[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 10.3.2011

COM(2011) 114 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIUL EUROPEAN

Raport 2011 privind obstacolele în calea comerțului și a investițiilorAngajarea partenerilor noștri economici strategici în ameliorarea accesului la piață:Priorități de acțiune privind eliminarea obstacolelor din calea comerțului

SEC(2011) 298 final

RAPORT AL COMISIEI CĂTRE CONSILIUL EUROPEAN

Raport 2011 privind obstacolele în calea comerțului și a investițiilor Angajarea partenerilor noștri economici strategici în ameliorarea accesului la piață: Priorități de acțiune privind eliminarea obstacolelor din calea comerțului

INTRODUCERE

În calitatea sa de cel mai mare bloc comercial din lume și de cea mai importantă sursă și destinație a investițiilor străine directe, UE are un interes inerent în asigurarea unui sistem comercial mondial deschis și echitabil. Acest interes nu poate decât să crească în următorii ani – până în 2015, 90 % din creșterea mondială va fi generată în afara Europei. Economia europeană trebuie să profite de oportunitatea pe care o oferă nivelurile mai crescute de creștere în străinătate, în special în Asia.

Un mesaj cheie al noii strategii comerciale a UE[1] este că, în paralel cu agenda de negocieri, politica noastră comercială reînnoită trebuie să adopte o abordare mai asertivă, pentru a garanta faptul că întreprinderile europene nu sunt lipsite de oportunități de acces legitim la piață și că drepturile noastre sunt respectate în mod corespunzător, pentru a asigura condiții de concurență echitabile. Comisia va pune accentul pe realizarea acestei agende și va avea o atitudine fermă în această privință. De asemenea, Comisia este hotărâtă să continue lupta împotriva protecționismului. Într-adevăr, deoarece UE crede în beneficiile deschiderii piețelor interne și externe, aceasta trebuie să încurajeze participarea partenerilor săi la eforturile pe care le depune, în spiritul reciprocității și al beneficiilor comune[2].

Sprijinirea întreprinderilor europene ca să dobândească acces la piețele țărilor terțe a fost și continuă să fie un element esențial al politicii comerciale a UE, însă UE trebuie să își intensifice eforturile în acest domeniu. Este bine stabilit faptul că principala provocare actuală a politicii comerciale nu constă, în primul rând, în reducerea tarifelor pentru mărfuri, ci în depășirea obstacolelor de reglementare, în ameliorarea accesului la piața de servicii și investiții, în deschiderea piețelor de achiziții publice, într-o mai bună protecție și aplicare a drepturilor de proprietate intelectuală (DPI) și în combaterea obstacolelor nejustificate care stau în calea aprovizionării durabile cu materii prime. Într-un sens mai general, este nevoie să se asigure faptul că schimburile comerciale contribuie la dezvoltarea durabilă, ținând cont de impactul social al obstacolelor în calea schimburilor comerciale. Studiile arată că produsul intern brut (PIB) al UE ar putea să crească cu mai mult de jumătate de procent dacă ne atingem obiectivele stabilite în agenda de negocieri bilaterală și multilaterală[3]. Totuși, această cifră se poate dubla dacă UE realizează progrese reale privind barierele netarifare și aspectele de reglementare cu principalii săi parteneri comerciali, cum ar fi Statele Unite și China[4]. Politica comercială poate și trebuie să aducă o contribuție majoră în domeniul locurilor de muncă și al creșterii.

Strategia de acces la piață[5] reprezintă un element cheie al activităților noastre care vizează asigurarea faptului că acordurile comerciale se traduc efectiv în beneficii comerciale reale. Se acordă atenție specială acțiunilor preventive, inclusiv prin utilizarea mecanismelor de notificare de alertă timpurie, astfel cum se prevede în acordurile OMC privind obstacolele tehnice în calea comerțului și măsurile sanitare și fitosanitare. Comisia este hotărâtă să continue dezvoltarea noului său mod de cooperare cu statele membre și cu întreprinderile în scopul de a lupta contra obstacolelor din piețele țărilor terțe și de a face astfel încât eliminarea barierelor să reprezinte un punct de referință al relației noastre cu țările terțe, inclusiv la cel mai înalt nivel. Din punctul de vedere al Comisiei, aspectele referitoare la accesul la piață ar trebui să reprezinte o parte importantă a discuțiilor care au loc în cadrul Consiliului European privind consolidarea parteneriatelor noastre economice strategice prin stabilirea de priorități, raționalizarea diferitelor instrumente și coordonarea mesajelor noastre pentru a promova în mod mai eficient interesele UE în străinătate. De asemenea, este util să se reflecteze asupra priorităților în momentul în care Serviciul European de Acțiune Externă devine operațional.

Acesta este primul raport anual al Consiliului European privind obstacolele în calea comerțului și a investițiilor în țările terțe, astfel cum s-a anunțat pentru prima oară în strategia Europa 2020[6]. Raportul reprezintă o oportunitate de a insista asupra eforturilor comune care trebuie depuse pentru un set selecționat de bariere în calea accesului la piață, inclusiv măsurile „dincolo de frontiere” și practicile de politică industrială[7]. Într-adevăr, partenerii comerciali majori ai UE sunt, din nou, foarte interesați de politica industrială. Aceasta include uneori practici precum promovarea activă a „campionilor naționali”, care ar putea să se facă în detrimentul intereselor UE.

Barierele selecționate sunt cele care prezintă o importanță economică majoră și/sau sistemică pentru întreprinderile europene în piețele anumitor parteneri strategici. Aceasta include, de asemenea, restricții la export pentru materiile prime care nu sunt, strict vorbind, bariere „în calea accesului la piață”, însă sunt la fel de dăunătoare pentru întreprinderile europene, în special pentru producătorii europeni din aval care integrează materiile prime în produsele finite pe care le exportă. Prezentul raport va contribui la concentrarea discuțiilor din cadrul Consiliului European asupra priorităților comune de acces la piață, pentru a beneficia pe deplin de potențialul forței combinate a UE și pentru a aduce beneficii directe în ceea ce privește creșterea și locurile de muncă în Uniunea Europeană.

BARIERE SEMNIFICATIVE ÎN CALEA RELAȚIILOR NOASTRE CU PARTENERII STRATEGICI

Prezentul raport se concentrează asupra barierelor care prezintă o importanță economică majoră și/sau sistemică pentru întreprinderile europene în piețele unora din partenerii noștri strategici - China, India, Japonia, Brazilia/Argentina (această ultimă grupare datorită dimensiunii Mercosur), Rusia și Statele Unite. În 2009, comerțul cu acești parteneri a reprezentat 45 % din comerțul nostru cu bunuri și servicii comerciale (19 % pentru Statele Unite și 10 % pentru China) și 41 % din fluxurile noastre de investiții străine directe (ISD)[8] (35 % numai pentru Statele Unite). Deoarece UE nu este în prezent implicată în negocieri în vederea acordurilor de liber schimb bilaterale cu patru din cei șase parteneri, o abordare comună consolidată cu privire la aceste țări este cu atât mai importantă.

Faptul că raportul pune accentul pe acești parteneri strategici nu înseamnă, bineînțeles, că Comisia subestimează importanța barierelor în alte piețe importante și adesea emergente, cum ar fi țările ASEAN, țările Consiliului de Cooperare al Golfului, țările vecine din sud sau din est sau alți parteneri strategici, cum ar fi, de exemplu, Mexicul și Africa de Sud. Documentul de lucru al serviciilor Comisiei anexat completează prezentul raport, oferind mai multe detalii privind eforturile realizate și acțiunile prevăzute, în scopul de a aborda barierele identificate în contextul mai larg a 32 de piețe prioritare la export.

Alegerea barierelor specifice se bazează pe evaluările comune recente ale situației din cele șapte țări în cauză, cum ar fi exercițiul privind barierele cheie realizat în 2009/2010 la cererea Consiliului[9], care a permis identificarea a 205 bariere prioritare pentru 32 de piețe și monitorizarea continuă a măsurilor protecționiste introduse în urma recentei crize economice și financiare[10].

China

China este al doilea partener comercial al UE, în timp ce UE este cel mai mare partener comercial al Chinei. China este nu doar o sursă de bunuri de consum la prețuri reduse dar și de factori de producție esențiali pentru industriile noastre producătoare. În ciuda deficitului important al schimburilor noastre comerciale bilaterale, China a devenit piața cu cea mai rapidă creștere pentru exporturile noastre de bunuri și servicii și o destinație importantă pentru investițiile UE. UE a exportat bunuri în valoare de 82 de miliarde de EUR în China în 2009 - în ciuda crizei, o creștere de 4 % în comparație cu 2008, iar până la sfârșitul lunii octombrie 2010, exporturile noastre au crescut cu 38 % anual. În total, exporturile din UE în China au crescut de mai mult de două ori (121 %) între 2005 (primele 11 luni) și 2010 (primele 11 luni). Totuși, acest nivel al exporturilor UE rămâne încă sub potențial, iar un acces mai bun la piață le-ar permite exportatorilor UE și investitorilor să contribuie și să participe pe deplin la creșterea economică fenomenală a Chinei.

Zece ani după aderarea la OMC, China trebuie încă să își amelioreze performanța cu privire le punerea în aplicare a principiilor cheie ale OMC privind nediscriminarea, transparența și tratamentul național. Există încă bariere importante în calea accesului la piață în domeniile standardizării și ale reglementărilor tehnice, precum și ale serviciilor, investițiilor și achizițiilor publice. Respectarea insuficientă a DPI și procedurile dificile de certificare continuă să fie surse de preocupate majore. O preocupare fundamentală și tot mai mare este aceea că China pare să fi elaborat măsuri de politică industrială intervenționiste care vizează să substituie importurile, să obțină transferuri forțate de tehnologii și să acorde producătorilor locali acces preferențial la materii prime. Acestea includ subvenții industriale cum ar fi împrumuturile preferențiale din partea băncilor de stat, acordarea de terenuri, prețuri preferențiale pentru factorii de producție (energie) și credite la export.

Următoarele bariere au fost identificate ca fiind aspecte prioritare pentru operatorii UE:

1) În domeniul materiilor prime , China recurge acum sistematic la măsuri de restricționare a pieții, cum ar fi taxele și cotele la export. În 2009, aceste restricții au afectat importurile UE de materii prime din China în valoare de aproximativ 1,2 miliarde EUR, reprezentând 6 % din importurile totale realizate de UE pentru aceste bunuri. 59 % din importurile realizate de China afectate de aceste măsuri au fost materii prime industriale. Aceste bariere în calea comerțului sunt deosebit de problematice într-un mediu global, în care nicio sursă de aprovizionare alternativă sau nicio materie primă de substituție nu este ușor accesibilă. Chestiunile recente legate de comerțul pământurilor rare sunt o ilustrare perfectă a problemei. Barierele care au existat în China cu privire la pământurile rare au afectat 62 % din importurile totale ale UE pentru aceste tipuri de pământuri rare în 2009[11]. Scăderea cotelor la export ale pământurilor rare din China a avut drept rezultat importante dificultăți de aprovizionare ale pieței și creșteri bruște ale prețurilor, care au avut un impact considerabil asupra costurilor de producție ale aplicațiilor care se bazează pe pământuri rare. Prețurile pământurilor rare au crescut cu până la 500 % și se prevede că vor crește și mai mult ca urmare a celei mai recente reduceri a cotelor la export. Industria UE utilizează pământurile rare într-un domeniu tot mai larg de aplicații în aval, principalele utilizări fiind convertoarele catalitice pentru autoturisme, sectorul TIC (de exemplu, circuite imprimate, fibre optice și semiconductori), lămpi pe bază de fosfor, magneți permanenți puternici (utilizați, de exemplu, în vehicule electrice sau în turbine eoliene), sticla și ceramica de înaltă tehnologie. Prin urmare, miza pentru dezvoltarea actuală și în special viitoare a economiei europene este mare.

2) Una din preocupările esențiale cu privire la achizițiile publice precum și cu privire la proprietatea intelectuală este politica de „ inovare locală ” care vizează sprijinirea întreprinderilor chineze astfel încât să avanseze în lanțul valoric. Acesta este o preocupare serioasă pentru întreprinderile europene care doresc să exporte din UE sau care operează deja în China. În trecut, această politică a îngrădit mult accesul la achizițiile publice chineze în multe sectoare inovatoare, de la tehnologia ecologică la telecomunicații, deoarece li se solicita întreprinderilor străine să își înregistreze DPI în China. De asemenea, solicitanților li se cere, prin proiecte de reglementări, să divulge informații sensibile din punct de vedere comercial cu privire la inovare și la DPI.

Cu toate acestea, în cadrul ultimului Dialog economic și comercial la nivel înalt, guvernul chinez a dat din nou asigurări că nu va trata produsele și serviciile diferit în funcție de locul unde sunt înregistrate brevetele sau că nu va adopta sau menține măsuri care fac din originea dezvoltării sau deținerea de proprietate intelectuală o condiție pentru preferințele privind contractele de achiziții publice. Comisia a salutat acest anunț, însă va monitoriza îndeaproape punerea în aplicare a măsurilor, inclusiv la nivel provincial, în scopul de a stabili condiții de concurență echitabile între întreprinderile chineze, cele cu investiții străine stabilite în China și întreprinderile străine.

Mai general, cadrul achizițiilor publice chineze rămâne incomplet și nu este transparent. Sunt necesare reforme majore pentru a asigura respectarea standardelor internaționale și un mediu previzibil pentru ofertanți. Aderarea Chinei la Acordul privind achizițiile publice (AAP) va contribui la realizarea acestor obiective.

În domeniul mai larg al DPI, accesul la sistemul de respectare chinez a DPI rămâne dificil pentru întreprinderile străine, în special pentru cele care își desfășoară activitatea în sectoare creative și inovatoare. Acestea sunt dezavantajate deoarece formalitățile care li se aplică sunt mai stricte. În special, cerințele legale și notariale privind procura și dovezile care vin din străinătate sunt dificile și costisitoare și împiedică operatorii străini să își apere drepturile în mod eficace în fața tribunalelor și a autorităților administrative. Mai mult, acțiunile în încetare intermediare sunt dificil de obținut în practică, iar daunele acordate de tribunale rămân adesea prea reduse.

3) China impune tot mai multe cerințe de conformitate cu standarde chinezești specifice și cu proceduri anexe dificile de certificare și de testare de către părți terțe . Astfel de cerințe sunt adesea în contradicție cu standardele și practicile internaționale, punând întreprinderile străine într-o situație defavorabilă. Un exemplu semnificativ este sectorul tehnologiilor informației și comunicațiilor (TIC), unde complexitatea ansamblului și lipsa de transparență a practicilor chineze în ceea ce privește reglementarea și evaluarea conformității contribuie la un mediu de afaceri tot mai imprevizibil și la probleme grave de acces la piață pentru întreprinderile străine și pentru întreprinderile cu investiții străine.

4) În ceea ce privește investițiile , fluxurile actuale arată un potențial important neexploatat. Deși întreprinderile europene au investit peste 5 miliarde EUR în China în 2009, aceasta reprezintă mai puțin de 3% din totalul fluxurilor de investiții de ieșire. Actualul climat al investițiilor în China este afectat în mod negativ de lipsa de transparență și de previzibilitate. În plus, reglementările chineze, în special în sectorul energiei (privind cerințele de calificare, accesul restrâns la proiecte de concesiune și cerințele de asamblare) împiedică întreprinderile UE din domeniul energiei să aibă acces deplin la piața chineză, în special în sectorul energiilor regenerabile.

În plus, așa cum arată așa-numitul „catalog al investițiilor”, mai multe sectoare importante rămân închise la investițiile străine în China sau cu acces limitat prin asocieri în participație, capitaluri proprii, limite asupra numărului de întreprinderi, etc. Prin impactul combinat al diferitelor măsuri, China își utilizează regimul de investiții ca un instrument pentru a ghida dezvoltarea sa economică, în special favorizând întreprinderile locale prin transferuri de tehnologie și de know-how. Aceasta este o preocupare serioasă pentru întreprinderile europene care doresc să investească în China. Viitoarea revizuire a catalogului investițiilor reprezintă o oportunitate bună pentru a transmite un mesaj clar autorităților chineze privind necesitatea unui climat privind investițiile cu adevărat deschis și lipsit de discriminare.

India

India este un partener comercial important pentru UE și o putere economică în creștere. Cu o rată a creșterii situată între 8 și 10 % pe an, este una dintre economiile care cresc cel mai rapid din lume. Venitul pe cap de locuitor a crescut de mai mult de două ori în timpul perioadei 1990-2005. În paralel, în numai patru ani, schimburile comerciale dintre UE și India au crescut cu 31 %, ajungând la peste 53 de miliarde EUR în 2009, iar investițiile UE în India au crescut de mai mult de patru ori din 2003, ajungând la 3,1 miliarde EUR în 2009.

Cu toate acestea, regimul comercial și cadrul de reglementare din India rămân, încă, prin comparație, restrictive[12]. În plus față de barierele tarifare ridicate, India impune, de asemenea, mai multe bariere netarifare sub forma restricțiilor cantitative, a licențelor de import, a procedurilor de testare dificile (cum ar fi, de exemplu, pentru pneuri) și de certificare pentru un mare număr de produse, precum și proceduri vamale complicate și lungi. În ceea ce privește proprietatea intelectuală, au fost raportate unele ameliorări privind infrastructura respectării DPI; totuși, există încă preocupări importante privind răspunsul Indiei la contrafacere și la piraterie. În plus, în domeniul achizițiilor publice, cadrul legislativ al Indiei rămâne incomplet. Sunt necesare reforme majore pentru a asigura respectarea standardelor internaționale și un mediu previzibil pentru ofertanți.

Prin urmare, rezultatele actuale ale comerțului dintre UE și India se situează cu mult sub potențialul acestora. Acordul global și ambițios de liber schimb care este în curs de negociere cu India ar putea constitui unul din cele mai semnificative acorduri încheiate de UE. Un acord comercial de această amploare ar genera beneficii considerabile pentru ambele economii, estimate, în mod prudent, între 9 și 19 miliarde EUR.

Următoarele bariere constituie obstacole sensibile în calea comerțului cu India și trebuie înlăturate:

1) S-au făcut propuneri care îngreunează cerințele de acordare a licențelor în ceea ce privește noile dispoziții de securitate, care ar afecta, dacă ar fi puse în aplicare pe deplin, accesul operatorilor europeni la achizițiile publice comerciale din domeniul telecomunicațiilor . Dispozițiile prevăd exigențe în ceea ce privește autorizarea de securitate și de transfer de tehnologie, precum și obligația de a înlocui inginerii străini cu ingineri indieni. Astfel de cerințe sunt fără precedent la nivel național și ar aduce prejudicii investițiilor realizate în India. În 2009, UE a exportat către India echipament de telecomunicații în valoare de 1 miliard EUR.

2) Măsurile luate recent de India în vederea restrângerii exporturilor de bumbac reprezintă o altă chestiune de interes pentru comerț. Din 2004 până în 2009, importurile de bumbac ale UE au crescut cu 17%. Mai multe produse de bumbac se confruntă cu restricții la export în India[13]. Deși totalul importurilor de aceste produse de bumbac realizate de UE a scăzut cu 48% în timpul perioadei de cinci ani, măsurile recente cu privire la aceste bunuri sunt importante deoarece 23% din importurile UE pentru aceste tipuri de produse de bumbac au venit din India în 2009. În plus, dat fiind că India este al doilea producător de bumbac din lume (20% din producția mondială) și unicul exportator net de bumbac în lume, politica sa are un impact semnificativ asupra aprovizionării mondiale cu bumbac și, astfel, asupra prețurilor, agravând spirala creșterii mondiale a prețurilor. Prin urmare, industria europeană se confruntă cu prețuri foarte ridicate și cu o aprovizionare insuficientă, deoarece India este principala sursă de import a UE pentru produsele de bumbac.

3) În plus, politica de investiții a Indiei continuă să pună obstacole în calea investițiilor străine. Multe sectoare economice importante cum ar fi vânzările cu amănuntul multimarcă rămân închise la investițiile străine și s-au adoptat o serie de măsuri pentru a controla fluxurile de capitaluri străine și pentru a asigura beneficii maxime pentru întreprinderile locale prin transferuri de tehnologie și de know-how.

4) În cele din urmă, cerințele sanitare și fitosanitare referitoare la import care depășesc standardele internaționale fără justificare științifică stau în calea diferitelor exporturi ale UE, în principal păsări de curte, carne de porc, legume, fructe și lemn.

Japonia

Fiind o economie foarte dezvoltată și un actor mondial major în ceea ce privește comerțul și investițiile, Japonia este deja un partener important pentru UE, oferind încă, în același timp, noi oportunități comerciale cu potențial ridicat. Cu o cotă de aproape 4 % din exporturile UE de bunuri și servicii în 2009, Japonia este a șaptea piață de export a UE. Cu toate acestea, în perioada 2005-2009, exporturile de bunuri ale UE către Japonia au scăzut cu aproape 6 % în medie pe an. Faptul că excedentul comercial al Japoniei a rămas ridicat reflectă parțial problemele continue de acces la piață pentru întreprinderile străine din Japonia.

Deși tarifele din Japonia sunt în general scăzute, obstacolele de reglementare în calea schimburilor comerciale de bunuri și servicii, precum și barierele în calea investițiilor și a achizițiilor publice rămân ridicate și sunt percepute de industria UE ca fiind unul din principalele motive pentru care piața din Japonia este adesea considerată ca fiind mai dificilă decât alte piețe[14]. Cu toate acestea, anul 2010 a cunoscut un angajament reînnoit în favoarea unor legături economice mai strânse între UE și Japonia, în contextul discuțiilor din cadrul așa-numitului Grup la nivel înalt stabilit de reuniunea la nivel înalt UE-Japonia din aprilie 2010. UE a subliniat că cea mai importantă condiție pentru o integrare economică mai strânsă între UE și Japonia este capacitatea Japoniei de a demonstra că obstacolele de reglementare pot fi înlăturate.

Prin urmare, următoarele trei bariere importante sunt exemple bune pentru ambiția Japoniei de a ameliora accesul la piață, atât în interesul UE, cât și în interesul Japoniei.

1) Primul exemplu se referă la barierele majore cu care se confruntă întreprinderile UE pe piața achizițiilor publice din Japonia – în ciuda faptului că Japonia participă la Acordul privind achizițiile publice (AAP) al OMC. Japonia s-a angajat să deschidă piața achizițiilor publice în valoare de aproximativ 22 de miliarde EUR partenerilor AAP (și, prin urmare, întreprinderilor UE). În 2007, aceasta a reprezentat numai 4% din totalul piețelor achizițiilor publice din Japonia și 0,5% din PIB-ul acesteia. În schimb, întreprinderile din Japonia au avut acces la piețele achizițiilor publice din UE în valoare de 312 miliarde EUR (sau 2,5 % din PIB-ul UE). Printre problemele fundamentale se numără restricțiile referitoare la acordarea de contracte de acces de către operatorii feroviari și de transport urban, niveluri excesive pentru contractele de achiziții publice pentru lucrări de construcții și lipsa unei acoperiri globale a autorităților contractante locale.

2) În al doilea rând, introducerea de noi dispozitive medicale pe piața japoneză rămâne dificilă deoarece cadrul de reglementare din Japonia nu recunoaște în măsură suficientă standardele internaționale și procedurile de aprobare lungi. Numai jumătate din dispozitivele medicale utilizate pe piețele din UE și din Statele Unite sunt disponibile în Japonia.

3) În ceea ce privește sectorul serviciilor financiare , companiile europene de asigurări și-au exprimat fără încetare preocupările majore privind tratamentul preferențial al Japan Post de către organul de reglementare japonez. Noua legislație pregătită de guvern ar discrimina chiar mai mult companiile de asigurări străine, în loc să creeze condiții echitabile între operatorii japonezi privați și operatorii străini.

Mercosur: Brazilia și Argentina

Brazilia este al zecelea partener comercial al UE (cifre din 2009), cu exporturi de bunuri din UE care se ridică la peste 21 de miliarde, în timp ce UE este cel mai mare partener comercial al Braziliei, ridicându-se la aproape un sfert din totalul schimburilor sale comerciale. De asemenea, Brazilia este cel mai mare exportator de produse agricole către UE, reprezentând a opta parte din totalul importurilor agricole ale UE. UE este cel mai mare investitor străin în Brazilia. Cu toate acestea, piața braziliană este relativ bine protejată, cu un tarif vamal aplicat în medie de 12 % și bariere netarifare semnificative care stau în calea activităților comercianților și ale investitorilor.

Argentina este, de asemenea, un partener comercial important pentru UE, iar UE este, de asemenea, cel mai mare investitor străin în Argentina, reprezentând aproximativ jumătate din ISD în Argentina. Astfel cum s-a subliniat în diferite rapoarte de monitorizare realizate de organizații internaționale, precum și de Comisie[15], răspunsurile pe care le-a dat politica comercială a Argentinei de-a lungul crizei economice au fost deosebit de problematice, deoarece un număr important de noi măsuri protecționiste au fost introduse din 2008.

În calitate de membre ale Mercosur, Brazilia și Argentina negociază în prezent un acord de asociere cu UE care va include un acord de liber schimb.

În acest context, trebuie rezolvate următoarele bariere importante în calea comerțului pentru a facilita accesul la piață al ambelor țări:

1) În Brazilia , accesul echitabil al întreprinderilor străine la piața de achiziții publice în creștere, care este deja limitat, devine chiar mai dificil - o lege recentă a introdus o marjă preferențială de 25 % pentru bunurile și serviciile locale și a limitat la furnizorii naționali achizițiile publice de bunuri și servicii considerate de interes național strategic. Aceasta afectează deja furnizorii europeni din domeniul TIC. Dimensiunea pieței braziliene de achiziții publice (în 2007, valoarea sa a fost estimată la aproximativ 133 de miliarde EUR) și potențialul ridicat al acesteia o transformă într-o barieră importantă – cu atât mai mult cu cât logica măsurilor pare să se înscrie într-o politică industrială mai vastă.

2) În ceea ce privește atât Brazilia, cât și Argentina , există restricții în domeniul transportului maritim care constituie o preocupare directă pentru întreprinderile din UE. Acordurile de partajare a încărcăturii dintre Brazilia și Argentina limitează posibilitățile companiilor maritime din UE de a participa la schimburile comerciale internaționale între cele două țări. Dimensiunea și creșterea fluxurilor comerciale din interiorul Mercosur și între UE și Mercosur, precum și creșterea probabilă a acestor fluxuri în urma unui posibil acord de liber schimb între Mercosur și UE fac ca această chestiune să fie deosebit de relevantă pentru întreprinderile din UE.

3) De asemenea, Brazilia și Argentina stau în calea comerțului prin diferite măsuri care restricționează exportul materiilor prime . Printre produsele afectate se numără produsele agricole și, de asemenea, piei brute, piei și piei tăbăcite cu crom wet-blue. În ceea ce privește produsele agricole, pentru unele produse cum ar fi boabele de soia, taxele de export în Argentina pot să ajungă la 35 %. Împreună cu proceduri de export greoaie, precum „registrele de export”, de exemplu, pentru carnea de vită și cereale, aceste măsuri au un efect negativ considerabil asupra producătorilor europeni situați în aval și, în cele din urmă, asupra consumatorilor. Pieile brute, pieile și pieile tăbăcite cu crom wet-blue, pentru care Brazilia și Argentina sunt producători mondiali foarte importanți, constituie un astfel de caz. Industria pielăriei din UE depinde mult de aprovizionarea din Brazilia și Argentina; în 2009, importurile UE din Brazilia de piei brute, piei și piei tăbăcite cu crom wet-blue bovine care erau supuse restricțiilor erau în valoare de 87 de milioane EUR (12 % din totalul importurilor UE), iar pentru Argentina, importurile de aceste produse supuse restricțiilor erau în valoare de 81,2 milioane EUR (10 % din totalul importurilor UE). Utilizarea taxelor de export asupra pieilor conduce la dezavantaje competitive importante pentru industria pielăriei din UE, deoarece aceste taxe reprezintă o parte foarte importantă a costurilor producției de piele. Trebuie remarcat faptul că, în paralel cu introducerea restricțiilor la export, Brazilia și Argentina își dezvoltă propriile industrii de produse finite din piele. Datorită accesului facil la materii prime ieftine care nu sunt disponibile pentru concurenții lor străini, aceste industrii au devenit acum foarte competitive la nivel internațional.

4) În cele din urmă, o restricție comercială semnificativă pe care Argentina a impus-o ca răspuns la criza economică și financiară este extinderea sistemului său de licențe neautomate la o gamă largă de produse. Concentrându-se inițial asupra textilelor, încălțămintei și jucăriilor, sistemul se aplică tot mai mult altor produse precum pneurile, țevile din oțel, mașinile și aparatele mecanice (de exemplu, ascensoare, mașini de recoltat), metale comune, articole din metale comune și piese auto. Se estimează pierderi potențiale pentru exportatorii europeni de cel puțin 45 de milioane EUR. În plus, există indicații ale faptului că domeniul de aplicare al sistemului de licențe neautomate ar putea fi extins chiar mai mult. O caracteristică proeminentă a acestor măsuri este reprezentată, foarte des, de restrângerile „voluntare” ale importatorilor pentru a adapta importurile lor la nivelul producției interne. După aceeași logică, guvernul argentinian a luat, de asemenea, măsuri pentru a restricționa importurile anumitor produse alimentare , printre altele încurajând, în mod informal, supermarketurile să nu mai vândă astfel de produse și întârziind eliberarea așa numitelor „certificate de liberă circulație”.

Rusia

Rusia este unul din principalii parteneri comerciali ai UE și fluxurile comerciale bilaterale au cunoscut niveluri de creștere ridicate până la mijlocul anului 2008, când Rusia a adoptat măsuri de restricții comerciale unilaterale ca răspuns la criza economică și financiară, în scopul de a-și proteja industria internă. Aceste măsuri protecționiste au afectat în mod grav relațiile comerciale dintre UE și Rusia. În 2009, exporturile de bunuri ale UE către Rusia s-au ridicat la 65,6 miliarde EUR (în scădere de la 89,1 miliarde EUR în 2007), în timp ce importurile din Rusia s-au ridicat la 115 miliarde EUR (față de (144,5 miliarde EUR în 2007). În ceea ce privește serviciile comerciale, exporturile UE s-au ridicat la 18,3 miliarde EUR (2009), iar fluxurile ISD de ieșire ale UE s-au ridicat la 26,3 miliarde EUR (2008). Întreprinderile cu capital de stat continuă să joace un rol important în economia Rusiei.

Impactul negativ asupra exporturilor UE al unui număr de politici protecționiste recente ale Rusiei s-a perpetuat prin consolidarea creșterilor temporare ale tarifelor rusești în contextul tarifului comun extern al uniunii vamale cu Kazahstan și Belarus, care a intrat în vigoare la 1 ianuarie 2010[16]. Rusia a accelerat recent procesul său de aderare la OMC și intenționează să îl definitiveze în cursul acestui an, ceea ce ar avea drept rezultat revenirea unor astfel de taxe ridicate la niveluri mai scăzute negociate cu membrii OMC.

În ultimii ani, Rusia a pus în aplicare taxe ridicate la export asupra unui număr de produse de baze care sunt importante pentru importatorii UE, cum ar fi lemnul, deșeurile de metale feroase și neferoase. Ținând cont de importanța aprovizionării din Rusia, astfel de politici au un impact semnificativ asupra întreprinderilor din UE. Importurile de aceste materii prime industriale în UE din Rusia, care sunt supuse barierelor, au o valoare de aproape 3 miliarde EUR în 2009. În cadrul aderării Rusiei la OMC, care ar asigura condiții mai stabile pentru întreprinderile care doresc să muncească în Rusia sau cu Rusia, s-a ajuns recent la un acord bilateral pentru a rezolva aspecte nesoluționate, cum ar fi taxele la export asupra lemnului și tarifele feroviare discriminatorii. Următoarele bariere comerciale au o importanță comercială crucială pentru interesele economice ale UE:

1) Procedurile vamale costisitoare și dificile , inclusiv evaluările arbitrare și recursul la prețuri minime reprezintă o preocupare principală pentru exportatorii UE, în special întreprinderile mici. Punerea în aplicare a uniunii vamale între Rusia, Kazahstan și Belarus a exacerbat problemele din acest domeniu.

2) Preocupările legate de respectarea DPI rămân, de asemenea, unele din temele prioritare de tratat cu Rusia.

Există încă un nivel ridicat al pirateriei în Rusia. Vânzarea și utilizarea bunurilor contrafăcute sunt larg răspândite atât în comerțul stradal, cât și în comerțul cu amănuntul formal. În plus, încălcările sistematice ale brevetelor, secretelor comerciale și know-how-ului din sectoarele inovatoare amenință competivitatea UE. Crearea uniunii vamale dintre Rusia, Kazahstan și Belarus la 1 ianuarie 2010 a dus la creșterea riscului de a slăbi și mai mult punerea în aplicare a protecției mărcilor comerciale. Riscul este legat de regimul deficient al DPI în Kazahstan, ale cărui frontiere permeabile permit pătrunderea bunurilor contrafăcute și importuri paralele ilegale din țări din Asia, în special din China.

3) Politica de investiții a Rusiei, care vizează protejarea și încurajarea industriilor naționale, rămâne o altă sursă de preocupare importantă. Măsurile de investiții legate de comerț includ cerințe de conținut local, de vânzări locale, de performanță la export și de transfer de tehnologie. Recenta „inițiativă de localizare”, care este menită se furnizeze stimulente pentru ca întreprinderile străine să își stabilească producția în Rusia în mai multe sectoare, inclusiv cel al automobilelor, al electronicelor și al produselor farmaceutice este cea mai recentă ilustrare a acestei politici. În plus, legislația Rusiei privind investițiile străine în sectoare strategice impune limite foarte scăzute pentru aprobarea ex-ante a investițiilor străine în sectorul energiei în Rusia, ceea ce face ca investițiile UE pe piața rusească a energiei din amont să fie foarte dificile.

4) În cele din urmă, dar nu mai puțin important, există aspecte legate de cerințe sanitare și fitosanitare care continuă să pună piedici semnificative în calea exporturilor UE către Rusia. Majoritatea măsurilor referitoare la cerințele sanitare și fitosanitare ale Rusiei nu sunt coerente cu standardele internaționale și nu au nicio justificare științifică. Valoarea economică a exporturilor potențial afectate de aceste bariere este importantă: în 2009, exporturile de produse agricole către Rusia au constituit aproximativ 10 % din totalul exporturilor UE către Rusia, ridicându-se la aproape 7 miliarde EUR. Rusia este astfel, înainte de toate, o piață de export pentru produse agricole, iar restricțiile din acest domeniu prezintă un risc direct pentru întreprinderile care funcționează în acest sector.

Statele Unite ale Americii

Statele Unite sunt, de departe, principalul partener comercial și de investiții al UE. În 2009, exporturile de bunuri și servicii comerciale ale UE către Statele Unite s-au ridicat la 322 miliarde EUR (20,6% din totalul exporturilor UE), în timp ce importurile de bunuri și servicii din Statele Unite s-au ridicat la 281,9 miliarde EUR (17,6% din totalul importurilor UE). UE și Statele Unite întrețin relația economică cea mai integrată din lume, ilustrată prin niveluri fără egal de stocuri de investiții reciproce, care ajung la 1 044,1 miliarde EUR din investițiile Statelor Unite în UE și la 1 134 miliarde EUR din investițiile UE în Statele Unite în 2009 și fluxuri care ajung în 2009 la 75,1 miliarde EUR din UE către Statele Unite și la 97,8 miliarde EUR din Statele Unite către UE.

Cu toate acestea, potențialul enorm al relației transatlantice este departe de a fi exploatat pe deplin. Date fiind tarifele medii scăzute (sub 3%), cheia pentru a debloca aceste potențial constă în abordarea barierelor netarifare. Cel mai mare obstacol este legat de divergența standardelor și reglementărilor de cele două părți ale Atlanticului. Miza este mare: Un studiu recent sugerează că eliminarea numai a jumătate din barierele netarifare existente și din divergențele de reglementare între UE și Statele Unite ar duce la creșterea PIB-ului UE cu 122 de miliarde EUR pe an[17].

În contextul acestei relații importante și profund înrădăcinate, următoarele bariere menținute de Statele Unite ar trebui abordate în mod prioritar:

1) Nivelul scăzut al deschiderii piețelor privind contractele de achiziții publice față de ofertanții UE este frapant. Această situație se explică parțial prin domeniul de aplicare limitat al angajamentelor AAP luate de Statele Unite, care acoperă numai 3,2 % din piața achizițiilor publice din Statele Unite (în valoare totală de 34 miliarde EUR). Pe de altă parte, UE s-a angajat să deschidă aproximativ 15% din piețele sale de achiziții publice către celelalte părți ale AAP. Inițiativa „Buy American” a limitat chiar mai mult accesul efectiv la piețele de achiziții publice din Statele Unite în domenii care nu sunt acoperite de angajamentele AAP ale Statelor Unite, prin noi dispoziții discriminatorii incluse în American Economic Recovery and Reinvestment Act și legislații similare. Aceste dispoziții au creat incertitudini suplimentare pentru operatorii străini de pe piața americană și i-au exclus efectiv de la anumite licitații, în special în sectorul construcțiilor și au avut drept consecință nefericită luarea de măsuri similare în alte țări. Un alt exemplu de practici dăunătoare este interdicția la care este supus guvernul american de a cumpăra de la așa numitele întreprinderi „invertite”, care sunt, la origine, întreprinderi americane care și-au modificat jurisdicția fiscală și au trecut la sistemul fiscal al unei alte țări.

2) O altă barieră orizontală, care poate avea un impact economic și practic semnificativ asupra exporturilor UE către Statele Unite este reprezentată de dispozițiile „ scanare 100 % ”. Această legislație a Statelor Unite care vizează consolidarea securității luptând împotriva posibilelor amenințări teroriste la adresa sistemului internațional maritim de schimburi comerciale prin recipiente, prevede scanarea 100% (prescanarea recipientelor înainte de sosirea în porturile americane) a tuturor recipientelor destinate Statelor Unite până la 1 iulie 2012. Repercusiunile sale sunt atât de vaste încât ar constitui un obstacol semnificativ în calea comerțului dintre UE și Statele Unite. Deși s-au înregistrat recent progrese în contextul discuțiilor din cadrul Consiliului economic transatlantic către recunoașterea de către Statele Unite a conceptului de „operator economic autorizat”, UE va trebui să continue să monitorizeze foarte îndeaproape evoluțiile viitoare privind această barieră.

CELE MAI SEMNIFICATIVE BARIERE: O ANALIZĂ ORIZONTALĂ A TENDINȚELOR ȘI PRIORITĂȚILOR COMUNE

Barierele enumerate în secțiunea 2 reprezintă o selecție a celor mai importante probleme cu care se confruntă întreprinderile europene atunci când vor să dobândească acces la piețele partenerilor noștri strategici. Anumite tipuri de bariere sunt recurente. Următoarea analiză a acestor caracteristici comune poate fi utilă pentru a identifica cele mai bune modalități de abordare a problemelor, inclusiv posibilitatea unor noi efecte de levier și posibilitatea de a defini o strategie consolidată (și mai asertivă) care permite înlăturarea, în viitor, a barierelor respective.

Contractele de achiziții publice

Piețele achizițiilor publice rămân destul de închise față de participanții străini, astfel cum indică în mod clar problemele evidențiate în Statele Unite, China, Japonia și Brazilia. Totuși, aceste piețe sunt departe de a fi neglijabile din punct de vedere comercial. Potențialul lor neutilizat este considerabil. În 2007, cheltuielile cu achizițiile publice s-au ridicat la aproximativ 16 % din PIB în UE, 11 % în Statele Unite și 18 % în Japonia. În cazul economiilor emergente și în curs de dezvoltare, există puține date. În 2007, se estima că aceste piețe ale contractelor de achiziții publice se ridicau la aproximativ 212 miliarde EUR în India și Mercosur (Brazilia și Argentina) luate împreună. Această sumă poate să pară încă relativ mică în termeni absoluți, însă se așteaptă ca aceste piețe să crească în mod semnificativ și este probabil că vor deveni importante oportunități de afaceri în viitor în sectoare în care industria UE este foarte competitivă.

Cu toate acestea, achizițiile publice sunt, fără îndoială, cel mai mare segment al schimburilor comerciale care continuă să fie relativ ferit de angajamentele internaționale. Numai 14 țări sunt părți ale Acordului privind achizițiile publice (AAP). Printre cei șase parteneri strategici identificați în cadrul prezentului raport, numai Statele Unite și Japonia sunt, în prezent, membre ale AAP, în timp ce China este în curs de negociere a aderării sale. Mai mult, chiar acele țări care au semnat AAP au negociat limite importante pentru angajamentele pe care le-au luat în ceea ce privește deschiderea de piețe, sub forma limitelor minime sau a excluderilor sectoarelor sau a entităților (cum ar fi la un nivel inferior nivelului federal). Prin urmare, nu este o surpriză faptul că, atunci când criza financiară și economică s-a manifestat în 2008/09, s-a observat o proliferare a măsurilor protecționiste în domeniul achizițiilor publice[18].

În plus, AAP se caracterizează, de asemenea, printr-o asimetrie importantă între ceea ce diferitele părți oferă cu privire la angajamentele referitoare la accesul la piață, UE fiind mult mai deschisă decât celelalte părți. În acest domeniu, lipsa de reciprocitate a partenerilor noștri comerciali este clară. De exemplu, în 2007, valoarea achizițiilor publice ale Statelor Unite acordate ofertanților străini în cadrul AAP este de numai 34 de miliarde EUR, iar pentru Japonia a fost de 22 de miliarde EUR. Aceste cifre sunt în puternic contrast cu valoarea de 312 miliarde EUR a piețelor de achiziții publice pe care UE s-a angajat să le deschidă. Astfel, există motive bine întemeiate pentru a pleda pentru un mai bun acces al pieței la achizițiile publice, în special cu privire la partenerii noștri strategici care nu și-au luat angajamente reciproce. Va fi nevoie de eforturi mai susținute în scopul de a consolida angajamentele internaționale – fie prin intermediul negocierilor AAP în curs și prin extinderea aderării la acestea, prin negocierea acordurilor de liber schimb de către UE sau prin acțiuni bilaterale specifice.

Cu toate acestea, dat fiind faptul că UE este relativ deschisă la ofertanții străini, efectul său de levier în cadrul negocierilor comerciale privind accesul la piețele achizițiilor publice străine este redus[19]. În scopul de a întări efectul de levier și de a ameliora simetria privind accesul la piețele achizițiilor publice, Comisia a afirmat, în cadrul recentei sale comunicări privind politica comercială și în cadrul Actului privind piața unică, că este necesară o inițiativă specifică și că intenționează să facă o propunere în acest sens anul acesta. Scopurile principale ale noului instrument legislativ ar fi să clarifice regulile care reglementează accesul la piața de achiziții publice a UE a bunurilor, serviciilor și întreprinderilor din țări terțe, asigurând astfel condiții echitabile pe piața achizițiilor publice din UE și să consolideze poziția UE atunci când negociază accesul întreprinderilor UE la piețele de achiziții publice ale țărilor terțe, în scopul de a obține deschiderea (mai largă a) piețelor achizițiilor publice ale partenerilor noștri comerciali.

În plus, vor fi necesare angajamente la nivel înalt pentru a garanta că întreprinderile europene pot avea acces la o parte legitimă a piețelor străine de contracte de achiziții publice.

Protecția efectivă a drepturilor de proprietate intelectuală (DPI)

Dificultățile evidențiate mai sus cu privire la piețele Chinei și Rusiei sunt simptomatice pentru problemele majore cu care se confruntă întreprinderile europene atunci când exportă bunuri și servicii care fac obiectul drepturilor de proprietate intelectuală. În economia globalizată, avantajul comparativ al economiei UE rezidă tot mai mult în bunurile și serviciile cu valoare adăugată ridicată și cu intensitate mare a PI. În consecință, creșterea, locurile de muncă și inovarea în UE sunt grav afectate în mod negativ atunci când ideile, mărcile și produsele noastre sunt piratate și contrafăcute. Lipsa protecției legale și respectarea efectivă a DPI, inclusiv protecția insuficientă a indicațiilor geografice, împiedică întreprinderile europene să profite pe deplin de beneficiile oportunităților de export importante. Pentru a da un exemplu (restrâns), în 2007, produsele agricole cu denumiri de origine protejată (DOP) și cu indicații geografice protejate (IGP) au avut o valoare en gros estimată de 14,2 miliarde EUR și se estimează că aproximativ 30 % din DOP și IGP sunt exportate în afara UE. Consolidarea protecției DPI pentru societățile noastre este, prin urmare, un element crucial pentru a garanta că UE poate fi competitivă în cadrul economiei mondiale.

Au fost înregistrate unele progrese privind protecția DPI, în special prin consolidarea aplicării strategiei Comisiei de respectare a acestora[20]. Au fost negociate dispoziții solide referitoare la DPI în acordurile bilaterale. Acordul comercial de combatere a contrafacerii a fost încheiat cu mai multe țări care împărtășesc aceleași principii[21]. Au fost consolidate „dialoguri DPI” specifice cu anumiți parteneri cheie, cum ar fi China și Rusia. Serviciul de asistență în materie de DPI pentru IMM-uri, nou creat în China, a fost, de asemenea, foarte eficient în sprijinirea IMM-urilor europene pentru a-și proteja și apăra DPI în această țară[22], în plus față de proiectul „DPI2”[23], un proiect de parteneriat între autoritățile UE și Chinei, care vizează să amelioreze eficiența respectării DPI în China.

Evaluarea recentă a strategiei Comisiei de respectare[24] a concluzionat că aceasta este relevantă și a condus la mai multe succese, însă ea necesită unele ajustări, după ce a fost în vigoare timp de 6 ani. În consecință, Comisia își revizuiește acum strategia, care ar trebui modernizată printr-o abordare mai globală (ținând cont, în special, de o mai mare diversitate a intereselor părților interesate, cum ar fi aspectele legate de dezvoltare), pe baza evaluării menționate mai sus și a altor surse de informare, inclusiv consultări, la scară largă, ale părților interesate.

Aprovizionarea durabilă cu materii prime

Creșterea cererii globale și tendința de creștere a prețurilor, încurajată de industrializarea rapidă a economiilor emergente, au creat preocupări cu privire la buna funcționare a piețelor mondiale de materii prime[25]. Importurile de materii prime reprezintă aproximativ o treime din importurile UE. Pentru producția și exportul multor produse de înaltă tehnologie și ecologice, industria UE este foarte dependentă de importurile de materii prime specifice.

Prin urmare, restricțiile comerciale la care sunt supuse aceste bunuri pot să afecteze competivitatea industriei UE. Atunci când producția unei materii prime date este concentrată într-un număr limitat de țări, restricțiile la export au un impact semnificativ asupra pieței mondiale pentru materia primă dată și pot constitui o preocupare foarte serioasă pentru industria UE[26]. Mai mult, utilizarea restricțiilor la export de către o țară producătoare pune presiune asupra altor exportatori ca să o imite, astfel încât să își protejeze industria în aval, ceea ce poate declanșa o reacție în lanț care exacerbează distorsiunile pe piețele mondiale și duce la creșterea prețurilor. În plus, deoarece prețurile interne din țările care aplică restricții vor avea tendința să scadă, acest lucru poate să descurajeze noile investiții în producție/extracție și, prin urmare, să amenințe, în continuare, aprovizionarea pe termen lung cu aceste materii prime.

Dintre țările selectate în prezentul raport, Argentina, Brazilia, China, India și Rusia impun restricții, în prezent, asupra exportului de materii prime. Aceste măsuri au afectat importurile UE de materii prime în valoare de aproape 6 miliarde în 2009. Un studiu recent realizat de OCDE a arătat că 65 de membri ai OMC aplicau taxe la export în perioada 2003-2009[27]. Datele colectate de Comisie[28] arată că, începând cu septembrie 2009, restricțiile la export cu care s-au confruntat operatorii din UE se refereau la peste 1 200 de linii tarifare[29]. China, Rusia, Argentina și Ucraina se numără printre țările care impun cel mai mare număr de măsuri. Sectoarele cele mai afectate erau produsele agricole, minerale și chimice, pieile brute și pieile, lemnul și produsele din lemn și metalele.

Cu toate acestea, remedierea acestui tip de măsuri de denaturare a schimburilor comerciale reprezintă o provocare majoră, dat fiind faptul că acestea nu sunt în totalitate interzise de disciplinele actuale ale OMC. În timp ce restricțiile cantitative (în special cotele la export și licențele de export) sunt supuse regulilor GATT, taxele la export nu sunt, în general, acoperite de discipline multilaterale[30]. În cadrul abordării sale generale privind materiile prime, Comisia a elaborat, prin urmare, o strategie comercială specifică privind materiile prime, care se bazează pe trei piloni: negocierile privind disciplinele în cauză la nivel multilateral și bilateral, respectarea drepturilor existente prin contestarea restricțiilor ilegale la export, inclusiv prin proceduri de soluționare a diferendelor în cadrul OMC, atunci când este posibil și activitățile de sensibilizare a țărilor terțe, convingându-le de natura globală a problemei materiilor prime și de beneficiile de care s-ar putea bucura în urma reglementărilor comerciale clare din acest domeniu.

UE a pus în aplicare această strategie, inclusiv prin conducerea unei serii de negocieri comerciale, aducând în fața OMC mai multe cauze privind măsurile de restricționare a exportului aplicate de China, situație în care Comisia examinează, în prezent, cele mai corespunzătoare măsuri care putea fi luate, inclusiv o posibilă urmare a cazului supus OMC, și prin încurajarea discuțiilor privind acest aspect în cadrul contactelor bilaterale și al diverselor foruri, cum ar fi OCDE. Va fi necesar, în continuare, să se aducă în discuție subiectul materiilor prime cu parteneri relevanți la cel mai înalt nivel și să se utilizeze canalele soluționării diferendelor și negocierile acordurilor de liber schimb, dacă este cazul, pentru a le exploata pe deplin potențialul.

Servicii

Sectorul serviciilor, în expansiune rapidă, contribuie mai mult decât orice alt sector din lume la creșterea economică și crearea de locuri de muncă. În UE, sectorul serviciilor reprezintă aproximativ trei sferturi din PIB, peste 70 % din locurile de muncă din UE[31] și aproximativ 30 % din exporturile UE. Totuși, schimburile comerciale din domeniul serviciilor reprezintă numai 20 % din comerțul mondial. UE este „lider de piață” mondial în domeniul schimburilor comerciale din domeniul serviciilor mondiale, ceea ce reprezintă 27 % din exporturile mondiale și 25 % din importurile mondiale în 2009. Astfel, serviciile sunt un domeniu al comerțului internațional în care industria UE este foarte competitivă, dar în care barierele în calea comerțului - astfel cum sunt reflectate de barierele enumerate în secțiunea 2 pentru Japonia și Mercosur - continuă să o împiedice să beneficieze în totalitate de puternica sa competivitate. Restricțiile impuse schimburilor comerciale de servicii iau fie forma barierelor la accesul pe piață, a discriminării directe între furnizorii de servicii naționali și străini, fie forma obstacolelor de reglementare care se aplică tuturor furnizorilor, însă creează, de facto , dificultăți suplimentare pentru furnizorii străini.

Întrucât aproximativ 75 % din schimburile comerciale din domeniul serviciilor se referă la oferta de servicii privind infrastructura, creșterea deschiderii schimburilor comerciale din domeniul serviciilor ar putea, de asemenea, să ducă la creșterea competivității întreprinderilor producătoare, ceea ce ar duce la creșterea bunăstării mondiale. Eforturile noastre de a deschide piețe ale serviciilor în străinătate au nevoie, de asemenea, să fie consolidate. UE negociază în prezent liberalizarea schimburilor comerciale din domeniul serviciilor în cadrul multilateral al GATS și prin intermediul acordurilor de liber schimb bilaterale. Ultima modalitate a permis deja stabilirea unui pachet important de măsuri de liberalizare în contextul acordului de liber schimb UE/Coreea. Pe baza acestui precedent important, UE ar trebui să facă din servicii o prioritate în scopul de a ajunge la rezultate foarte ambițioase în acordurile viitoare, în special, pe termen scurt, cu India și Canada.

Investiții

Faza actuală a globalizării, cu apariția lanțurilor de aprovizionare integrate, a înregistrat o creștere spectaculoasă a ISD. ISD sunt recunoscute ca fiind unul din factorii cheie ai încurajării creșterii economice, inclusiv pentru țările în curs de dezvoltare. ISD reprezintă o importantă sursă de câștiguri de productivitate și joacă un rol crucial în stabilirea întreprinderilor în străinătate și în crearea lanțurilor de aprovizionarea globale ca parte a economiei internaționale moderne. Studii recente au arătat, de asemenea, că un climat al investițiilor deschis joacă un rol important în protejarea locurilor de muncă în UE[32]. În calitate de cea mai mare sursă de ISD în economia mondială, UE are un interes cheie în ameliorarea accesului la piețele străine și la eliberarea potențialului deplin al forței interne a UE în domeniul serviciilor și al stabilirii.

Barierele în calea investițiilor străine iau forma restricțiilor de reglementare, clasificate de OCDE în trei mari categorii: (i) restricții asupra deținerii străine de capital propriu; (ii) „screening” obligatoriu și proceduri de aprobare care duc la creșterea costului de intrare și (iii) restricții operaționale precum limitele impuse numărului de resortisanți străini care lucrează în filiale sau cerințele privind naționalitatea și reședința pentru membrii consiliului de administrație, restricțiile privind factorii de producție și reglementări administrative discriminatorii sau restricții privind repatrierea profiturilor. Majoritatea restricțiilor se referă la sectorul serviciilor, transporturile, telecomunicațiile, finanțele și electricitatea fiind industriile cele mai restricționate. Deși nu este ușor să se măsoare gradul de restricționare a ISD per țară, nivelul ridicat al barierelor în calea investițiilor în India, China și Rusia, astfel cum s-a stabilit în secțiunea 2, iese în evidență.

Date fiind beneficiile investițiilor străine, UE se străduiește să creeze un climat atractiv și stabil pentru investitorii europeni din străinătate, precum și să mențină și să promoveze un regim al investițiilor deschis pe teritoriul său, în spirit de reciprocitate și de beneficii comune. Aceasta se realizează printr-o combinație de negocieri și dialoguri cu parteneri cheie precum Statele Unite, China și Rusia și participarea activă la activitățile care au loc în cadrul forurilor internaționale, cum ar fi OCDE, UNCTAD și G8/G20. Cu intrarea în vigoarea a Tratatului de la Lisabona și extinderea competențelor UE la ISD, politica de investiții este elaborată și gestionată mai global la nivel european, ceea ce conferă UE o marjă de negociere mai mare, nu numai pentru a contribui la abolirea progresivă a restricțiilor privind investițiile directe străine în țări terțe, dar și de a oferi o mai bună protecție a investițiilor pentru toate întreprinderile europene - garantând, în același timp, nivelurile de protecție negociate înainte de intrarea în vigoarea a Tratatului de la Lisabona de statele membre, în mod individual, cu țările terțe. Comisia a publicat deja o comunicare[33] privind o politică de investiții internaționale care duce la ameliorarea competitivității UE și contribuie, astfel, la obiectivele unei creșteri inteligente, durabile și inclusive, astfel cum se menționează în strategia Europa 2020. De asemenea, prin strategia comercială reînnoită, UE se angajează să abordeze necesitățile investitorilor UE din afara UE, negociind un acces global la piață și dispoziții de protecție a investițiilor cu principalii parteneri comerciali, înainte de toate cu India, Canada și Singapore, cu care negocierile comerciale sunt deja bine avansate. De asemenea, UE va lua în considerare acorduri de investiții autonome cu alți parteneri comerciali majori, precum China și Rusia.

În plus față de această agendă foarte încărcată a negocierilor, în continuă evoluție, existența barierelor specifice în calea investițiilor va necesita angajament de la caz la caz, la cel mai înalt nivel politic, pentru a garanta faptul că investitorii europeni nu sunt discriminați.

Aspecte de reglementare – Reglementări și standarde tehnice (Bariere tehnice în calea comerțului și aspecte sanitare și fitosanitare)

Barierele legate de reglementările și standardele tehnice figurează pe primele locuri pe listele preocupărilor privind accesul la piață ale multor exportatori din UE. Exemplele menționate în secțiunea 2 includ probleme din sectorul tehnologiilor informației în China și India sau al dispozitivelor medicale în Japonia. Astfel de bariere pot avea un impact economic important pentru producători, deoarece ele solicită, cel puțin, ajustarea produselor și a infrastructurilor de producție pentru a asigura conformitatea cu cerințe divergente. Deoarece întreprinderile UE se integrează tot mai mult în lanțurile de aprovizionare mondiale, diferențele privind reglementările și standardele duc la creșterea costului participării la economia mondială și la reducerea competivității întreprinderilor locale pe piața mondială.

În ceea ce privește aspectele de reglementare menționate mai devreme în cadrul acestui raport cu privire la China, India, Japonia și Rusia, acestea ar putea avea posibile efecte negative asupra exporturilor UE în valoare de aproximativ 13,7 miliarde EUR în 2009. Obstacolele de reglementare sunt, de asemenea, obstacole foarte importante în cale comerțului transatlantic. Acestea se referă la multe sectoare, cum ar fi cel al autoturismelor, în care standardele americane de siguranță implică 42 de standarde pe care producătorii de autoturisme și echipamente vândute în Statele Unite trebuie să le respecte și care sunt diferite față de standardele internaționale, sau sectorul textilelor, supus unor cerințe stricte prevăzute de Legea privind îmbunătățirea siguranței produselor de consum.

Unele obstacole de reglementare se datorează, pur și simplu, diferențelor în ceea ce privește abordarea de reglementare. Aceste diferențe pot să fie perfect legitime și să reflecte, pur și simplu, evoluții istorice ale abordărilor de reglementare, diferențe în ceea ce privește nivelurile veniturilor, preferințe ale consumatorilor și percepția riscurilor. Cu toate acestea, în multe cazuri, diferențele – cum ar fi cerințele privind dubla testare și necesitățile de documentare excesive - sunt utilizate în mod mai sistematic în vederea favorizării sau protejării producției interne. În timp ce aceasta din urmă va avea nevoie de un răspuns hotărât, concentrat și asertiv din partea UE, prima trebuie să fie abordată prin intermediul unei cooperări și al unui dialog pe termen lung mai sistemice, consolidând, în special, transparența și previzibilitatea regimurilor de reglementare.

Exemplul măsurilor chineze din sectorul informației și tehnologiilor, menționate în secțiunea 2, ilustrează problemele asociate cu standardele de reglementare. În ceea ce privește definirea preocupărilor privind securitatea, măsurile chineze depășesc cu mult practica comună din alte țări și standardele internaționale relevante[34]. Necesitatea de a se conforma standardelor interne din China impune costuri considerabile pentru întreprinderile europene. În timp ce intervențiile la nivel înalt au condus la unele ajustări ale politicii Chinei, rămâne încă problema de bază a nerecunoașterii standardelor internaționale. UE se angajează la mai multe dialoguri de reglementare cu autoritățile chineze, obiectivul fiind de a pleda în favoarea utilizării standardelor internaționale și de a încuraja China, în continuare, să participe la organizațiile internaționale de standardizare. Miza este, în mod clar, foarte importantă și vor fi necesare discuții regulate la nivel înalt, inclusiv în cadrul Dialogului economic și comercial la nivel înalt, dar și în cadrul reuniunilor la nivel înalt, pentru a realiza progrese tangibile.

Astfel cum este de obicei cazul pentru aspectele de reglementare, acțiunile preventive care au loc înainte de adoptarea măsurilor sunt mult mai promițătoare decât încercările de suprimare a măsurilor care au fost deja supuse procedurii legislative. Acest aspect trebuie să fie luat în considerare în strategia UE care vizează să trateze aspectele de reglementare.

În același sens, utilizarea barierelor în calea comerțului sub forma regulilor privind siguranța alimentară și sănătatea animalelor și plantelor, astfel cum arată obstacolele importante descrise în secțiunea 2 pentru Rusia și India, a crescut considerabil în ultimii ani, creând probleme grave pentru exportatorii UE. Exemplele rusești și indiene arată că, în mod frecvent, guvernele depășesc ceea ce este necesar pentru a proteja sănătatea consumatorilor lor și utilizează restricții sanitare și fitosanitare pentru a-i proteja pe producătorii lor interni de produse agricole de competiția echitabilă. Deoarece barierele tarifare pentru produse agricole vor fi reduse progresiv de-a lungul următorilor ani, riscul ca astfel de probleme să devină și mai răspândite în viitor este real.

Bariere legate de vamă

Astfel cum s-a demonstrat în secțiunea 2 de către măsurile vamale rusești și de sistemul argentinian de licențe de import, barierele vamale tradiționale continuă să existe în paralel cu noi forme de măsuri mai complexe. Măsurile din ambele țări au suscitat tot mai multe preocupări pentru exportatorii europeni de la începutul crizei financiare și economice în 2008. O analiză detailată a punerii în aplicare a măsurilor scoate la iveală o schemă coerentă, caracterizată prin lipsa transparenței, discriminare administrativă sub forma procedurilor dificile și, adesea, o interpretare arbitrară a regulilor existente, de exemplu privind estimarea valorii la vamă.

UE a reacționat cu hotărâre în cazul acestor măsuri, în special atunci când există motive justificate pentru a crede că măsurile nu sunt compatibile cu OMC, ca în cazul sistemului de licențe de import al Argentinei. Totuși, în acest caz, chiar o acțiune concertată în fața OMC, cu alți parteneri afectați în mod egal de măsuri nu a dus la rezultate majore. Prin urmare, se va lua în considerare dacă trebuie să fie angajate alte mijloace, cum ar fi procedurile formale de soluționare a diferendelor în cadrul OMC sau intervenții mai politice.

CALEA DE URMAT: CUM POT FI ABORDATE MAI EFICIENT BARIERELE IMPORTANTE ÎN CALEA ACCESULUI LA PIAȚĂ?

Deși nu este posibil să se cuantifice în detaliu impactul economic exact al barierelor menționate în prezentul raport, exporturile europene potențial afectate de astfel de măsuri se situează între 96 și 130 miliarde de EUR (9 - 12 % din exporturile totale ale UE în 2009), iar importurile UE de materii prime în valoare de aproximativ 6 miliarde EUR [35]. Aceste estimări de „schimburi comerciale potențial afectate” nu ar trebui să fie interpretate ca o indicație a „pierderilor comerciale” ale UE. Pierderile comerciale reprezintă implicit numai o fracțiune a „schimburilor comerciale afectate” și ar trebui să fie mult mai mici, însă, date fiind informațiile disponibile și natura complexă a barierelor în calea comerțului, nu pot fi cuantificate cu precizie[36] . Totuși, cifrele dau o idee privind volumul schimburilor comerciale potențial afectate de diferitele măsuri. Astfel, eliminarea acestor bariere ar avea un impact semnificativ asupra exporturilor UE și ar furniza un acces suplimentar la piețe importante de contracte de achiziții publice. În plus față de avantajele economice care urmează să rezulte în urma agendei de negocieri a UE, această măsură ar reprezenta o contribuție foarte importantă la dimensiunea externă a obiectivelor propuse de Europa 2020 privind creșterea inteligentă, durabilă și inclusivă.

Totuși, pentru a beneficia de aceste avantaje, este imperativ ca toți actorii angajați, în special Comisia, ca reprezentant al UE în domeniul chestiunilor comerciale, asistată de delegațiile UE, integrate acum în Serviciul European de Acțiune Externă, pe de o parte și autoritățile competente ale statelor membre, pe de altă parte, să se angajeze în mod proactiv. Sunt necesare eforturi comune la toate nivelurile pentru a transmite mesaje concertate partenerilor noștri strategici, subliniind importanța, pentru relația noastră bilaterală, de a elimina barierele enumerate în prezentul raport. În această privință, este esențial să vorbim cu o singură voce. Dacă UE poate să acționeze în mod concertat și hotărât, desfășurând diferitele fațete ale instrumentelor noastre de relații exterioare în mod calibrat, va fi mai probabil ca partenerii noștri strategici să abordeze în mod constructiv preocupările noastre.

În această privință, Consiliul European, în sesiunile sale din septembrie și decembrie 2010, a stabilit necesitatea de a defini interesul UE în raport cu partenerii săi strategici. El l-a mandatat pe Înaltul Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate/Vicepreședinte al Comisiei, în cooperare cu Comisia și cu Consiliul Afacerilor Externe, „ să stabilească interesele europene comune și să identifice toate efectele de levier posibile pentru a le realiza ”. Prezentul raport, din cadrul agendei de aplicare a politicii comerciale reînnoite a UE, poate fi considerat ca o contribuție la mandatul respectiv. Barierele enumerate în prezentul raport și analiza orizontală care îl însoțește constituie o selecție a aspectelor privind accesul la piață care ar trebui abordate cu partenerii strategici ai UE în mod prioritar.

Există deja mai multe foruri specifice la nivel înalt în care sunt implicați unii din partenerii strategici ai UE, cum ar fi Consiliul economic transatlantic cu Statele Unite, Dialogul economic și comercial la nivel înalt cu China sau Grupul la nivel înalt cu Japonia. Accesul la piață și, în special, obstacolele de reglementare joacă un rol important în cadrul acestor foruri. Cu toate acestea, pentru ca interesele UE să fie apărate în mod mai hotărât, UE va fi pregătită, de asemenea, când e cazul, să elimine barierele în calea accesului la piață în cadrul reuniunilor la nivel înalt și al altor reuniuni care au loc la cel mai înalt nivel.

Evident, interesele ofensive și defensive sunt legate, iar principiile de reciprocitate și beneficii comune sunt concepte importante în cadrul relațiilor internaționale și, în special, a politicii comerciale . Prin urmare, va trebui să se determine dacă poate fi exersat efectul de levier făcându-se legătura între preocupările UE cu privire la barierele privind accesul la piețele partenerilor săi strategici și interesele acestora pentru creșterea accesului la piața UE. În acest sens, se va propune o inițiativă specifică pentru contractele de achiziții publice, astfel cum s-a stabilit în secțiunea 3 a prezentului raport. În toate celelalte domenii, trebuie utilizate pe deplin instrumentele existente în scopul de a convinge partenerii UE să egaleze eforturile sale de deschidere.

Delegațiile UE vor juca un rol important în protejarea intereselor europene privind accesul la piață. Delegațiile sunt antene pentru analizarea situației în sistemele interne ale partenerilor noștri strategici, inclusiv interesele economice și politice și practicile politicii industriale. Va fi important să se utilizeze aceste antene astfel încât intervențiile politice la nivel înalt cu privire la barierele la accesul la piață să fie bine pregătite și să se bazeze pe toate informațiile politice și economice disponibile și să aibă o urmare adecvată, realizată în timp util la fața locului.

Prezentul raport stabilește o agendă ambițioasă. Obiectivul său este de a ridica și de a echilibra nivelul intervenției UE privind preocupările specifice referitoare la barierele la accesul pe piețele partenerilor noștri strategici. O acțiune concertată la cel mai înalt nivel politic poate să aibă o contribuție esențială, în beneficiul intereselor întreprinderilor europene în domeniul exporturilor și al investițiilor și, în cele din urmă, în beneficiul creșterii și al locurilor de muncă în Europa. Comisia va monitoriza regulat progresele realizate cu privire la această agendă și va prezenta rapoarte anuale Consiliului European.

[1] Comerț, creștere și afaceri internaționale, COM (2010) 612, 9.11.2010.

[2] Concluziile Consiliului European, 16 septembrie 2010.

[3] Documentul de lucru al serviciilor Comisiei „ Comerțul ca motor al prosperității ” care însoțește comunicarea Comisiei privind „ Comerțul, creșterea și afacerile internaționale ”;

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf

[4] Documentul de lucru al serviciilor Comisiei „ Comerțul ca motor al prosperității ”, a se vedea nota de subsol 3, p. 9. http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_146940.pdf

[5] COM (2007) 803, 11.12.200.

[6] COM(2010) 2020, 3.3.2010.

[7] Pentru mai multe informații privind practicile de politică industrială, a se consulta „ O politică industrială integrată adaptată erei globalizării ”, COM(2010)614, 28.10.2010.

[8] În 2009, Uniunea Europeană a înregistrat o dezinvestire redusă în Japonia.

[9] Concluziile Consiliului (CAGRE ) din 8 decembrie 2008, Doc. 16198/08.

[10] A se vedea, de exemplu, DG Comerț, „ Al șaptelea raport referitor la posibilele măsuri restrictive privind comerțul ” noiembrie 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf

[11] Definirea pământurilor rare ca metale din pământuri rare, scandiu și ytriu (HS 280530), compuse de ceriu (HS 284610) și compuse de metale din pământuri rare (HS 284690).

[12] În 2008, Banca Mondială a situat India pe locul 120 (din 178) în ceea ce privește „ușurința de a face afaceri”.

[13] Coduri SA 5201, 5202, 5203, 5205, 5206 și 5207.

[14] Evaluarea barierelor în cale comerțului și a investițiilor între UE și Japonia, raport al Copenhagen Economics, noiembrie 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/february/tradoc_145772.pdf

[15] A se vedea, de exemplu, DG Comerț, „ Al șaptelea raport referitor la posibilele măsuri restrictive privind comerțul ” noiembrie 2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/october/tradoc_146796.pdf.

[16] Comisia estimează costurile totale cu creșterea taxelor, introduse de Rusia în cursul crizei economice și consolidate în cadrul Tarifului comun extern al Uniunii vamale între Rusia, Kazahstan și Belarus la 540 de milioane pe an (aproximativ 860 de milioane pe an în Uniunea Vamală în ansamblu). A se vedea, de asemenea: DG Comerț, „ Al cincilea raport referitor la posibilele măsuri restrictive privind comerțul ”, noiembrie 2009; DG Comerț, „ Al șaselea raport referitor la posibilele măsuri restrictive privind comerțul ”, mai 2010.

[17] „ Non-Tariff Measures in EU-US Trade and Investment – An Economic Analysis ”; de către Ecorys; publicat pe internet la 16 decembrie 2009,

http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2009/december/tradoc_145613.pdf

[18] A se vedea, de exemplu, DG Comerț, „ Al șaptelea raport referitor la posibilele măsuri restrictive privind comerțul ” noiembrie 2010.

[19] A se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei „ Comerțul ca motor al prosperității ” care însoțește comunicarea Comisiei privind „ Comerțul, creșterea și afacerile internaționale ”; pagina 52 și urm. și „Către un Act privind piața unică – pentru o economie socială de piață cu un grad ridicat de competitivitate”, a se vedea propunerea nr. 24, p.18

[20] Strategia pentru respectarea drepturilor de proprietate intelectuală în țări terțe, 2004.

[21] Australia, Canada, Japonia, Coreea, Mexic, Maroc, Noua Zeelandă, Singapore, Elveția, Statele Unite și UE.

[22] http://www.china-iprhelpdesk.eu

[23] http://www.ipr2.org

[24] Evaluarea strategiei pentru respectarea drepturilor de proprietate intelectuală în țări terțe, ADE, noiembrie 2010 – http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/november/tradoc_147053.pdf

[25] Pentru informații mai detaliate, a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei „ Comerțul ca motor al prosperității ” care însoțește comunicarea Comisiei privind „ Comerțul, creșterea și afacerile internaționale ”; pagina 65 și figura 15.

[26] Riscul privind aprovizionarea se datorează faptului că o mare parte din producția mondială (de exemplu, capacitatea de prelucrare care transformă materiile prime în produse industriale comerciale) provine, în principal, dintr-o singură țară sau dintr-un număr mic de țări: este cazul Chinei (antimoniu, fluorină, galiu, germaniu, grafit, indiu, magneziu, pământuri rare și wolfram), al Rusiei (metale platinice), al Republicii Democratice Congo (cobalt, tantal) și al Braziliei (niobiu și tantal). Această concentrație a producției, în multe cazuri, se combină cu substituibilitate redusă și cu niveluri reduse de reciclare.

[27] Aceasta a reprezentat o creștere pronunțată față de perioada 1997-2002, când 39 de membri ai OMC utilizau astfel de instrumente; a se vedea J. Kim, „ Recent trends in export restrictions ”, documentele de lucru ale OCDE privind politica comercială, 101, 2010.

[28] Baza de date se referă la 19 țări, inclusiv Algeria, Argentina, Brazilia, China, Egipt, India, Indonezia, Kazahstan, Rusia, Africa de Sud, Thailanda și Ucraina.

[29] O măsură este definită ca linie tarifară la nivelul HS4, fiind supusă unei restricții cantitative (cotă la export sau interdicție la export), unei taxe la export sau unui proces de licențe neautomate la export; a se vedea DG Comerț, Raportul anual din 2009 privind materiile prime, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146207.pdf

[30] Cu excepția cazului în care dispozițiile au fost negociate în cadrul protocoalelor de aderare la OMC, cum este cazul Chinei și Rusiei, pentru mai multe materii prime.

[31] În conformitate cu raportul „Ocuparea forței de muncă în Europa” (p. 165), în 2009 ocuparea forței de muncă în sectorul serviciilor din UE a fost egală cu 70,4%.

[32] A se vedea raportul Copenhagen Economics , „ Impacts of EU outward FDI ”, 20 mai 2010, http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/june/tradoc_146270.pdf.

[33] COM (2010) 343 final, 7.7.2010; http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2010/july/tradoc_146307.pdf

[34] Standardul relevant ar fi ISO/IEC 15408, care este completat de un acord de recunoaștere a criteriilor comune pentru a reglementa recunoașterea comună a certificatelor de securitate IT.

[35] Acest număr acoperă numai restricțiile la export privind importurile de materii prime agricole și industriale care reprezintă numai o treime din importurile totale de materii prime ale UE (11 % din importurile totale ale UE). Celelalte două treimi ale importurilor de materii prime ale UE se referă la materiile prime din domeniul energiei (23 % din importurile totale ale UE). Deși statisticile detailate cu privire la restricțiile de export privind materiile prime din domeniul energiei sunt încă în curs de elaborare, este clar că astfel de restricții sunt predominante în mai multe țări cheie producătoare de energie. Un exemplu semnificativ în acest sens este Rusia, unde există o taxă la export de 30 % pentru gaz, care afectează 13,1 miliarde EUR din importurile de gaz al UE (28 % din importurile totale de gaz ale UE).

[36] Aceste estimări, bazate pe fluxurile comerciale existente, sunt afectate, de asemenea, de alți factori care au tendința de a subestima valoarea reală a „schimburilor comerciale potențial afectate”. De exemplu, cu cât este mai mare bariera în calea comerțului în cauză, cu atât vor fi mai mici fluxurile comerciale „afectate” observate. În cazul extrem, în cazul unei interdicții la export sau la import, nu vor exista schimburi comerciale observate, iar aceasta nu va avea niciun efect pentru „schimburile comerciale potențial afectate”, deși, în realitate, impactul economic al unei astfel de bariere este foarte important. Prin urmare, prezenta măsură are tendința să acorde mai multă importanță barierelor mai scăzute și să subestimeze importanța barierelor mai stringente.