Până la termenul limită de transpunere, numai 12 state membre au notificat Comisiei că au finalizat transpunerea directivei. Prin urmare, împotriva celorlalte state membre Comisia a inițiat acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor pentru necomunicarea măsurilor naționale de transpunere: BE, BG, IE, EL, ES, IT, CY, LT, HU, MT, NL, PT, RO, SI și UK. Toate aceste acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor au fost închise până la 8 decembrie 2016. Întârzierea adoptării și a notificării măsurilor naționale de transpunere au întârziat analiza Comisiei și publicarea rapoartelor de transpunere.

a.dispoziții generale care permit confiscarea materialelor relevante pentru procedurile penale, de exemplu materialul utilizat în comiterea unei infracțiuni: AT, CZ, HU, IT, LU, NL, SE și SK; și

La momentul redactării prezentului raport, majoritatea statelor membre au linii de urgență capabile să evalueze conținutul raportat pentru a pune în aplicare proceduri de notificare și retragere, cu excepția BE, ES și IT:

de linia telefonică de urgență, după ce autoritatea de aplicare a legii a convenit că materialul poate fi retras, asigurându-se că acest lucru nu afectează o anchetă în curs [AT, CZ, DE (linii de urgență ECO și FSM), FR, HU, LU, LV, NL, PL, PT, RO, SE și UK]. Timpul între prima informare a AAL de către linia telefonică de urgență și comunicarea dintre aceasta din urmă și furnizorul de servicii de găzduire variază în funcție de procedurile convenite între linia de urgență și AAL din fiecare stat membru. În orice caz, AAL (în locul liniei de urgență sau în plus față de aceasta) poate alege să informeze furnizorul de servicii de găzduire dacă circumstanțele o impun.

Alte state membre transpun această cerință prin procedurile de notificare și retragere descrise mai sus, care pot conduce la situații în care canalele de drept penal să fie utilizate doar în mod marginal pentru a trata cazul în care mecanismele de notificare și retragere întâmpină dificultăți (de ex., pentru lipsa de cooperare din partea furnizorului de servicii de găzduire) sau dacă materialul este legat de o anchetă penală în curs de desfășurare. În statele membre, fără mecanisme funcționale de notificare și retragere sau în cazul în care dreptul penal nu precizează eliminarea promptă, sunt necesare mai multe informații cu privire la măsurile luate pentru transpunerea acestei cerințe.

2.1.2. Conținutul găzduit în afara teritoriului unui stat membru

1)odată ce operatorii liniei de urgență pe care a primit raportarea stabilesc că locația de găzduire se află în afara statului membru, aceștia verifică dacă există o linie de urgență INHOPE operațională în țara de găzduire;

2)în cazul în care țara de găzduire are o linie de urgență INHOPE, raportarea îi este trimisă acesteia prin intermediul sistemului intern de schimb de informații INHOPE, astfel încât aceasta să poată procesa raportarea în conformitate cu procedura națională aplicabilă conținutului găzduit în țara respectivă;

3)în cazul în care țara de găzduire nu are o linie de urgență INHOPE, raportarea este trimisă către AAL a țării în care a fost primită, care o transmite mai departe, de obicei prin Europol sau Interpol, către AAL a țării gazdă.

Cu toate că procedurile de la nivelul liniilor de urgență urmează, în general, un model similar, există unele particularități în funcție de ceea ce s-a convenit între linia de urgență și AAL. De exemplu, unele linii de urgență (de ex., în DE, LT și LV) notifică furnizorul de servicii de găzduire din străinătate dacă nu s-a întreprins nicio acțiune după un anumit timp. Unele linii de urgență (de ex., în AT, CZ, DE, FR, LU, MT) informează AAL din țara lor atunci când transmit mai departe o raportare către o linie de urgență din altă țară, în vreme ce altele (de ex., în HU, NL, PL, SE și UK) nu procedează astfel, în general. În fine, dacă nu există nicio linie de urgență INHOPE în țara de găzduire, unele linii de urgență (de ex., în EE, LU și UK) contactează liniile de urgență non-INHOPE de acolo, dacă există.

Statele membre care nu dispun de o linie de urgență complet operațională (BE, ES și IT) transpun această dispoziție prin efectuarea schimbului de informații, de obicei prin intermediul Europol sau Interpol, între AAL din țara de proveniență a raportării și cea a țării în care este găzduit materialul. În acest caz, sunt necesare mai multe informații cu privire la transpunerea dispoziției prin intermediul acestui mecanism, mai ales în legătură cu cazurile în care paginile web găzduite în străinătate nu sunt legate de niciun proces penal în statul membru respectiv și nu fac obiectul niciunei cereri de asistență judiciară reciprocă (AJR).

În ceea ce privește promptitudinea și eficacitatea eliminării prin intermediul liniilor de urgență, potrivit datelor proprii, 93 % din materialele cu abuzuri sexuale asupra copiilor procesate de către liniile de urgență în Europa și 91 % din materialele procesate de liniile de urgență la nivel mondial au fost eliminate de la accesul publicului la internet mai puțin de 72 de ore .

2.2.Blocarea [articolul 25 alineatul (2)]

Aproape jumătate dintre statele membre (BG, CY, CZ, EL, ES, FI, FR, HU, IE, IT, MT, PT, SE și UK) au ales să aplice măsuri de blocare opționale în temeiul articolului 25 alineatul (2). Varietatea măsurilor reflectă formularea considerentului 47 din directivă (măsuri legislative, nelegislative, judiciare sau de altă natură, inclusiv măsuri voluntare luate de industria internetului).

O modalitate de a clasifica măsurile depinde de faptul dacă este necesar o hotărâre judecătorească pentru a bloca un site web. O hotărâre judecătorească:

este necesară în EL, ES și HU;

nu este obligatorie în

oCY, FR, IT și PT, unde ISP-urile sunt obligate de lege să se conformeze cererii autorităților (adică, AAL sau autoritatea națională de reglementare) de a bloca site-ul; și

oBG, CZ, IE, FI, MT, SE și UK, unde ISP-urile nu sunt în mod explicit obligate să se conformeze cerinței autorităților, ci o fac în mod voluntar.

La implementarea măsurilor de blocare, sunt utilizate în mod obișnuit listele negre ale site-urilor web care conțin sau difuzează pornografie infantilă. În mod normal, listele negre sunt întocmite de către autoritățile naționale (adică AAL sau autoritatea de reglementare) și transmise ISP-urilor. Unele state membre (EL, HU, IT, FI și FR) au notificat legislația care reglementează acest proces.

BG utilizează „Worst of List” a Interpol, în vreme ce UK folosește lista URL a IWF. De asemenea, ISP-urile din CZ folosesc lista IWF ca bază de autoreglementare.

Informațiile primite de la statele membre nu au fost, în general, concludente în ceea ce privește numărul de pagini web incluse pe listele de blocare sau numărul de încercări blocate.

Directiva impune ca măsurile luate pentru a bloca accesul la site-urile care conțin sau difuzează pornografie infantilă să prevadă proceduri transparente și garanții adecvate. Considerentul 47 precizează că: