RO    RO  
 COMISIA  
EUROPEAN Ă 
Bruxelles, 22.6.2015  
COM(2015) 304 final 
2015/0135 (NLE) 
  
Propunere de 
DECIZIE A CONSILIULUI 
privind ratificarea de c ătre statele membre a Prot ocolului din 2010 la Conven ția 
internațională privind r ăspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în leg ătură cu 
transportul pe mare al substan țelor periculoase și nocive, precum și aderarea statelor 
membre la acest protocol, în numele Uniunii, cu excep ția aspectelor legate de cooperarea 
judiciară în materie civil ă 
 
RO 2   RO EXPUNERE DE MOTIVE  
1. CONTEXTUL PROPUNERII 
1.1. Introducere 
Răspunderea și despăgubirile pentru daune care d ecurg din tipuri specifice de 
activități de transport maritim sunt reglementate la nivel interna țional printr-o serie 
de conven ții ale Organiza ției Maritime Interna ționale (denumit ă în continuare 
„OMI”), care se bazeaz ă pe acelea și principii fundamentale. Aceste principii sunt: 
răspunderea strict ă a proprietarului navei, asigurar ea obligatorie pentru acoperirea 
daunelor produse ter ților, un drept al pers oanelor care suport ă daune de a formula o 
acțiune direct ă împotriva asigur ătorului, limitarea r ăspunderii și, în cazul petrolului și 
al substan țelor periculoase și nocive (denumite în continuare „HNS”), un fond 
special de compensare din care se pl ătesc desp ăgubiri pentru daune atunci când 
acestea dep ășesc limitele r ăspunderii proprietarului navei. 
Convenția interna țională din 1996 privind r ăspunderea și despăgubirile pentru 
prejudicii în leg ătură cu transportul pe mare al substan țelor periculoase și nocive 
(denumită în continuare „Conven ția HNS din 1996”) este ultima dintre conven țiile 
OMI care abordeaz ă răspunderea și care nu a intrat în vigo are deoarece nu a fost înc ă 
ratificată de state. Aceasta es te o parte important ă a regimului interna țional de 
răspundere maritim ă, în special fiindc ă transportul pe mare al HNS, inclusiv al 
gazului natural lichefiat („GNL”) și al gazului petrolier lichefiat („GPL”) constituie 
un comer ț în plină expansiune care reprezint ă o propor ție semnificativ ă din sectorul 
transportului maritim. 
Protocolul din 2010 (denumit în conti nuare „Protocolul din 2010”) la Conven ția 
HNS din 1996 a inclus modific ări necesare pentru tratarea problemelor identificate în 
Convenția HNS din 1996. Pr otocolul din 2010 și prevederile conven ției, astfel cum a 
fost modificat ă prin protocol, trebuie citite, interpretate și aplicate împreun ă ca un 
instrument unic, conform articolelor 2 și 18 din protocol. Secretariatul OMI a 
elaborat o versiune consolidat ă a protocolului, denumit ă „Conven ția HNS din 2010”, 
care a fost aprobat ă în cadrul OMI în 2011 la cea de -a 98-a reuniune a Comitetului 
juridic al acesteia. Ca instru ment unic, consolidat, Conven ția HNS din 2010 va 
produce efecte odat ă cu intrarea în vigoare  a Protocolului din 2010. 
Semnarea, ratificarea sau acceptarea de c ătre un stat a Protocolului din 2010 anuleaz ă 
orice semnare sau ratificare anterioar ă de către statul respectiv a Conven ției HNS din 
1996, în conformitate cu articolul 20 alin eatul (8) din protocol [articolul 45 
alineatul (8) din Conven ția HNS din 2010]. 
Nici Conven ția HNS din 1996, nici Prot ocolul din 2010 la Conven ția HNS nu au 
intrat în vigoare. Pân ă în prezent, nicio parte contractant ă nu a aderat la acesta din 
urmă. 
Este important s ă se sublinieze c ă acceptul de a- și asuma obliga ții în temeiul 
Protocolului din 2010 trebuie înso țit de prezentarea unor date privind cantitatea total ă 
de încărcătură care face obi ectul contribu ției, primit ă pe durata anului calendaristic 
anterior, în conformitate cu articolul 20 alin eatul (4) din acesta [articolul 45 alineatul 
(4) din Conven ția HNS din 2010]. Aceast ă condiție prealabil ă este principalul motiv 
pentru care niciun stat  nu a ratificat înc ă convenția. 
În urma adopt ării Protocolului din 2010 la Conven ția HNS în cadrul OMI, un grup de 
state a elaborat, cu sprijinul secretariatului Fondurilor interna ționale pentru 
RO 3   RO compensarea prejudiciilor cauzate de poluarea cu hidrocarburi (denumite în 
continuare „Fondurile IOPC”), un set de orient ări cu privire la raportarea înc ărcăturii 
HNS care face obiectul contribu ției. Aceste orient ări au fost aprobate de Comitetul 
juridic al OMI în cadrul celei de-a 100-a sesiuni, la 19 aprilie 20131, soluționându-se 
astfel cea mai mare dificultate practic ă ce împiedica ratificarea conven ției. 
În cadrul celei de-a 101-a sesiuni a Com itetului juridic al OMI, a fost înfiin țat un 
grup de coresponden ță HNS care s ă asiste statele la instituirea procedurilor pentru 
implementarea conven ției, în special pentru raportarea HNS care fac obiectul 
contribuției, în scopul de a preg ăti calea către ratificare. Printre membrii acestui grup 
se numără o serie de state membre ale UE și Comisia European ă. 
1.2. Competen ța UE și consecin țe 
În conformitate cu normele referitoare la competen ța externă a Uniunii astfel cum este 
stabilită la articolul 3 alineatul (2) din Tratatul privind func ționarea Uniunii Europene 
(TFUE), Protocolul din 2010 și, în viitor, Conven ția HNS din 2010 țin de competen ța 
exclusivă a Uniunii întrucât au inciden ță asupra normelor comune ale Uniunii și 
modifică domeniul de aplicare al acestora.  
După cum se detaliaz ă în secțiunea 1.4 din prezentul memorandum, încheierea 
Protocolului din 2010 la conven ție ar avea consecin țe asupra domeniului de aplicare și 
a normelor cuprinse în Directiva 2004/35/CE privind r ăspunderea pentru mediul 
înconjurător în leg ătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului2. În plus, 
din motivele detaliate în sec țiunea 1.5 de mai jos, încheierea Protocolului din 2010 ar 
avea inciden ță asupra normelor cuprinse în Re gulamentul (UE) nr. 1215/2012 privind 
competen ța judiciar ă, recunoa șterea și executarea hot ărârilor în materie civil ă și 
comercial ă (Regulamentul Bruxelles I reformat)3. 
Această din urmă suprapunere dintre normele conven ției, astfel cum a fost modificat ă, 
și normele stabilite în Uniune cu privire la cooperarea judiciar ă în materie civil ă și 
comercial ă a constituit și temeiul juridic al Deciziei 2002/971/CE a Consiliului de 
autorizare a statelor membre s ă ratifice sau s ă adere, în interesul Comunit ății 
Europene, la Conven ția interna țională din 1996 privind r ăspunderea și despăgubirile 
pentru prejudicii în leg ătură cu transportul pe mare al substan țelor periculoase și 
nocive (Conven ția HNS)4. Cu toate acestea, dup ă cum se precizeaz ă în introducere, 
Protocolul din 2010 a modificat Conven ția HNS din 1996, iar Conven ția HNS din 
2010 este instrumentul cons olidat rezultat din aceast ă modificare. Efectul Conven ției 
HNS din 2010 asupra normelor UE trebuie, prin urmare, evaluat în contextul 
evoluțiilor înregistrate în ordinea juridic ă a Uniunii din momentul adopt ării Deciziei 
2002/971/CE a Consiliului. 
                                                 
1 Cea de-a 100-a sesiune a Comitetului juridic (LEG) al OMI, LEG 100/14, Report of the Legal 
Committee on the work of its one hundredth session  (Raport al Comitetului juridic privind activitatea 
din cadrul celei de-a 10 0-a sesiuni), p. 5-6; LEG 100/3, prezentare de c ătre Canada pe tema Monitoring 
the Implementation of the HNS Protocol  (Monitorizarea implement ării Protocolului HNS), 2010, anexa 
2 Reporting guidelines on the submission of HNS contributing cargo (Orientări referitoare la raportarea 
datelor privind înc ărcătura HNS care face obiectul contribu ției). 
2 JO L 143, 30.4.2004, p. 56. 
3 JO L 351, 20.12.2012, p. 1. 
4 Decizia 2002/971/CE a Consiliului din 18 noiembrie 2002 de autorizare a statelor membre s ă ratifice 
sau să adere, în interesul Comunit ății Europene, la Conven ția interna țională din 1996 privind 
răspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în leg ătură cu transportul pe mare al substan țelor 
periculoase și nocive (Conven ția HNS), JO L 337, 13.12.2002, p. 55. 
RO 4   RO Competen ța exclusiv ă a Uniunii de a încheia Protocol ul din 2010 nu poate fi exercitat ă 
de Uniunea îns ăși ca entitate juridic ă separată atât timp cât din textul conven ției sau 
din protocol lipse ște o clauz ă „REIO” (organiza ție de integrare economic ă regională). 
Acest lucru face ca statele membre s ă fie supuse obliga ției de a încheia acest acord 
internațional în numele Uniunii. Întru cât Protocolul din 2010 prive ște aspecte ce țin de 
competen ța exclusiv ă a UE, statele membre  nu pot decide în mod autonom cu privire 
la semnarea și ratificarea acestui protocol. Ele pot f ace acest lucru, în numele Uniunii, 
numai dup ă ce primesc autorizarea Consiliului și aprobarea din partea  Parlamentului la 
o propunere a Comisiei, în conformitate cu  articolul 218 alineatul (6) litera (a) din 
TFUE. 
1.3. Detalii ale conven ției 
Protocolul din 2010, și, în consecin ță, Convenția HNS din 2010 consolidat ă vor intra 
în vigoare la 18 luni de la data ratific ării lor de c ătre cel pu țin 12 state, dintre care 
patru trebuie s ă aibă minimum dou ă milioane de unit ăți de tonaj brut fiecare, și a 
prezentării datelor pertinente privind înc ărcătura care face obiectul contribu ției către 
Secretarul General al OMI dup ă caz, indicându-se minimum 40 de milioane de tone de 
încărcătură care face obiectul contribu ției către contul general al HNS primit ă în total 
în statele respective pe  durata anului calenda ristic prec edent. Condi țiile pentru intrarea 
în vigoare au fost acelea și în cazul Conven ției HNS din 1996. 
Principalele modific ări aduse Conven ției HNS din 1996 prin Conven ția HNS din 2010 
sunt: 
(a) excluderea HNS în form ă ambalată din defini ția încărcăturii care face obiectul 
contribuției la fondul HNS, în timp ce da unele provocate de HNS în form ă 
ambalată rămân acoperite prin sistemul de desp ăgubiri pe dou ă niveluri stabilit 
în conven ție [articolul 1 alineatul (10) din Conven ția HNS din 2010]; 
(b) creșterea limitelor r ăspunderii proprietarului na vei pentru navele care 
transportă HNS în form ă ambalată în scopul de a ține mai bine seama de 
excluderea HNS în form ă ambalat ă ca încărcătură care face obiectul 
contribuției la fondul HNS [articolul 9 a lineatul (1) litera (b) din Conven ția 
HNS din 2010]; 
(c) partea care prime ște fizic GPL-ul devine partea responsabil ă cu plata 
contribuțiilor corespunz ătoare la fondul HNS, cu excep ția cazului în care exist ă 
un acord diferit între de ținătorul titlului de proprietate și partea care prime ște 
încărcătura [articolul 19 alin eatul (1bis) din Conven ția HNS din 2010]; 
(d) condiționarea pl ății despăgubirilor din fondul HNS, în  cazul unui incident 
acoperit, de îndeplinirea de c ătre stat a obliga ției sale de a prezenta rapoarte cu 
privire la înc ărcăturile care fac obiectul contribu ției pentru to ți anii dinaintea 
incidentului [artic olul 21bis alinea tul (2) din Conven ția HNS din 2010]. 
Aceste modific ări elimină principalele obstacole care au blocat procesul de ratificare a 
Convenției HNS din 1996.  
Domeniu de aplicare:  Convenția HNS din 2010 se aplic ă cererilor de desp ăgubire 
care rezult ă din transportarea HNS pe mare, cu excep ția cererilor care decurg dintr-un 
contract pentru tr ansportarea de m ărfuri sau pasageri. Daun ele acoperite de conven ție 
includ orice fel de daune adus e teritoriului – inclusiv m ării teritoriale – al unui stat 
care este parte la conven ție, daune aduse mediului și produse în zona economic ă 
exclusivă a unui stat care este parte la conven ție, orice fel de daune – altele decât 
daunele aduse mediului – provo cate în afara teritoriului și a mării teritoriale a unui stat 
RO 5   RO care este parte la conven ție de o nav ă înmatriculat ă într-un stat care este parte la 
convenție, precum și orice fel de m ăsuri de prevenire luate în scopul de a reduce la 
minimum tipurile de daune mai sus-men ționate. Navele de r ăzboi sau alte nave aflate 
în proprietatea statului sau operate de stat, folosite în  scopuri necomerciale, sunt 
excluse din domeniul de aplicare al conven ției, cu excep ția cazului în care statul 
respectiv decide altfel . În plus, un stat poate exclude  din domeniul de aplicare al 
acestei conven ții nave sub 200 de tone brute, care transport ă HNS numai în form ă 
ambalată, pe perioada în care acestea efectueaz ă călătorii între porturi sau instala ții ale 
statului respectiv. Cea din urm ă exceptare se poate aplica și între dou ă state învecinate 
dacă există un acord explicit al aces tora. Astfel de except ări ce privesc unul sau dou ă 
state învecinate trebuie notificate OMI, dup ă caz. 
Principalele aspecte ce țin de răspundere și despăgubiri: Convenția HNS din 2010 
stabilește răspunderea strict ă a proprietarului na vei care transport ă HNS pentru orice 
fel de daune care rezult ă dintr-un incident legat de tr ansportarea HNS pe mare la 
bordul respectivei nave. Exist ă un număr limitat de excep ții de la răspunderea strict ă a 
proprietarului navei, iar în cazul acestora sarcina probei îi re vine proprietarului navei. 
În temeiul conven ției, răspunderea strict ă este înso țită de obliga ția proprietarului navei 
de a încheia o asigurare sau o alt ă garanție financiar ă pentru a- și acoperi r ăspunderea 
pentru daune, în temeiul conven ției. Statele care sunt parte la conven ție trebuie s ă 
ateste prezen ța unei astfel de asigur ări sau garan ții financiare, în conformitate cu 
convenția. 
Pentru ca r ăspunderea strict ă și cerințele privind asigurarea obligatorie s ă fie sprijinite 
de sectorul în cauz ă, conven ția prevede și un drept de limitare a r ăspunderii 
proprietarului navei la 100 de milioane de unit ăți de cont pentru HNS  transportate în 
vrac și, respectiv, la 115 milioane de unit ăți de cont pentru HNS în form ă ambalată. În 
plus, după cum se întâmpl ă cu toate conven țiile privind r ăspunderea maritim ă, există o 
clauză care interzice înaintarea de ac țiuni împotriva proprietaru lui navei pentru daune 
care fac obiectul Conven ției HNS din 2010 „în alt mod d ecât în conformitate cu 
această convenție”. 
Cea mai mare contribu ție a conven ției la regimul interna țional care acoper ă 
răspunderea și despăgubirile pentru accid ente produse de activit ăți de transport 
maritim și, în special, de comer țul cu HNS pe mare este crearea unui fond specializat 
de compensare. Scopul fondului HNS este acela de a pl ăti despăgubiri oric ărei 
persoane care suport ă daune legate de transportarea HNS pe mare în m ăsura în care 
persoana respectiv ă nu a putut ob ține despăgubiri integrale și adecvate pentru daune 
de la proprietarul navei și de la asigur ătorul acestuia. Aceast ă din urmă imposibilitate 
de a obține despăgubiri se poate datora diferitor circumstan țe, și anume lipsei 
răspunderii din partea proprie tarului navei, incapacit ății financiare a proprietarului 
navei și a asigur ătorului acestuia de a satisface in tegral cererile sau daunele dep ășesc 
limitele răspunderii proprietarului navei. 
Suma total ă a despăgubirilor disponibil ă în temeiul acestui sistem pe dou ă niveluri 
este de 250 de milioane de unit ăți de cont (aproximativ 310 m ilioane de euro la ratele 
de schimb monetar actuale). Pentru ca aceast ă sumă să fie disponibil ă, se instituie, în 
temeiul Conven ției HNS din 2010, un sistem elaborat de contribu ții plătite către 
fondul HNS de persoane care primesc HNS în  fiecare stat care es te parte la conven ție. 
Statele care sunt parte la conven ție sunt, la rândul lor, resp onsabile de corectitudinea, 
promptitudinea și regularitatea raport ării încărcăturii care face obiectul contribu ției la 
RO 6   RO fondul HNS; un stat poate îns ă decide, de asemenea, s ă plătească el însuși contribu țiile 
datorate fondului în locul entit ății care prime ște HNS. 
Cereri și acțiuni în cadrul instan țelor unui stat care este parte la conven ție: 
Convenția HNS din 2010 con ține norme privind competen ța judiciar ă a instanțelor 
statelor care sunt parte la conven ție asupra cererilor formulate de persoane care sufer ă 
daune ce fac obiectul conven ției împotriva proprietaru lui navei sau a asigur ătorului 
acestuia ori împotriva fondului HNS. Conven ția acoperă, de asemenea, recunoa șterea 
și executarea hot ărârilor de c ătre instanțe din statele care sunt parte la conven ție. Prin 
aceste elemente, men ținute neschimbate din Conven ția HNS din 1996, se urm ărește să 
se asigure c ă victimele accidentelor care fac obiectul conven ției pot beneficia de 
norme procedurale clare și de securitate juridic ă pentru a conferi mai mult ă eficacitate 
cererilor lor. 
1.4. Implica ții pentru Directiva 2004/35/CE 
Începând din 2004, Directiva 2004/35/CE este actul legislativ ap licabil în UE cu 
privire la r ăspunderea operatorilor care exercit ă activități profesionale, inclusiv 
transportul maritim, în ceea ce prive ște prevenirea și remedierea daunelor aduse 
mediului pe teritoriul și în apele aflate sub jurisdic ția statelor membre.  
Atât Conven ția HNS din 1996, cât și Conven ția HNS din 2010 se suprapun ca 
domeniu de aplicare cu directiva, în ceea ce prive ște (i) daunele aduse mediului pe 
teritoriul, inclusiv marea teritorial ă, al unui stat care este parte la conven ție [articolul 3 
litera (a) din Conven ția HNS din 2010], (ii) daunele produse prin contaminarea 
mediului în zona economic ă exclusivă sau într-o zon ă echivalent ă (până la 200 de mile 
marine de la liniile de baz ă) a unui stat care es te parte la conven ție [articolul 3 litera 
(b) din Conven ția HNS din 2010] și (iii) „măsurile de prevenire, în cazurile în care 
sunt luate astfel de m ăsuri, pentru prevenirea sau reduc erea la minimum a unor astfel 
de daune” [articolul 3 litera (d) din Conven ția HNS din 2010]. Dispozi țiile 
corespunz ătoare din directiv ă sunt articolul 2 alineatul (1) privind defini ția „daunei 
aduse mediului” și articolul 2 alineatul (10) privind defini ția „măsurilor de prevenire” 
a acesteia, coroborate cu articolul 3 alineatul (1) litera (a) din Di rectiva 2008/56/CE de 
instituire a unui cadru de ac țiune comunitar ă în domeniul politic ii privind mediul 
marin (Directiva-cadru „Strateg ia pentru mediul marin”)5 și cu articolul 1 alineatul (1) 
din Directiva 79/409/CEE (Directiva „P ăsări”)6, precum și cu articolul 2 alineatul (1) 
din Directiva 92/43/CEE (D irectiva „Habitate”)7, astfel cum se men ționează în 
„Orientările privind instituirea re țelei Natura 2000 în mediul marin. Aplicarea 
Directivelor «Habitate» şi «Păsări»” ale Comisiei”8. Definiția „daunei aduse mediului” 
din conven ție și cea din Directiva 2004/35/CE, de și se suprapun în ma re parte, nu sunt 
identice. Cu toate acestea, în practic ă, este de a șteptat ca conven ția să urmărească 
standarde la fel de ridicate în ceea ce prive ște remedierea daunelor aduse mediului ca 
și directiva. 
Din cauza suprapunerii domeniului de  aplicare al Dire ctivei 2004/35/CE și a celui al 
Convenției HNS din 2010, este evident c ă încheierea Protocol ului din 2010, care 
modifică Convenția HNS din 1996 și are ca rezultat un text legislativ nou ( și anume 
Convenția HNS din 2010), are inciden ță asupra normelor existente ale Uniunii.  
                                                 
5 JO L 164, 25.6.2008, p. 19. 
6 Directiva 79/409/CEE a Consiliului privind conservarea p ăsărilor sălbatice, JO L 103, 25.4.1979, p. 1. 
7 Directiva 92/43/CEE a Consiliului privind conservarea habitatelor naturale și a speciilor de faun ă și 
floră sălbatică, JO L 206, 22.7.1992, p. 7. 
8 http://ec.europa.eu/environment/nature/natura2000/marine/docs/marine_guidelines.pdf   
RO 7   RO Mai concret, Directiva 2004/35/CE se refer ă în mod explicit la Conven ția HNS din 
1996, excluzând orice fel de daune care d ecurg dintr-un incident ce face obiectul 
convenției respective, precum și orice modificare viitoare a acesteia din domeniul de 
aplicare al directivei, cu condi ția ca în statul membru în cauz ă să fie în vigoare 
convenția [articolul 4 alineatul (2) și anexa IV din Directiva 2004/35/CE]. Scopul este 
de a permite regimurilor interna ționale specializate care acoper ă răspunderea civil ă ce 
decurge din activit ăți profesionale specifice s ă prevaleze asupra directivei, întrucât 
acestea au fost considerate mai eficace în acordarea unor desp ăgubiri prompte și 
corespunz ătoare pentru daune aduse mediului și mai potrivite naturii acestor activit ăți 
profesionale. Protocolul din 2010, fiind o modificare a Conven ției HNS din 1996, face 
obiectul respectivei excluderi din domeniul de ap licare al Directivei  2004/35/CE; este 
astfel clar c ă ratificarea conven ției sau aderarea la aceas ta va avea inciden ță asupra 
domeniului de aplicare al normelor existente ale UE. 
Pe lângă suprapunerea semnificativ ă dintre normele conven ției și cele ale directivei, 
există și un conflict foarte important care define ște efectul dispozi țiilor conven ției 
asupra normelor Uniunii. Articolul 7 alineatul (4) din Conven ția HNS (comun textului 
din 1996 și celui din 2010 ale conven ției) împiedic ă formularea oric ăror cereri de 
despăgubire împotriva proprietarului navei în  orice alt mod – sau în cadrul oric ărui alt 
for – decât cel prev ăzut în conven ție. Aceasta înseamn ă că directiva nu se poate aplica 
în plus fa ță de conven ție atunci când este vorba despre r ăspunderea proprietarului 
navei pentru daune produse de HNS; prin ur mare, domeniul de aplicare al directivei 
este limitat de conven ție, lucru care trebuie luat în c onsiderare în scopul încheierii 
Protocolului din 2010 de c ătre statele membre. 
1.5. Implica ții pentru Regulamentul (UE) nr . 1215/2012 [reformare a Regulamentului 
(CE) nr. 44/2001 – „Bruxelles I”] 
Capitolul IV din Conven ția HNS din 2010 stabile ște regulamentul de procedur ă 
aplicabil cererilor și acțiunilor înaintate, în temeiul conven ției, în instan țe ale statelor 
care sunt parte la conven ție. În special, articolele 38, 39 și 40 din conven ție stabilesc 
normele privind competen ța judiciar ă a instan țelor, recunoa șterea și executarea 
hotărârilor. Aceste ar ticole sunt identice cu articolele 38, 39 și 40 din Conven ția HNS 
din 1996, care au reprezentat temeiul juridic al competen ței exclusive a Comunit ății ce 
a justificat Decizia 200 2/971/CE a Consiliului.  
Regulamentul (UE) nr. 1215/2012 stabile ște norme privind competen ța judiciar ă, 
recunoașterea și executarea hot ărârilor în materie civil ă și comercial ă între statele 
membre ale UE, iar prevederile sus-men ționate ale conven ției – dacă aceasta intr ă în 
vigoare – ar avea inciden ță asupra normelor acestui re gulament. Propunerea de 
Decizie a Consiliului de autorizare a statelor membre s ă ratifice, în interesul 
Comunității Europene, Conven ția interna țională din 1996 privind r ăspunderea și 
despăgubirile pentru prejudicii în leg ătură cu transportul pe mare al substan țelor 
periculoase și nocive („Conven ția HNS”), COM (2001) 674 final9, conține o 
prezentare detaliat ă și explicații cu privire la suprapuner ea dintre capitolul IV din 
convenție și Regulamentul Bruxelles I [R egulamentul (CE) nr. 44/200110]. 
Pe lângă cele men ționate mai sus, articolele 37, 41 și 42 din capitolul IV al Conven ției 
HNS din 2010 au caracter auxiliar și, în aceast ă calitate, nu pot fi de sine st ătătoare și 
nici nu pot fi aplicate separat de alte prevederi ale conven ției. În consecin ță, 
competen ța exclusiv ă a Uniunii acoper ă integral capitolu l IV din conven ție. 
                                                 
9 JO C 51E, 26.2.2002, p. 370. 
10 JO L 12, 16.1.2001, p. 1. 
RO 8   RO Poziția special ă a Danemarcei cu privire la capitolul IV din conven ție trebuie abordat ă 
separat, în conformitate cu Protocolul (nr. 22)11 privind pozi ția Danemarcei, anexat 
tratatelor. Danemarca este scutit ă de aplicarea titlului V din partea a treia din TFUE și, 
în consecin ță, nu ia parte la adoptarea Decizi ei propuse a Consiliului privind 
ratificarea de c ătre statele membre a Prot ocolului din 2010 la Conven ția interna țională 
privind răspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în leg ătură cu transportul pe 
mare al substan țelor periculoase și nocive, precum și aderarea statelor membre la acest 
protocol, în numele Uniunii, în ceea ce prive ște aspectele legate de cooperarea 
judiciară în materie civil ă.  
1.6. Concluzii 
Adoptarea și intrarea în vigoare a normelor interna ționale privind r ăspunderea pentru 
daune necontractuale ce decurg din tr ansportarea HNS pe mare sunt esen țiale având în 
vedere propor ția semnificativ ă pe care o reprezint ă mărfurile HNS din transportul 
maritim de m ărfuri în întreaga lume. 
Pe baza experien ței dobândite în aplicarea de regimuri interna ționale similare ce 
reglementeaz ă răspunderea pentru daune r ezultând din alte activit ăți de transport pe 
mare, precum transportarea petrolului în ta ncuri petroliere, OMI a adoptat acest acord 
internațional, astfel cum a fost modificat pr in Protocolul HNS din 2010, pentru a 
completa sistemul de conven ții privind r ăspunderea maritim ă, împreun ă cu un 
instrument specializat care creeaz ă totodată un nou fond de compensare destinat 
prejudiciilor produse de HNS. 
În temeiul Deciziei 2002/971/CE a Consiliului,  statele membre au fost autorizate s ă 
procedeze la ratificarea Conven ției HNS din 1996. Protocolul din 2010, care a 
modificat conven ția, trebuie s ă facă, de asemenea, obiectul unei noi decizii a 
Consiliului, în conformitate cu tratatele și ținând seama de evolu țiile dreptului Uniunii 
din 2002 pân ă în prezent. Protocolul din 2010 duce la constituirea unui nou acord 
internațional [a se vedea, în special, articolul 45 alineatul (8) din textul consolidat al 
Convenției HNS din 2010]. În consecin ță, prin ratificarea Pr otocolului din 2010 sau 
aderarea la acesta, Uniunea autorizeaz ă statele sale membre s ă aplice Conven ția HNS 
din 2010 nu numai în leg ătură cu aspectele care fac obiectul protoc olului, ci și în 
legătură cu toate celelalte aspecte vizat e de textul modificat al Conven ției HNS din 
2010. 
Având în vedere cele men ționate mai sus, Comisia propune adoptarea a dou ă decizii 
separate ale Consiliului privind rati ficarea Protocolului din 2010 de c ătre statele 
membre și aderarea la acesta, în numele Un iunii, pentru a se asigura c ă obiectivele 
tratatelor, astfel cum sunt în scrise în Directiva 2004/35/CE și în Regulamentul (UE) 
nr. 1215/2012, sunt real izate, iar dispozi țiile Protocolului nr. 22 sunt respectate. În 
legătură cu regulamentul sus-men ționat și în special în ceea ce prive ște normele 
privind recunoa șterea și executarea hot ărârilor pronun țate de o instan ță dintr-un stat 
membru, se solicit ă statelor membre s ă emită declarația corespunz ătoare, astfel cum 
figurează aceasta în anexa la Decizia propus ă a Consiliului, atunci când ratific ă 
Protocolul din 2010 sau ader ă la acesta, asigurând în acest fel continuarea aplic ării 
normelor privind recunoa șterea și executarea hot ărârilor, prev ăzute de Regulamentul 
(UE) nr. 1215/2012 atunci când este vorba despre recunoa șterea și executarea 
hotărârilor pronun țate de o instan ță dintr-un stat membru într-un alt stat membru. 
Declarația ar trebui s ă se refere, de asemenea, la alte norme ale Uniunii pertinente în 
materie, în special la Conven ția de la Lugano privind competen ța judiciar ă, 
                                                 
11 JO C 326, 26.10.2002, p. 299. 
RO 9   RO recunoașterea și executarea hot ărârilor în materie civil ă și comercial ă din 30 octombrie 
200712. 
2. REZULTATELE  CONSULT ĂRILOR  CU PĂRȚILE  INTERESATE  ȘI ALE  
EVALUĂRII  IMPACTULUI 
Nu este necesar ă nicio evaluare oficial ă a impactului în acest stadiu al procedurii în 
care domeniul de aplicare al ac țiunii UE este deja limitat prin negocieri pe marginea 
instrumentului interna țional în curs de încheiere.  
Au fost îns ă analizate și luate în considerare mai multe op țiuni:  
(1) Statu quo  
În prezent, deoarece Conven ția HNS nu a intrat în vigoa re, Directiva 2004/35/CE se 
aplică răspunderii pentru daune aduse mediului ce rezult ă din orice accident produs de 
o navă care transport ă HNS pe mare în UE. Aceasta înseamn ă că se aplică definiția 
daunelor aduse mediului stabilit ă în directiv ă, combinat ă cu dreptul proprietarului 
navei de a- și limita răspunderea în conformitate cu Conven ția interna țională din 1976 
privind limitarea r ăspunderii pentru crean țe maritime, astfel cum a fost modificat ă 
(denumită în continuare „LLMC”), conform ar ticolului 4 alineatul (3) din directiv ă. 
Există doar puține excep ții de la dreptul proprietarului navei de a- și limita răspunderea 
până la limitele generale fixate în LLMC, și anume inten ția de a provoca astfel de 
daune sau impruden ța. Limitele r ăspunderii prev ăzute de LLMC sunt mai reduse decât 
cele stabilite la articolul 9 din Conven ția HNS din 2010. În lipsa unui fond de 
compensare precum cel înfiin țat în temeiul capitolului III din Conven ția HNS din 
2010, nu exist ă actualmente nicio dispozi ție din directiv ă care să prevadă acordarea de 
despăgubiri victimelor polu ării cu HNS pe mare (de exemplu, pescari, comunit ăți 
locale), în plus fa ță de limitele r ăspunderii proprietarului navei. De asemenea, cadrul 
juridic existent nu include nicio cerin ță privind o asigurare obligatorie, în timp ce 
articolul 12 din Conven ția HNS din 2010 stabile ște în mod special aceast ă obligație 
pentru proprietarii de nave, combinat ă cu un drept al reclaman ților de a înainta ac țiuni 
directe împotriva asigur ătorului [articolul 12 alineatul (8)]. În fine, în Directiva 
2004/35/CE, colegiuitorii UE au ales s ă prevadă o exceptare în favoarea regimului 
internațional privind r ăspunderea pentru activit ăți de transport maritim pentru toate 
convențiile relevante, inclusiv Conven ția HNS, și să excludă din domeniul de aplicare 
al directivei incidentele care intr ă în domeniul de aplicare al conven țiilor 
internaționale. Dac ă nu se iau niciun fel de m ăsuri la nivelul UE prin care s ă se 
permită statelor membre s ă ratifice Protocol ul HNS din 2010 sau s ă adere la acesta 
pentru ca cea mai recent ă convenție a OMI privind r ăspunderea s ă intre în vigoare, va 
apărea o discrepan ță în regimul interna țional – și în cel al UE – privind r ăspunderea 
pentru activit ăți de transport maritime în detrimentul securit ății și omogenit ății juridice 
a normelor aplicabile, printre altele, daunelor aduse mediului care rezult ă din 
transportarea HNS pe mare.  
(2) Alinierea Conven ției HNS la acquis-ul Uniunii 
Directiva 2004/35/CE nu se s uprapune integral cu Conven ția HNS din 2010 în ceea ce 
privește definiția daunelor aduse mediului. Mai concret, defini ția din directiv ă este mai 
cuprinzătoare și include mai multe tipuri de repara ții, inclusiv refacerea primar ă a 
resurselor naturale care au suferit daune ale st ării inițiale, mergând, dac ă este necesar, 
până la luarea de m ăsuri complementare și compensatorii dac ă resursele nu pot fi 
                                                 
12 JO L 339, 21.12.2007, p. 3. 
RO 10   RO readuse în starea lor ini țială, respectiv desp ăgubiri pentru pierderi intermediare de 
resurse (astfel de m ăsuri nu constau niciodat ă în compensa ții financiare, ci întotdeauna 
în măsuri de îmbun ătățire a resurselor naturale în cadrul sitului prejudiciat sau al unui 
sit din apropiere). În consecin ță, s-ar putea pleda în favoarea posibilit ății de a aduce o 
modificare conven ției pentru a o alinia la dispozi țiile directivei.  
Cu toate acestea, este foarte pu țin probabil s ă se obțină sprijin suficient în rândul 
statelor care sunt parte la OMI, în  special având în vedere dificult ățile care au trebuit 
soluționate înainte s ă se ajungă la un acord cu privire la  actuala versiune a conven ției. 
Totodată, definiția daunelor produse de pol uare din textul conven ției a fost formulat ă 
cu atenție în conformitate cu alte regimuri existente referitoare la r ăspunderea pentru 
accidente produse pe mare rezultate din diferite tipuri de activit ăți de transport maritim 
(de exemplu, Conven ția interna țională privind r ăspunderea civil ă pentru pagubele 
produse prin poluare cu hidrocarburi, 1992, Conven ția interna țională din 2001 privind 
răspunderea civil ă pentru prejudicii provocate de pol uarea cu hidrocarburi utilizate 
pentru propulsia navei). Modificarea defini ției respective din Conven ția HNS din 2010 
ar perturba grav echilibrul dintre diferitele sectoare ale transportului maritim și ar 
întâmpina o rezisten ță la scară largă în cadrul OMI.  
(3) Introducerea unei „clauze de deconectare” în Conven ția HNS și modificarea în 
consecință a Directivei 2004/35/CE 
S-ar putea eventual analiza și posibilitatea de a se modifica conven ția pentru a se 
introduce o clauz ă de „deconectare” în scopul de a se asigura c ă, atunci când statele 
membre devin parte la conven ție, normele dreptului Un iunii vor continua s ă 
reglementeze rela ția special ă dintre UE și statele sale membre. În leg ătură cu țările 
terțe, obligațiile în temeiul conven ției ar rămâne neschimbate. 
Prin acceptarea unei astfel de „clauze de deconectare”, toate p ărțile la conven ție 
(inclusiv statele care nu sunt memb re ale UE) ar fi de acord ca UE și statele sale 
membre s ă aplice dreptul UE în rela țiile dintre ele în m ăsura în care acesta 
reglementeaz ă și obiectul conven ției. Acestei op țiuni i se aplic ă însă același 
raționament de mai sus, și anume c ă nu este o op țiune realist ă ca statele membre s ă o 
poată susține, în numele Uniunii, în cadrul OMI. 
În plus, aceast ă clauză ar impune modificarea Direc tivei 2004/35/CE pentru a se 
elimina excluderea din domeniul de  aplicare al dire ctivei aplicabil ă daunelor rezultate 
din incidente ce intr ă în domeniul de aplicare al Conven ției HNS. Directiva pune îns ă 
pe același plan toate conven țiile privind r ăspunderea maritim ă enumerate în anexa IV 
la aceasta. Astfel, introdu cerea unui regim diferit pentru una dintre conven ții ar 
contraveni spiritului însu și al directivei, în special dat fiind c ă toate conven țiile OMI 
privind răspunderea au fost concepute pe baza acelora și principii în scopul de a se 
institui un cadru privind r ăspunderea strict ă a proprietarului navei, combinat ă cu 
asigurarea obligatorie și cu disponibilitatea  unor fonduri suficiente pentru acordarea de 
despăgubiri pentru daunele pr oduse de poluarea rezultat ă dintr-un incident legat de 
activități de transport maritim.  
(4) Ratificarea Protocolul ui HNS din 2010  
Încheierea Protocolului din 2010 la Conven ția HNS va asigura aplicarea uniform ă a 
normelor privind r ăspunderea și despăgubirile legate de accidente produse de nave 
care transport ă HNS pe mare pe teritoriul UE. În plus, se va asigura disponibilitatea 
unor fonduri suficiente pe ntru acordarea de desp ăgubiri victimelor unor astfel de 
accidente. Recurgerea la un regim interna țional mai degrab ă decât folosirea unor 
RO 11   RO soluții regionale pentru aceste scopuri este mai adecvat ă naturii transportului maritim 
ca activitate comercial ă mondială și impactului transfrontalier poten țial al unor astfel 
de accidente. 
S-a ajuns, prin urmare, la concluzia c ă prezentul proiect de d ecizie de autorizare a 
statelor membre s ă ratifice Protocolul HNS din 2010, acceptând astfel s ă își asume 
obligații în temeiul textului consolidat al Conven ției HNS din 2010, reprezint ă cea mai 
bună cale de urmat. 
3. ELEMENTELE  JURIDICE  ALE  PROPUNERII 
După cum s-a men ționat deja în introducer e, semnarea, ratificarea sau acceptarea de 
către state a Protocolului din 2010 anuleaz ă orice semnare sau ratificare anterioar ă de 
către statul respectiv a Conven ției HNS din 1996. Statele care ratific ă protocolul î și 
exprimă acceptul de a- și asuma obliga ții în temeiul textului consolidat al Conven ției 
HNS din 2010, ca instrument unic, consolidat pentru conven ție, care va produce efecte 
odată cu intrarea în vigoare a Protocolului din 2010. 
Prin urmare, deciziile propuse ale Consiliu lui vor autoriza statele membre ca, în 
numele Uniunii, s ă ratifice Protocolul HNS din 2010 sau s ă adere la acesta și, în 
consecință, să își asume obliga ții în temeiul normelor Conven ției HNS din 2010. 
Deciziile propuse ale Consiliului se bazeaz ă pe articolul 218 alineatul (6) din TFUE 
coroborat, pe de o parte, cu articolul 81 din TFUE, care furnizeaz ă temeiul juridic 
principal pentru legisla ția UE privind cooperarea judiciar ă în materie civil ă, aplicabil ă 
regulamentului de procedur ă care trebuie urmat pentru cererile și acțiunile în temeiul 
capitolului IV din Conven ția HNS din 2010 și, pe de alt ă parte, cu articolul 192 din 
TFUE, care furnizeaz ă temeiul juridic principal pentru legisla ția UE în materie de 
protecția mediului. 
Convenția HNS din 2010 urm ărește obiective care sunt lega te în mod indisociabil, f ără 
ca vreunul dintre ele s ă fie secundar sau indirect în raport cu altul. O decizie unic ă nu 
poate fi adoptat ă pe un dublu temei juridic dac ă procedurile prev ăzute de fiecare dintre 
cele două temeiuri juridice sunt incompatibile între ele13. Aceasta este situa ția în cazul 
de față, având în vedere faptul c ă aspectele legate de  cooperarea judiciar ă în materie 
civilă nu sunt obligatorii pentru Danemarca, ceea ce duce la drepturi de vot diferite în 
Consiliu. Prin urmare, sunt necesare dou ă decizii separate ale Consiliului. 
Cele dou ă decizii sunt structurate în mod asem ănător. Prin articolul 1 al acestora, 
statele membre sunt autorizate ca, în numele Uniunii, s ă ratifice Protoc olul din 2010 la 
Convenția HNS sau s ă adere la acesta, dat fiind c ă este imposibil ca UE s ă devină 
parte la aceast ă convenție. 
La articolul 2, care es te comun, se solicit ă statelor membre s ă fie de acord s ă își asume 
obligații în temeiul Protocolului din 2010 în termen  de doi ani de la intrarea în vigoare 
a prezentei decizii. Aderarea rapid ă la Protocolul din 2010 de c ătre toate statele 
membre ale UE va permite s ă se atingă pragul pentru intrarea în vigoare atât în ceea ce 
privește numărul de state membre ale OMI, cât și flota total ă necesară (12 state, dintre 
care patru s ă dețină fiecare minimum dou ă milioane de unit ăți de tonaj brut). Un 
aspect și mai important este acela c ă, dacă ratificarea are loc într -un termen specificat, 
se va evita ob ținerea vreunui avantaj competitiv de c ătre statele membre care ader ă cu 
întârziere la Protocolul din 2010 și, prin urmare, la Conven ția HNS din 2010, fapt ce 
                                                 
13 A se vedea recenta Hot ărâre a CJE din 11 iunie 2014, Cauza C-377/12, punctul 34. 
RO 12   RO ar afecta disponibilitatea unor c ăi de atac egale pentru p ărțile care suport ă daune în 
urma unor incidente produse de HNS pe mare. Schimbul de informa ții și bune practici 
va fi deosebit de benefic pro cesului de ratificare sau ader are, în special în ceea ce 
privește raportarea înc ărcăturii care face obiectul contribu ției în temeiul conven ției. 
Articolul 3 din Decizia propus ă a Consiliului care exclude aspectele legate de 
cooperarea judiciar ă în materie civil ă solicită s t a t e l o r  m e m b r e  s ă facă trimitere, în 
scris, la ambele decizii ale Consiliului atunci când î și depun instrumentul de ratificare 
a Protocolului din 2010 sa u de aderare la acesta. 
Articolul 3 din Decizia propus ă a Consiliului privind aspectele legate de cooperarea 
judiciară în materie civil ă vizează declarația pe care au obliga ția să o facă statele 
membre atunci când sunt de acord s ă își asume obliga ții în temeiul Protocolului din 
2010 în ceea ce prive ște recunoa șterea și executarea hot ărârilor, dat ă fiind competen ța 
exclusivă a Uniunii în aceste chestiuni. Declara ția este similar ă declarației incluse la 
articolul 2 din Decizia 2002/971/CE a Consiliului. 
Articolul 4, comun, stabile ște data de intrare în vi goare a deciziilor propuse ale 
Consiliului.  
La articolul 5, comun, se specific ă în mod clar c ă, întrucât scopul deciziilor este de a 
autoriza statele membre s ă își asume obliga ții în temeiul Protocolului din 2010 în 
numele Uniunii, deciziile se adreseaz ă acestora, în conformitate cu tratatele. 
4. IMPLICA ȚIILE  BUGETARE   
Nu există. 
RO 13   RO 2015/0135 (NLE) 
Propunere de 
DECIZIE A CONSILIULUI 
privind ratificarea de c ătre statele membre a Protoc olului din 2010 la Conven ția 
internațională privind r ăspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în leg ătură cu 
transportul pe mare al substan țelor periculoase și nocive, precum și aderarea statelor 
membre la acest protocol, în  numele Uniunii, cu excep ția aspectelor legate de cooperarea 
judiciară în materie civil ă 
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, 
având în vedere Tratatul privind func ționarea Uniunii Europene („TFUE”), în special articolul 
192 coroborat cu articolul 218 alinea tul (6) litera (a ) punctul (v), 
având în vedere propunerea Comisiei Europene, având în vedere aprobarea Parlamentului European
14,  
întrucât: (1) Conven ția interna țională din 1996 privind r ăspunderea și despăgubirile pentru 
prejudicii în leg ătură cu transportul pe mare al substan țelor periculoase și nocive 
(denumită în continuare „Conven ția HNS din 1996”) a urm ărit să asigure acordarea de 
despăgubiri corespunz ătoare, prompte și eficace persoanelor care sufer ă daune cauzate 
de devers ări ale unor substan țe periculoase și nocive în timpul transportului acestor 
substanțe pe mare. Conven ția HNS din 1996 a acoperit o lacun ă important ă din 
reglementarea interna țională în materie de r ăspundere pentru poluarea marin ă. 
(2) În 2002, Consiliul a adoptat Decizia 2002/971/CE a Consiliului
15 de autorizare a 
statelor membre s ă ratifice sau s ă adere, în interesul Comunit ății Europene, la 
Convenția interna țională din 1996. Decizia 2002/971/CE a obligat statele membre s ă 
ia măsurile necesare pentru a ratifica Conven ția HNS din 1996 sau a adera la aceasta 
înainte de 30 iunie 2006. Ulterior, pa tru state membre au ratificat conven ția respectiv ă. 
Convenția HNS din 1996 nu a intrat niciodat ă în vigoare. 
(3) Conven ția HNS din 1996 a fost modificat ă prin Protocolul din 2010. În temeiul 
articolului 2 și al articolului 18 alineatul (1) di n Protocolul din 2010, Protocolul din 
2010 și Convenția HNS din 1996 trebuie citite, interpretate și aplicate împreun ă ca un 
singur și unic instrument, între p ărțile la Protocolul din 2010. 
(4) Secretariatul Organiza ției Maritime Interna ționale („OMI”) a preg ătit un text 
consolidat al Prot ocolului din 2010 și al Conven ției HNS din 1996, text aprobat de 
Comitetul juridic al OMI în cadrul celei de-a  98-a reuniuni a sa (denumit în continuare 
„Convenția HNS din 2010”). Conven ția HNS din 2010 nu este un instrument deschis 
                                                 
14 JO C 326, 26.10.2012, p. 47. 
15 Decizia 2002/971/CE a Consiliului din 18 noiembrie 2002 de autorizare a statelor membre s ă ratifice 
sau să adere, în interesul Comunit ății Europene, la Conven ția interna țională din 1996 privind 
răspunderea și despăgubirile pentru prejudicii în leg ătură cu transportul pe mare al substan țelor 
periculoase și nocive (Conven ția HNS), (JO L 337, 13.12.2002, p. 55). 
RO 14   RO spre semnare și ratificare. Conven ția HNS din 2010 va produce efecte odat ă cu 
intrarea în vigoare a Protocolul ui din 2010 în statele membre. 
(5) Exprimarea, de c ătre un stat, a aco rdului de a- și asuma obliga ții în temeiul 
Protocolului din 2010 anuleaz ă orice exprimare anterioar ă a acordului de c ătre statul 
respectiv de a- și asuma obliga ții în temeiul Conven ției HNS din 1996, în conformitate 
cu articolul 20 alineatul (8) din protocol  [articolul 45 alineatul (8) din Conven ția HNS 
din 2010]. În consecin ță, statele care sunt p ărți contractante la Conven ția HNS din 
1996 vor înceta s ă mai dețină această calitate în momentul în care î și exprimă acordul 
de a-și asuma obliga ții în temeiul Protocolului din 2010, în conformitate cu 
articolul 20 din protocolul respectiv, în special cu alineatele (2), (3) și (4) de la 
articolul men ționat. 
(6) De la adoptarea Deciziei 2002/ 971/CE, s-au înregistrat evolu ții în dreptul Uniunii 
odată cu adoptarea de acte legislative secundare noi și cu modificarea tratatelor prin 
Tratatul de la Lisabona. Conven ția HNS din 2010 intr ă acum în totalitate în sfera de 
competen ță exclusivă a Uniunii. 
(7) Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului16 este actul legislativ 
aplicabil în Uniune referitor la r ăspunderea operatorilor care exercit ă activități 
profesionale, inclusiv transportul maritim, în ceea ce prive ște prevenirea și remedierea 
daunelor aduse mediului pe teritoriul și în apele marine aflate sub jurisdic ția statelor 
membre. Domeniile de aplicare ale Conven țiilor HNS din 1996 și din 2010 se 
suprapun cu cel al Directivei  2004/35/CE în ceea ce prive ște daunele aduse mediului 
provocate teritoriului și apelor marine aflate sub jurisdic ția unui stat care este parte la 
convenție [articolul 3 literele (a) și (b) din Conven ția HNS din 2010], precum și în 
privința măsurilor de prevenire – atunci  când se iau astfel de m ăsuri – vizând evitarea 
sau reducerea la minimum a unor astfel de  daune [articolul 3 litera (d) din Conven ția 
HNS din 2010].  
(8) Pe lâng ă suprapunerea dintre domen iile de aplicare ale Conven ției HNS din 2010 și 
Directivei 2004/35/CE, exist ă și un posibil conflict între dou ă instrumente, care a fost 
prevăzut și abordat la articolul 4 alineatul (2) și în anexa IV din directiva men ționată. 
În conformitate cu articolul 7 alineatele (4) și (5) din Conven ția HNS din 2010, 
convenția stabilește răspunderea strict ă a proprietarului navei pe ntru orice fel de daune 
care rezult ă din transportarea pe mare a unor HNS și care fac obiectul conven ției, 
bazată pe transferul r ăspunderii c ătre proprietarul navei și pe interdic ția oricăror alte 
cereri introduse împotriva pr oprietarului navei, cu excep ția situațiilor în care acestea 
sunt formulate în conformitate cu conven ția respectiv ă. În consecin ță, exceptarea 
aplicabilă daunelor ce fac obiectul conven ției în temeiul articolului 4 alineatul (2) și al 
anexei IV din Directiva 2004/35/CE face posibil ă evitarea conflictului dintre 
articolul 7 din conven ție și directiva în cauz ă.  
(9) Din cauza suprapunerii dintre domeniu l de aplicare al Di rectivei 2004/35/CE și cel al 
Convenției HNS din 2010 și a except ării care se aplic ă convenției în conformitate cu 
directiva, este clar c ă încheierea Protocol ului din 2010 afecteaz ă normele existente ale 
Uniunii și că exprimarea acordului de a- și asuma obliga ții în temeiul Protocolului din 
2010 ar trebui s ă intre în sfera de competen ță exclusivă a Uniunii. 
                                                 
16 Directiva 2004/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind 
răspunderea pentru mediul înconjur ător în legătură cu prevenirea și repararea daunelor aduse mediului 
(JO L 143, 30.4.2004, p. 56). 
RO 15   RO (10) Conven ția HNS din 2010, astfel cum a fost și cazul precursoarei sale , este deosebit de 
important ă pentru interesele Uniunii și ale statelor sale membre, deoarece prevede o 
protecție mai bun ă a mediului și a victimelor polu ării produse de HNS pe mare în 
temeiul normelor interna ționale privind r ăspunderea pentru poluarea marin ă, în 
concordan ță cu Conven ția Națiunilor Unite asupra dreptului m ării din 1982. 
(11) Pentru ca statele s ă devină părți contractante la Protocolul din 2010 și în consecin ță la 
Convenția HNS din 2010, acestea trebuie s ă depună la Secretariatul General al OMI, 
concomitent cu instrumentul lor de acord, date relevante privind cantit ățile totale de 
încărcătură care face obiectul contribu ției în temeiul Conven ției HNS din 2010, 
primite în cursul anului calendaristic anteri or, în conformitate cu articolul 20 alineatul 
(4) din protocol. În acest scop, se solicit ă statelor s ă instituie un sistem pentru 
raportarea înc ărcăturii care face obiectul contribu ției înainte s ă-și exprime acordul de 
a-și asuma obliga ții în temeiul Protocolului din 2010. 
(12) Schimbul de informa ții și bune practici dintre statele memb re cu privire la procedurile 
care conduc la ratificarea Pr otocolului din 2010 sau la aderarea la acesta poate s ă 
faciliteze eforturile statelor memb re de instituire a unui sistem func țional de raportare 
cu privire la înc ărcătura HNS care face obiectul contribu ției în temeiul Conven ției 
HNS din 2010. 
(13) Astfel cum a fost și cazul Conven ției HNS din 1996, numai state membre suverane pot 
fi părți la Protocolul din 2010, în lips a unei clauze „REIO” (organiza ție de integrare 
economic ă regional ă). Prin urmare, Uniunea nu poate deocamdat ă nici să ratifice 
Protocolul din 2010, nici s ă adere la acesta și, în consecin ță, la Conven ția HNS din 
2010. Statele membre și Uniunea sunt îns ă legate prin principiul cooper ării sincere în 
temeiul tratatelor, în scopul de a real iza obiectivele Uniun ii în domeniul protec ției 
mediului și în cel al cooper ării judiciare în materie civil ă. În acest caz, potrivit 
principiului respectiv, st atele membre trebuie s ă aibă drept scop aderarea Uniunii la 
această Convenție și trebuie s ă depună toate eforturile posibile pentru atingerea acestui 
scop. 
(14) Ratificarea Protoc olului din 2010 de c ătre toate statele membre conform unui termen 
stabilit ar trebui s ă asigure condi ții echitabile pentru to ți actorii viza ți de aplicarea 
Convenției HNS din 2010 și să prevină crearea unui avantaj competitiv prin întârzierea 
aderării la acesta. 
(15) Prin urmare, statele membre ar trebui s ă fie autorizate s ă ratifice Protoc olul din 2010, 
cu excepția aspectelor legate de cooperarea judiciar ă în materie civil ă. Prevederile 
convenției care intr ă în sfera competen țelor conferite Uniunii în cadrul cooper ării 
judiciare în materie civil ă vor face obiectul unei decizii a doptate în paralel cu prezenta 
decizie, 
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:  
Articolul 1 
Statele membre sunt autorizate  ca, în numele Uniunii, s ă ratifice Protocolul din 2010 sau s ă 
adere la acesta, dup ă caz, cu excep ția aspectelor legate de cooperarea judiciar ă în materie 
civilă, în condițiile prevăzute la articolele 2, 3 și 4 din prezenta decizie.  
Articolul 2 
RO 16   RO 1. Statele membre iau m ăsurile necesare pentru a depune instrumentele de ratificare a 
Protocolului din 2010 sau de aderare la acesta, f ără întârziere și în orice caz în termen 
de maximum doi ani de la data intr ării în vigoare a pr ezentei decizii. 
2. Statele membre informeaz ă Consiliul și Comisia, în termen de un an de la data 
intrării în vigoare a prezentei deci zii, cu privire la data prev ăzută pentru încheierea 
procedurilor proprii de ra tificare sau de aderare. 
3. Statele membre depun eforturi pentru a face schimb de informa ții referitoare la 
stadiul în care se afl ă procedurile lor de ra tificare sau de aderare, în special prin 
instituirea unui sistem  de raportare a înc ărcăturii care face obiectul contribu ției în 
temeiul Protocolului din 2010. 
Articolul 3 
Atunci când ratific ă Protocolul din 2010 sau ader ă la acesta, statele membre îl informeaz ă în 
scris pe Secretarul General al Organiza ției Maritime Interna ționale în leg ătură cu faptul c ă 
ratificarea sau aderarea respectiv ă a avut loc în conformita te cu prezenta decizie și cu decizia 
adoptată în paralel cu prezenta decizie în ceea ce prive ște aspectele care intr ă în sfera de 
competen țe conferite Uniunii în domeniul cooper ării judiciare în materie civil ă17. 
Articolul 4 
Prezenta decizie intr ă în vigoare în ziua urm ătoare datei public ării în Jurnalul Oficial al 
Uniunii Europene . 
Articolul 5 
Prezenta decizie se adreseaz ă statelor membre în conf ormitate cu tratatele. 
Adoptată la Bruxelles, 
 Pentru Consiliu 
 Pre ședintele 
                                                 
17 JO L