·gestionarea activelor înghețate și puse sub sechestru, pentru ca acestea să nu se devalorizeze;

·înghețarea și punerea sub sechestru a activelor în vederea unei posibile confiscări ulterioare;

Criminalitatea organizată reprezintă una dintre cele mai mari amenințări la adresa securității Uniunii Europene. Potrivit agenției Europol, peste 5 000 de grupări de criminalitate organizată sunt în prezent cercetate penal în Europa. Grupurile de criminalitate organizată urmăresc obținerea de profit, prin derularea de activități ilegale generându-se profituri uriașe: veniturile obținute din criminalitatea organizată în UE sunt estimate în prezent la aproximativ 110 miliarde EUR pe an.

În plus față de Directiva 2014/42/UE, adoptarea Regulamentului (UE) 2018/1805 privind recunoașterea reciprocă a ordinelor de indisponibilizare și de confiscare este un alt act legislativ important în materia recuperării activelor. Regulamentul vizează facilitarea recuperării transfrontaliere a activelor și accelerarea și simplificarea procedurilor de înghețare și de confiscare a activelor provenite din săvârșirea de infracțiuni pe întreg teritoriul UE. Acesta se va aplica tuturor ordinelor de înghețare și de confiscare emise în cadrul procedurilor penale, incluzând, prin urmare, atât confiscările care se bazează, cât și pe cele care nu se bazează pe o condamnare.

Majoritatea statelor membre (Belgia, Cehia, Germania, Croația, Italia, Cipru, Letonia, Lituania, Luxemburg, Ungaria, Țările de Jos, Austria, Polonia, Portugalia, România, Slovenia, Finlanda, Suedia) aplică înghețarea și confiscarea pentru toate infracțiunile. Franța și Malta au permis aplicarea acestor măsuri tuturor infracțiunilor sancționate cu închisoarea de cel puțin 1 an. Bulgaria, Estonia, Grecia și Spania au permis înghețarea și confiscarea pentru toate infracțiunile săvârșite cu intenție. În Slovacia, acestea sunt permise pentru toate infracțiunile, în special atunci când autorul infracțiunii este condamnat la închisoare pe viață sau la închisoare cu executare pentru o infracțiune gravă. În Irlanda, este posibilă înghețarea și confiscarea activelor pentru o listă de infracțiuni.

2.2.3.Confiscarea (articolul 4)

2.2.3.1.Confiscarea care se bazează pe o condamnare [articolul 4 alineatul (1)]

Articolul 4 alineatul (1) impune statelor membre să ia măsurile necesare pentru a permite confiscarea a instrumentelor și a produselor sau a bunurilor a căror valoare corespunde unor astfel de instrumente sau produse, cu condiția să existe o condamnare definitivă pentru o infracțiune. O astfel de hotărâre definitivă de condamnare poate fi pronunțată și în cadrul unor proceduri in absentia.

Toate statele membre au permis, sub rezerva unei condamnări definitive, confiscarea instrumentelor și a produselor infracțiunii.

În ceea ce privește confiscarea de bunuri a căror valoare corespunde unor astfel de instrumente și produse, legislația națională din majoritatea statelor membre (Belgia, Bulgaria, Cehia, Grecia, Spania, Cipru, Franța, Italia, Letonia, Luxemburg, Malta, Ungaria, Austria, Polonia, Portugalia, Slovenia, Slovacia, Finlanda, Suedia) oferă posibilitatea de a se confisca alte active de valoare echivalentă instrumentelor și produselor infracțiunii. În mai multe state membre (Germania, Estonia, Irlanda, Croația, Lituania, Țările de Jos), este posibil ca persoana condamnată să fie obligată să plătească o sumă de bani corespunzătoare valorii activelor care fac obiectul confiscării.

2.2.3.2.Confiscarea care nu se bazează pe o condamnare [articolul 4 alineatul (2)]

În cazul în care nu este posibilă confiscarea bazată pe o condamnare definitivă, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1), statele membre trebuie să permită confiscarea instrumentelor și produselor infracțiunii, cel puțin atunci când imposibilitatea continuării procedurii penale inițiale este rezultatul bolii sau al sustragerii persoanei suspectate sau acuzate.

În Belgia, Estonia, Țările de Jos și Slovacia, derularea unei proceduri in absentia este suficientă pentru a îndeplini cerința prevăzută la articolul 4 alineatul (2).

În Malta și Austria, confiscarea în absența unei condamnări prealabile este posibilă în caz de boală sau de sustragere. În majoritatea statelor membre (Bulgaria, Cehia, Germania, Irlanda, Spania, Franța, Croația, Italia, Cipru, Letonia, Lituania, Luxemburg, Ungaria, Polonia, Portugalia, Slovenia și Finlanda), legislația națională este mai strictă decât dispozițiile directivei.

În Croația, confiscarea este permisă în cazul în care: (i) persoana acuzată este fie inaptă definitiv să pledeze, fie în incapacitatea de a se prezenta în fața autorităților și (ii) valoarea activelor depășește 60 000 HRK (aproximativ 8 000 EUR la momentul redactării prezentului raport). Bulgaria și Slovenia au instituit proceduri care permit punerea sub sechestru a activelor în cadrul unei proceduri civile atunci când o persoană este acuzată de săvârșirea anumitor infracțiuni stabilite prin lege. În ambele state membre, acest tip de confiscare nu depinde de pronunțarea unei condamnări penale.

În România, legislația națională prevede posibilitatea de a confisca de la persoanele care dețin o funcție publică bunurile pentru care nu se poate dovedi o origine legitimă. Procedurile judiciare se pot desfășura și in absentia, atunci când persoana acuzată se sustrage de la procedură sau și-a schimbat adresa.

În Suedia, legislația de transpunere include confiscarea atunci când condamnarea persoanei suspectate sau acuzate nu este posibilă din cauza unui „obstacol permanent” (de exemplu, decesul autorului infracțiunii sau expirarea termenului de prescripție). Legislația elenă privind combaterea spălării banilor permite confiscarea produselor provenite din săvârșirea de infracțiuni dacă autorul infracțiunii a decedat sau procedurile penale au încetat ori au fost declarate inadmisibile.

2.2.4.Confiscarea extinsă (articolul 5)

2.2.4.1.Confiscarea extinsă [articolul 5 alineatul (1)]

Articolul 5 stabilește dispoziții privind confiscarea extinsă, impunând statelor membre să ia măsurile necesare pentru a permite confiscarea bunurilor aparținând unei persoane condamnate atunci când: (i) infracțiunea este susceptibilă să genereze beneficii economice și (ii) circumstanțele cauzei indică faptul că bunurile au fost obținute din activități infracționale.

Analiza sugerează că există diferite standarde de probă în statele membre. În Austria, confiscarea extinsă este permisă numai în cazul în care este „rezonabil să se presupună” că bunurile provin din activități ilegale. În Estonia, Cipru și Țările de Jos, instanța poate „să prezume” că activele provin din activități ilegale. În Cehia, confiscarea extinsă impune instanței „să ia în considerare” faptul că o parte a bunurilor provine din activități infracționale. În Spania, instanța trebuie „să decidă, pe baza unor elemente de probă obiective și bine întemeiate”, că bunurile provin din activități ilegale. În Letonia, Lituania și Malta, instanțele judecătorești trebuie să „considere în mod rezonabil” că bunurile provin din activități ilicite. În Belgia trebuie să existe „indicii serioase și concrete” potrivit cărora avantajele decurg din săvârșirea infracțiunii. În Suedia, instanța trebuie să considere că este „în mod clar mai probabil ca bunurile să provină dintr-o activitate infracțională decât situația contrară”. În România, instanța trebuie „să aibă convingerea” că bunurile provin din activități infracționale.

Legislația de transpunere din majoritatea statelor membre (Belgia, Bulgaria, Cipru, Cehia, Germania, Estonia, Spania, Croația, Ungaria, Irlanda, Italia, Lituania, Luxemburg, Letonia, Malta, Polonia, Portugalia, România) conține criterii care să ajute instanța națională să stabilească dacă activele în cauză provin din activități ilegale (de exemplu, existența unei diferențe între venitul legal al persoanei afectate și valoarea activelor sale sau situația sa financiară și stilul de viață al acesteia). În mai multe state membre, confiscarea extinsă nu este posibilă dacă valoarea bunurilor este sub un anumit prag, de exemplu, sub 12 500 EUR în Lituania și sub 200 000 PLN în Polonia (aproximativ 47 000 EUR la momentul redactării). În Bulgaria și Slovenia trebuie să existe o diferență între venitul legal al persoanei suspectate sau acuzate și patrimoniul acesteia, care să fie de cel puțin 150 000 BGN (aproximativ 76 700 EUR la momentul redactării) și, respectiv, 50 000 EUR. Existența unei diferențe între veniturile licite ale persoanei suspectate și activele acesteia este, de asemenea, impusă în temeiul legislației slovace și această diferență trebuie să reprezinte cel puțin de 1 500 ori nivelul salariului minim din această țară.

Unele state membre au stabilit termene în care activele dobândite pot fi considerate ca provenind din activități infracționale (de exemplu, 5 ani înainte de data emiterii actului de sesizare a instanței în Belgia, Ungaria, Portugalia și România, 6 ani în Cipru și Irlanda, 10 ani în Bulgaria și 5 ani înainte de comiterea infracțiunii în Cehia, Lituania și Polonia și 6 ani în Țările de Jos).

Bulgaria și Slovenia au transpus această dispoziție în legislația lor privind confiscarea civilă, putându-se astfel confisca bunurile unei persoane care nu a fost condamnată pentru săvârșirea unei infracțiuni.