[pic] | COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE |

Bruxelles, 8.7.2009

COM(2009) 322 final

2009/0098 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

de modificare a Regulamentului (CE) nr. 377/2004 al Consiliului privind crearea unei rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație

EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

- Motivele și obiectivele propunerii

Prezenta propunere se referă la modificările ce ar trebui aduse Regulamentului (CE) nr. 377/2004 privind crearea unei rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație (OLI)[1] (denumit în continuare: „regulamentul”), astfel încât să se asigure utilizarea eficientă a acestui important instrument de cooperare pentru gestionarea migrației și a frontierelor externe. Obiectivul propunerii este de a adapta regulamentul, din perspectiva experienței practice, în conformitate cu modificările aduse dreptului comunitar, care au intrat în vigoare de la adoptarea acestuia.

- Contextul general

La data de 19 februarie 2004, Consiliul, având în vedere inițiativa Greciei și avizul Parlamentului European, a adoptat Regulamentul (CE) nr. 377/2004, care prevede obligația de stabilire a formelor de cooperare între ofițerii de legătură în materie de imigrație ai statelor membre, obiectivele cooperării respective, funcțiile ofițerilor de legătură și calificarea pe care trebuie să o aibă, precum și obligațiile acestora față de țara gazdă și statul membru de origine. În sensul regulamentului, prin „ofițer de legătură în materie de imigrație” se înțelege un reprezentant al unui stat membru detașat în străinătate de serviciul de imigrație sau de alte autorități competente în vederea stabilirii și menținerii contactelor cu autoritățile țării gazdă pentru a contribui la prevenirea și combaterea imigrației ilegale, la returnarea imigranților ilegali și gestionarea imigrației legale. Acest termen include „ofițerii de legătură pe lângă operatorii aerieni”, „consilierii în materie de documente” și „ofițerii de legătură ai autorităților de aplicare a legii”, în măsura în care aceștia trebuie să îndeplinească, de asemenea, sarcinile menționate mai sus.

De obicei, ofițerii de legătură în materie de imigrație sunt detașați pe lângă oficiile consulare ale statelor membre în țări terțe sau pe lângă autoritățile competente ale altor state membre, dar pot fi, de asemenea, delegați pe lângă autoritățile competente ale țărilor terțe în cauză, precum și pe lângă organizații internaționale, pentru o perioadă rezonabilă, care urmează să fie stabilită de statul membru care îi detașează.

La 26 octombrie 2004, Consiliul a adoptat Regulamentul (CE) nr. 2007/2004 de instituire a Agenției Europene pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale statelor membre ale Uniunii Europene (FRONTEX)[2]. În conformitate cu articolul 2 alineatul (1) litera (c) din acest regulament, FRONTEX efectuează analize de risc. Aceste analize trebuie să se bazeze pe cele mai extinse resurse posibil, dar colectate și furnizate, în primul rând, de autoritățile competente ale statelor membre. Pentru a-și îndeplini misiunea, FRONTEX trebuie, de asemenea, să faciliteze cooperarea operațională între statele membre și țările terțe. De asemenea, agenția poate coopera cu autoritățile competente din țările terțe sau cu organizațiile internaționale, în cadrul acordurilor de lucru încheiate cu acestea. Cooperarea în cauză poate, inter alia , să vizeze schimbul de experiență privind aspecte din domeniul controlului la frontieră, formarea polițiștilor de frontieră, schimbul de informații operaționale și operațiuni comune. FRONTEX nu are reprezentanță permanentă în nicio țară terță. Cu toate că ofițerii de legătură în materie de imigrație detașați în țările terțe relevante ar putea contribui în mod substanțial la îndeplinirea sarcinilor menționate anterior ale FRONTEX, acest potențial nu este încă utilizat în mod corespunzător, din cauza legăturilor insuficiente dintre ofițerii de legătură și agenție.

Mijloace de comunicare structurate și securizate pentru ofițerii de legătură în materie de imigrație care își desfășoară activitatea în domeniu și pentru schimbul de informații cu alte state membre sunt elemente-cheie pentru o cooperare consolidată. Decizia 2005/267/CE a Consiliului din 16 martie 2005[3] de creare a unei Rețele de Informare și Coordonare securizate, conectate la internet, pentru serviciile de gestionare a migrării ale statelor membre (cunoscută sub denumirea de „ICONet”), completată de Decizia Comisiei din 15 decembrie 2005[4] de stabilire a normelor de punere în aplicare a acestei decizii a Consiliului, stabilește înființarea unei platforme pentru schimbul de informații strategice, tactice și operaționale cu privire la fluxurile de migrație ilegală. „Rețeaua OLI” este o componentă distinctă a ICONet, care include subsecțiunile pentru listele de ofițeri de legătură în materie de imigrație și ofițeri de legătură pe lângă operatorii aerieni (neutilizate în prezent), pentru punctele centrale/unitățile naționale OLI ale statelor membre și pentru informații regionale. Această ultimă subsecțiune este împărțită în continuare în regiuni geografice și conține toate informațiile relevante (de exemplu, rapoarte de țară, analize de risc) care pot fi puse la dispoziția ofițerilor de legătură în materie de imigrație.

Experiența practică arată că „rețeaua OLI” este, în mod evident, subutilizată. Comisia propune promovarea utilizării acestui instrument de comunicare securizat și ușor accesibil, prin adăugarea unei referințe la rețea în articolul corespunzător al regulamentului.

Mai multe state membre au convenit neoficial să conducă rețelele regionale OLI în Africa și să organizeze reuniuni în acest context. Dat fiind faptul că, în formularea sa actuală, regulamentul încurajează doar statele membre care dețin președinția Consiliului Uniunii Europene (sau statele membre care asigură președinția cu titlu interimar) să aibă inițiativa de a convoca astfel de reuniuni, Comisia propune introducerea unei precizări, conform căreia și statele membre care au convenit să conducă rețele regionale să poată organiza reuniunile în cauză.

În ceea ce privește obligațiile de raportare, regulamentul prevede următoarele: „Statul membru care deține președinția Consiliului Uniunii Europene sau, în cazul în care statul respectiv nu este reprezentat în țara sau regiunea în cauză, statul membru care deține președinția cu titlu interimar, prezintă Consiliului și Comisiei, până la sfârșitul fiecărui semestru, un raport privind activitățile rețelelor de ofițeri de legătură în materie de imigrație în care are un reprezentant, precum și privind situația din țara gazdă în materie de imigrație ilegală. Rapoartele menționate anterior se întocmesc după modelul și formatul stabilit de Comisie[5]. Rapoartele respective reprezintă o sursă esențială de informare pentru pregătirea, la sfârșitul fiecărei președinții, a unui raport de evaluare destinat Consiliului, elaborat de Comisie, cu privire la situația din fiecare țară terță în care sunt detașați ofițeri de legătură în materie de imigrație ai statelor membre.”

De la momentul intrării în vigoare a regulamentului, președințiile britanică, austriacă, finlandeză, germană, portugheză și slovenă au prezentat șase rapoarte cu privire la activitățile rețelelor OLI, care vizau exclusiv țările terțe selectate. Comisia nu a fost în măsură să își îndeplinească obligația de a prezenta Consiliului un raport global de evaluare, pe baza rapoartelor președinției. Luând în considerare faptul că, în prezent, ofițerii de legătură în materie de imigrație ai statelor membre sunt detașați în peste 130 de țări terțe, aceste dispoziții privind obligațiile de raportare nu sunt aplicabile în practică. Prin urmare, Comisia propune ca dispozițiile relevante să fie modificate în consecință.

Decizia nr. 574/2007/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 mai 2007 instituie, pentru perioada 1 ianuarie 2007-31 decembrie 2013, Fondul pentru Frontierele Externe, ca parte a Programului general „Solidaritatea și gestionarea fluxurilor migratorii”[6], pentru a contribui la consolidarea spațiului de libertate, securitate și justiție și la aplicarea principiului solidarității între statele membre. Resursele disponibile în cadrul acestui fond pot fi utilizate pentru a consolida activitățile organizate de serviciile consulare și de alte servicii ale statelor membre în țări terțe, inclusiv activitățile ofițerilor de legătură în materie de imigrație. Astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (4) litera (a) din această decizie, Fondul pentru Frontierele Externe trebuie să susțină întărirea capacității operaționale a rețelelor OLI și promovarea unei cooperări mai eficiente între statele membre, prin intermediul acestor rețele.

În iunie 2008, Comisia a adoptat o comunicare privind o politică comună de imigrare[7], stabilind principiile, acțiunile și instrumentele, pe baza reperelor stabilite de Consiliul European de la Tampere, Programul de la Haga și Abordarea globală a migrației, lansată în 2005. Având în vedere această comunicare, Consiliul European a adoptat, la 15-16 octombrie 2008, Pactul european privind imigrația și azilul[8], în care a subliniat nevoia unei cooperări mai strânse între statele membre, Comisie și țările de origine și de tranzit, pentru a controla imigrația ilegală.

- Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii

Regulamentul (CE) nr. 377/2004 al Consiliului din 19 februarie 2004 privind crearea unei rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație;

Decizia 2005/267/CE a Consiliului din 16 martie 2005[9] de creare a unei Rețele de Informare și Coordonare securizate, conectate la internet, pentru serviciile de gestionare a migrării ale statelor membre;

Decizia Comisiei din 15 decembrie 2005[10] de stabilire a normelor de punere în aplicare a Deciziei 2005/267/CE a Consiliului;

Memorandum de înțelegere privind dezvoltarea Rețelei de Informare și Coordonare securizate, conectate la internet, pentru serviciile de gestionare a migrării ale statelor membre, între Comisia Europeană și Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale statelor membre ale Uniunii Europene[11].

2. CONSULTAREA PĂRȚILOR INTERESATE ȘI EVALUAREA IMPACTULUI

- Consultarea părților interesate

Inițial, statele membre au fost consultate, până la sfârșitul anului 2006, pe baza unui chestionar inițiat în timpul președinției finlandeze, în cadrul Grupului de lucru CIREFI al Consiliului. Răspunsurile acestora au fost discutate în cadrul SCIFA, în martie 2007.

În special, statele membre au apreciat drept inadecvată obligația generală de raportare prevăzută la articolul 6 din regulament și au subliniat valoarea adăugată a implicării mai accentuate a FRONTEX. De asemenea, acestea și-au exprimat dorința de a se intensifica utilizarea ICONet și de a se îmbunătăți cooperarea între ofițerii de legătură în materie de imigrație în Africa. Acest ultim aspect a fost discutat în cadrul unei reuniuni a experților, la sfârșitul primăverii 2007, și în cadrul Comitetului pentru imigrație și azil, în octombrie 2007.

În martie 2008, Comisia a transmis un chestionar cu diferite opțiuni de modificare a Regulamentului (CE) nr. 377/2004 al Consiliului. Pe baza răspunsurilor primite, în octombrie 2008, Comisia a prezentat Comitetului pentru imigrație și azil un document de lucru neoficial, care conținea propuneri concrete de modificare a dispozițiilor relevante ale regulamentului. Comisia a propus ca, într-o primă fază, să se prezinte modificările necesare cu privire la obligațiile de raportare, participarea FRONTEX și îmbunătățirea ICONet. Într-o a doua fază, necesitatea și posibilitățile de a institui un ofițer de legătură al „UE” în materie de imigrație — care ar putea fi delegat în vederea reprezentării intereselor tuturor statelor membre, precum și ale organismelor relevante ale UE — ar fi examinate în paralel cu revizuirea regulamentului FRONTEX, prevăzută pentru 2010. De asemenea, această revizuire ar analiza posibilitatea de a transfera responsabilitatea gestionării ICONet de la Comisie, către FRONTEX.

Aceste propuneri, inclusiv abordarea în două faze, au fost susținute de către statele membre.

- Evaluarea impactului

Nu s-a efectuat o evaluare a impactului, deoarece prezenta propunere aduce legislației existente doar modificări minore și, în principal, de natură tehnică. Aceste modificări nu vor avea niciun impact identificabil din punct de vedere economic, social sau ecologic. În plus, politica UE pentru o mai bună reglementare vizează, printre altele, simplificarea și îmbunătățirea legislației existente, în conformitate cu principiul proporționalității. Prezenta propunere îndeplinește aceste obiective prin asigurarea coerenței cu modificările aduse dreptului comunitar, care au intrat în vigoare de la adoptarea regulamentului, luând în considerare, în același timp, experiența practică dobândită prin punerea în aplicare a acestuia.

3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

- Sinteza acțiunilor propuse

Modificările propuse stabilesc o legătură și furnizează temeiul juridic pentru cooperarea între FRONTEX și rețelele OLI, promovează utilizarea ICONet pentru un schimb regulat de informații și experiență practică, evidențiază posibilitatea utilizării fondurilor comunitare disponibile pentru crearea și buna funcționare a rețelelor OLI și raționalizează sistemul de raportare referitor la activitățile rețelelor OLI instituite, asigurând, de asemenea, informarea corespunzătoare a Parlamentului European, în calitatea sa de co-legislator[12] în acest domeniu de politică.

- Temeiul juridic

Articolul 63 alineatul (3) litera (b) și articolul 66 din Tratatul de instituire a Comunității Europene reprezintă temeiul juridic al prezentei propuneri de regulament, întrucât aceasta modifică Regulamentul (CE) nr. 377/2004 al Consiliului din 19 februarie 2004 privind crearea unei rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație, care se bazează pe aceste articole, și întrucât aceasta aduce precizări suplimentare referitoare la funcționarea acestor rețele.

- Principiul subsidiarității

În temeiul articolului 63 alineatul (3) litera (b) din Tratatul CE, Comunitatea are competența de a adopta măsuri privind imigrația ilegală și șederea ilegală, inclusiv repatrierea rezidenților ilegali. În temeiul articolului 66, Consiliul, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 67, trebuie să adopte măsuri în vederea asigurării cooperării între serviciile competente ale administrațiilor statelor membre, precum și între serviciile respective și Comisie. Actualele dispoziții comunitare privind crearea și funcționarea rețelelor OLI trebuie modificate pentru a lua în considerare modificările aduse dreptului comunitar, precum și experiența practică dobândită în acest context.

În consecință, obiectivul prezentei propuneri nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre.

- Principiul proporționalității

Articolul 5 din Tratatul CE prevede că acțiunea Comunității nu trebuie să depășească ceea ce este necesar pentru a îndeplini obiectivele tratatului. Forma aleasă pentru această acțiune comunitară trebuie să permită propunerii să își atingă obiectivul și să fie pusă în aplicare într­un mod cât mai eficient posibil. Inițiativa propusă — modificarea regulamentului — reprezintă o dezvoltare suplimentară a acquis-ului Schengen care combate organizarea imigrației ilegale și asigură cooperarea între serviciile competente ale administrațiilor statelor membre, precum și între serviciile respective și Comisie. Prin urmare, propunerea respectă principiul proporționalității.

- Alegerea instrumentului

Instrumentul propus: regulament.

Alte mijloace nu ar fi adecvate, deoarece prezenta propunere modifică un regulament.

4. IMPLICAȚII BUGETARE

Prezenta propunere nu are implicații asupra bugetului comunitar.

5. INFORMAȚII SUPLIMENTARE

- Consecințele diferitelor protocoale anexate la tratate și ale acordurilor de asociere încheiate cu țări terțe

Întrucât temeiul juridic al prezentei propuneri este titlul IV din Tratatul CE, se aplică sistemul „geometriei variabile” prevăzut de protocoalele privind poziția Regatului Unit, a Irlandei și a Danemarcei, precum și de Protocolul Schengen. Prezenta propunere se bazează pe acquis-ul Schengen. Prin urmare, trebuie luate în considerare următoarele consecințe legate de diferite protocoale:

Regatul Unit și Irlanda

Regatul Unit participă la prezentul regulament, în conformitate cu articolul 5 din Protocolul de integrare a acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul UE și la Tratatul CE, și cu articolul 8 alineatul (2) din Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen.

Irlanda participă la prezentul regulament, în conformitate cu articolul 5 din Protocolul de integrare a acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul UE și la Tratatul CE, și cu articolul 6 alineatul (2) din Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis­ului Schengen.

Danemarca

În conformitate cu Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul UE și la Tratatul CE, Danemarca nu participă la adoptarea, de către Consiliu, a măsurilor în temeiul titlului IV din Tratatul CE, cu excepția „măsurilor prin care se stabilesc țările terțe ai căror resortisanți trebuie să posede o viză la trecerea frontierelor externe ale statelor membre și măsurilor privind instituirea unui model uniform de viză”.

Prezenta propunere se bazează pe acquis-ul Schengen și, în conformitate cu articolul 5 din protocol, „în termen de șase luni de la adoptarea de către Consiliu a unei măsuri referitoare la o propunere sau la o inițiativă care urmărește dezvoltarea acquis-ului Schengen în temeiul dispozițiilor prevăzute la titlul IV din Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca decide cu privire la transpunerea măsurii respective în legislația sa internă”.

Islanda și Norvegia

În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezenta propunere reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene și Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[13].

Elveția

În ceea ce privește Elveția, prezenta propunere reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Acordului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[14].

Liechtenstein

În ceea ce privește Principatul Liechtenstein, prezenta propunere reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Protocolului dintre Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein cu privire la aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[15].

- Explicarea detaliată a propunerii

Articolul 1

Primul alineat și al doilea alineat litera (a) promovează utilizarea Rețelei de Informare și Coordonare securizate, conectate la internet, pentru serviciile de gestionare a migrării a statelor membre (ICONet) în scopul schimbului de informații privind detașarea ofițerilor de legătură în materie de imigrație, precum și al schimbului de informații și de experiență practică între acești ofițeri.

Al doilea alineat litera (b) asigură o cooperare consolidată între FRONTEX și rețelele OLI.

Al doilea alineat litera (c) autorizează orice stat membru — altul decât cel care deține președinția sau cel care asigură președinția cu titlu interimar — să aibă inițiativa de a convoca reuniuni ale ofițerilor de legătură în materie de imigrație.

Al treilea alineat simplifică obligația de raportare prevăzută de regulament. De asemenea, acesta stabilește ca instituțiile europene relevante să fie informate cu regularitate cu privire la activitățile rețelelor ofițerilor de legătură în materie de imigrație în regiuni specifice și/sau țări care prezintă un interes special pentru Uniunea Europeană, precum și cu privire la situația din aceste regiuni și/sau țări, în materie de imigrație ilegală.

2009/0098 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

din […]

de modificare a Regulamentului (CE) nr. 377/2004 al Consiliului privind crearea unei rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 63 alineatul (3) litera (b) și articolul 66,

având în vedere propunerea Comisiei[16],

hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat,

întrucât:

1. Regulamentul (CE) nr. 377/2004 al Consiliului din 19 februarie 2004 privind crearea unei rețele de ofițeri de legătură în materie de imigrație[17] prevede obligația de stabilire a formelor de cooperare între ofițerii de legătură în materie de imigrație ai statelor membre, obiectivele cooperării respective, funcțiile ofițerilor de legătură și calificarea pe care trebuie să o aibă, precum și obligațiile acestora față de țara gazdă și statul membru de origine.

2. Decizia 2005/267/CE a Consiliului[18] a creat o Rețea de Informare și Coordonare securizată, conectată la internet, pentru serviciile de gestionare a migrării ale statelor membre (ICONet) în scopul schimbului de informații privind migrația fără forme legale, intrarea și imigrația ilegală, precum și returnarea persoanelor aflate în situația de ședere ilegală. Elementele la care se referă schimbul de informații trebuie să includă rețelele ofițerilor de legătură în materie de imigrație.

3. Regulamentul (CE) nr. 2007/2004 a instituit Agenția Europeană pentru Gestionarea Cooperării Operative la Frontierele Externe ale statelor membre ale Uniunii Europene[19]. Agenția FRONTEX are misiunea de a întocmi analize de risc generale și specifice, care urmează să fie prezentate Consiliului și Comisiei.

4. Ofițerii de legătură în materie de imigrație trebuie să colecteze informații privind imigrația ilegală, care sunt utilizate fie la nivel operațional, fie la nivel strategic, fie la ambele nivele. Informațiile respective ar putea contribui în mod substanțial la activitățile agenției FRONTEX referitoare la analize de risc și, în acest scop, ar trebui stabilită o cooperare consolidată între ofițerii de legătură în materie de imigrație și agenția FRONTEX.

5. Toate statele membre ar trebui să poată convoca, atunci când consideră necesar, reuniuni ale ofițerilor de legătură în materie de imigrație detașați într-o anumită țară terță sau regiune, pentru a consolida cooperarea între aceștia.

6. Decizia nr. 574/2007/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 mai 2007 instituie, pentru perioada 1 ianuarie 2007-31 decembrie 2013, Fondul pentru Frontierele Externe, ca parte a Programului general „Solidaritatea și gestionarea fluxurilor migratorii”[20], pentru a contribui la consolidarea spațiului de libertate, securitate și justiție și la aplicarea principiului solidarității între statele membre. Resursele disponibile în cadrul acestui fond pot fi utilizate pentru a consolida activitățile organizate de serviciile consulare și de alte servicii ale statelor membre în țări terțe și pentru a susține întărirea capacității operaționale a rețelelor de ofițeri de legătură în materie de imigrație, promovând astfel o cooperare mai eficientă între statele membre, prin intermediul acestor rețele.

7. Consiliul, Parlamentul European și Comisia ar trebui să fie informate cu regularitate cu privire la activitățile rețelelor de ofițeri de legătură în materie de imigrație în regiuni specifice și/sau țări care prezintă un interes special pentru Uniunea Europeană, precum și cu privire la situația din aceste regiuni și/sau țări, în materie de imigrație ilegală. Selecția regiunilor specifice și/sau a țărilor care prezintă un interes special pentru Uniunea Europeană ar trebui să se bazeze pe indicatori obiectivi în materie de migrație, precum statistici privind migrația ilegală și analize de risc elaborate de agenția FRONTEX, și ar trebui să fie conformă politicii globale a Uniunii Europene în domeniul relațiilor externe.

8. Prin urmare, Regulamentul (CE) nr. 377/2004 ar trebui modificat în consecință.

9. Întrucât obiectivele acțiunii propuse, și anume adaptarea actualelor dispoziții comunitare privind crearea și funcționarea rețelelor de ofițeri de legătură în materie de imigrație pentru a lua în considerare modificările aduse dreptului comunitar, precum și experiența practică dobândită în acest context, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre și, în consecință, pot fi îndeplinite mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate lua măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este menționat la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

10. Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor recunoscute la articolul 6 alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană și reflectate în Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, precum și în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

11. Regatul Unit participă la prezentul regulament, în conformitate cu articolul 5 din Protocolul de integrare a acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, și cu articolul 8 alineatul (2) din Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen[21].

12. Irlanda participă la prezentul regulament, în conformitate cu articolul 5 din Protocolul de integrare a acquis-ului Schengen în cadrul Uniunii Europene, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, și cu articolul 6 alineatul (2) din Decizia 2002/192/CE a Consiliului din 28 februarie 2002 privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen[22].

13. În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament, care nu i se aplică și nu prevede obligații pentru aceasta. Întrucât prezentul regulament se bazează pe acquis-ul Schengen, în temeiul dispozițiilor prevăzute de titlul IV partea a treia din Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca ar trebui să decidă, în conformitate cu articolul 5 din protocolul menționat anterior, în termen de șase luni de la adoptarea prezentului regulament, dacă îl va transpune sau nu în legislația sa internă.

14. În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Acordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene și Republica Islanda și Regatul Norvegiei privind asocierea acestora din urmă la implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[23], dezvoltare care face obiectul domeniilor menționate la articolul 1 punctele A și E din Decizia 1999/437/CE a Consiliului[24] privind anumite norme de aplicare a respectivului acord.

15. În ceea ce privește Elveția, prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Acordului semnat între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană[25] cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, dezvoltare care face obiectul domeniilor menționate la articolul 1 punctele A și E din Decizia 1999/437/CE a Consiliului, coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/146/CE a Consiliului[26].

16. În ceea ce privește Principatul Liechtenstein, prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen, în sensul Protocolului semnat între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein cu privire la aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, dezvoltare face obiectul domeniilor menționate la articolului 1 punctele A și E din Decizia 1999/437/CE coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/261/CE a Consiliului[27].

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Articolul 1 Modificare

Regulamentul (CE) nr. 377/2004 se modifică după cum urmează:

17. La articolul 3 alineatul (1) se elimină a doua teză și se adaugă următorul alineat (3):

„3. Informațiile menționate la alineatele (1) și (2) sunt puse la dispoziția Rețelei de Informare și Coordonare securizate, conectate la Internet, pentru serviciile de gestionare a migrării a statelor membre, creată prin Decizia 2005/267/CE a Consiliului[28] (denumită în continuare „ICONet”), în cadrul secțiunii dedicate rețelelor de ofițeri de legătură în materie de imigrație. De asemenea, Comisia va transmite Consiliului aceste informații.”

18. Articolul 4 se modifică după cum urmează:

(a) la alineatul (1), a doua liniuță se înlocuiește cu următorul text:

„- fac schimb de informații și de experiență practică, în special în cadrul reuniunilor și prin intermediul ICONet”.

(b) alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

„2. Reprezentanții Comisiei și ai agenției Frontex, instituită prin Regulamentul (CE) nr. 2007/2004, au dreptul să participe la reuniunile organizate în cadrul rețelei de ofițeri de legătură în materie de imigrație, dar, în cazul în care anumite considerații operaționale cer acest lucru, reuniunile se pot desfășura în absența acestor reprezentanți. După caz, pot fi invitate, de asemenea, alte organisme și autorități.”

(c) La alineatul (3) se adaugă următoarea teză:

„De asemenea, reuniunile respective pot fi convocate la inițiativa altor state membre.”

19. Articolul 6 se înlocuiește cu următorul text:

„1. Statul membru care deține președinția Consiliului Uniunii Europene sau, în cazul în care statul respectiv nu este reprezentat în țara sau regiunea în cauză, statul membru care asigură președinția cu titlu interimar, prezintă Consiliului și Comisiei, la sfârșitul fiecărui semestru, un raport privind activitățile rețelelor de ofițeri de legătură în materie de imigrație în regiuni specifice și/sau țări care prezintă un interes special pentru Uniunea Europeană, precum și privind situația din aceste regiuni și/sau țări, în materie de imigrație ilegală. În urma consultării statelor membre și a Comisiei, rezultă selecția regiunilor specifice și/sau a țărilor care prezintă un interes special pentru Uniunea Europeană, care se bazează pe indicatori obiectivi în materie de migrație, precum statistici privind migrația ilegală și analize de risc elaborate de agenția FRONTEX, și este conformă politicii globale a Uniunii Europene în domeniul relațiilor externe.

2. Rapoartele respective sunt întocmite în conformitate cu modelul stabilit prin Decizia 2005/687/CE a Comisiei[29] și precizează criteriile de selecție relevante.

3. În fiecare an, pe baza rapoartelor menționate mai sus, Comisia prezintă Consiliului și Parlamentului European un raport de sinteză privind dezvoltarea rețelelor de ofițeri de legătură în materie de imigrație.”

Articolul 2 Intrarea în vigoare

Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene .

Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în statele membre, în conformitate cu Tratatul de instituire a Comunității Europene.

Adoptat la Bruxelles, […]

Pentru Parlamentul European Pentru Consiliu

Președintele Președintele

[…] […]

[1] JO L 64, 2.3.2004, p. 1.

[2] JO L 349, 25.11.2004, p. 1.

[3] JO L 83, 1.4.2005, p. 48.

[4] C(2005) 5159 final.

[5] Decizia Comisiei din 29 septembrie 2005, JO L 264, 8.10.2005, p. 8.

[6] JO L 144, 6.6.2007, p. 22.

[7] COM(2008) 359 final.

[8] Documentul Consiliului 13440/08.

[9] JO L 83, 1.4.2005, p. 48.

[10] C(2005) 5159 final.

[11] C(2007) 374.

[12] Decizia Consiliului din 22 decembrie 2004 stabilind ca anumite domenii reglementate de partea a treia titlul IV din Tratatul de instituire a Comunității Europene să fie reglementate de procedura prevăzută la articolul 251 din tratatul menționat, JO L 396, 31.12.2004, p. 45.

[13] JO L 176, 10.7.1999, p. 36.

[14] JO L 53, 27.2.2008, p. 52.

[15] JO L […], […], p. […].

[16] JO C […], […], p. […].

[17] JO L 64, 2.3.2004, p. 1.

[18] JO L 83, 1.4.2005, p. 48.

[19] JO L 349, 25.11.2004, p. 1.

[20] JO L 144, 6.6.2007, p. 22.

[21] JO L 131, 1.6.2000, p. 43.

[22] JO L 64, 7.3.2002, p. 20.

[23] JO L 176, 10.7.1999, p. 36.

[24] JO L 176, 10.7.1999, p. 31.

[25] JO L 53, 27.2.2008, p. 1.

[26] JO L 53, 27.2.2008, p. 1.

[27] JO L 83, 26.3.2008, p. 3.

[28] JO L 83, 1.4.2005, p. 48.

[29] JO L 264, 8.10.2005, p. 8.