[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 5.11.2010

COM(2010) 643 final

COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU ȘI PARLAMENTUL EUROPEAN

Răspundere reciprocă și transparență Un al patrulea capitol pentru Cadrul operațional al UE privind eficacitatea ajutorului

CUPRINS

1. Introducere 3

2. Ce este răspunderea reciprocă? 4

3. Transparența ajutorului – o condiție prealabilă pentru răspunderera reciprocă 4

4. Răspunderea reciprocă la nivel național 7

5. Răspunderea reciprocă la nivel internațional 9

6. Răspunderea și ajutorul umanitar 10

7. Propunere pentru un al patrulea capitol al cadrului operațional 10

7.1. Transparența ajutorului 10

7.2. Răspunderea reciprocă la nivel național 11

7.3. Răspunderea reciprocă la nivel internațional 12

INTRODUCERE

Răspunderea reciprocă și transparența sunt fundamentale în cadrul agendei internaționale privind eficacitatea ajutorului. Consolidarea transparenței și răspunderii țărilor donatoare și partenere, în raport cu ele însele și cu proprii cetățeni și propriile parlamente, este esențială pentru maximizarea impactului asistenței pentru dezvoltare.

În Declarația de la Paris privind eficacitatea ajutorului (2005), țările donatoare și partenere au convenit să evalueze în comun progresele înregistrate în punerea în aplicare a angajamentelor prin intermediul unor evaluări reciproce care ar trebui să fie instituite până în 2010[1]. De asemenea, donatorii s-au angajat să furnizeze informații de mai bună calitate privind fluxurile de ajutoare; țările partenere s-au angajat să întărească rolul parlamentelor naționale și al părților interesate în implementarea strategiilor de dezvoltare. Programul de acțiune de la Accra (2008) a întărit aceste angajamente în materie de răspundere reciprocă, subliniind importanța transparenței și a asumării responsabilității, pe care le-a pus în legătură cu rezultatele privind dezvoltarea. Răspunderea reciprocă reprezintă un principiu fundamental pentru politicile și strategiile UE în materie de dezvoltare. Consensul european privind dezvoltarea (2005) prevede că UE și țările în curs de dezvoltare își împart responsabilitatea și răspunderea pentru eforturile lor comune în cadrul parteneriatului[2]. Importanța întăririi răspunderii reciproce a fost reafirmată în concluziile Consiliului din mai 2008[3] și a fost evidențiată ca fiind unul dintre cele patru aspecte esențiale pentru UE în Al treilea forum la nivel înalt privind eficacitate ajutorului, care s-a desfășurat la Accra în septembrie 2008[4].

UE a creat deja modalități practice de cooperare pentru îndeplinirea angajamentelor Declarației de la Paris și a Programului de acțiune de la Accra. Instituirea unui Cadru operațional privind eficacitatea ajutorului , în noiembrie 2009, reprezintă cel mai recent exemplu al acestei abordări practice directe[5]. Acesta conține trei capitole privind angajamentele esențiale în materie de eficacitate a ajutorului, și anume Diviziunea muncii, Utilizarea sistemelor naționale și Cooperarea tehnică, prezentând măsuri concrete pentru atingerea rezultatelor pe baza muncii de echipă la nivelul UE.

Cadrul prevede un instrument puternic pentru maximizarea impactului UE, construind astfel o fundație solidă în perioada care precede Al patrulea forum la nivel înalt privind eficacitatea ajutorului, care se va desfășura în Coreea, în 2011[6]. Cu toate acestea, angajamentele în materie de transparență și răspundere trebuie să se reflecte și în crearea de practici armonizate la nivel european, și anume, mecanisme concrete de punere în aplicare a principiilor existente. Și în această situație EU trebuie să dea exemplul.

Prin urmare, în iunie 2010[7], Consiliul a invitat Comisia să prezinte această propunere pentru o abordare comună a UE referitoare la punerea în aplicare a angajamentelor privind răspunderea reciprocă și transparența, în vederea stabilirii unei abordări comune a UE la reuniunea Consiliului Afaceri Externe din noiembrie 2010.

CE ESTE RăSPUNDEREA RECIPROCă?

Îmbunătățirea rezultatelor în materie de dezvoltare ar trebui să se facă printr-un parteneriat între țările donatoare și țările beneficiare, bazat pe răspundere reciprocă. Răspunderea reciprocă este elementul central al Declarației de la Paris, fiind un proces prin care doi (sau mai mulți) parteneri convin să fie ținuți responsabili pentru angajamentele pe care fiecare le-au acceptat în mod voluntar, pentru a îmbunătăți rezultatele în materie de dezvoltare. Aceasta contribuie la construirea încrederii și a parteneriatului în jurul unor agende comune și asigură condițiile pentru ajutorul bazat pe rezultate.

În ultimii ani, s-a pus din ce mai mult accentul pe abordarea acestui aspect. Cu toate acestea, răspunderea reciprocă este în continuare un concept care face obiectul unor importante discuții și dezbateri în legătură cu semnificația sa reală atât din punct de vedere conceptual, cât și practic. Totuși, două definiții de bază sunt larg acceptate. În primul rând, noțiunea de răspundere presupune ca acțiunile să fie raportate, explicate sau justificate pentru a se putea da socoteală de ele. În al doilea rând, răspunderea ar trebui să includă stimulente pentru ca țările donatoare și țările partenere să își respecte obligația de a evalua măsura în care și-au pus în aplicare angajamentele reciproce și să își modice efectiv modul de acțiune.

Există multe forme de răspundere reciprocă. În structurile guvernamentale democratice, agențiile și reprezentanții aleși sunt ținuți responsabili prin intermediul legislației privind libertatea de informare, a alegerilor și a mecanismelor de control judiciar. În sectorul privat, societățile și organizațiile sunt ținute responsabile prin intermediul cadrelor contractuale și juridice. În relațiile de ajutor, există doar cadre parțiale pentru răspunderea reciprocă.

Discuțiile privind răspunderea reciprocă se concentrează de obicei pe trei domenii. În primul rând, importanța transparenței ajutorului. Dacă nu se furnizează informații privind ajutorul, nu este posibil ca cineva să fie ținut responsabil pentru angajamentele convenite. În al doilea rând, există aspectul modalității în care se poate asigura răspunderea reciprocă la nivel național, și anume, la nivelul țării partenere. În al treilea rând, există chestiunea modalității în care se poate asigura răspunderea reciprocă la nivel internațional. Acest aspect este legat de chestiunea structurii ajutorului internațional.

TRANSPARENțA AJUTORULUI – O CONDIțIE PREALABILă PENTRU RăSPUNDERERA RECIPROCă

Informația este esențială pentru răspunderea reciprocă. Informația este o condiție preliminară pentru evaluarea performanței în raport cu angajamentele asumate. În cazul în care donatorii nu comunică la timp informația, nu va fi posibil ca cineva să fie ținut responsabil. Mai mult, lipsa unor informații transparente, complete și transmise în timp util privind fluxurile de ajutoare împiedică țările partenere să poată informa în mod deplin parlamentul și cetățenii acestora în legătură cu bugetul.

La Accra s-au convenit următoarele:

1. donatorii vor comunica în mod regulat informații detaliate și în timp util privind volumul, alocarea și, atunci când sunt disponibile, rezultatele cheltuielilor de dezvoltare pentru a permite țărilor în curs de dezvoltare să întocmească un buget, o contabilitate și un audit mai exacte;

2. donatorii și țările în curs de dezvoltare vor face publice în mod regulat toate condițiile legate de plăți;

3. donatorii vor furniza informații complete și în timp util privind angajamentele anuale și plățile efective astfel încât țările în curs de dezvoltare să poată înregistra în mod exact toate fluxurile de ajutoare în estimările lor bugetare și în sistemele lor contabile;

4. donatorii vor furniza în mod regulat și în timp util țărilor în curs de dezvoltare informații privind cheltuielile și/sau planurile de punere în aplicare pentru următorii trei până la cinci ani, care vor cuprinde cel puțin alocările indicative ale resurselor.

La nivel internațional, sunt derulate, de asemenea, în mod global, mai multe inițiative de promovare a agendei privind transparența ajutorului:

- crearea de concepte și standarde comune:

- Comitetul de asistență pentru dezvoltare (CAD) al OCDE se ocupă de aspecte privind transparența în contextul Grupului de lucru pentru eficacitatea ajutorului[8];

- Forumul pentru cooperarea în materie de dezvoltare al Organizației Națiunilor Unite (FCD) asistă Consiliul Economic și Social (ECOSOC) la coordonarea datelor privind fluxurile de ajutoare sud-sud și la analiza relației dintre transparența ajutorului și răspunderea reciprocă;

- Inițiativa internațională privind transparența ajutoarelor (IATI) a fost lansată la Al treilea forum la nivel înalt din Accra, în septembrie 2008, pentru a asigura faptul că donatorii pun informația la dispoziția publicului într-un mod în care oamenii o pot înțelege ușor;

- elaborarea unor instrumente tehnice și unor baze de date comune:

- Comitetul de asistență pentru dezvoltare (CAD) al OCDE reunește și publică datele privind asistența oficială pentru dezvoltare (AOD) de la țările CAD prin sistemul de notificare al țărilor creditoare[9] (SNTC). SNTC este considerat în general ca fiind cel mai bun standard pentru producerea de statistici verificate și de calitate ridicată privind fluxurile anteriore de ajutoare;

- Fundația Development Gateway gestionează Aid Data[10], care este unul dintre cele mai mari repertorii online privind activitățile de dezvoltare la nivel mondial și oferă o imagine de ansamblu succintă în legătură cu actorii din domeniul dezvoltării internaționale și activitățile acestora. În ciuda acestor inițiative, părțile interesate consideră ca fiind dificil accesul la date complete și clare, suficient de detaliate pentru nevoile lor.

Utilitatea datelor este redusă dacă acestea sunt publicate prea târziu (frecvent cu până la doi ani de întârziere). Instrumentul de raportare CAD SNTC reprezintă o bună bază pe care se poate construi, însă informațiile trebuie să fie de mai bună calitate, mai detaliate, să fie publicate mai repede, mai frecvent și mai sincronizat și să fie puse la dispoziția tuturor țărilor partenere într-un mod armonizat.

În plus, pentru a facilita răspunderea reciprocă, este necesar să se dispună de date de planificare și de date care permit evaluarea condițiilor, a potențialelor impacturi sociale sau de mediu ori a rezultatelor estimate. De asemenea, țările partenere au nevoie să fie asistate la introducerea în propriile sisteme bugetare a datelor privind ajutorul.

În prezent, donatorii UE publică deja unele informații despre ajutorul furnizat. Cu toate acestea, nu au fost puse în aplicare niciun fel de măsuri armonizate ca răspuns la angajamentele de mai sus, astfel încât metodele diferă foarte mult în ceea ce privește calitatea, cantitatea, domeniul de aplicare, formatul și frecvența.

Majoritatea statelor UE și Comisia informează CAD (Comitetul de asistență pentru dezvoltare), însă există o mare diversitate în ceea ce privește modul lor propriu de publicare a informațiilor privind ajutorul și gradul de detaliere pe care îl furnizează, pe site-ul internet sau în documentele de planificare naționale. Nu toți donatorii publică informații detaliate la nivelul sediilor centrale; de exemplu, unii dintre aceștia le publică pe site-urile internet ale ambasadelor lor.

9 din 28 de donatori UE (UE și cele 27 de state membre ale sale) au aderat la Inițiativa internațională privind transparența ajutoarelor (IATI) (Danemarca, Finlanda, Germania, Irlanda, Țările de Jos, Spania, Suedia și Regatul Unit, precum și UE), cu intenția de a publica informațiile privind ajutorul conform unui format internațional comun.

Unele țări furnizează informații detaliate în documentele lor de planificare (precum Irlanda), în timp ce altele publică informații pe site-ul lor internet: de exemplu, Spania furnizează informațiile privind ajutorul oficial pentru dezvoltare (AOD) defalcate pe entitățile publice finanțatoare și pe sectoare. Informațiile privind alocările din anul următor nu sunt disponibile toate în același timp, ci urmează ciclul bugetar al fiecărui donator (în august pentru Finlanda, în octombrie pentru Spania, până în noiembrie pentru Țările de Jos), ceea ce afectează transparența și predictibilitatea finanțării pentru țările partenere.

În prezent, singurul instrument la nivelul UE pentru furnizarea atât a informațiilor privind volumul ajutoarelor, cât și privind monitorizarea angajamentelor referitoare la ajutoare, este raportul anual Monterrey prezentat de Comisie. Totuși, acesta nu pune informațiile la dispoziția guvernelor țărilor partenere, care au nevoie de date complete și în timp util pentru procedurile lor de planificare și bugetare, sau la dispoziția altor părți interesate (societatea civilă).

Un instrument practic - TR-AID (ajutor transparent) – este dezvoltat de Comisia Europeană cu obiectivul de a coordona finanțarea ajutoarelor de dezvoltare și umanitare între donatorii UE. TR-AID este un sistem pe internet care combină date din surse multiple și furnizează acces ușor la informații complete, astfel încât datele să poată fi utilizate în procesul de luare a deciziilor. TR-AID sprijină punerea în aplicare a diferitelor angajamente UE privind eficacitatea ajutoarelor. Acesta a fost conceput inițial ca un instrument care să contribuie la transparența între donatorii UE prin partajarea informațiilor privind ajutorul lor și ca un instrument pentru o coordonarea sporită la nivelul UE. Pe termen mediu, acesta vizează asigurarea unei mai mari transparențe în raport cu alte părți interesate: alți donatori, țări partenere, societatea civilă și publicul larg.

Acțiunea comună la nivelul UE aduce o adevărată valoare adăugată: adoptarea acelorași standarde, calitatea și frecvența publicării informațiilor. Dezvoltarea abordării adecvate de către UE ar trebui să ne permită să îndeplinim în mai mare măsură angajamentele luate la Accra, în condițiile utilizării oportunităților oferite de cadrul UE, a instrumentelor deja dezvoltate la nivelul UE și a potențialelor beneficii ale unei abordări UE pentru țările partenere, în ceea ce privește reducerea sarcinilor financiare și administrative.

RăSPUNDEREA RECIPROCă LA NIVEL NAțIONAL

În prezent, nu există niciun fel de practici comune prin care țările donatoare și țările partenere pot fi ținute responsabile în mod reciproc de angajamentele lor respective.

Raportul Monterrey indică faptul că unii donatori UE au luat parte la evaluări reciproce (Austria, Finlanda, Irlanda, Țările de Jos, Portugalia, Spania, Suedia și Regatul Unit), însă s-au furnizat foarte puține informații privind cadrul utilizat, criteriile, domeniul de aplicare al evaluării și părțile interesate. Mai mult, acestea nu au furnizat întotdeauna o imagine de ansamblu completă deoarece informațiile nu erau monitorizate la nivel central.

Donatorii sunt parțiali răspunzători față de țările partenere prin rapoartele naționale privind cheltuielile publice și răspunderea financiară (PEFA) referitoare la predictibilitatea sprijinului bugetar, la informațiile financiare furnizate de donatori pentru întocmirea bugetului și a rapoartelor privind ajutoarele din cadrul proiectelor și programelor și la volumul de ajutoare care sunt gestionate cu utilizarea procedurilor naționale. Pentru fiecare dintre aceste criterii sunt furnizate rezultate.

Unele țări partenere sunt răspunzătoare față de donatori conform unei abordări specifice aferente cerințelor fiecărui donator și strâns legată de procedurile de ofertare, de contracte și de acordurile de finanțare specifice.

Chestionarul Monterrey este în prezent singurul instrument de monitorizare la nivelul UE care furnizează informații privind angajamentele referitoare la ajutoare luate de donatorii UE. Dar acesta nu furnizează evaluările donatorilor și ale țărilor partenere în legătură cu progresele înregistrate în punerea în aplicare a angajamentelor lor reciproce. În schimb , donatorii informează în legătură cu punerea în aplicare/modul în care au pus în aplicare cadre de răspundere reciprocă.

O abordare comună la nivelul UE pentru a ține donatorii UE și țările partenere responsabile în raport cu angajamentele lor reciproce are sens pentru toți donatorii UE. O astfel de abordare armonizată ar fi utilă și pentru creșterea impactului și coerenței ajutorului și pentru focalizarea acestuia pe rezultate. În plus, aceasta ar reduce costurile pentru țările partere prin faptul că acestea ar avea un singur cadru comun prin intermediul căruia sunt ținute responsabile de către toți donatorii UE.

La nivel național, există nevoia să se constituie unele componente de bază pentru a se facilita răspunderea reciprocă.

În primul rând, trebuie să fie clar cine este ținut responsabil și de către cine . Răspunderea reciprocă nu se referă numai la guvernele donatorilor și ale partenerilor, ci, în mod egal, și la cei care sunt guvernați. Acest aspect, cunoscut ca răspundere națională, poate implica o gamă largă de părți interesate la nivel național, inclusiv parlamente, autorități locale, organizații ale societății civile, asociații de femei, media, partide politice etc. Acești actori naționali au roluri esențiale de jucat în ceea ce privește furnizarea de elemente utile pentru strategiile naționale de dezvoltare, analizarea progreselor înregistrate în îndeplinirea angajamentelor în materie de eficacitate a ajutorului și de dezvoltare, și, în cele din urmă, sancționarea guvernelor pentru rezultate slabe.

De asemenea, răspunderea reciprocă necesită o arenă, și anume un acord privind locul unde se va derula acest proces . Un mod de a realiza acest lucru este acela de a se stabili cadre pentru gestionarea ajutorului, precum cadrele comune de evaluare a performanței (Performance Assessment Frameworks PAF), prin care partenerii în materie de dezvoltare pot evalua îndeplinirea angajamentelor și pot hotărî în legătură cu modul de monitorizare. Nu există un model universal acceptat în legătură cu modul în care un PAF ar trebui elaborat și pus în aplicare. De preferință, acesta ar trebui să se bazeze pe forumuri existente. Acestea ar putea avea reguli și proceduri mai oficiale sau s-ar putea baza pe acorduri mai informale. Acestea pot lua forma unor consultări anuale, grupuri consultative, comitete comune de evaluare etc. Cel mai important aspect este acela că un PAF furnizează o arenă care permite stabilirea încrederii reciproce. Acesta ar trebui să creeze sinergii între procedurile locale de gestionare a ajutorului și ar trebui integrat în cadrele existente pentru dialog.

În plus, este de asemenea necesar să se definească la ce se referă răspunderea, și anume, acordul privind aspectul în legătură cu care părțile relevante trebuie ținute responsabile . Aceasta implică crearea unei agende comune care să stabilească în mod clar obiectivele și angajamentele pentru ambele părți. Această agendă comună ar putea include elemente privind planurile și strategiile de dezvoltare naționale sau sectoriale, și anume, acordul privind scopul în care ar trebui utilizată asistența. De asemenea, aceasta s-ar putea concentra pe angajamentele în materie de eficacitate a ajutorului, de exemplu, acordul privind modul în care asistența urmează să fie direcționată. Punctul important este clarificarea responsabilităților fiecărei părți și, astfel, a aspectului în legătură cu care acestea vor fi ținute responsabile.

Cadrul comun de evaluare a performanței în practică - exemple Mozambic Cadrul de răspundere reciprocă din Mozambic se bazează pe o evaluare independentă a performanței obținute de partenerii programului de ajutor în Mozambic. Donatorii examinează performanța obținută de guvern pe baza cadrului de monitorizare și de evaluare al țării pus în aplicare pentru planul său de reducere a sărăciei și privind monitorizarea progreselor înregistrate în materie de dezvoltare. Donatorii sunt evaluați pe baza unei matrici de angajamente și a unui sistem de rating (puncte), ale căror rezultate sunt cumulate în niveluri de performanță globale (foarte bun, mediu ridicat, mediu, mediu slab, slab). Eforturile de monitorizare a performanței obținute de pe urma ajutorului sunt consolidate în continuare de baza de date AOD Mozambic (AODMOZ) – care furnizează informații esențiale privind finanțarea oferită de donatori - și de Observatorul dezvoltării. Mozambicul este una dintre puținele țări care au dezvoltat un cadru instituțional pentru monitorizarea participativă a sărăciei la nivel național, provincial și local. Eforturile pentru sprijinirea unei mai mari transparențe și răspunderi naționale trebuie să fie intensificate în continuare. Rwanda Două mecanisme de evaluare comune: Cadrul comun de evaluare a performanței (Common Performance Assessment Framework - CPAF) și Cadrul comun de evaluare a performanței donatorilor (Donor Performance Assessment Framework – DPAF). Un număr total de 26 de indicatori sunt utilizați pentru a evalua performanța donatorilor, pe baza obiectivelor convenite la nivel internațional și național în legătură cu calitatea ajutorului. Evaluarea este efectuată pe baza unui ciclu anual, programat să coincidă cu evaluarea și discutarea performanței guvernului în contextul Cadrului de evaluare a performanței obținute de guvern. Donatorii facilitează colectarea și cumularea datelor prin comunicarea de către aceștia a unui anumit număr de indicatori în timp util. Se anticipează că baza de date privind asistența în materie de dezvoltare va fi perfecționată pentru a facilita comunicarea acestor date. Colectarea, cumularea și analiza datelor în matricea DPAF (sub autoritatea Ministerului Economiei și Finanțelor). Rezultatele sunt prezentate și discutate în Grupul de coordonare al partenerilor în materie de dezvoltare, discuții mai specializate având loc în Grupul de armonizare a sprijinului bugetar. Răspunsurile/planificarea donatorilor interni, planuri de acțiune comune cu guvernul și partenerii în materie de dezvoltare. |

RăSPUNDEREA RECIPROCă LA NIVEL INTERNAțIONAL

- Răspunderea reciprocă este promovată și în multe foruri internaționale. Acestea includ evaluări independente inter pares precum evaluările inter pares OCDE / CAD, Raportul anual al UE privind finanțarea pentru dezvoltare (Raportul Monterrey), evaluări neoficiale ale performanței, precum raportul Aid Watch al UE elaborat de Concord (Conferința organizațiilor societății civile europene), și alte tipuri de rapoarte și analize efectuate de FMI / Banca Mondială (Raportul global de monitorizare), Forumul ECOSOC de cooperare pentru dezvoltare, UNECA / OCDE (evaluarea reciprocă a eficacității ajutorului), G8 (Raportul privind răspunderea în materie de dezvoltare publicat în 2010), studiul de la Paris și grupul de lucru privind eficacitatea ajutorului.

Răspunderea reciprocă la nivel internațional ar trebui să consolideze răspunderea la nivel național. Totuși, acest nu lucru nu are loc întotdeauna în mod efectiv, uneori din cauza relației inegale dintre donatori și parteneri în ceea ce privește ajutorul. Agenda pentru răspundere la nivel internațional ar putea uneori reflecta mai bine preocupările și interesele guvernelor și părților interesate din țările partenere. Mai mult, părțile interesate din țările partenere nu dispun adesea de analize și informații suficiente, iar, ca rezultat, nu se pot angaja pe deplin și în condiții egale cu donatorii. În plus, eforturile internaționale de promovare a răspunderii reciproce au de suferit de pe urma faptului că țările partenere nu au mijloacele de a sancționa donatorii sau de a-i obliga să își respecte angajamentele.

RăSPUNDEREA șI AJUTORUL UMANITAR

Principiile și bunele practici privind acțiunile umanitare au fost stabilite de 16 donatori în 2003[11]. Aceste principii își propun, inter alia , să promoveze parteneriatul și bunele practici ale donatorilor în ceea ce privește finanțarea, gestiunea și răspunderea. Prin aprobarea cu fermitate a acestor principii prin intermediul Consensului european privind ajutorul umanitar[12], UE și-a arătat angajamentul puternic de a promova practicile eficace, asumate și responsabile în domeniul ajutorului umanitar[13]. Cadrul referitor la răspundere se referă la specificitatea ajutorului umanitar și în special: abordarea sa bazată pe nevoi, viteza furnizării ajutorului, perspectivele pe termen scurt și caracterul său reactiv.

Există diverse mecanisme și instrumente pentru a asigura transparența și coordonarea asistenței umanitare oferite de UE:

- o strategie operațională cu o metodologie bine stabilită pentru alocări bugetare în funcție de o abordare bazată pe nevoi. Această strategie și planificarea previzională detaliată sunt aplicate și coordonate împreună cu părțile interesante relevante;

- un sistem de raportare dezvoltat și gestionat de Comisie, denumit „14 puncte”, care furnizează informații în timp real privind asistența umanitară pusă în aplicare de Comisie și de statele membre. Acest sistem este pus în legătură cu sistemul de monitorizare financiară gestionat de UN-OCHA, care furnizează informații similare privind asistența umanitară la nivel internațional.

PROPUNERE PENTRU UN AL PATRULEA CAPITOL AL CADRULUI OPERAțIONAL

Pentru a găsi o soluție la marile discrepanțe dintre diferiții donatori din UE, atât în ceea ce privește transparența, cât și practicile în materie de răspundere reciprocă, este important să se definească o abordare comună a UE și măsuri practice care să fie luate în mod comun la nivelul UE pentru a se pune în aplicare angajamentele noastre comune.

Următoarea secțiune constituie textul propus pentru a fi inclus ca un al patrulea capitol al Cadrului operațional privind eficacitatea ajutorului.

Transparența ajutorului

Comisia și statele membre UE vor furniza informații complete și comparabile privind cheltuielile de dezvoltare în mod regulat prin:

1. punerea la dispoziția publicului a informațiilor privind volumul și alocarea ajutoarelor cu respectarea formatului standard al Sistemului de notificare al țărilor creditoare (SNTC) OCDE/CAD, în fiecare trimestru, de la începutul lunii octombrie 2011, intervalul de timp maxim dintre informații fiind de trei luni;

2. furnizarea de informații la nivel de țară privind datele previzionale, anual, de la începutul lunii iulie 2011:

2.1 pe baza studiului CAD privind metoda planurilor de cheltuieli viitoare ale donatorilor, comunicarea unor date previzionale pe cel puțin trei ani, și până la cinci ani, privind cheltuielile globale în materie de ajutoare, pentru toate țările partenere;

2.2 comunicarea alocărilor previzionale în materie de ajutoare pe sectoare, pe cel puțin trei ani, și până la cinci ani, pentru toate țările care fac parte din inițiativa accelerată privind diviziunea muncii;

3. instituirea Raportului anual al UE privind finanțarea pentru dezvoltare ca un model de transparență și răspundere prin utilizarea chestionarului Monterrey pentru a se urmări progresele la nivel central și la nivel de țară;

4. utilizarea instrumentului TR AID pentru publicarea și utilizarea în comun a datelor;

4.1 într-o primă fază în mod voluntar, fără nicio cerință specifică privind formatul datelor;

4.2 într-o a doua fază în mod obligatoriu, după cel de Al patrulea forum la nivel înalt privind eficacitatea ajutorului din Coreea, din 2011, utilizând un format standardizat comun al datelor, care urmează să fie stabilit, conform cu standardele internaționale.

Răspunderea reciprocă la nivel național

În toate țările partenere și împreună cu acestea, Comisia și statele membre UE vor stabili:

1. un cadru comun pentru monitorizarea angajamentelor comune, bazându-se pe sistemele existente, ori de câte ori este posibil[14]:

- în țările din cadrul inițiativei accelerate privind diviziunea muncii (FTI), facilitatorii, în cooperare cu delegațiile UE, vor iniția discuții cu guvernul partener și cu alte părți interesate naționale privind răspunderea reciprocă. În țările care nu fac parte din FTI, delegația UE va organiza o reuniune pentru a se conveni care donator va iniția discuții privind răspunderea reciprocă;

- în contextul priorităților și obiectivelor țărilor partenere, se va stabili un cadru comun de evaluare a performanței până în iulie 2011, pentru a se examina în mod regulat performanța obținută de donator privind angajamentele sale în materie de eficacitate a ajutorului la nivel de țară. Statele membre vor încuraja țara partener să ia inițiativa în acest proces;

- cadrul comun de evaluare a performanței ar trebui stabilit pe baza următoarelor principii călăuzitoare:

- exhaustivitatea: ar trebui să vizeze includerea tuturor donatorilor dintr-o țară, precum și a bugetului național;

- reciprocitatea: ar trebui să acopere atât angajamentele donatorului, cât și ale țării partenere;

- comparabilitatea: ar trebui să monitorizeze performanța obținută de fiecare donator într-un mod care să poată fi comparat;

- regularitatea: evaluările ar trebui întreprinse cel puțin o dată pe an;

- raportarea proprie: donatorii și guvernul ar trebui să se angajeze să furnizeze date privind operațiunile lor în țara respectivă în mod regulat și care să fie măsurate în funcție de criterii predefinite;

- aceste cadre de evaluare a performanței ar trebui evaluate la timp pentru a se publica rezultatele referitoare la performanța comună la nivel de țară și a se comunica aceste rezultate la nivel central până în noiembrie 2001, precum și pentru a se efectua ajustările necesare;

- punerea în aplicare a acestor angajamente comune va constitui baza pentru dialogurile de politică în curs dintre donatori și țările partenere la nivel de proiect, de sector sau național. De asemenea, UE va utiliza dialogul de politică pentru a încuraja dezbaterea publică, astfel încât atât donatorii, cât și guvernele să fie ținuți responsabili;

2. în procesul descris anterior, UE și statele sale membre vor sprijini rolul organizațiilor societății civile, inclusiv al asociațiilor de femei și al media, al guvernelor și parlamentelor locale în tragerea la răspundere a guvernelor și a donatorilor, inclusiv furnizarea de sprijin pentru dezvoltarea capacităților necesare.

Răspunderea reciprocă la nivel internațional

UE și statele sale membre vor coopera pentru realizarea unei viziuni comune privind configurația viitoare a ajutorului în urma celui de Al patrulea forum la nivel înalt privind eficacitatea ajutorului de la Busan, din iulie 2011.

Acestea:

1. își vor coordona poziția în discuțiile privind răspunderea reciprocă internațională în cadrul diferitelor foruri, inclusiv Forumul de cooperare pentru dezvoltare al ONU și Grupul de lucru pentru eficacitatea ajutorului. Aceasta include sprijinirea eforturilor Forumului de cooperare pentru dezvoltare pentru a colecta și difuza analize și evaluări independente și fiabile privind răspunderea reciprocă;

2. vor sprijini un cadru mai cuprinzător pentru o implicare mai puternică a țărilor partenere, a autorităților locale, a parlamentarilor și a societății civile.

[1] În 2008, doar 14 din 54 de țări au comunicat că au instituit „evaluări reciproce” la nivel național pentru a raporta în legătură cu angajamentele reciproce.

[2] Punctul 15 din Consensul european (http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/european_consensus_2005_en.pdf).

[3] Concluziile Consiliului privind „UE ca partener global pentru dezvoltare: Accelerarea Progreselor către Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului (ODM)”, 27 mai 2008 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/ro/08/st09/st09907.ro08.pdf).

[4] Consiliul din 22 iulie 2008 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/en/07/st10/st10874.en07.pdf

[5] Concluziile Consiliului din 17 noiembrie 2009 (http://register.consilium.europa.eu/pdf/ro/07/st10/st10874.ro07.pdf).

[6] Concluziile Consiliului din 18 mai 2009 (http://ec.europa.eu/development/icenter/repository/COMM_PDF_COM_2009_0160_F_EN_COUNCIL_CONCLUSIONS.PDF).

[7] Concluziile Consiliului din 15 iunie 2010 (doc. 11080/10).

[8] În polul C al grupului de lucru, în echipa operațională privind predictibilitatea și transparența ajutorului și în cadrul grupului tehnic al DAC privind alocarea ajutorului.

[9] http://stats.oecd.org/Index.aspx?DataSetCode=CRSNEW.

[10] http://www.aiddata.org/home/index.

[11] Principiile și bunele practici privind acțiunile umanitare, Stockholm, 17 iunie 2003; aprobate de OCDE.

[12] Jurnalul Oficial C 25/1, 30.1.2008 – Secțiunea 3.3 privind eficiența și responsabilitatea în domeniul ajutorului umanitar.

[13] Idem.

[14] În cazul țărilor candidate la aderarea la UE și al țărilor potențial candidate, Raportul anual privind instrumentul de asistență pentru preaderare și comitetele mixte de monitorizare reprezintă baza pentru unele aspecte ale cadrului de evaluare a performanței. Aceste instrumente pot fi adaptate pentru a furniza în mod mai sistematic date relevante, precum analiza financiară și date privind angajamentele referitoare la eficacitatea ajutorului.