COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU CONSOLIDAREA DIMENSIUNII SOCIALE A UNIUNII ECONOMICE ȘI MONETARE /* COM/2013/0690 final */





Comunicare a Comisiei către Parlamentul European și Consiliu Consolidarea dimensiunii sociale a Uniunii economice și monetare 1. INTRODUCERE La 28 noiembrie 2012, Comisia Europeană a adoptat un proiect[1] pentru o uniune economică și monetară (UEM) profundă și veritabilă, prezentând o viziune privind o arhitectură puternică și stabilă pentru componentele politice, bugetare și economice ale UEM. Consiliul European din decembrie 2012 a sprijinit dezvoltarea dimensiunii sociale a UEM, inclusiv a dialogului social. În acest scop, Consiliul European din iunie 2013 a reamintit că dimensiunea socială ar trebui să fie consolidată și a subliniat că este important să se monitorizeze mai bine și să se țină cont de situația socială și a pieței muncii din UEM, în special prin utilizarea unor indicatori sociali și privind ocuparea forței de muncă, în contextul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice. De asemenea, Consiliul a subliniat necesitatea de a îmbunătăți coordonarea politicilor sociale și privind ocuparea forței de muncă, cu respectarea deplină a competențelor naționale, precum și rolul partenerilor sociali și al dialogului social, atât la nivelul UE, cât și la nivel național. La rândul său, Parlamentul European și-a exprimat punctul de vedere cu privire la prioritățile pentru realizarea unei veritabile uniuni economice și monetare (UEM), în special recomandând un pact social pentru Europa.[2] Prezenta comunicare privind consolidarea dimensiunii sociale este o nouă contribuție a Comisiei la dezbaterea privind aprofundarea UEM, fără a scăpa din vedere faptul că de agenda socială în general se ocupă cele 28 de state membre. De asemenea, trebuie remarcat faptul că politicile sociale și privind ocuparea forței de muncă țin, în mare măsură, de competența națională a statelor membre. Comisia propune un număr de inițiative prin care să se consolideze dimensiunea socială a UEM, cu un accent deosebit pe următoarele aspecte: i. o supraveghere mai eficientă a dificultăților din domeniul social și al ocupării forței de muncă și intensificarea coordonării politicilor; ii. o solidaritate crescută și măsuri consolidate în favoarea ocupării forței de muncă și a mobilității lucrătorilor; iii. consolidarea dialogului social. 2. CONSOLIDAREA DIMENSIUNII SOCIALE A UEM 2.1 Dimensiunea socială globală a strategiei Europa 2020 În definirea și punerea în aplicare a politicilor și acțiunilor sale, Uniunea este obligată, în temeiul tratatelor, să țină seama de cerințele privind promovarea unui nivel ridicat al ocupării forței de muncă, garantarea unei protecții sociale corespunzătoare, combaterea excluziunii sociale, precum și de cerințele privind un nivel ridicat de educație, de formare profesională și de protecție a sănătății umane (articolul 9 din TFUE). Adoptarea strategiei Europa 2020 a pus pentru prima dată politica socială în centrul strategiei economice a UE. Prin strategia Europa 2020, UE și-a stabilit obiective principale pentru creșterea ratei de ocupare a forței de muncă, reducerea abandonului școlar timpuriu, creșterea numărului de absolvenți de învățământ superior sau echivalent și reducerea cu cel puțin 20 de milioane a numărului de persoane afectate de sărăcie. Acestea sunt elementele esențiale ale strategiei UE pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii. Obiectivele își pun deja amprenta asupra politicilor sociale din UE. La nivelul UE, sunt în curs de adoptare și de aplicare politici și măsuri fundamentale, de exemplu pachetul de măsuri privind ocuparea forței de muncă, prezentat în aprilie 2012, pachetul de măsuri privind ocuparea tinerilor, din decembrie 2012, și pachetul de măsuri privind investițiile sociale, din februarie 2013. Atunci când stabilește prioritățile de acțiune la nivel național și la nivelul UE în analiza anuală a creșterii, Comisia dorește să se asigure că statele membre își adaptează bugetele și politicile astfel încât să garanteze în special un nivel ridicat de ocupare a forței de muncă și de coeziune socială. O dată pe an, atunci când examinează, în contextul semestrului european, progresele economice și sociale din fiecare stat membru al UE și face recomandări specifice fiecărei țări pentru a orienta politicile naționale, Comisia indică dificultățile economice și sociale majore pentru UE și pentru zona euro. Astfel, semestrul european oferă un cadru adecvat pentru coordonarea și monitorizarea reformelor economice și sociale ale statelor membre. În plus, metoda deschisă de coordonare pentru protecție socială și incluziune socială a contribuit la coordonarea reformelor structurale în domeniile de politică socială. Criza a scos în evidență faptul că politicile economice din anumite state membre erau nesustenabile și, de asemenea, a scos la iveală deficiențe structurale ale economiei europene și ale guvernanței la nivelul UE. Măsurile de combatere a crizei s-au concentrat în mare măsură asupra reformelor structurale necesare, în special pentru statele membre care primesc asistență financiară („țări care beneficiază de programe”) și, în mod mai general, au luat forma unor recomandări specifice, în cazul altor țări. Din cauza crizei, atingerea obiectivelor strategiei Europa 2020 a devenit mai dificilă: gradul de ocupare a forței de muncă a avut de suferit în majoritatea statelor membre, iar decalajele dintre statele membre în ceea ce privește ocuparea forței de muncă și situația socială au crescut. Aproximativ 26,6 milioane de persoane nu aveau loc de muncă în UE-28 în iulie 2013, dintre care peste 19,2 milioane în zona euro. Aproape un sfert dintre tinerii activi din punct de vedere economic din Europa nu au un loc de muncă: 23,4 % (5,6 milioane) în UE-28 în iulie 2013 și 24 % (3,5 milioane) în zona euro. Sărăcia și excluderea socială sunt în creștere din 2009, în special în statele membre din sudul și estul Europei. În unele țări, corectarea dezechilibrelor a fost însoțită de scăderea producției, de creșterea șomajului și de o scădere a veniturilor disponibile, în timp ce alte țări au dat până acum dovadă de o anumită rezistență. Acestea din urmă sunt în general caracterizate de piețe ale forței de muncă ce funcționează mai bine și de sisteme de protecție socială mai solide, iar în plus au cules roadele unor reforme structurale efectuate cu mult înainte de criză.[3] Cu toate acestea, s-au făcut progrese în condiții foarte dificile. Consolidarea guvernanței economice a UE și măsurile luate pentru a facilita ajustarea la nivel național se dovedesc eficiente și pun bazele pentru stimularea și sprijinirea redresării economice și a creării de locuri de muncă. Pentru a face față dificultăților viitoare, este important să se consolideze dimensiunea socială a UEM, ceea ce va permite o înțelegere mai aprofundată a politicilor și a evoluțiilor din domeniul social. 2.2 Dimensiunea socială a UEM Pentru ca UEM să funcționeze în mod adecvat, este necesară optimizarea structurilor sale de guvernanță, pentru ca acestea să fie în măsură să prevină și să corecteze decalajele de durată ce ar putea amenința stabilitatea financiară și economică a uniunii monetare în ansamblu, prosperitatea noastră și, în ultimă instanță, economia noastră socială de piață. Capacitatea de a efectua ajustări economice reale este esențială în cadrul unei uniuni monetare. Criza a scos la iveală deficiențe în funcționarea uniunii monetare, deși s-au luat măsuri importante pentru consolidarea guvernanței economice a UE. S-a plătit un preț economic și social foarte ridicat, deoarece, de prea multe ori, reformele necesare au fost amânate din cauza unor împrejurări politice. Reformele structurale vizând susținerea ocupării forței de muncă, a competitivității și a unor oportunități socioeconomice mai mari își pot produce efectele după o perioadă semnificativă și adesea par dificil de realizat în perioadele de încetinire economică, în timp ce, în perioadele de efervescență economică, caracterul de urgență pare mai puțin pregnant. Neaplicarea măsurilor necesare poate produce însă efecte de contagiune negative și o deteriorare a bazelor economice ale uniunii monetare în ansamblu. Este în interesul colectiv al uniunii monetare să se pună în aplicare în mod corespunzător reforme structurale prin care să se abordeze dificultățile în plan social și în materie de ocupare a forței de muncă, iar statele membre trebuie să se sprijine reciproc în acest sens. Șomajul și problemele sociale înseamnă o pierdere de venit pentru o parte semnificativă a populației sau pentru societate în ansamblul ei. De asemenea, acestea frânează competitivitatea și potențialul de creștere al economiilor în cauză, deoarece capitalul uman prezent și viitor nu este utilizat la potențialul său sau investițiile lipsesc. Persistența șomajului și a inegalităților sociale poate de asemenea să reducă sprijinul politic și public și poate afecta stabilitatea guvernelor și capacitatea acestora de a realiza politici sănătoase. În lipsa unor acțiuni colective prin care să se abordeze în mod eficient și la timp problemele în plan social și în materie de ocupare a forței de muncă, pot apărea decalaje pe termen lung. „Dimensiunea socială a UEM” se referă la capacitatea mecanismelor de guvernanță economică și a instrumentelor de politică de a identifica, de a lua în considerare și de a aborda evoluțiile problematice și dificultățile legate de ocuparea forței de muncă și de politicile sociale din UEM. Consolidarea dimensiunii sociale ar trebui să ajute toate statele membre să își realizeze potențialul de creștere și de ocupare a forței de muncă, să crească nivelul de coeziunea socială și să prevină creșterea decalajelor, în conformitate cu tratatele și cu strategia Europa 2020. Sunt necesare progrese în ceea ce privește: · consolidarea capacității de a monitoriza evoluția ocupării forței de muncă și a situației sociale din UEM pentru a coordona mai bine, în timp util, reacția politică adecvată; · elaborarea unor măsuri și mobilizarea fondurilor UE pentru a soluționa problema șomajului (inclusiv a șomajului în rândul tinerilor) și a face față dificultăților sociale într-un mod sustenabil și eficient; · combinarea măsurilor luate în materie de responsabilitate și disciplină economică cu un grad mai mare de solidaritate și sprijin financiar; · reducerea barierelor existente în calea mobilității transfrontaliere a lucrătorilor în UE; · consolidarea rolului dialogului social în dezvoltarea unor strategii naționale și la nivelul zonei euro, prin implicarea corespunzătoare a partenerilor sociali. 3. CONSOLIDAREA SUPRAVEGHERII DIFICULTĂȚILOR DIN DOMENIUL SOCIAL ȘI AL OCUPĂRII FORȚEI DE MUNCĂ ȘI INTENSIFICAREA COORDONĂRII POLITICILOR Reacția politică a UE la criză a implicat consolidarea guvernanței economice a UEM, precum și a supravegherii multilaterale, în special în zona euro. Acest lucru a avut loc în contextul semestrului european pentru coordonarea politicilor economice. Un nou mecanism de supraveghere, prevăzut cu instrumente de asigurare a aplicării, a fost introdus odată cu adoptarea Regulamentului nr. 1176/2011 pentru a preveni dezechilibrele macroeconomice. După cum indică proiectul Comisiei, UEM a fost reformată, însă mai sunt pași de făcut. Deși ocuparea forței de muncă și sistemele de protecție socială cad, în principal, în responsabilitatea statelor membre, construirea unei uniuni economice și monetare reale, cu o dimensiune socială, înseamnă dezvoltarea sau consolidarea unor instrumente de ocupare a forței de muncă și de politici sociale în cadrul de guvernanță existent. Sunt necesare progrese în ceea ce privește integrarea dimensiunii sociale în supravegherea dezechilibrelor macroeconomice. În plus, progresele sunt necesare în contextul mai general al semestrului european de coordonare a politicilor economice și se pot realiza prin consolidarea cadrului existent pentru coordonarea politicilor sociale și privind ocuparea forței de muncă. O atenție sporită acordată dimensiunii sociale a supravegherii dezechilibrelor macroeconomice ar contribui la îmbunătățirea elaborării politicilor recomandate țărilor care efectuează ajustări macroeconomice. În plus, este important să se detecteze într-un stadiu incipient evoluțiile negative majore privind ocuparea forței de muncă și situația socială și să se îmbunătățească coordonarea și monitorizarea politicilor în aceste două domenii. Astfel, reacțiile politice ar fi mai eficiente, iar convergența în aceste domenii ar crește. Învățarea reciprocă, schimbul de bune practici și evaluarea comparativă a performanțelor pe baza unei supravegheri intensificate ar contribui la promovarea convergenței. 3.1 Consolidarea monitorizării evoluției ocupării forței de muncă și a situației sociale ca parte a supravegherii macroeconomice Procedura privind dezechilibrele macroeconomice (PDM) a fost introdusă în 2011 pentru a oferi UEM un mecanism de supraveghere pentru prevenirea și corectarea dezechilibrelor grave, împreună cu mijloacele de asigurare a respectării regulilor stabilite. PDM acoperă o gamă largă de aspecte, mergând de la sustenabilitatea externă, competitivitate, credit și îndatorare, până la prețurile activelor și stabilitatea financiară. Atenția acordată fiecăruia dintre aceste aspecte este esențială pentru atingerea obiectivului general, și anume asigurarea stabilității macroeconomice. În special, acest lucru poate contribui la prevenirea ciclurilor de expansiune și recul, permițând gestionarea perioadei de recul, în care pierderea încrederii pe piețele financiare, scurgerile de capital și reducerea pe scară largă a efectului de levier sunt însoțite de o activitate economică redusă și de dificultăți sociale. După cum arată experiența recentă a unui număr de țări din zona euro, dezechilibrele macroeconomice nocive legate parțial de acumularea de datorii publice și private și de pierderea de competitivitate pe termen lung reprezintă riscuri grave pentru perspectivele de creștere economică și de ocupare a forței de muncă, precum și pentru prosperitatea unei țări. Prin urmare, este esențial să se identifice din timp riscurile potențiale și să se prevină apariția unor dezechilibre macroeconomice nocive. Până în prezent, aspectele sociale nu au fost luate în mod explicit în considerare în aplicarea PDM. Includerea mai explicită a acestor aspecte în PDM ar fi avantajoasă din mai multe puncte de vedere. Ar permite o mai bună înțelegere a riscurilor prezentate de dezechilibre în ceea ce privește șomajul, sărăcia și consecințele sociale mai ample. Ar contribui, de asemenea, la o mai bună înțelegere a evoluțiilor sociale în timpul proceselor de ajustare. O cunoaștere mai bună a fenomenelor ar contribui în final la identificarea unor măsuri politice care să permită soluționarea dezechilibrelor, cu minimizarea consecințelor sociale ale acestora. Procedura privind dezechilibrele macroeconomice include mai multe etape. Ea începe cu Raportul anual privind mecanismul de alertă (RMA) și un tablou de bord cu indicatori. Apoi urmează bilanțuri aprofundate specifice privind țările identificate ca prezentând un risc potențial de dezechilibre în etapa RMA; în urma bilanțurilor, se elaborează recomandări specifice fiecărei țări și, dacă este cazul, planuri de acțiuni corective pentru țările cu dezechilibre excesive. Implicațiile sociale ale dezechilibrelor ar trebui să fie mai bine integrate în cadrul actual de supraveghere a dezechilibrelor macroeconomice, printr-o consolidare a analizei generale a PDM prin intermediul unor indicatori privind ocuparea forței de muncă și problemele sociale. În raportul privind mecanismul de alertă, șomajul figurează deja printre indicatorii principali. Pentru a reflecta mai bine implicațiile sociale ale dezechilibrelor macroeconomice, s-ar putea adăuga un număr limitat de indicatori auxiliari privind ocuparea forței de muncă și problemele sociale. În perspectiva semestrului european din 2014, s-ar putea introduce următorii indicatori auxiliari (a se vedea tabelul orientativ din anexă): i. rata de participare; ii. rata șomajului pe termen lung; iii. rata șomajului în rândul tinerilor [completată cu proporția tinerilor care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare (NEET)]; iv. rata riscului de sărăcie și de excluziune socială (completată de trei sub-indicatori: rata riscului de sărăcie, rata lipsurilor materiale severe, proporția persoanelor care trăiesc în gospodării cu o intensitate scăzută a muncii). Comisia, Parlamentul European și Consiliul vor coopera în ceea ce privește selectarea acestor indicatori. Bilanțurile aprofundate și alte documente de politică relevante ar trebui să conțină în mod regulat o secțiune în care să se discute evoluția ocupării forței de muncă și a situației sociale din țara supusă analizei, utilizând o gamă mai largă de indicatori sociali și de instrumente analitice decât cei care se regăsesc în tabloul de bord din cadrul RMA. Acest lucru ar contribui la clarificarea relațiilor de interdependență dintre dezechilibrele care se accentuează și situația socială și, astfel, ar facilita elaborarea de politici. 3.2 Elaborarea unui tablou de bord cu principalii indicatori sociali și de ocupare a forței de muncă și consolidarea coordonării politicilor în aceste domenii Astfel cum se prevede în proiectul Comisiei, ar trebui să se consolideze coordonarea și supravegherea politicilor sociale și privind ocuparea forței de muncă în cadrul UEM și să se promoveze convergența în aceste domenii. De la adoptarea sa în urmă cu 15 ani, strategia europeană pentru ocuparea forței de muncă a oferit un cadru pentru coordonarea politicilor privind crearea de locuri de muncă, similar cadrului pentru politica economică, în același scop al atingerii unei convergențe către obiective comune, verificabile și actualizate în mod regulat.[4] Strategia Europa 2020 pune un accent deosebit pe dimensiunea socială și pe cea a ocupării forței de muncă și conține obiective specifice privind ocuparea forței de muncă și reducerea sărăciei. Proiectul de raport comun privind ocuparea forței de muncă, publicat în cadrul analizei anuale a creșterii efectuate de Comisie, analizează problemele legate de ocuparea forței de muncă și situația socială, precum și măsurile adoptate de statele membre; acesta servește drept bază pentru o analiză, o supraveghere și o coordonare mai aprofundată pe tot parcursul semestrului european.[5] În ansamblu, strategia Europa 2020 oferă un sistem eficient de guvernanță economică, care a fost înființat în vederea coordonării acțiunilor strategice stabilite la nivelul UE și la nivel național. În cadrul Consiliului Ocuparea Forței de Muncă, Politică Socială, Sănătate și Consumatori (EPSCO), miniștrii și-au exprimat deja voința[6] de a continua dezvoltarea instrumentelor de monitorizare actuale[7] și de a consolida coordonarea politicilor și supravegherea multilaterală prin utilizarea unor indicatori sociali și de ocupare a forței de muncă. Comisia propune crearea unui tablou de bord cu principalii indicatori care să fie utilizat în proiectul său de raport comun privind ocuparea forței de muncă; un astfel de tablou ar facilita urmărirea evoluției ocupării forței de muncă și a situației sociale. Tabloul de bord ar trebui să fie un instrument analitic care să permită o identificare mai precisă și mai rapidă a problemelor majore legate de ocuparea forței de muncă și situația socială, în special a oricărei probleme care riscă să genereze efecte dincolo de frontierele naționale.[8] El ar consta într-un număr limitat de indicatori principali axați pe tendințele ocupării forței de muncă și ale situației sociale care pot submina serios ocuparea forței de muncă, coeziunea socială și capitalul uman și ar putea avea efecte negative asupra creșterii economice și asupra competitivității unui stat membru. Tabloul de bord ar fi integrat în proiectul de raport comun privind ocuparea forței de muncă pentru a oferi o bază mai specifică pentru o supraveghere multilaterală consolidată a politicilor sociale și privind ocuparea forței de muncă, contribuind la identificarea evoluțiilor ce necesită acțiuni politice mai hotărâte în aceste domenii.[9] Următorii indicatori principali (a se vedea tabelul orientativ din anexă) ar putea ajuta la detectarea tendințelor negative într-un stadiu suficient de timpuriu și ar contribui la anticiparea oricărei noi deteriorări: i. nivelul șomajului și evoluția sa; ii. proporția tinerilor NEET (care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare) și rata șomajului în rândul tinerilor; iii. venitul disponibil brut real al gospodăriilor; iv. rata riscului de sărăcie la populația în vârstă de muncă; v. inegalități (raportul S80/S20) Citirea tabloului de bord ar trebui să nu fie mecanică, ci să facă obiectul unei interpretări mai detaliate bazate pe instrumentele existente (mecanismul de monitorizare a politicii în materie de ocupare a forței de muncă - EPM[10], mecanismul de monitorizare a performanțelor în domeniul protecției sociale - SPPM[11] și cadrul comun de evaluare - JAF[12]) și pe seturile de date convenite, precum Ancheta europeană privind forța de muncă și Statisticile UE referitoare la venit și la condițiile de viață. Indicatorii sociali și privind ocuparea forței de muncă ar trebui să surprindă fenomenele cheie din fiecare țară și să identifice cele mai grave probleme și evoluții într-un stadiu incipient și înainte ca țara să se îndepărteze prea mult de performanțele sale anterioare sau de performanțele celorlalte state membre ale UE. Contribuind la detectarea principalelor probleme legate de ocuparea forței de muncă și de situația socială din UE și la luarea unor măsuri de răspuns prompte, tabloul de bord ar contribui, de asemenea, la realizarea obiectivelor strategiei Europa 2020. În vederea unei mai bune monitorizări și ținând cont de piața forței de muncă și de situația socială, tabloul de bord specific cu indicatori sociali și de ocupare a forței de muncă ar trebui să fie convenit în cadrul discuțiilor dintre Comisie și Consiliu și să fie gata la timp pentru semestrul European din 2014. Odată adoptat de Consiliu, proiectul de raport comun privind ocuparea forței de muncă care conține propunerea de tablou de bord va fi adresat Consiliului European ca parte a analizei anuale a creșterii. Tabloul de bord va fi transmis spre examinare Parlamentului European și, de asemenea, partenerilor sociali. În paralel cu consolidarea monitorizării evoluției ocupării forței de muncă și a situației sociale în contextul procedurii privind dezechilibrele macroeconomice, descrisă în secțiunea 3.1, tabloul de bord cu principalii indicatori sociali și de ocupare a forței de muncă va contribui la o mai bună integrare a problemelor sociale și de ocupare a forței de muncă în peisajul general al politicilor. Acesta ar constitui o bază pentru lucrările Consiliului și ale comitetelor în perspectiva Consiliului European de primăvară. 3.3 O coordonare mai bună a politicilor sociale și privind ocuparea forței de muncă în cadrul semestrului european Este important să se asigure o coordonare mai bună a politicilor sociale și privind ocuparea forței de muncă în cadrul semestrului european. Aceasta necesită o analiză clară și comună a principalilor factori, pentru a scoate în evidență măsurile și reformele cele mai presante ce urmează să fie adoptate. Cadrul comun de evaluare, mecanismul de monitorizare a politicii în materie de ocupare a forței de muncă și mecanismul de monitorizare a performanțelor în domeniul protecției sociale sunt cele trei instrumente utilizate în prezent pentru identificarea provocărilor specifice fiecărei țări și pentru compararea și ierarhizarea performanțelor statelor membre. Scopul final al acestor instrumente cuprinzătoare este de a permite identificarea și stabilirea de comun acord a unui set de dificultăți majore în ceea ce privește piața forței de muncă și situația socială, cu care statele membre se confruntă în eforturile lor de a realiza obiectivele strategiei Europa 2020. Tabloul de bord nu ar reprezenta o simplă reafirmare a ambițiilor politice ale strategiei Europa 2020, ci ar viza mai degrabă detectarea unor evoluții ale situației socioeconomice din întreaga UE care necesită o monitorizare mai strictă. Prin scopul său și caracteristicile sale, acesta ar fi complementar instrumentelor de monitorizare menționate mai sus. Analiza comparativă și evaluarea performanțelor pe care le asigură instrumentele existente trebuie să fie susținute și dezvoltate, inclusiv în cadrul lucrărilor Comitetului pentru ocuparea forței de muncă și ale Comitetului de protecție socială. Mecanismul de monitorizare a politicii în materie de ocupare a forței de muncă permite o analiză comparativă a performanțele statelor membre, oferind o reprezentare vizuală în raport cu deținătorii celor mai bune performanțe din punct de vedere statistic, în timp ce mecanismul de monitorizare a performanțelor în domeniul protecției sociale conține un tablou de bord cu 20 de indicatori sociali cheie, care vizează să ofere o imagine completă a principalelor modificări ale situației sociale din Europa și să conducă la identificarea „principalelor tendințe sociale care trebuie urmărite”. Orientările strategice elaborate pe baza celor mai bune performanțe, care iau forma liniilor directoare detaliate sau a unor recomandări ale Consiliului, așa cum s-a întâmplat în cazul garanției pentru tineret, pot contribui la difuzarea celor mai bune practici și la concentrarea eforturilor guvernelor și ale părților interesate pe soluționarea problemelor relevante pentru UE în ansamblu. Adoptarea celor mai bune practici și a valorilor de referință poate contribui la dinamizarea piețelor muncii și la favorizarea unei creșteri generatoare de locuri de muncă. Promovarea celor mai bune practici printr-o coordonare mai bună a politicilor ar putea să includă, de exemplu, calitatea politicilor active privind piața forței de muncă, reformele vizând combaterea segmentării pieței forței de muncă, precum și dezvoltarea capitalului uman. În domeniul serviciilor publice pentru ocuparea forței de muncă, replicarea bunelor practici va fi promovată printr-o rețea de servicii publice pentru ocuparea forței de muncă (SPOFM). În recenta sa propunere privind cooperarea consolidată între serviciile publice pentru ocuparea forței de muncă[13], Comisia a propus un cadru general de evaluare comparativă și de învățare reciprocă ce ar permite o comparație pertinentă a performanțelor diferitor servicii. Pentru a menține în întreaga UE fundamente economice sănătoase, este de asemenea important să existe servicii de securitate socială performante și să li se ofere cetățenilor mijloacele necesare pentru a fi actori ai economiei și a accesa servicii sociale. În această privință, este posibilă o consolidare suplimentară a schimbului de bune practici în politicile sociale prin intermediul metodei deschise de coordonare. Este important ca aceste instrumente să completeze noul tablou de bord pentru politicile sociale și privind ocuparea forței de muncă. Prin urmare, Comisia va analiza împreună cu Parlamentul European și cu Consiliul modalități de continuare a consolidării coordonării politicilor sociale și privind ocuparea forței de muncă, utilizând aceste instrumente ca mijloace complementare în cadrul semestrului european. 4. RESPONSABILITATE, SOLIDARITATE ȘI ACȚIUNI CONSOLIDATE ÎN FAVOAREA OCUPĂRII FORȚEI DE MUNCĂ ȘI A MOBILITĂȚII LUCRĂTORILOR 4.1 Un nivel mai mare de solidaritate grație consolidării instrumentelor financiare Criza economică a adâncit inegalitățile și a crescut riscul de excluziune pe termen lung, introducând în același timp constrângeri severe asupra cheltuielilor publice. Drept rezultat, statele membre se confruntă cu provocarea de a stabili priorități pentru investițiile sociale și de a moderniza serviciile de bunăstare. Aceasta necesită strategii de incluziune activă mai performante și o utilizare mai eficientă a bugetelor sociale. La 20 februarie 2013, Comisia a prezentat un pachet privind investițiile sociale, prin care își propune să ofere statelor membre orientări privind creșterea eficienței, eficacității și adecvării sistemelor de protecție socială, cu accent pe investițiile sociale. Pentru a dezvolta o dimensiune socială veritabilă pentru UEM, trebuie să se exploateze pe deplin aria de aplicare a bugetului UE. Pentru perioada 2014-2020, resursele și programele au cunoscut o creștere considerabilă. Fondurile structurale și de investiții europene vor continua să impulsioneze realizarea de către statele membre a reformelor necesare și a modernizării politicilor sociale. Fondul social european (FSE) va continua să joace un rol major, iar o direcționare mai bună a fondurilor UE în favoarea politicilor sănătoase în domeniul social și al ocupării forței de muncă, la momentul elaborării acordurilor de parteneriat și a programelor operaționale pentru perioada 2014-2020, ar putea să stimuleze puternic creșterea în mai multe state membre. Noul program pentru ocuparea forței de muncă și inovare socială poate contribui la difuzarea în toate statele membre a măsurilor inovatoare și cu un bun raport cost-eficiență în favoarea ocupării forței de muncă și a politicii sociale, în vreme ce Fondul de ajutor european pentru cele mai defavorizate persoane va furniza asistență materială persoanelor care au cea mai mare nevoie. Fondul european de ajustare la globalizare va continua să fie un instrument de solidaritate europeană cu lucrătorii care sunt victime ale concedierilor în masă legate de modificarea structurii comerțului mondial și regional. Inițiativa „Locuri de muncă pentru tineri” a fost concepută pentru a ajuta statele membre să pună în aplicare garanția pentru tineret în regiunile în care rata șomajului în rândul tinerilor depășește 25 %. Consiliul European din iunie a hotărât ca linia bugetară de 3 miliarde EUR destinată inițiativei „Locuri de muncă pentru tineri” să fie alocată în mod anticipat pentru 2014-2015, cu o contribuție a programelor FSE în valoare de cel puțin 3 miliarde EUR. Inițiativa „Locuri de muncă pentru tineri” demonstrează un angajament politic puternic în favoarea unor soluții colective la această problemă legată de ocuparea forței de muncă și situația socială, care afectează în mod disproporționat anumite țări și regiuni, însă are un impact negativ asupra UE în ansamblu. În prezent, Comisia le oferă statelor membre un sprijin de urgență pentru elaborarea planurilor lor de punere în aplicare a garanției pentru tineret. Versiunea finală a planurilor, precum și propunerile de programare financiară ar trebui să-i fie transmise până la sfârșitul anului 2013. 4.2 Accelerarea acțiunilor în domeniul ocupării forței de muncă și al mobilității lucrătorilor Un aspect esențial al dimensiunii sociale a UEM constă în elaborarea de politici de ocupare a forței de muncă care să îmbunătățească rezistența pieței muncii, să mențină locurile de muncă și competitivitatea și să sprijine crearea de noi locuri de muncă care să le înlocuiască pe cele pierdute prin restructurarea economică. După cum s-a subliniat și în pachetul din 2012 privind ocuparea forței de muncă[14], pentru aceasta este nevoie de măsuri de sprijin pe piața muncii atât la nivelul cererii, cât și al ofertei. Statele membre ar trebui să pună rapid în aplicare planurile naționale privind locurile de muncă, ținând seama de recomandările specifice fiecărei țări. Una dintre cele mai urgente măsuri care trebuie luate în ceea ce privește ocuparea forței de muncă este de a-i ajuta pe tineri să intre pe piața muncii și să își mențină potențialul în ciuda contextului economic nefavorabil. Europa a întreprins acțiuni în acest sens, acceptând ca fiecare stat membru să pună în aplicare un sistem de garanție pentru tineret și alocând resursele necesare pentru a contribui la punerea în aplicare a acestei reforme structurale esențiale, prin intermediul inițiativei „Locuri de muncă pentru tineri”. Progresele rapide în acest domeniu sunt esențiale pentru menținerea unui potențial solid de creștere în toate țările și pentru restabilirea convergenței socioeconomice în UE. În plus, este bine cunoscut faptul că flexibilitatea piețelor factorilor de producție este vitală pentru o bună funcționare a uniunii monetare. Deși capitalul a fost foarte mobil, piețele muncii au fost deseori foarte segmentate. Pentru a asigura o corespondență rapidă între cererea și oferta de forță de muncă în Europa și a valorifica la maximum potențialul de ocupare a forței de muncă, este deosebit de important să fie îmbunătățită mobilitatea profesională a cetățenilor în interiorul și în afara granițelor naționale. Libera circulație a lucrătorilor este una dintre valorile fundamentale ale UE și ale pieței unice a UE. De asemenea, în cadrul UEM, mobilitatea forței de muncă poate acționa, într-o oarecare măsură, ca un mecanism de ajustare în perioade caracterizate de schimbări asimetrice. Cu toate acestea, mobilitatea transfrontalieră în cadrul Uniunii Europene este încă scăzută. Doar 2,6 % din populația UE s-a stabilit într-un alt stat membru. În zona euro, mai puțin de 4 % din populația în vârstă de muncă este constituită din resortisanți ai unui alt stat membru. Cu toate acestea, 10 % din cetățenii UE au avut deja experiențe profesionale în alt stat membru, iar 17 % se gândesc să lucreze sau să se stabilească într-un alt stat membru în viitor. Nivelul actual scăzut al mobilității pe piața muncii se poate datora mai multor factori, dintre care unii sunt de ordin cultural sau social (bariere lingvistice și culturale, piața locuințelor, legăturile de familie). Alți factori sunt legați de exercitarea drepturilor conferite de legislația UE și de sprijinul insuficient de care beneficiază mobilitatea în interiorul UE (sisteme diferite de securitate socială și de impozitare, diferențe în ceea ce privește calificările profesionale, precum și bariere de ordin juridic sau administrativ). UE a abordat deja unele dintre aceste obstacole rămase. A fost instituit un sistem al UE de recunoaștere a calificărilor profesionale și un sistem al UE de coordonare a prestațiilor de securitate socială, care să garanteze că lucrătorii mobili nu-și pierd anumite drepturi dobândite, în cazul în care decid să se mute într-un alt stat. Comisia își continuă activitatea în ceea ce privește profesiile reglementate, în vederea consolidării libertății de stabilire în sectorul serviciilor[15]. Recenta propunere a Comisiei de directivă privind măsurile de facilitare a exercitării drepturilor conferite lucrătorilor în contextul liberei circulații a lucrătorilor[16] are drept scop să îi încurajeze pe lucrătorii mobili, garantându-le accesul la consiliere, informare și sprijin în țara gazdă și oferindu-le mijloace reale de recurs în caz de discriminare. Cu toate acestea, căutarea unui loc de muncă în alt stat membru al UE continuă să fie complicată și greoaie din punct de vedere administrativ, putând avea, de asemenea, un impact negativ asupra drepturilor de securitate socială ale persoanelor. În Raportul privind cetățenia UE, Comisia îndeamnă statele membre să exploateze la maximum posibilitățile oferite de normele existente pentru a le permite șomerilor să își primească indemnizațiile de șomaj timp de șase luni, în situația în care aceștia își caută de lucru în alt stat membru[17]. Comisia intenționează să prezinte, în 2014, propuneri de revizuire a capitolului privind șomajul din Regulamentele (CE) nr. 883/2004 și nr. 987/2009 cu scopul de a simplifica procedurile de acordare a prestațiilor de șomaj în situații transfrontaliere, precum și de a crește eficiența dispozițiilor. În același timp, Comisia și statele membre trebuie să depună mai multe eforturi pentru a asigura corespondența transnațională dintre cererea și oferta de forță de muncă, în special prin modernizarea rețelei EURES și transformarea ei într-un serviciu paneuropean de recrutare, de coordonare și de plasare a forței de muncă. În 2013, Comisia va prezenta o propunere pentru îmbunătățirea prelucrării informațiilor privind locurile de muncă disponibile și cererile de locuri de muncă, a serviciilor de asistență destinate persoanelor în căutarea unui loc de muncă și angajatorilor, precum și a guvernanței și a coordonării globale a strategiilor de mobilitate între statele membre. Mai mult, este esențial să se elimine neconcordanțele în ceea ce privește competențele, pentru a anticipa mai bine nevoile în materie de competențe de pe piața muncii. Acesta este obiectivul Panoramei competențelor în UE lansate recent. 4.3 Aprofundarea UEM: o combinație de ambiții considerabile și planificare adecvată Arhitectura actuală a UEM se bazează pe politici bugetare naționale descentralizate integrate într-un cadru întemeiat pe norme. Stabilizarea politicii bugetare se realizează la nivel național, în limitele normelor prevăzute de tratate și de Pactului de stabilitate și creștere. A fost autorizată, în anumite condiții, folosirea stabilizatorilor automați la nivel național (scăderea veniturilor fiscale și creșterea cheltuielilor sociale în perioadele de recesiune), rezervându-li-se un rol important de absorbție a șocurilor, având în vedere amploarea relativ mare a serviciilor de securitate socială. Pe de altă parte, tratatul prevede că politicile de protecție socială (în special sistemele de prestații de securitate socială) sunt, în esență, o responsabilitate națională și, prin urmare, elaborarea, eficiența și funcționarea stabilizatorilor automați constituie o responsabilitate națională și variază de la un stat membru la altul. Proiectul Comisiei pentru o UEM profundă și veritabilă oferă o viziune globală care urmărește crearea unei arhitecturi puternice și stabile în domeniul financiar, bugetar, economic și politic. El este relevant, de asemenea, pentru dezvoltarea dimensiunii sociale a UEM. Proiectul evidențiază acțiunile pe care Comisia le consideră necesare pe termen scurt, mediu și lung. În aceeași ordine de idei, ar trebui luate măsuri pentru asumarea mai multor responsabilități și pentru ameliorarea disciplinei economice, în paralel cu stimularea solidarității și creșterea sprijinului financiar. Unele dintre măsurile necesare pot fi adoptate în cadrul limitelor impuse de tratatele în vigoare. Altele vor necesita modificarea tratatelor actuale și acordarea unor competențe noi Uniunii Europene. Pentru dezvoltarea dimensiunii sociale a UEM, sunt deosebit de importante următoarele aspecte prevăzute în proiectul Comisiei. Pe termen scurt, Comisia a propus crearea unui instrument în cadrul guvernanței economice a UE și al bugetului UE, separat de cadrul financiar multianual, pentru a sprijini procesul de reechilibrare, de ajustare și, prin urmare, de creștere economică. Acesta este un prim pas către instituirea unei capacități bugetare mai puternice, alături de o integrare mai profundă a mecanismelor de coordonare a politicilor. Cadrul existent ar trebui consolidat prin îmbunătățirea coordonării ex ante a proiectelor majore de reformă și prin crearea unui instrument de convergență și competitivitate (ICC) cu scopul de a oferi un cadru pentru angajamentele în favoarea implementării la timp a reformelor structurale și pentru sprijinul necesar în acest sens. S-ar acorda sprijin financiar pentru pachetele de reforme care au fost convenite și care sunt importante atât pentru statul membru în cauză, cât și pentru buna funcționare a UEM. Utilizarea sprijinului financiar ar face parte integrantă din înțelegerea contractuală încheiată între statele membre în cauză și Comisie. Instrumentul de convergență și competitivitate (ICC) ar combina aprofundarea integrării politicii economice cu sprijinul financiar, reflectând principiul combinării unor responsabilități mai mari cu un grad mai mare de solidaritate. Acest instrument ar putea fi instituit prin legislație secundară. Pe baza ICC, capacitatea bugetară ar putea crește progresiv, astfel încât să se aloce suficiente resurse pentru sprijinirea reformelor structurale majore, chiar și într-o economie mare aflată în dificultate. În cele din urmă, pe termen lung, pe baza punerii în comun progresive a suveranității și, prin urmare, a responsabilității, precum și prin competențe în materie de solidaritate la nivel european, ar trebui să devină posibilă instituirea unei autorități autonome pentru bugetul zonei euro, dotată cu capacitatea bugetară necesară pentru a sprijini statele membre în absorbirea șocurilor. Bugetul central ar furniza un instrument de stabilizare la nivelul UEM, care ar sprijini adaptarea la șocurile asimetrice, ar intensifica integrarea economică și convergența și ar evita instituirea unor fluxuri de transfer pe termen lung. În ansamblu, un instrument comun ar putea genera câștiguri nete în ceea ce privește capacitatea de stabilizare, în comparație cu mecanismele actuale. Dimensiunea capacității fiscale ar depinde, în cele din urmă, de gradul de integrare dorit și de voința de a transpune în legislație modificările politice aferente. Un instrument comun destinat stabilizării macroeconomice ar putea furniza un sistem de asigurare în cadrul căruia riscurile șocurilor economice să fie puse în comun de statele membre, reducându-se astfel fluctuațiile veniturilor naționale. În formularea sa cea mai simplă, un sistem de stabilizare destinat absorbirii șocurilor asimetrice ar putea necesita plăți nete monetare negative în perioadele de conjunctură economică favorabilă și pozitive în perioadele dificile. De exemplu, un sistem simplu ar putea determina contribuțiile/plățile nete ale țărilor în funcție de deviația PIB-ului lor (în raport cu valoarea medie). Un astfel de sistem ar trebui să fie, pe termen mediu, neutru din punct de vedere financiar pentru fiecare țară și ar depinde, de asemenea, de dimensiunea țării. Alternativ, sistemul ar putea impune ca plățile din fond să fie alocate într-un scop definit, cu efecte contraciclice (de exemplu, în sistemul de ajutor de șomaj al SUA, un procent de 50 % din ajutorul de șomaj care depășește o durată standard până la un maxim dat este rambursat dintr-un fond federal, cu condiția ca șomajul să înregistreze un anumit nivel și o tendință ascendentă). Sistemul ar putea să funcționeze în așa fel încât să se evite „transferurile permanente” între țări. Cu alte cuvinte, acesta ar trebui să fie conceput astfel încât să se evite ca, pe o perioadă lungă de timp, o țară să fie plătitor sau beneficiar net al sistemului. Astfel de măsuri ar presupune o modificare substanțială a tratatului, deoarece, în prezent, UE nu are competența de a le adopta, nici pentru zona euro, nici pentru ansamblul UE. UE nu poate exercita responsabilitățile bugetare ale statelor sale membre. Competențele actuale ale UE sunt limitate, în ceea ce privește ocuparea forței de muncă, la măsuri de stimulare menite să încurajeze cooperarea între statele membre și să sprijine acțiunile lor, excluzând orice armonizare (a se vedea articolul 149 din TFUE). În ceea ce privește securitatea socială și protecția socială, competența sa este limitată la adoptarea de directive care stabilesc cerințe minime pentru sistemele statelor membre ale căror principii fundamentale și al căror echilibru financiar sunt stabilite de statele membre (a se vedea articolul 153 din TFUE). Având în vedere actualul cadru de competențe și sistemul de resurse proprii al tratatelor, nu poate fi utilizată nici clauza de flexibilitate de la articolul 352, întrucât înființarea sistemelor de stabilizare macroeconomică ar depăși cadrul general al tratatelor actuale și ar duce astfel la modificarea tratatelor fără a urma procedurile necesare. Cu alte cuvinte, această ultimă etapă ar necesita o revizuire fundamentală a tratatelor, care ar trebui să fie însoțită, astfel cum se prezintă în proiectul Comisiei, de o integrare politică pe măsură, asigurându-se legitimitatea și responsabilitatea democratică. 5. CONSOLIDAREA DIALOGULUI SOCIAL Dialogul social la nivelul UE joacă un rol esențial în ameliorarea economiei sociale de piață, în asigurarea unor avantaje pentru angajatori, lucrători și pentru ansamblul economiei și al societății. Consolidarea guvernanței economice necesită implicarea partenerilor sociali în dezbateri politice și în procesele de decizie. Nu este vorba numai de asumarea responsabilităților în ceea ce privește politicile și de asigurarea unei implementări adecvate, ci și de sporirea eficienței coordonării politice la nivelul zonei euro. Prin urmare, este esențial să se investească în consolidarea dialogului social, atât la nivel european, cât și la nivel național. Partenerii sociali joacă un rol important la nivel național în stabilirea salariilor și a regulilor de funcționare a pieței muncii. Ei au o influență puternică asupra altor politici structurale prin intermediul consultărilor tripartite, de exemplu în domeniul securității sociale. În ceea ce privește în mod particular stabilirea salariilor, în UE și în statele membre există diverse relații industriale care își spun cuvântul în modul în care se organizează negocierile salariale. Partenerii sociali joacă, de asemenea, un rol esențial în ceea ce privește măsurile de implementare, cum ar fi stagiile de ucenicie sau programele eficiente de învățare pe tot parcursul vieții. Mecanismele care permit implicarea partenerilor sociali în coordonarea politicilor economice și de ocupare a forței de muncă la nivelul UE mai pot fi îmbunătățite. 5.1 Utilizarea optimă a forurilor existente La nivelul UE, partenerii sociali participă de două ori pe an la un dialog macroeconomic (MED – macroeconomic dialogue) și desfășoară, cu aceeași regularitate, schimburi de opinii la cel mai înalt nivel politic în cadrul reuniunii sociale tripartite la nivel înalt (TSS – tripartite social summit).[18] Atât dialogul macroeconomic, cât și reuniunea socială tripartită reprezintă oportunități importante de a implica partenerii sociali în semestrul european. Comisia este convinsă că partenerii sociali pot fi implicați și mai mult în UE și în guvernanța UEM, respectându-se totodată pe deplin autonomia acestora. Sinergiile și complementaritatea între diferitele foruri ar putea fi utilizate și mai bine, în special pentru promovarea coerenței și evitarea suprapunerii proceselor. Prezentarea rapoartelor și monitorizarea ar trebui să fie mai sistematice, pentru a se asigura o mai mare transparență, iar comunicarea și componența acestor foruri ar putea fi raționalizate. Potențialul dialogului social bipartit ar trebui să fie mai bine exploatat, iar nivelul de reprezentare a partenerilor sociali naționali ar trebui să crească în toate forurile, în special în cadrul Comitetului de dialog social. Forurile existente și-au dovedit utilitatea. Crearea unor noi forme de dialog ar trebui luată în considerare numai după o evaluare comună a necesității lor. Dialogul macroeconomic este un forum la nivel înalt destinat schimbului de opinii între Consiliu, Comisie, Banca Centrală Europeană și reprezentanții partenerilor sociali la nivelul UE. El a fost instituit cu scopul specific de a favoriza un dialog periodic privind elaborarea politicilor macroeconomice în zona euro. MED are o structură pe două niveluri, politic și tehnic. Dialogul politic este organizat de statul membru care deține președinția prin rotație a Consiliului (participă, de asemenea, cele două președinții ulterioare) și este precedat de o reuniune pregătitoare de natură tehnică[19]. Reuniunea socială tripartită la nivel înalt pentru creșterea economică și ocuparea forței de muncă este consacrată în articolul 152 din TFUE drept o componentă integrantă a dialogului social la nivelul UE. Sarcina reuniunii sociale tripartite la nivel înalt este de a se asigura un dialog social la cel mai înalt nivel între președinția Consiliului (și cele două președinții ulterioare), Comisie și reprezentanții angajatorilor și ai lucrătorilor. Reuniunea are loc în contextul dialogului intersectorial. Prin urmare, ordinea de zi a acesteia include aspecte care au un impact asupra ansamblului sectoarelor economice și al lucrătorilor din UE. Politicile de ocupare a forței de muncă și politicile sociale sunt discutate, de asemenea, în mod regulat, de două ori pe an, în cadrul reuniunilor informale între Consiliul EPSCO și partenerii sociali ai UE. În plus, tratatul prevede un mecanism de consultare între comitete și partenerii sociali ai UE (articolele 150 și 160 din TFUE). 5.2 Consultările în cadrul semestrului european Există un consens larg în rândul instituțiilor UE cu privire la necesitatea unei implicări mai mari a partenerilor sociali în guvernanța europeană, în special în procesul semestrului european. Desigur, autonomia partenerilor sociali și diversitatea practicilor naționale trebuie să fie respectate [în conformitate cu articolul 152 și articolul 153 alineatul (5) din TFUE], dar, pentru ca guvernanța consolidată a UEM să fie eficientă și favorabilă incluziunii, implicarea partenerilor sociali în elaborarea și punerea în aplicare a politicilor economice și de ocupare a forței de muncă trebuie să fie proporțională cu evoluția mecanismelor de monitorizare și de coordonare. Consultările la nivel național cu partenerii sociali joacă un rol important, în special în timpul adoptării programelor naționale de reformă și al punerii în aplicare a recomandărilor specifice fiecărei țări. Aceste consultări sunt esențiale în cazul aspectelor legate de piața muncii, dar și al aspectelor și politicilor sociale și economice în general. Este evident că mecanismele actuale de dialog social european pot fi utilizate mai bine, pentru a consulta în timp util și în mod eficient partenerii sociali în fazele esențiale ale procesului decizional la nivel european. Pentru a fi eficiente, consultările trebuie să implice, de asemenea, organizațiile naționale ale partenerilor sociali. Acest proces poate funcționa numai dacă statele membre îmbunătățesc, de asemenea, în conformitate cu tradițiile lor naționale, participarea partenerilor sociali la discutarea, conceperea și implementarea reformelor în curs. Guvernelor naționale le va reveni sarcina, în conformitate cu propriile lor reglementări și practici, să definească modalitățile care le vor permite să discute cu partenerii sociali recomandările specifice fiecărei țări. Cu toate acestea, Comisia va încuraja statele membre să discute cu partenerii sociali implementarea recomandărilor specifice fiecărei țări și a tuturor reformelor relevante și să anexeze observațiile lor la programele naționale de reformă. Comisia propune îmbunătățirea actualului proces de consultare după cum urmează: Comisia se va întâlni cu partenerii sociali din UE înainte de a adopta analiza anuală a creșterii, în cadrul Comitetului de dialog social, cu scopul de a cunoaște punctele lor de vedere asupra viitoarelor priorități, precum și reacțiile lor în legătură cu rezultatul procesului semestrului european precedent. Principalele mesaje care decurg din această consultare vor fi transmise Consiliului cu ocazia reuniunii sociale tripartite la nivel înalt din octombrie. Comisia va anexa la raportul privind relațiile industriale observațiile scrise ale partenerilor sociali, discutate și convenite anterior de către părți. După adoptarea analizei anuale a creșterii, Comisia va organiza, tot în cadrul Comitetului de dialog social, o dezbatere cu partenerii sociali din UE și cu filialele lor naționale, consacrată acestui document și raportului comun privind ocuparea forței de muncă. Obiectivul este de a favoriza o mai bună înțelegere reciprocă a așteptărilor și a preocupărilor. Dezbaterea se va concentra asupra tabloului de bord al celor mai importante evoluții sociale și în materie de ocupare a forței de muncă incluse în acest raport, asupra principalelor elemente ale reformelor economice și sociale, asupra implicațiilor pentru situația socială și a ocupării forței de muncă, precum și asupra coordonării acestora. Dacă este cazul, dezbaterea va include, de asemenea, un schimb de opinii cu privire la aspecte de interes direct pentru partenerii sociali, precum salariile sau sistemele de negociere colectivă. Observațiile primite de la partenerii sociali vor fi diseminate după caz. Această consultare va completa schimbul de opinii între comitete (EMCO și CPS) și secretariatele partenerilor sociali din UE și, prin urmare, va contribui la pregătirea reuniunii sociale tripartite la nivel înalt programate pentru luna martie. Reuniunea socială tripartită la nivel înalt va fi în continuare reuniunea la cel mai înalt nivel dintre Comisie, Consiliu și partenerii sociali europeni și le va permite acestora să discute despre politicile în domeniul creșterii economice și al ocupării forței de muncă. Reuniunea socială tripartită la nivel înalt din martie se va axa pe semestrul european. Dezbaterile din cadrul acesteia vor fi pregătite de către Consiliul EPSCO. Dialogurile politice la nivel înalt ar trebui să fie precedate de o reuniune pregătitoare de natură tehnică, care urmează să fie organizată de Comitetul de dialog social. Comisia va propune revizuirea deciziei prin care a fost instituită reuniunea socială tripartită la nivel înalt pentru a o alinia la noul cadru instituțional creat prin Tratatul de la Lisabona și la strategia integrată pentru creștere și ocuparea forței de muncă. Structura actuală a desfășurării dialogurilor tematice în cadrul EMCO și CPS ar trebui să fie dezvoltată și raționalizată. Procesul de consultare ar putea fi completat prin reuniuni ad hoc sau prin metode de lucru care să permită o mai bună implicare a partenerilor sociali în discuțiile privind problemele politice relevante, ținând seama de responsabilitatea lor specifică și de natura potențial sensibilă a problemelor pentru partenerii sociali (de exemplu, ocuparea tinerilor, salariile, reformele sistemelor de pensii și de sănătate). Pe baza raportului său privind relațiile industriale în Europa și privind activitatea Observatorului european al relațiilor industriale din cadrul Eurofound, Comisia va continua, de asemenea, să promoveze monitorizarea evoluției dialogului social pe întreg cuprinsul UE. 6. CONCLUZII Recentele transformări destinate să întărească guvernanța economică a UE vor urmări să consolideze UEM, să elimine unele dintre deficiențele concepției inițiale ale acesteia și să o facă mai competitivă și mai capabilă să promoveze creșterea. În opinia Comisiei, dezvoltarea dimensiunii sociale a UEM este o parte esențială a acestui proces. Iată de ce actualele mecanisme de guvernanță economică și instrumente de politică trebuie să fie capabile să țină seama de problemele legate de politicile sociale și de ocuparea forței de muncă din UE și să le soluționeze, sprijinind ansamblul statelor membre să își atingă potențialul de creștere și de ocupare a forței de muncă, precum și să îmbunătățească coeziunea socială în conformitate cu obiectivele UE. O uniune monetară funcțională necesită piețe flexibile și instituții competente, pentru a reacționa la evoluțiile situației sociale și a oferi mecanisme de siguranță adecvate la nivel național. Dimensiunea socială a UEM poate fi consolidată printr-o coordonare mai bună și o monitorizare a politicilor și a evoluțiilor în domeniul social și al ocupării forței de muncă, în cadrul procesului semestrului european, elaborând măsuri și alocând fonduri pentru a face față mai bine dificultăților sociale, a îndepărta obstacolele care stau în calea mobilității transfrontaliere în UE și a stimula rolul dialogului social. Comisia așteaptă cu interes să colaboreze cu celelalte instituții ale UE, cu statele membre și cu partenerii sociali pentru a realiza progrese rapide în acest domeniu. Anexă: Tabel indicativ pentru tabloul de bord cu principalii indicatori sociali și de ocupare a forței de muncă (de analizat în proiectul de raport comun privind ocuparea forței de muncă pentru semestrul european 2014) INDICATORI || Rata șomajului (%) || NEET (%) (tineri care nu sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare) și rata ocupării tinerilor || Modificarea venitului disponibil brut real al gospodăriilor || Rata riscului de sărăcie în rândul populației de 18-64 ani (%) || Inegalități (raportul S80/S20) Populația țintă || Populație activă || Tineri (18-24) || Populație totală || Populație în vârstă de muncă || Populație totală Sursa datelor și variații || AFM (variație anuală) || AFM (variație anuală) || Conturi naționale || EU-SILC (variație anuală) || EU-SILC Justificarea alegerii indicatorului || Evoluția generală a pieței muncii; pierderea producției și a productivității; competitivitate; coeziune socială || Pierderea capacității de inserție profesională și a productivității; relevanța competențelor; performanța instituțiilor de învățământ și a instituțiilor responsabile de piața muncii; competitivitate; coeziune socială || Cererea globală; caracterul adecvat al veniturilor pe piața muncii; eficiența sistemelor de înlocuire a veniturilor || Evoluția generală a sărăciei (accent pe veniturile reale ale persoanelor sărace); coeziune socială; erodarea capitalului uman || Segmentarea pieței muncii și precaritatea; egalitatea șanselor; cererea globală și coeziunea socială EPM, SPPM și JAF ar fi utilizate pentru interpretarea principalilor indicatori || Interpretarea detaliată a tabloului de bord s-ar baza integral pe mecanismul de monitorizare a politicii în materie de ocupare a forței de muncă (EPM – Employment Performance Monitor), pe mecanismul de monitorizare a performanțelor în domeniul protecției sociale (SPPM – Social Protection Performance Monitor) și pe cadrul comun de evaluare (JAF – Joint Assessment Framework). Cu titlu ilustrativ, iată câteva exemple de indicatori care prezintă modul în care EPM, SPPM și JAF ar permite interpretarea principalilor indicatori: || Rata șomajului de lungă durată; rata ocupării forței de muncă (b/f, în funcție de vârstă și de nivel de calificare); Muncă cu timp parțial/temporară involuntară; rata locurilor de muncă vacante (medie pe trei ani); alți indicatori privind sfera politicilor active în domeniul pieței muncii || Rata șomajului în rândul tinerilor; tineri NEET, pe grupuri de vârstă (15-18, 18-19, 20-24 de ani); Rata ocupării tinerilor; Persoane care au părăsit timpuriu școala || Contribuția veniturilor din muncă (angajați și persoane care desfășoară activități independente) la venitul brut disponibil al gospodăriilor; costurile unitare reale ale forței de muncă; rata economiilor realizate de gospodării; raportul dintre datoria gospodăriilor și venitul disponibil; rata de acoperire a indemnizațiilor de șomaj || rata expunerii la riscul de sărăcie (%); amploarea sărăciei; decalajul riscului de sărăcie; alte dimensiuni ale sărăciei: lucrători săraci, gospodării fără persoane ocupate; stare materială extrem de precară, AROPE în funcție de vârstă (sărăcia în rândul copiilor, sărăcia în rândul persoanelor în vârstă de muncă, sărăcia în rândul persoanelor în vârstă) || Indicatori de segmentare [muncă cu timp parțial/temporară involuntară, tranzițiile de pe piața muncii (în funcție de tipul de contract sau nivelul de remunerare etc.)]; Indicatori ai altor inegalități pe piața muncii [decalaj în nivelul de instruire (PISA)], diferența de remunerare între femei și bărbați, inegalitatea în materie de venituri (cu excepția persoanelor fără loc de muncă) Anexă: Tabel indicativ al indicatorilor auxiliari suplimentari în domeniul social și al ocupării forței de muncă în RMA INDICATORI || Rata de participare (%) || Rata șomajului de lungă durată (%) || Rata șomajului în rândul tinerilor (%) || Rata riscului de sărăcie și de excluziune socială (AROPE) (%) Populația țintă || Populație în vârstă de muncă (15-64 de ani) || Populație activă || Populație activă din aceeași grupă de vârstă (15-24 de ani) || Populație totală Sursa datelor/variații || Eurostat, AFM/nivel și evoluție în timp || Eurostat, AFM/nivel și evoluție în timp || Eurostat, AFM/nivel și evoluție în timp || Eurostat, AFM/nivel și evoluție în timp Justificarea alegerii indicatorului || Completează rata șomajului întrucât indică fluxurile care determină trecerea de la o stare de activitate la o stare de inactivitate și viceversa. Permite să se analizeze factorii structurali care descurajează căutarea unui loc de muncă, precum și „efectele de descurajare” ale șomajului de lungă durată, ale muncii nedeclarate, ale ocupării în sectorul informal și ale subocupării în sectorul agricol. || Scoate în evidență problemele structurale de pe piața muncii, de exemplu, neconcordanțele în materie de calificări, problemele legate de relația între persoanele integrate și cele excluse. Indică perspectivele reduse de reangajare și riscul crescut de a rămâne în situație de șomaj. || Oferă o măsură a dificultăților întâmpinate de persoanele care intră pe piața muncii la o vârstă tânără și eventual slab calificate; o perioadă îndelungată de șomaj la începutul carierei poate avea consecințe pe termen lung în ceea ce privește perspectivele de venituri viitoare și legătura cu piața muncii. || Indicator agregat care surprinde diferite dimensiuni ale sărăciei Indicatori complementari || nu se aplică || nu se aplică || NEET (rata tinerilor care sunt încadrați profesional și nu urmează niciun program educațional sau de formare din totalul populației de 15-24 de ani) || Componente: rata riscului de sărăcie (AROP) care surprinde sărăcia relativă, rata lipsurilor materiale severe care surprinde sărăcia absolută, proporția persoanelor care trăiesc în gospodării cu o intensitate scăzută a muncii O mai bună monitorizare și supraveghere, în cadrul semestrului european, a problemelor sociale și a celor legate de ocuparea forței de muncă Aprilie: Finalizarea PSC & PNR (cu participarea partenerilor sociali naționali) Mai/iunie: Comisia propune recomandări specifice fiecărei țări; discuții în comitetele Consiliului, EPSCO & ECOFIN Art. 148 EPSCO Iunie/iulie: Consiliul European aprobă și Consiliul adoptă recomandările specifice fiecărei țări [1] Comunicare a Comisiei „Proiect pentru o Uniune economică și monetară profundă și veritabilă. Lansarea unei dezbateri europene”. 28/12/2012. COM(2012) 777. [2] Raport din proprie inițiativă al PE „Către o veritabilă uniune economică și monetară”, prezentat la 18/10/2012 („raportul Thyssen”). [3] Comisia Europeană, Employment and Social Developments in Europe 2012 (Ocuparea forței de muncă și a situației sociale din Europa 2012). [4] A se vedea concluziile președinției Consiliului European extraordinar privind ocuparea forței de muncă organizat la Luxemburg în perioada 20-21 noiembrie 1997, punctul 3. [5] A se vedea Regulamentul (CE) nr. 1466/97, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul 1175/2011, în special secțiunea 1-A referitoare la semestrul european pentru coordonarea politicilor economice. [6] Scrisoare din partea președinției Consiliului către Președintele Consiliului European privind „Dimensiunea socială a UEM”, 15 mai 2013. [7] Employment Policy Monitor (EPM, mecanism de monitorizare a politicii în materie de ocupare a forței de muncă) și Social Protection Performance Monitor (SPPM, mecanism de monitorizare a performanțelor în domeniul protecției sociale). [8] O imagine de ansamblu completă se găsește în anexă. Nu va exista nicio obligație de raportare suplimentară pentru statele membre. [9] Raportul comun privind ocuparea forței de muncă, prevăzut la articolul 148 alineatul (1) din TFUE, trebuie adoptat de Consiliu și este adresat Consiliului European. Termenul „comun” înseamnă că raportul face obiectul unui acord între Comisie și Consiliu, setul de date corespunzător fiind utilizat pe larg în cadrul semestrului european. [10] EPM este un raport aprobat împreună de Comisie și de statele membre pentru a stabili de comun acord dificultățile cu care se confruntă fiecare stat în materie de ocupare a forței de muncă. Pentru aceasta, se efectuează o comparație statistică a rezultatelor nu doar între omologi (evaluare comparativă), ci și din perspectivă cronologică pentru statul membru în cauză. EPM oferă un rezumat al analizei produse de JAF în 10 domenii legate de piața muncii. [11] SPPM a fost aprobat de Consiliu în octombrie 2012 ca metodă de monitorizare a situației sociale din statele membre ale UE. [12] JAF este o bază de date cu indicatori cheie ai pieței muncii și ai situației sociale, utilizată pentru a monitoriza evoluția din aceste două domenii în statele membre, precum și progresele realizate în vederea atingerii obiectivelor principale. Este un instrument analitic bazat pe un set de indicatori conveniți de comun acord pentru 11 domenii de politică. [13] La 17 iunie 2013, Comisia a prezentat o propunere de decizie privind cooperarea consolidată între serviciile publice, care va permite o comparație pertinentă a performanțelor acestora, utilizând o evaluare comparativă bazată pe dovezi. [14] COM(2012) 173 final. [15] Comunicarea Comisiei „Evaluarea accesului la profesiile reglementate”. 02/10/2013. [16] COM(2013) 236 final. [17] COM(2013) 269 final. [18] TSS se ține începând cu anul 1997, dar a fost înființată oficial în 2003 (Decizia 2003/174/CE), iar acum este integrată în Tratatul de la Lisabona. MED a fost creat în 1999 pe baza concluziilor Președinției (Consiliul European de la Köln). [19] Cadrul este stabilit de Comitetul pentru politică economică (CPE).