publică şi depozitarea privată 56

Subsecțiunea I Dispoziții generale 56

Subsecțiunea II Dispoziții specifice privind clasificarea carcaselor 60

CAPITOLUL II Măsuri speciale de intervenție 63

Secțiunea I Măsuri excepționale de sprijinire a pieței 63

Secțiunea II Măsuri în sectoarele cerealelor și orezului 65

Secțiunea III Măsuri în sectorul zahărului 66

Secțiunea IV Adaptarea ofertei 69

CAPITOLUL III Sisteme de limitare a producției 71

Secțiunea I Dispoziții generale 71

Secțiunea II Zahăr 71

Subsecțiunea I Repartiția și gestionarea cotelor 71

Subsecțiunea II Depășirea cotelor 73

Secțiunea III Lapte 76

Subsecțiunea I Dispoziții generale 76

Subsecțiunea II Repartiția și gestionarea cotelor 77

Subsecțiunea III Depășirea cotelor 83

Secțiunea IV Norme de procedură referitoare la cotele de zahăr şi de lapte 87

Subsecțiunea I Norme de procedură referitoare la cotele de zahăr 87

Subsecțiunea II Norme de procedură referitoare la cotele de lapte 88

Secțiunea V Potențialul de producție în sectorul vitivinicol 90

Subsecțiunea I Plantări ilegale 90

Subsecțiunea II Regimul tranzitoriu al drepturilor de plantare 92

Subsecțiunea III Norme de comercializare pentru îmbunătățirea și stabilizarea funcționării pieței comune a vinurilor 97

CAPITOLUL IV Regimuri de ajutoare 98

Secțiunea I Restituirea la producție în sectorul zahărului 98

Secțiunea II Ajutoare în sectorul laptelui și al produselor lactate 99

Subsecțiunea I Ajutor pentru utilizări speciale 99

Subsecțiunea II Condiţii de producţie a brânzeturilor 101

Subsecțiunea III Ajutor pentru furnizarea de produse lactate elevilor 102

Secțiunea IV Ajutoare în sectorul hameiului 103

Secțiunea V Ajutoare în sectorul uleiului de măsline și al măslinelor de masă 104

Secțiunea VI Ajutoare în sectorul fructelor și al legumelor 106

Subsecțiunea I Grupuri de producători 106

Subsecțiunea II Fonduri și programe operaționale 108

Subsecțiunea III Programul de încurajare a consumului de fructe în școli 115

Secțiunea VII Programe de sprijin în sectorul vitivinicol 119

Subsecțiunea I Dispoziții introductive 119

Subsecțiunea II Prezentarea și conținutul programelor de sprijin 120

Subsecțiunea III Măsuri de sprijin specifice 122

Subsecțiunea IV Dispoziții procedurale 128

Secțiunea VIII Dispoziții speciale privind sectorul apicol 129

Secțiunea IX Ajutor financiar pentru sectorul viermilor de mătase 131

TITLUL II REGULI PRIVIND COMERCIALIZAREA ȘI ORGANIZAȚIILE DE PRODUCĂTORI 133

[CAPITOLUL I Norme privind comercializarea 133

Secțiunea I Standarde de comercializare 133

Subsecțiunea I Dispoziții introductive 133

Subsecțiunea II Standardul general de comercializare 133

Subsecțiunea III Standarde de comercializare pe sectoare sau pe produse 134

Subsecțiunea IV Standarde de comercializare referitoare la import și export 140

Subsecțiunea V Dispoziții comune 141

Secțiunea II Denumiri de origine, indicații geografice și mențiuni tradiționale în sectorul vitivinicol 142

Subsecțiunea I Dispoziții introductive 142

Subsecțiunea II Denumiri de origine și indicații geografice 142

Subsecțiunea III Mențiuni tradiționale 155

Secțiunea III Etichetarea și prezentarea în sectorul vitivinicol 157

CAPITOLUL II Organizații de producători, grupuri de producători, organizații interprofesionale și organizații de operatori 162

Secțiunea I Principii generale 162

Secțiunea II Norme privind organizațiile de producători și organizațiile interprofesionale, precum și grupurile de producători din sectorul fructelor și al legumelor 167

Subsecțiunea I Statutul și recunoașterea organizațiilor de producători 167

Subsecțiunea II Asociația organizațiilor de producători și grupurile de producători 169

Subsecțiunea III Extinderea aplicării normelor la producătorii dintr-o zonă economică 170

Subsecțiunea IV Organizații interprofesionale din sectorul fructelor și al legumelor 173

Secțiunea III Norme privind organizațiile de producători și organizațiile interprofesionale din sectorul vitivinicol 176

Secțiunea IV Reguli privind organizațiile interprofesionale din sectorul tutunului 177

[Secțiunea V 178

Organizații de producători în sectorul laptelui și al produselor lactate 178

Secțiunea VI Norme de procedură 180

PARTEA III SCHIMBURILE COMERCIALE CU ȚĂRI TERȚE 182

CAPITOLUL I Dispoziții generale 182

CAPITOLUL II Importuri 183

Secțiunea I Licențe de import 183

Secțiunea II Taxe și prelevări la import 186

Secțiunea III Gestionarea contingentelor de import 190

Secțiunea IV Dispoziții speciale privind anumite produse 193

Subsecțiunea I Dispoziții speciale aplicabile importurilor în sectoarele cerealelor și orezului 193

Subsecțiunea II Regimuri de import al zahărului 195

Subsecțiunea III Dispoziții speciale pentru importul de cânepă 196

Subsecțiunea IV Dispoziții speciale pentru importul de hamei 196

Secțiunea V Măsuri de protecție și perfecționare activă 197

CAPITOLUL III Exporturile 199

Secțiunea I Licențe de export 199

Secțiunea II Restituiri la export 201

Secțiunea III Gestionarea contingentelor la export pentru sectorul laptelui și al produselor lactate 206

Secțiunea IV Tratament special la importul în țări terțe 207

Secțiunea V Dispoziții speciale pentru plante vii 207

Secțiunea VI Perfecționarea pasivă 208

PARTEA IV REGULI DE CONCURENȚĂ 209

CAPITOLUL I Reguli aplicabile întreprinderilor 209

CAPITOLUL II Reguli în materie de ajutor de stat 214

PARTEA V DISPOZIȚII SPECIALE APLICABILE MAI MULTOR SAU ANUMITOR SECTOARE 218

CAPITOLUL I Dispoziții specifice aplicabile mai multor sectoare 218

Secțiunea I Perturbarea piețelor 218

Secțiunea II Raportarea 219

CAPITOLUL II DISPOZIȚII SPECIALE APLICABILE ANUMITOR SECTOARE 220

Secțiunea I Hamei 220

Secțiunea II Vin 221

Secțiunea III Lapte și produse lactate 224

Secțiunea IV Alcool etilic 226

PARTEA VI DISPOZIȚII GENERALE 227

PARTEA VII DELEGAREA DE COMPETENȚE, DISPOZIȚII DE PUNERE ÎN APLICARE ȘI DISPOZIȚII TRANZITORII ȘI FINALE 231

CAPITOLUL I Delegarea de competențe și dispoziții de punere în aplicare 231

CAPITOLUL II Dispoziții tranzitorii și finale 233

ANEXA I LISTA PRODUSELOR MENȚIONATE LA ARTICOLUL 1 ALINEATUL (1) Partea I: Cereale 236

Partea II: Orez 239

Partea III: Zahăr 240

Partea IV: Furaje uscate 240

Partea V: Semințe 241

Partea VI: Hamei 242

Partea VII: Ulei de măsline și măsline de masă 242

Partea VIII: In și cânepă destinate producției de fibre 242

Partea IX: Fructe și legume 243

Partea X: Produse din fructe și legume procesate 243

Partea XI: Banane 246

Partea XII: Vin 246

Partea XIII: Plante vii și produse de floricultură 247

Partea XIV: Tutun brut 247

Partea XV: Carnea de vită și mânzat 247

Partea XVI: Lapte și produse lactate 248

Partea XVII: Carne de porc 248

Partea XVIII: Carne de oaie și de capră 249

Partea XIX: Ouă 249

Partea XX: Carne de pasăre 250

Partea XXI: Alte produse 250

ANEXA II LISTA PRODUSELOR PENTRU CARE S-AU STABILIT MĂSURI SPECIFICE ÎN CONFORMITATE CU ARTICOLUL 1 ALINEATUL (2) Partea I: Alcool etilic de origine agricolă 257

Partea II: Produse apicole 257

Partea III: Viermi de mătase 257

ANEXA III DEFINIȚII MENȚIONATE LA ARTICOLUL 2 ALINEATUL (1) Partea I: Definiții privind sectorul orezului 258

Partea II: Definiții privind sectorul zahărului 261

Partea III: Definiții privind sectorul hameiului 262

Partea IV: Definiții privind sectorul vitivinicol 262

Partea V: Definiții privind sectorul cărnii de vită și mânzat 265

Partea VI: Definiții privind sectorul laptelui și al produselor lactate 265

Partea VII: Definiții privind sectorul ouălor 265

Partea VIII: Definiții privind sectorul cărnii de pasăre 265

Partea IX: Definiții privind sectorul apicol 267

ANEXA IV CALITATEA STANDARD PENTRU OREZ ŞI ZAHĂR MENŢIONATĂ LA ARTICOLUL 8 ALINEATELE (1) şi (3) 269

ANEXA V GRILELE UNIUNII DE CLASIFICARE A CARCASELOR PREVĂZUTE LA ARTICOLUL 34 271

ANEXA VI COTE NAŢIONALE ŞI REGIONALE DE PRODUCŢIE A ZAHĂRULUI, IZOGLUCOZEI ŞI SIROPULUI DE INULINĂ MENŢIONATE LA ARTICOLUL 50 începând cu anul de comercializare 2010/2011 275

ANEXA VII NORME DETALIATE PRIVIND TRANSFERUL DE COTE DE ZAHĂR SAU DE IZOGLUCOZĂ ÎN CONFORMITATE CU ARTICOLUL 53 I 277

ANEXA VIII COTE NAȚIONALE PENTRU PRODUCȚIA DE LAPTE ȘI DE ALTE PRODUSE LACTATE MENȚIONATE LA ARTICOLUL 59 280

ANEXA IX CONȚINUTUL DE GRĂSIMI DE REFERINȚĂ MENȚIONAT LA ARTICOLUL 63 282

ANEXA X BUGETUL PENTRU PROGRAMELE DE SPRIJIN MENȚIONAT LA ARTICOLUL 136 ALINEATUL (1) 283

ANEXA XI ORGANIZAŢII INTERNAŢIONALE MENȚIONATE LA ARTICOLUL 159 ALINEATUL (3) 284

ANEXA XII DEFINIŢIILE, DENUMIRILE ŞI DENUMIRILE COMERCIALE ALE PRODUSELOR MENŢIONATE LA ARTICOLUL 163 285

Partea I. Carne provenind de la bovine în vârstă de 12 luni sau mai tinere 285

I. Definiție 285

II. Denumiri comerciale 285

Partea II. Produse viticole 288

Partea III. Lapte şi produse lactate 295

Partea IV. Laptele destinat consumului uman clasificat la codul NC 0401 297

Partea V. Produse din sectorul cărnii de pasăre 300

Partea VI. Materii grase tartinabile 302

Partea VII. Denumirile și definițiile uleiurilor de măsline și ale uleiurilor din turte de măsline 305

Apendice la anexa XII (menţionat în partea II) Zone vitivinicole 306

ANEXA XIII Partea I Îmbogățirea, acidifierea și dezacidifierea în anumite zone vitivinicole 312

Partea II Restricții 316

ANEXA XIV LISTA EXHAUSTIVĂ A NORMELOR A CĂROR APLICARE POATE FI EXTINSĂ LA PRODUCĂTORII CARE NU SUNT MEMBRI ÎN TEMEIUL ARTICOLELOR 218 ȘI 224 318

ANEXA XV TAXELE LA IMPORT APLICABILE OREZULUI MENȚIONAT LA ARTICOLELE 242 ȘI 244 320

ANEXA XVI VARIETĂ