P6_TA(2007)0203

Ajutor pentru comerţ acordat de Uniunea Europeană

Rezoluţia Parlamentului European din 23 mai 2007 privind ajutorul pentru comerţ acordat de UE (2006/2236(INI))

Parlamentul European,

- având în vedere Rezoluţia sa din 13 decembrie 2001 cu privire la reuniunea OMC din Qatar [1], Rezoluţia din 3 septembrie 2002 privind dezvoltarea comerţului şi eradicarea sărăciei [2], cea din 30 ianuarie 2003 privind foametea în lume şi eliminarea barierelor în comerţul cu ţările cele mai sărace [3], cea din 15 mai 2003 privind dezvoltarea capacităţilor ţărilor în curs de dezvoltare [4], cea din 4 septembrie 2003 privind Comunicarea Comisiei către Consiliu şi Parlamentul European cu privire la comerţ şi dezvoltare - Asistarea ţărilor în curs de dezvoltare pentru a obţine beneficii din activităţile comerciale [5], cea din 25 septembrie 2003 privind cea de-a 5-a Conferinţă ministerială a OMC de la Cancún [6], cea din 24 februarie 2005 privind acţiunea împotriva foametei şi sărăciei [7], cea din 12 mai 2005 privind evaluarea Rundei Doha ca urmare a Deciziei Consiliului General OMC din 1 august 2004 [8], cea din 6 iulie 2005 privind Apelul global la acţiune: eradicarea sărăciei [9], cea din 1 decembrie 2005 privind pregătirea celei de-a 6-a Conferinţe ministeriale a OMC din Hong Kong [10], cea din 4 aprilie 2006 privind evaluarea Rundei Doha, ca urmare a Conferinţei ministeriale a OMC din Hong Kong [11], cea din 1 iunie 2006 privind comerţul şi sărăcia: dezvoltarea unor politici comerciale pentru maximizarea contribuţiei comerţului la reducerea sărăciei [12], cea din 6 iulie 2006 privind comerţul echitabil [13] şi cea din 7 septembrie 2006 privind suspendarea negocierilor asupra Agendei de dezvoltare de la Doha [14] (ADD)

- având în vedere Comunicările Comisiei, "Accelerarea progresului către obiectivele de dezvoltare ale mileniului - contribuţia Uniunii Europene" (COM(2005)0132); "Accelerarea progresului către obiectivele de dezvoltare ale mileniului - finanţare pentru dezvoltare şi eficienţa ajutoarelor" (COM(2005)0133); şi "Coerenţa politicii de dezvoltare — Accelerarea progresului către obiectivele de dezvoltare ale mileniului" (COM(2005)0134), "Finanţare pentru dezvoltare şi eficienţa ajutoarelor — Provocarea reprezentată de extinderea ajutorului UE 2006-2010" (COM(2006)0085) şi "Ajutorul UE: mai mult, mai bine şi mai repede" (COM(2006)0087),

- având în vedere Declaraţia comună a Consiliului, a Parlamentului European şi a Comisiei privind politica de dezvoltare a Uniunii Europene "Consensul european" [15],

- având în vedere Concluziile Consiliului Afaceri Generale şi Relaţii Externe din 12 decembrie 2005 şi 16- 17 octombrie 2006,

- având în vedere Declaraţia ministerială de la Doha [16] din cea de-a patra sesiune a Conferinţei ministeriale a OMC, adoptată la 14 noiembrie 2001,

- având în vedere Declaraţia ministerială de la Hong Kong [17] la cea de-a şasea sesiune a Conferinţei ministeriale a OMC, adoptată la 18 decembrie 2005,

- având în vedere Declaraţia Mileniului, adoptată de Organizaţia Naţiunilor Unite [18] la 8 septembrie 2000, care defineşte Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului (ODM) ca şi criterii stabilite în mod colectiv de către comunitatea internaţională pentru eradicarea sărăciei,

- având în vedere "Obiectivele de Dezvoltare ale Mileniului - Raportul 2005" al Organizaţiei Naţiunilor Unite,

- având în vedere raportul Grupului de acţiune pentru Proiectul Mileniului al ONU,

- având în vedere comunicatul publicat la 8 iulie 2005 de către Grupul celor Opt (G8) la Gleneagles,

- având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,

- având în vedere raportul Comisiei pentru comerţ internaţional şi avizul Comisiei pentru dezvoltare (A6-0088/2007),

A. întrucât un sistem comercial multilateral echilibrat şi reglementat este esenţial pentru capacitatea ţărilor în curs de dezvoltare de a participa la comerţul internaţional şi de a obţine beneficii în cadrul acestuia,

B. întrucât, în ultimii 40 de ani, participarea ţărilor cel mai puţin dezvoltate la comerţul internaţional a scăzut de la 1,9 % la mai puţin de 1%, în ciuda expansiunii, în ultimii ani, a programelor bilaterale care permit accesul produselor lor pe piaţă în regim duty free şi fără a li se aplica contingente (dintre care, cel mai important program comunitar este "Totul în afară de arme"),

C. întrucât creşterea economică şi integrarea ţărilor în curs de dezvoltare în economia globală este o condiţie majoră pentru realizarea obiectivului de eradicare a sărăciei în cadrul dezvoltării durabile, precum şi a ODM,

D. întrucât pacea şi valorile comune şi universale de respectare şi promovare a drepturilor omului, a libertăţilor fundamentale, a bunei guvernări, a democratizării şi a statului de drept sunt importante pentru ţările în curs de dezvoltare, atât în vederea reducerii sărăciei, cât şi pentru a realiza beneficii de pe urma oportunităţilor comerciale mai numeroase,

E. întrucât, aşa cum se menţionează în "Consensul European pentru Dezvoltare", Comunitatea, pe baza propriilor experienţe şi competenţe exclusive în domeniul comerţului, are un avantaj comparativ în furnizarea de ajutor ţărilor partenere în vederea integrării comerţului în strategiile de dezvoltare naţionale şi în sprijinirea cooperării regionale,

F. întrucât declaraţia celei de-a şasea Conferinţe ministeriale a OMC de la Hong Kong menţionează că "Ajutorul pentru comerţ ar trebui să ajute ţările în curs de dezvoltare, în special ţările cel mai puţin dezvoltate, să-şi consolideze capacitatea de aprovizionare şi infrastructura legată de comerţ de care au nevoie, pentru a le sprijini în punerea în aplicare şi în realizarea de beneficii de pe urma acordurilor OMC şi, în sens mai larg, să îşi extindă comerţul",

G. întrucât globalizarea este un proces continuu şi ireversibil, cu oportunităţi şi provocări, dar şi cu riscul de a marginaliza ţările, în special ţările cele mai sărace, şi grupurile cele mai vulnerabile din ţările respective, mai ales acolo unde există diferenţe mari de venit în interiorul unei ţări sau între ţări şi unde o parte din ce în ce mai mare a populaţiei trăieşte în sărăcie,

Argumente în favoarea Ajutorului pentru Comerţ (ApC) şi triunghiul virtuos: acces îmbunătăţit la piaţă, politici interne solide şi ajutor mai consistent şi mai eficient pentru comerţ

1. subliniază că deschiderea comercială reprezintă unul dintre cei mai eficienţi promotori ai creşterii economice, indispensabil pentru reducerea sărăciei, care promovează dezvoltarea economică şi ocuparea forţei de muncă în favoarea săracilor, precum şi un catalizator important pentru dezvoltarea durabilă, la nivel global;

2. insistă, totuşi, asupra faptului că deschiderea comercială în sine este o condiţie insuficientă pentru a face din comerţ un instrument al dezvoltării şi al reducerii sărăciei, aceasta din urmă fiind o problemă complexă şi multidimensională, pentru care nu există soluţii simple;

3. subliniază că, în multe ţări aflate în curs de dezvoltare, politicile pur interne şi mediile economice şi de investiţii deficiente constituie frâne puternice în calea realizării de beneficii de pe urma oportunităţilor comerciale mai numeroase; observă, prin urmare, că creşterea şi comerţul nu pot reduce sărăcia dacă nu sunt însoţite de politici interne adecvate, incluzând politicile sociale şi de redistribuire şi o adevărată îmbunătăţire a competenţelor în vederea bunei guvernări;

4. consideră că, fără progres în guvernare, toate reformele pot avea doar un impact limitat; subliniază că statele eficiente, şi anume cele care pot promova şi proteja drepturile omului, pot oferi servicii populaţiei şi pot crea un climat favorabil antreprenoriatului şi dezvoltării economice, stau la baza dezvoltării; consideră că, în timp ce îmbunătăţirea guvernării, inclusiv a democraţiei, este, în primul rând, responsabilitatea ţărilor vizate, ajutorul pentru comerţ poate fi folosit în sprijinul bunei guvernări şi pentru a evita subminarea acesteia prin sprijinirea strategiilor naţionale vaste de construire a capacităţilor, de lărgire a participării şi de consolidare a instituţiilor care sporesc transparenţa şi responsabilitatea;

5. consideră că responsabilitatea este reciprocă şi că principiile durabilităţii ecologice, ale apărării drepturilor sociale şi ale omului şi buna guvernare se aplică atât ţărilor dezvoltate, cât şi celor în curs de dezvoltare şi trebuie, prin urmare, să fie integrate în strategia UE privind ApC;

6. concluzionează că, pentru ca ţările aflate în curs de dezvoltare să valorifice potenţialul liberalizării comerţului, accesul la piaţă, mai ales în sectoarele lor cele mai competitive, trebuie asociat cu reforme solide ale politicilor interne şi cu un sistem echitabil de comerţ internaţional cu ApC considerabil mai mari şi mai eficiente;

7. subliniază că ajutorul pentru comerţ nu este un panaceu, dar este într-adevăr necesar atât pentru valorificarea potenţialelor beneficii oferite de comerţul internaţional, cât şi pentru limitarea eventualelor costuri aferente; consideră că, pentru ca ApC să fie considerat un succes, producătorii şi comercianţii din ţările beneficiare trebuie să aibă beneficii economice directe;

8. constată că comerţul, împreună cu capacitatea de producţie, într-un sens mai larg, au fost oarecum neglijate în programele de ajutor din ultimii 10-15 ani, în favoarea consolidării eforturilor esenţiale care vizează în mod direct reducerea sărăciei, acestea nefiind întotdeauna cele mai eficiente metode de reducere considerabilă a sărăciei pe termen lung; consideră, prin urmare, că iniţiativele în domeniul ApC oferă o oportunitate unică de a depăşi neîncrederea reciprocă dintre comerţ şi ajutor; consideră, prin urmare, că pentru a restabili echilibrul şi a găsi modele de producţie durabile, pe termen lung, care pot contribui la reducerea sărăciei, este absolut necesar să se acorde o atenţie deosebită integrării strategiilor comerciale şi de dezvoltare;

9. recunoaşte că dezvoltarea nu priveşte doar dezvoltarea economică, ci şi dezvoltarea în domenii precum sănătatea, educaţia, drepturile omului, protecţia mediului şi libertatea politică; consideră totuşi că acestea nu pot fi asigurate în absenţa dezvoltării economice, care generează resursele necesare;

10. speră ca ApC să fie modalitatea de dezvoltare a capacităţii ţărilor beneficiare în curs de dezvoltare în vederea lansării unui proces de integrare economică sud-sud, inexistent până acum;

11. îndeamnă Uniunea Europeană să îşi îndeplinească toate angajamentele asumate în cadrul Rundei de la Doha faţă de ţările cel mai puţin dezvoltate, prin aplicarea pachetului de dezvoltare, precum şi prin eliminarea subvenţiilor la exportul de produse agricole până în 2013; subliniază că UE trebuie să îndemne insistent ceilalţi membri ai OMC să îşi îndeplinească, de asemenea, angajamentele faţă de ţările cel mai puţin dezvoltate;

Strategia europeană comună privind Ajutorul pentru comerţ, adoptată în 2007

12. salută şi susţine fără rezerve noul consens reflectat de Concluziile Consiliului Afaceri generale şi relaţii externe din 16- 17 octombrie 2006, care arată că este necesar un ApC mai consistent şi mai eficient, pentru a da tuturor ţărilor în curs de dezvoltare, în special celor mai puţin dezvoltate, posibilitatea de a se integra mai bine într-un sistem comercial multilateral şi reglementat şi de a folosi comerţul, într-un mod mai eficient, în promovarea obiectivului major de eradicare a sărăciei, în contextul dezvoltării durabile;

13. consideră că este foarte important ca, urmând exemplul "Consensului European pentru Dezvoltare", Parlamentul European să fie implicat corespunzător în pregătirea şi adoptarea Strategiei europene comune privind Ajutorul pentru comerţ, din 2007;

14. ia act de faptul că strategia comună menţionată mai sus ar trebui, mai întâi, să stabilească principiile generale ale ApC acordat de UE; în al doilea rând, ar trebui să stabilească un program de lucru conţinând recomandări concrete pentru ca UE să atingă şi eventual să depăşească obiectivul de 2 miliarde de euro pentru asistenţă în domeniul comerţului până în 2010 şi să eficientizeze ajutorul pentru comerţ; în al treilea rând, ar trebui să stabilească modalităţile de coordonare şi implementarea efectivă, la diferite niveluri, a ajutorului pentru comerţ, în conformitate cu recomandările Grupului de acţiune al OMC şi, în ultimul rând, să definească mecanisme concrete pentru îmbunătăţirea transparenţei, a monitorizării şi a controlului;

Scopul şi definiţia ajutorului pentru comerţ

15. constată că una dintre problemele cele mai controversate ale ApC este însăşi definiţia sa, deoarece ApC este folosit pentru a descrie o varietate extrem de largă a măsurilor de asistenţă pentru comerţ acordată ţărilor în curs de dezvoltare;

16. reaminteşte faptul că, astfel cum s-a definit de către OCDE şi de Comitetul de sprijin asistenţă pentru dezvoltare (CSD) şi s-a înregistrat în baza de date a Agendei de la Doha pentru dezvoltare privind consolidarea capacităţilor în domeniul comerţului (TCBDB), asistenţa pentru comerţ a inclus, în mod tradiţional, două categorii de bază: politici şi reglementări comerciale şi dezvoltarea comercială, considerându-se că aceasta din urmă include sprijin pentru sectorul privat şi, într-o mai mică măsură, constrângeri de aprovizionare, precum şi, într-o anumită măsură, sprijin pentru adaptare;

17. subliniază totuşi faptul că Grupul de acţiune al OMC pentru ApC (GA OMC ApC) a adăugat trei noi categorii de ajutor pentru comerţ celor două deja existente: adaptări comerciale, infrastructură comercială şi capacitate de producţie;

18. ia act de faptul că aceste trei noi categorii de ApC se suprapun peste celelalte două, riscând astfel să nu poată fi deosebite de cooperarea generală pentru dezvoltare şi neputând, prin urmare, să facă parte din obiectivele cantitative actuale ale Comisiei sau din angajamentele statelor membre, înainte de a se ajunge la un consens internaţional asupra definiţiei lor, având în vedere că acest domeniu mai larg al ApC ar fi predispus la neclarităţi în raportare şi dublă contabilizare;

19. consideră, cu toate acestea, că cele trei categorii adiţionale propuse de definiţia cuprinzătoare şi ambiţioasă a GA OMC ApC, sunt valoroase în sensul reflectării corecte a necesităţilor globale ale ţărilor aflate în curs de dezvoltare în materie de comerţ şi ar trebui utilizate astfel în cadrul strategiilor naţionale de dezvoltare şi de reducere a sărăciei, cu scopul de a promova includerea efectivă a tuturor priorităţilor relevante în materie de comerţ; consideră că, în prezent, provocarea — şi oportunitatea — esenţială este dezvoltarea unui set coerent de instrumente care colaborează la canalizarea asistenţei care ajută ţările în curs de dezvoltare să se implice într-un comerţ mai avantajos, promovând astfel creşterea economică, reducerea sărăciei şi dezvoltarea;

20. recomandă crearea unor procese globale, la nivel naţional, bazate pe structuri instituţionale adecvate, care să coopteze agenţiile interne, ministerele de resort, inclusiv Ministerul Comerţului (care au avut, de-a lungul timpului, doar o influenţă limitată în ceea ce priveşte dezvoltarea politicilor), parlamentarii, sindicatele, organizaţiile neguvernamentale (ONG), donatorii şi sectorul privat, astfel de procese fiind punctul de plecare pentru identificarea nevoilor şi priorităţilor reale ale ApC, precum şi pentru partajarea de informaţii şi construirea unui dialogul politic;

21. ia act de faptul că iniţiativele legate de ApC ar trebui să acorde mai multă atenţie implicării cruciale a sectorului privat, în special a întreprinderilor mici şi mijlocii (IMM) a sindicatelor şi a societăţii civile, atât în identificarea nevoilor, cât şi în punerea în practică a asistenţei, pentru a permite ApC să faciliteze, într-o mai mare măsură, crearea şi dezvoltarea întreprinderilor şi crearea efectivă a unor locuri de muncă acceptabile; în această privinţă, subliniază nevoia de a consacra o parte din ApC sectorului comerţului echitabil, în conformitate cu paragraful (19) din Rezoluţia Parlamentului European privind comerţul echitabil şi dezvoltarea;

Problema de fond: importanţa unui program mai amplu de ajutor pentru comerţ

22. subliniază că, dincolo de definiţia precisă a ApC, UE trebuie să se implice decisiv într-un program mai amplu de ApC;

Adaptarea comercială

23. observă că, deşi nu se face referire în mod explicit la adaptarea comercială în declaraţia menţionată mai sus a Conferinţei ministeriale de la Hong Kong a OMC, aceasta ar trebui inclusă ca element important al unui program mai amplu de ajutor pentru comerţ; reaminteşte, în această privinţă, că grupul de lucru al ONU pentru Proiectul Mileniului privind comerţul a propus un "ajutor pentru fondul de comerţ" temporar, în timp ce comisarul UE pentru comerţ a propus (la 4 februarie 2005) crearea unui fond special de adaptare comercială pentru "a ajuta săracii să facă comerţ într-un mod mai eficient şi să faciliteze costurile sociale de adaptare";

24. constată că costurile legate de adaptarea comercială acoperă o gamă largă de aspecte, dintre care următoarele sunt cele principale: mai întâi, costurile legate de eroziunea preferinţelor, care afectează mai ales statele dependente de exporturi de produse textile şi agricole; în al doilea rând, pierderile de venit rezultate din taxe comerciale şi, în al treilea rând, costurile rezultate din creşterea preţului alimentelor, care pot afecta statele importatoare nete de produse alimentare şi care vor avea repercusiuni mai ales asupra categoriilor de populaţie mai sărace;

25. subliniază faptul că costurile suplimentare de respectare a normelor standard de produs, inclusiv măsurile sanitare şi fitosanitare, şi costurile de punere în aplicare a acordurilor OMC, precum măsurile de investiţii legate de comerţ (TRIM), aspectele comerciale ale drepturilor de proprietate intelectuală (TRIPS) şi Acordul General al OMC privind Comerţul cu Servicii (GATS), care necesită schimbări importante în politici şi legislaţie, sunt adesea considerate costuri de adaptare, dar subliniază că acestea se suprapun peste acea categorie din ApC privind "politicile şi reglementările comerciale"; constată că costurile legate de factorii de producţie, precum cele legate de gestionarea şomajului pe termen scurt şi de reconversia profesională, sunt, de asemenea, considerate de unii experţi ca fiind costuri de adaptare comercială;

26. constată că susţinerea echilibrului plăţilor este un instrument general al politicii de dezvoltare care poate şi ar trebui să fie folosit pentru a rezolva problema costurilor de adaptare;

27. subliniază faptul că costurile de adaptare sunt deosebit de relevante în contextul acordurilor de parteneriat european (APE);

28. recunoaşte preocupările din ce în ce mai mari din statele ACP în ceea ce priveşte metodele de livrare, eficacitatea şi calitatea ajutorului pentru comerţ administrat de CE în sprijinul programelor de adaptare economică;

29. evidenţiază faptul că adaptarea comercială nu ar trebui înţeleasă ca o simplă compensaţie plătibilă pentru eroziunea preferinţelor sau efectele mai generale ale liberalizării, ci ca un mecanism de facilitare a tranziţiei dificile către un mediu mai liberalizat;

30. consideră că asistenţa pentru adaptarea la şocurile comerciale este indispensabilă pentru a facilita acceptarea unui comerţ mai liber, întrucât, în absenţa acesteia şi a reţelelor de protecţie socială, liberalizarea comerţului va fi împiedicată sau chiar oprită; consideră că capacitatea UE de finanţare şi punere în aplicare a ajutorului pentru comerţ în această privinţă va necesita o înţelegere mai profundă a proceselor de adaptare prin care trec muncitorii, consumatorii, afacerile şi guvernele ţărilor în curs de dezvoltare, ca urmare a liberalizării comerţului;

31. constată că mecanismul FMI de integrare comercială (MIC), care a fost conceput în 2004 pentru a ajuta ţările cu dificultăţi de plată să facă faţă efectelor liberalizării comerţului, este supus condiţiilor şi termenelor de împrumut ale politicii obişnuite a FMI şi poate fi, prin urmare, nepotrivit pentru ţările care au datorii foarte mari şi/sau care nu doresc să aibă un program FMI; recunoaşte cu îngrijorare că acesta este singurul mecanism multilateral specific disponibil pentru adaptarea comercială şi că, până în prezent, a fost folosit doar de trei ţări, şi anume Bangladesh, Republica Dominicană şi Republica Madagascar;

32. recomandă Comisiei şi statelor membre ca, în lipsa unor noi mecanisme multilaterale de compensare a costurilor de adaptare comercială, să examineze, în primul rând, amploarea, eficienţa şi eficacitatea asistenţei curente pentru adaptare comercială, făcând, în special, o evaluarea cantitativă — atât descriptivă, cât şi analitică — a impactului acestei asistenţe; recomandă Comisiei să utilizeze o metodologie coerentă de evaluare a modului în care anumite proiecte specifice au sprijinit dezvoltarea economică şi comercială, pentru a contribui la adaptarea comercială şi să formuleze, în cadrul Strategiei europene comune pentru ajutorul pentru comerţ din 2007, recomandări specifice în această privinţă; în al doilea rând, să promoveze, în cadrul Instituţiilor financiare internaţionale (IFI), un Mecanism de integrare comercială (MIC) nou, mai ambiţios, atât ca mărime cât şi ca finanţare, care să fie utilizat la scară mai largă; şi, în al treilea rând, în cazul statelor membre, să dezvolte, în cadrul programelor lor naţionale şi regionale, iniţiative concrete pentru a rezolva problema costurilor adaptării, mai ales a acelora care, la fel ca eroziunea preferinţelor, trebuie să fie rezolvate mai ales între cei care acordă preferinţe şi cei care beneficiază de acestea, precum şi problemele care nu sunt abordate corespunzător de către mecanismele de integrare comercială ale IFI;

33. solicită Comisiei să clarifice liniile bugetare care ar putea fi folosite pentru finanţarea asistenţei pentru adaptare comercială şi pentru evaluarea, în această privinţă, a posibilelor deficienţe ale actualei structuri bugetare a UE;

34. subliniază importanţa furnizării de ajutor pentru infrastructură, ca factor esenţial de consolidare a pieţelor naţionale şi regionale şi de stimulare a creşterii pentru export;

Infrastructura

35. solicită Comisiei, statelor membre şi BEI să furnizeze o privire de ansamblu clară asupra asistenţei curente şi a iniţiativelor planificate care au o componentă clară de infrastructură comercială; în această privinţă, solicită BEI o intervenţie mai ambiţioasă în cadrul unui plan multianual de finanţare a infrastructurii în arii precum transportul terestru şi feroviar, tehnologia informaţiei şi a comunicării, aeroporturi şi porturi maritime;

36. solicită Comisiei să facă propuneri concrete asupra modului în care vor fi abordate recomandările GA al OMC pentru ApC, în domenii care pot depăşi limitele stricte ale ApC acordat de UE, mai ales: dezvoltarea capacităţilor de producţie, a infrastructurii comerciale şi a problemele de adaptare derivate din liberalizarea comerţului;

Alte aspecte pertinente

Integrarea regională şi comerţul sud-sud

37. consideră că acordurile comerciale regionale între ţările în curs de dezvoltare şi/sau între ţările dezvoltate şi cele în curs de dezvoltare reprezintă o modalitate eficientă de garantare a participării ţărilor respective la economia mondială;

38. recunoaşte valoarea semnificativă a iniţiativelor sud-sud care, pe baza experienţei comune, distribuie cele mai bune exemple în ceea ce priveşte facilitarea comerţului şi speră ca strategia comună europeană din 2007 privind ajutorul pentru comerţ să propună măsuri specifice de sprijinire a unor astfel de iniţiative;

39. subliniază faptul că integrarea regională şi sud-sud poate constitui un instrument puternic de mobilizare a comerţului pentru dezvoltare, deoarece poate mări eficienţa şi competitivitatea, poate permite economii la scară largă, poate crea un mediu atractiv pentru investiţiile străine directe (ISD), poate asigura competenţe de negociere mai mari şi poate contribui la consolidarea păcii şi a securităţii;

40. constată că nevoile regionale şi transnaţionale ale ajutorului pentru comerţ sunt adesea insuficient abordate în practicile de programare naţionale; invită, prin urmare, Comisia, statele membre ale UE şi instituţiile financiare internaţionale să propună recomandări specifice de îmbunătăţire a mecanismelor existente în vederea abordării nevoilor ApC la nivel regional şi naţional, inclusiv a celor legate în mod specific de integrarea regională;

Agricultura

41. constată că agricultura continuă să fie principala sursă de venit şi forţă de muncă în majoritatea ţărilor în curs de dezvoltare şi subliniază, prin urmare, rolul pe care trebuie să îl aibă ApC în sprijinirea ţărilor în curs de dezvoltare pentru a face faţă provocărilor din sectorul agricol, în special cele care afectează produse precum zahărul, bananele şi bumbacul;

Servicii

42. consideră că, până în prezent, UE a concentrat foarte puţin din ApC, în mod comparativ, în aria serviciilor, ceea ce nu este compatibil cu importanţa serviciilor în cadrul comerţului mondial; subliniază, prin urmare, că acordarea clar direcţionată a Asistenţei oficiale pentru dezvoltare (ADO) şi a fondurilor din ApC spre aria serviciilor este esenţială pentru consolidarea potenţialului ţărilor în curs de dezvoltare de a administra şi a reglementa sectoarele de servicii, de a exporta servicii, şi de a respecta cerinţele de reglementare relevante şi alte cerinţe privind serviciile din ţările OCDE; în plus, accentuează nevoia de a acorda ţărilor în curs de dezvoltare finanţare şi expertiză juridică şi tehnică pentru a le permite să îşi apere interesele economice la nivel internaţional;

Norme în materie de muncă şi de mediu

43. subliniază faptul că o componentă necesară a programului de ApC este acordarea de asistenţă specifică pentru dezvoltarea unei legislaţii care să respecte normele de bază din legislaţia muncii, stabilite prin convenţiile OIM, precum şi a unei legislaţii eficiente şi adecvate în domeniul mediului;

Promovarea comerţului echitabil

44. solicită acordarea unei atenţii speciale iniţiativelor care promovează cel mai bine reducerea sărăciei şi dezvoltarea durabilă, inclusiv proiectele privind practici comerciale echitabile şi iniţiativele care facilitează participarea femeilor pe piaţa forţei de muncă;

45. subliniază faptul că, în contextul creării capacităţilor de producţie, ajutorul pentru comerţ ar trebui să sprijine, de asemenea, toate eforturile depuse pentru a implica în comerţ toţi producătorii mici şi dezavantajaţi, pentru a sprijini înfiinţarea asociaţiilor de producători şi a structurilor reprezentative ale acestora, pentru a facilita accesul la finanţări comerciale şi a permite realizarea de contacte directe între producători şi consumatori, deoarece acest lucru constituie cea mai bună practică în iniţiativele comerciale echitabile deja existente;

46. consideră că crearea de capacităţi comerciale care se înscriu în cadrul ajutorului pentru comerţ trebuie să fie însoţită de eforturi mai eficiente de a asigura remunerarea decentă a producătorilor; în acest sens, reaminteşte importanţa participării producătorului la stabilirea preţurilor, astfel cum se menţionează în Compendiul Acordului de la Cotonou;

Principiile ajutorului pentru comerţ acordat de UE

47. subliniază că Strategia europeană comună pentru ajutorul pentru comerţ, adoptată în 2007, în conformitate cu Declaraţia de la Paris a OCDE, ar trebui să stabilească următoarele principii generale:

Cu privire la justificare şi acoperirea geografică

(a) ApC nu este un panaceu pentru dezvoltare, dar este un supliment cu adevărat necesar pentru liberalizarea comerţului şi reforma politicilor interne din ţările în curs de dezvoltare, precum şi pentru flexibilitatea cerută în cadrul OMC;

b) un program de ApC de succes solicită integrarea efectivă a strategiilor comerciale şi a celor de dezvoltare;

c) programul de ApC ar trebui să vizeze cu prioritate ţările cel mai puţin dezvoltate şi ţările în curs de dezvoltare cele mai vulnerabile;

Cu privire la Agenda de dezvoltare de la Doha

(d) ApC nu reprezintă un substitut pentru negocierile în cadrul Agendei de dezvoltare de la Doha sau pentru beneficiile privind dezvoltarea, care vor rezulta din îmbunătăţirea accesului la piaţă; ajutorul pentru comerţ este un supliment valoros şi necesar, care ar trebui să contribuie la dimensiunea dezvoltării, inclusă în ADD, ajutând ţările în curs de dezvoltare, în special ţările cel mai puţin dezvoltate, să pună în aplicare şi să realizeze beneficii din acordurile OMC şi, într-un sens mai larg, să îşi extindă comerţul; ajutorul pentru comerţ nu face parte din unitatea de negocieri a ADD, fiind necesar el însuşi, independent de progresul înregistrat în cadrul Rundei Doha;

e) trebuie pus rapid în aplicare un ApC mai consistent şi mai eficient, indiferent de concluziile Rundei Doha;

(f) ApC nu poate fi legat de rezultatele negocierilor sau utilizat pentru a compensa absenţa accesului pe piaţă;

Cu privire la angajamentele în domeniul consolidării ajutorului pentru comerţ şi al punerii sale în aplicare

g) consolidarea ApC trebuie să fie proporţională cu amploarea provocărilor identificate, trebuie să fie previzibilă, stabilă şi complementară ajutorului pentru dezvoltare acordat în prezent, fără a-l înlocui;

h) o mai mare coerenţă cu diferitele sectoare ale acţiunii externe, în special politica comercială şi cea de dezvoltare, precum şi o mai mare complementaritate şi o mai bună armonizare, aliniere şi coordonare a procedurilor, între UE şi statele sale membre, precum şi în relaţiile cu şi dintre alţi donatori sunt esenţiale în asigurarea coerenţei şi eficienţei ApC;

i) aderarea ţărilor este crucială: ApC trebuie acordat în funcţie de beneficiar şi trebuie conceput şi pus în aplicare ca parte integrantă a strategiilor economice şi de dezvoltare ale ţărilor în curs de dezvoltare şi trebuie să răspundă cerinţelor sectorului privat şi ale societăţii civile, inclusiv mişcarea de comerţ echitabil;

(j) ApC trebuie acordat în urma unei abordări diferenţiate în funcţie de contexte şi nevoi de dezvoltare specifice, astfel încât ţările şi regiunile beneficiare, şi în special sectoarele lor private şi societăţile civile ale acestora, să primească asistenţă specifică, personalizată, adaptată propriilor nevoi, strategii, priorităţi şi resurse;

k) în ceea ce priveşte problemă recurentă dată de faptul că ţările în curs de dezvoltare nu realizează evaluări ale necesităţilor, datorită lipsei de competenţe în unele cazuri, ApC ar trebui să sprijine ţările în curs de dezvoltare în gestionarea, proiectarea şi punerea în aplicare a politicilor comerciale, ca parte integrantă a propriilor strategii economice şi de dezvoltare; de asemenea, ApC ar trebui conceput astfel încât să abordeze provocările specifice de dezvoltare identificate de beneficiari şi să fie strâns legat de priorităţile, procedurile şi sistemele ţărilor respective;

l) un aspect cheie al ApC şi al eficienţei ajutorului este caracterul prompt şi previzibil al acordării finanţării; în conformitate cu principiile Declaraţiei de la Paris, ţările beneficiare ar trebui să beneficieze de ajutor substanţial multianual şi previzibil; ajutorul pentru dezvoltare ar trebui acordat la timp pentru rezolvarea priorităţilor atât pe termen scurt, cât şi pe termen lung, şi ar trebui aliniat, în mod ideal, propriului ciclu de programare naţional sau regional;

Extinderea Ajutorului pentru comerţ

48. reaminteşte faptul că la Conferinţa ministerială de la Hong Kong, UE şi statele membre s-au angajat să crească în mod colectiv ajutorul pentru dezvoltare până la 2 miliarde de euro; observă faptul că acest angajament ar trebui monitorizat pe baza categoriilor tradiţionale de asistenţă ale UE, respectiv politici şi reglementări comerciale şi dezvoltarea comerţului, astfel cum au fost definite de către OCDE/CSD şi înregistrate în baza de date a ADD a CSD/OMC;

49. cu toate acestea, recunoaşte că, întrucât angajamentul se referă numai la asistenţa comercială, există pericolul ca finanţările disponibile să se orienteze către această linie de ApC mai restrânsă în vederea realizării acestui obiectiv şi să evite ca acest ApC să depindă cu adevărat de cerere, în acele cazuri în care ţările sau regiunile acordă prioritate infrastructurii şi adaptării comerciale; invită Comisia să abordeze acest aspect în cadrul strategiei comune;

50. reaminteşte faptul că UE s-a angajat să mărească totalul ODA până la 0,56 % din PIB până în 2010, ceea ce corespunde sumei de 20 miliarde euro în plus pentru ajutor; constată, prin urmare, că fondurile suplimentare pentru ApC ar putea fi acordate cu uşurinţă în limitele acestei creşteri, fără a afecta fondurile alocate altor priorităţi de dezvoltare;

51. subliniază că, dat fiind faptul că pachetul ApC ar trebui să completeze ajutorul pentru dezvoltare existent în prezent, noile promisiuni privind ApC nu ar trebui să conducă la o redistribuire a resurselor rezervate deja altor iniţiative de dezvoltare, cum ar fi proiectele în domeniul sănătăţii şi al educaţiei, care sunt fundamentale pentru construirea unei economii puternice;

52. îndeamnă UE şi statele sale membre să pună pe deplin în aplicare, de îndată ce este posibil, angajamentele lor respective referitoare la ApC, în conformitate cu principiile generale menţionate în prezenta rezoluţie;

53. invită Comisia să explice într-un program de lucru specific cum îşi va pune în aplicare angajamentul de a mări creditele comunitare actuale şi prevăzute pentru a sprijini ApC, care ar creşte de la o medie actuală de aproximativ 850 milioane euro pe an la 1 miliard de euro pe an; constată, în această privinţă, că complementaritatea ApC ar trebui realizată în comparaţie cu un nivel de bază concret stabilit, precum, de exemplu, media anilor 2002-2004;

54. subliniază faptul că promisiunea Comisiei şi a statelor membre de a contribui cu 1 miliard de euro ar trebui concretizată fără a apela la reclasificarea asistenţei pentru comerţ a ajutorului clasificat anterior ca fiind pentru infrastructură sau la dubla contabilizare a ajutorului bilateral de către statele membre şi a contribuţiilor la ajutoarele externe ale UE;

55. invită toţi donatorii internaţionali importanţi să clarifice natura şi obiectivul exact al promisiunilor lor;

56. solicită Comisiei să explice, în detaliu, măsurile specifice necesare pentru a se asigura că comerţul prezent în dialogul de programare cu ţările şi regiunile beneficiare duce la acordarea eficientă a asistenţei suplimentare promise;

57. recunoaşte dificultăţile bugetare cu care se confruntă Comisia când acordă fonduri în scopuri multilaterale; solicită Comisiei să clarifice nevoile de finanţare pentru iniţiativele orizontale de asistenţă pentru comerţ, inclusiv iniţiativele bilaterale, regionale şi multilaterale cum ar fi cadrul integrat (CI); subliniază că, în acest sens, că s-a propus o nouă linie bugetară inclusă deja în bugetul UE pentru 2007, în vederea finanţării programelor şi iniţiativelor multilaterale în domeniul asistenţei pentru comerţ, care oferă o valoare adăugată programelor geografice comunitare; subliniază faptul că noua linie bugetară oferă un control mai bun al cheltuielilor legate de programele şi iniţiativele multilaterale în domeniul asistenţei comerciale, crescând astfel vizibilitatea şi transparenţa unor astfel de cheltuieli; solicită Comisiei să completeze, cât mai curând, evaluarea finanţărilor pentru iniţiativele de asistenţă comercială orizontale, inclusiv CI;

Acorduri de parteneriat economic (APE)

58. consideră că sprijinul potrivit pentru adaptarea APE şi măsurile însoţitoare vor juca un rol major în determinarea capacităţii ţărilor şi regiunilor ACP de a realiza potenţiale beneficii din angajamentele şi reformele aferente APE; consideră, în plus, că ajutorul pentru comerţ în cazul ţărilor ACP este un supliment necesar pentru a putea beneficia de toate oportunităţile oferite de sistemul comercial internaţional;

59. salută angajamentul UE şi al statelor membre de a aloca ţărilor ACP o parte substanţială din creşterea ApC, respectiv 2 miliarde de euro până în 2010; constată totuşi cu îngrijorare că doar contribuţia colectivă a statelor membre este prevăzută să suplimenteze resursele Fondului European de Dezvoltare (FED); regretă că aspectele operaţionale ale ajutorului pentru dezvoltare acordat APE şi, prin urmare, consecinţele acestei decizii asupra negocierilor APE rămân neclare şi cere Consiliului şi Comisiei să clarifice amploarea şi natura bugetară ale contribuţiei statelor membre cât mai curând posibil, înainte de încheierea negocierilor APE, făcând referire, în special, la chestiunile legate de nivelurile disponibile şi sfera de aplicare a sprijinului, la mecanismele de acordare a acestuia, la legăturile şi la sinergiile identificate cu planificarea celui de-al 10-lea FED şi la realizarea unei legături între ApC, pe de o parte, şi negocierea APE şi punerea sa în aplicare, pe de altă parte;

60. solicită o revizuire a programelor existente de ajutor pentru comerţ ale statelor membre, în măsura în care acestea afectează domeniile de adaptare privind APE, în vederea identificării mecanismului cel mai potrivit de livrare a unui ajutor eficace proceselor de adaptare privind APE;

61. subliniază că trebuie abordată de urgenţă provocarea privind livrarea eficientă a unui ApC către ţările ACP care s-au angajat deja într-un comerţ preferenţial cu UE (de exemplu, Botswana, Lesotho, Namibia şi Swaziland, care sunt în proces de eliminare a taxelor vamale din schimburile cu UE);

Cadrul integrat

62. salută recomandările Grupului de acţiune CI şi, având în vedere angajamentul luat cu ocazia Conferinţei ministeriale a OMC din 2005, de a operaţionaliza cadrul integrat consolidat până la 31 decembrie 2006, solicită donatorilor şi UE în special, să îşi clarifice angajamentele, astfel încât CI lărgit să fie finanţat imediat, în mod adecvat şi previzibil şi să fie pus în aplicare cât mai curând posibil;

63. reaminteşte faptul că un CI consolidat ar trebui să devină instrumentul de bază în vederea asistării ţărilor cel mai puţin dezvoltate să îşi definească nevoile în sectorul comercial prin studii de diagnosticare a integrării comerciale, precum şi o modalitate substanţială de a ajuta ţările mai puţin dezvoltate în integrarea comerţului în planurile lor naţionale de dezvoltare şi de a îmbunătăţi capacitatea lor de a formula, negocia şi pune în aplicare politica comercială;

64. constată că cele 400 milioane USD, costuri indicative, pentru CI consolidat, bazate pe participarea a 40 de ţări cel mai puţin dezvoltate pe o perioadă de cinci ani, ar echivala cu o medie de 1-2 milioane pe ţară pe an, ceea ce ar fi o ameliorare dacă punerea lor în aplicare ar fi eficientă, dar este totuşi foarte departe de a constitui un răspuns substanţial la provocările existente;

65. solicită o mai bună coordonare şi coerenţă între diverşi donatori, care să reflecte competenţa dovedită a agenţiilor implicate în livrarea unei asistenţe eficiente şi de înaltă calitate în diferite domenii ale ApC, precum şi o mai mare transparenţă în ceea ce priveşte ajutorul acordat prin intermediul asistenţei pentru comerţ; prin urmare, insistă ca reprezentanţii societăţii civile şi ai sectorului privat să participe în totalitate la CI;

66. constată programul ambiţios de lucru al agenţiei multilaterale, grupului consultativ ad hoc privind ApC; cu toate acestea, regretă lipsa de implicare a sectorului privat, a societăţii civile, precum şi a reprezentanţilor ţărilor în curs de dezvoltare în acest proces;

67. subliniază faptul că transparenţa în acordarea ajutorului, controlul şi evaluarea eficiente sunt esenţiale pentru construirea încrederii în ţările în curs de dezvoltare şi pentru îmbunătăţirea continuă a calităţii ajutorului acordat;

68. solicită Comisiei să elaboreze criterii cuantificabile pentru evaluarea eficienţei ajutorului pentru comerţ;

69. ia act de decizia Consiliului Afaceri Generale şi Relaţii Externe conform căreia ajutorul pentru comerţ APE va acoperi doar politica şi reglementările comerciale şi activităţile de dezvoltare comercială; îndeamnă Consiliul şi Comisia să clarifice modalitatea în care vor fi rezolvate nevoile provenite din APE, precum infrastructura comercială, construirea capacităţii de producţie şi adaptarea comercială; consideră că Consiliul şi Comisia ar trebui să analizeze în continuare mecanismele de acordare cele mai potrivite pentru diferitele categorii de sprijin al APE;

70. constată că femeile nu beneficiază în aceeaşi măsură de oportunităţile oferite de liberalizarea comerţului şi de globalizare, însă, în acelaşi timp, sunt afectate mai serios de efectele negative ale acestor fenomene; prin urmare, îndeamnă UE, în cadrul programelor sale de asistenţă pentru comerţ, să acorde o atenţie deosebită multiplicării oportunităţilor oferite femeilor de a participa la comerţ, în special la comerţul internaţional;

Monitorizare, evaluare, revizuire şi rolul Parlamentului în materie de control şi supervizare

71. consideră că OCDE/CSD ar trebui să monitorizeze programul de ApC, astfel încât să asigure o transparenţă maximă în ceea ce priveşte gestionarea şi acordarea ajutorului, dar este de acord cu recomandările Grupului de acţiune al OMC cu privire la incorporarea ajutorului pentru comerţ în bilanţul efectuat de OMC privind politicile comerciale ale donatorilor şi/sau ale beneficiarilor;

72. reiterează faptul că Comisia ar trebui să examineze progresul făcut în aplicarea măsurilor luate în domeniul ApC şi ar trebui să prezinte un raport bianual (începând cu 2008) atât Parlamentului cât şi Consiliului, privind aplicarea şi rezultatele, şi, în măsura posibilului, principalele efecte şi rezultate ale ApC;

73. solicită, în mod explicit, ca raportul bianual să conţină informaţii specifice legate de măsurile finanţate în trecut, dacă este cazul împreună cu rezultatele măsurilor de control şi evaluare, implicarea partenerilor interesaţi şi punerea în aplicare a promisiunilor, precum şi a angajamentelor bugetare şi a plăţilor, defalcate pe ţară, regiune şi categorie de asistenţă; solicită ca raportul să evalueze, de asemenea, progresul realizat privind integrarea comerţului în programarea ajutorului şi rezultatele acesteia, folosind, în măsura posibilului, indicatori specifici şi măsurabili ai rolului său în îndeplinirea obiectivelor ApC;

74. subliniază faptul că Comisia ar trebui să prezinte Parlamentului European şi Consiliului, până la 31 decembrie 2010, un al doilea raport de evaluare a punerii în aplicare şi a rezultatelor asistenţei privind ApC, dacă este cazul, împreună cu o propunere de mărire a bugetului ApC şi de introducere a modificărilor necesare la strategia ApC şi la punerea sa în aplicare;

*

* *

75. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului, Comisiei şi guvernelor statelor membre, Consiliului ACP-UE şi Adunării Parlamentare Paritare a ACP-UE.

[1] JO C 177 E, 25.7.2002, p. 290.

[2] JO C 272 E, 13.11.2003, p. 277.

[3] JO C 39 E, 13.2.2004, p. 79.

[4] JO C 67 E, 17.3.2004, p. 255.

[5] JO C 76 E, 25.3.2004, p. 435.

[6] JO C 77 E, 26.3.2004, p. 393.

[7] JO C 304 E, 1.12.2005, p. 383.

[8] JO C 92 E, 20.4.2006, p. 397.

[9] JO C 157 E, 6.7.2006, p. 397.

[10] JO C 285 E, 22.11.2006, p. 126.

[11] JO C 293 E, 2.12.2006, p. 155.

[12] JO C 298 E, 8.12.2006, p. 261.

[13] Texte adoptate, P6_TA(2006)0320.

[14] Texte adoptate, P6_TA(2006)0350.

[15] JO C 46, 24.2.2006, p. 1.

[16] WT/MIN(01)/DEC/1.

[17] WT/MIN(05)/DEC.

[18] A/RES/55/2.

--------------------------------------------------