4.2.6.

Ar putea fi avute în vedere următoarele puncte ca pârghii pentru îmbunătățirea autonomiei UE în materie de proteine: (i) îmbunătățirea producției de oleaginoase și de turte de oleaginoase. Având ca obiectiv principal producția de alimente, evaluarea semințelor oleaginoase se bazează pe evaluarea atât a uleiului, cât și a turtelor, cele două neputând fi disociate. Acest lucru permite îmbunătățirea producției durabile de alimente și energie. Disponibilitatea producției europene de semințe de rapiță reprezintă un motiv de îngrijorare în acest sens: de la 3,8 milioane de tone de proteine pure la recolta din 2017-2018 la 2,66 milioane de tone de proteine pure la recolta din 2020-2021. Aceste evoluții se reflectă în importul de semințe și de pulberi, în principal de boabe de soia. Scăderea volumului de rapiță europeană este rezultatul atât al condițiilor climatice nefavorabile, cât și al dificultăților de cultivare din cauza înăspririi constrângerilor de reglementare și a reducerii mijloacelor de producție disponibile. Producătorii din afara Europei au avantaje concurențiale semnificative în acest context, cum ar fi utilizarea tehnicilor de selecție, a soiurilor tolerante la erbicide etc. În acest context, clauzele de reciprocitate sunt esențiale; (ii) organizarea și sprijinirea sectorului proteinelor pentru a promova producția și a-i convinge pe fermieri, în special printr-o PAC ambițioasă. PAC prevede deja o serie de măsuri care, în mod direct sau indirect, au încurajat producția de proteine vegetale în UE în ultimii ani, dar este nevoie de o abordare mai strategică și mai ambițioasă. Bugetul PAC nu este suficient pentru a compensa factorii economici care acționează împotriva producției de proteine vegetale în Europa. În consecință, ar fi necesară o creștere globală a bugetului PAC; (iii) pe baza cercetării: (a) optimizarea consumului de proteine în hrana animalelor și evidențierea rolului pășunilor/trifoiului ca sursă importantă de proteine pentru rumegătoare; (b) identificarea rolului pe care îl pot juca peștele și fructele de mare, de exemplu, peștele de crescătorie și fructele de mare de cultură generează o amprentă de carbon mai mică decât producția de animale pe uscat, fiind și structuri de sechestrare a carbonului. Sunt deja disponibile pe piață gustări din alge marine. Aceste practici însă înseamnă captarea multor minerale precum fierul și, prin urmare, ar trebui procedat cu grijă pentru a nu perturba echilibrul mineral al apelor. Astfel, acvacultura poate juca un rol important pentru autonomia UE în materie de proteine prin producția de alimente și de furaje sustenabile și prin dezvoltarea de noi bioproduse, cum ar fi aditivii alimentari și noile materiale bazate pe alge și alte organisme marine. În plus, economia albastră are un potențial din ce în ce mai mare de consolidare a economiei UE, a locurilor de muncă de calitate și a bunăstării oamenilor din diverse zone, cu beneficii specifice pentru zonele rurale și de coastă; (c) fermierii trebuie să beneficieze mai mult de pe urma transferului de cunoștințe și a sensibilizării privind cultivarea și producția de leguminoase și aceasta la mai multe niveluri: producție, selecția speciilor, atacurile paraziților, soluții etc.; (iv) promovarea creșterii extensive a animalelor (31) poate constitui un mod de a produce proteine animale durabile, stimulând în același timp potențialul de absorbție a carbonului al pășunilor și al infrastructurilor agroecologice conexe. Agricultura extensivă și silvo-agricultura pot spori reziliența la incendiile forestiere.