1.Introducere

Instrumentele de apărare comercială (IAC) sunt formate din trei instrumente importante concepute în mod special în cadrul Organizației Mondiale a Comerțului (OMC) pentru a îndeplini acest obiectiv: antidumping, antisubvenții și de salvgardare.

Măsurile antidumping (AD) și antisubvenții (AS) vizează contracararea unui prejudiciu important (sau amenințarea acestuia) cauzat unei ramuri a industriei naționale de către importurile care fac obiectul unui dumping și/sau al unor subvenții, în timp ce măsurile de salvgardare (SVG) oferă producătorilor interni un ajutor temporar în cazul unei creșteri neprevăzute și semnificative a importurilor. Măsurile de salvgardare sunt aplicate importurilor de orice proveniență (erga omnes), iar măsurile antidumping și antisubvenție sunt specifice la nivel de țară, chiar și la nivel de întreprindere.

Fiecare membru al OMC are dreptul să folosească instrumentele de apărare comercială pentru a contracara practicile comerciale neloiale. Acest lucru trebuie să se facă însă în deplină conformitate cu normele OMC, deoarece utilizarea necorespunzătoare a IAC duce la măsuri protecționiste ilegale și nejustificate, cu impact negativ asupra comerțului mondial și a dezvoltării economice. Însăși UE recurge constant la IAC (cu excepția instrumentelor de salvgardare), dar are o abordare echilibrată și moderată. Standardele UE sunt de fapt, chiar mai stricte decât cele prevăzute de normele OMC și prevăd condiții suplimentare înainte ca măsurile să poată fi impuse. Aceste așa-numite„elemente OMC plus” includ, de exemplu, testarea obligatorie a interesului Uniunii, care trebuie efectuată înainte impunerea oricărei măsuri și care evaluează efectul impunerii sau neimpunerii de măsuri asupra economiei europene.

Începând din 2010, s-a remarcat o creștere semnificativă a utilizării IAC de către țările terțe împotriva exporturilor UE. În prezent, când economia funcționează mai încet și cererea este staționară în special în anumite sectoare, industriile UE caută în mod natural alte puncte de desfacere pentru producția lor, inclusiv pe piețele de export. Prin urmare, este crucial ca aceste posibilități de export să nu fie afectate de măsuri necorespunzătoare de apărare comercială, care restricționează nejustificat accesul pe piață.

UE se așteaptă ca și partenerii săi comerciali să respecte standardele aplicabile în cadrul OMC la utilizarea acestor instrumente și și-a continuat eforturile pentru promovarea celor mai bune practici: în fiecare an, Comisia organizează un seminar de o săptămână, cu tematică amplă, în materie de IAC, pentru funcționarii autorităților de anchetă din țări terțe. La cursurile de formare organizate în noiembrie 2016 au participat 20 de funcționari din partea a 6 țări diferite (Egipt, Japonia, Thailanda, Tunisia, Turcia și Vietnam) și secretariatul OMC. În plus, anul trecut s-au realizat reuniuni bilaterale în vederea schimbului de bune practici UE cu funcționari responsabili cu IAC din Indonezia, Thailanda, China și Coreea, precum și contacte mai informale cu alți parteneri comerciali.

Atunci când o țară terță deschide o anchetă în materie de apărare comercială împotriva exporturilor UE, rolul Comisiei este să intervină în mod activ, ori de câte ori este necesar, pentru a aborda problemele sistemice identificate în cadrul procedurii și pentru a asigura compatibilitatea cu normele OMC. De exemplu, acest lucru se realizează atât prin observațiile prezentate în scris autorității de anchetă din țările terțe, cât și prin participarea periodică la audieri, pentru a se asigura că drepturile și interesele exportatorilor UE sunt respectate. Comisia intervine, de asemenea, în cadrul acordurilor sale bilaterale și în context multilateral.

Prezentul raport descrie tendințele generale ale activităților de apărare comercială întreprinse de țări terțe, care afectează negativ sau ar putea afecta exporturile UE, principalele probleme identificate și rezultatele obținute în 2016. El conturează în egală măsură o imagine de ansamblu a măsurilor concrete întreprinse de Comisie în ceea ce privește monitorizarea țărilor terțe, furnizând o analiză detaliată pentru fiecare țară și cifre exhaustive în anexă.

2.Tendințe generale

2.1.Măsuri în vigoare la sfârșitul anului 2016

În 2016, la fel ca în 2015, acțiunile de apărare comercială ale țărilor terțe împotriva industriei UE au fost intense.

La sfârșitul anului 2016, erau în vigoare 156 de măsuri IAC care afectau exporturile UE, reprezentând o creștere față de cele 151 de măsuri în vigoare la sfârșitul anului 2015. După cum reiese din graficul de mai jos, există o tendință evidentă de creștere a numărului de măsuri în vigoare care au afectat exporturile UE începând din 2010, iar activitatea referitoare la IAC se menține la cote ridicate.

Numărul total al măsurilor aflate în vigoare la sfârșitul anului 2016

Sursă: Statisticile OMC și UE

După cum reiese din graficul de mai jos, India a rămas cel mai mare utilizator activ de IAC împotriva UE, cu un total de 24 de măsuri în vigoare la sfârșitul anului 2016 (19 AD și 5 SVG), ceea ce reprezintă o creștere de 5 măsuri față de 2015 (19). Urmează Statele Unite cu 21 de măsuri în vigoare, dintre care 19 AD (cu 3 în plus față de 2015) și 2 AS. China a rămas stabilă, cu 19 măsuri (17 AD și 2 AS), la fel ca Brazilia, cu 15 măsuri, toate fiind AD.

Măsuri în vigoare la sfârșitul anului 2016, pe țări Sursă: Statisticile OMC și UE

Pe tip de instrument, dintre cele 156 de măsuri în vigoare, 116 sunt AD, 5 sunt AS și 35 sunt SVG (se reamintește faptul că măsurile SVG nu sunt specifice fiecărei țări și, prin urmare, nu neapărat toate afectează exporturile UE).

Mai precis, referitor la măsurile de salvgardare, cei mai importanți utilizatori din 2016 au fost Indonezia (7), cu cel mai mare număr de măsuri în vigoare, urmată de India (5) și alte patru țări din Asia: Malaysia, Filipine, Thailanda și Vietnam (3 fiecare).

2.2.Noi anchete deschise în 2016