COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 8.12.2022 COM(2022) 701 final 2022/0407(CNS) Propunere de DIRECTIVĂ A CONSILIULUI de modificare a Directivei 2006/112/CE în ceea ce privește normele în materie de TVA pentru era digitală {SEC(2022) 433 final} - {SWD(2022) 393 final} - {SWD(2022) 394 final}



EXPUNERE DE MOTIVE 1.CONTEXTUL PROPUNERII •Motivele și obiectivele propunerii Taxa pe valoarea adăugată (TVA) este o sursă majoră de venituri în toate statele membre ale UE. Aceasta este, de asemenea, o sursă esențială de finanțare pentru bugetul UE, deoarece 0,3 % din taxa pe valoarea adăugată colectată la nivel național este transferat către UE ca resurse proprii, reprezentând 12 % din bugetul total al UE. În pofida importanței esențiale a TVA în elaborarea politicilor bugetare, sistemul de TVA este îngreunat de metodele de colectare și control al TVA sub nivelul optim. De asemenea, acesta impune sarcini și costuri excesive de asigurare a conformității. Pierderea de venituri, cunoscută sub denumirea de „deficitul de încasare a TVA-ului”, definește problemele cauzate de colectarea și controlul TVA sub nivelul optim. Estimată la 93 de miliarde EUR în total pentru 2020, o parte semnificativă a acestei pierderi este cauzată de frauda intracomunitară cu firme „fantomă” (MTIC). Deficitul de încasare a TVA-ului include, de asemenea, pierderile de venituri drept consecință a fraudei și evaziunii interne în domeniul TVA-ului, a sustragerii de la plata TVA, a falimentelor și a insolvențelor financiare, precum și drept consecință a calculelor eronate și a erorilor administrative. Sistemul de TVA nu numai că este predispus la fraudă, dar a devenit totodată din ce în ce mai complex și mai împovărător pentru întreprinderi. În special, normele în materie de TVA în domeniul comerțului transfrontalier, vechi de 30 de ani, nu sunt adaptate activităților comerciale din era digitală și necesită, prin urmare, o reflecție asupra modului în care tehnologia poate fi utilizată pentru a reduce sarcinile administrative și costurile aferente suportate de întreprinderi și pentru a combate, în același timp, evaziunea fiscală. Prin urmare, în Planul său de acțiune din 2020 pentru o fiscalitate echitabilă și simplificată în sprijinul strategiei de redresare, Comisia a anunțat pachetul legislativ „Norme în materie de TVA pentru era digitală”, care a fost inclus, de asemenea, în programul de lucru al Comisiei pentru 2022. Prezenta propunere face parte din acest pachet, împreună cu o propunere de regulament al Consiliului de modificare a Regulamentului (UE) nr. 904/2010 în ceea ce privește modalitățile de cooperare administrativă în domeniul taxei pe valoarea adăugată necesare pentru era digitală și cu o propunere de regulament de punere în aplicare al Consiliului de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului în ceea ce privește cerințele de informare pentru anumite regimuri de TVA. În urma anunțării Planului de acțiune fiscală al Comisiei, Consiliul a declarat că „sprijină propunerea Comisiei de a clarifica, simplifica și moderniza normele UE privind taxa pe valoarea adăugată (TVA)”, „salută inițiativa anunțată de Comisie de a moderniza obligațiile de raportare pentru tranzacțiile transfrontaliere (...) și intenția Comisiei de a examina necesitatea de a adapta cadrul referitor la TVA la economia platformelor”. Rezoluțiile Parlamentului European sprijină, în general, inițiativele de combatere a fraudei în domeniul TVA-ului. În plus, Parlamentul European și-a exprimat susținerea explicită pentru inițiativă, declarând că „așteaptă cu interes propunerea legislativă de modernizare a obligațiilor de raportare în materie de TVA”. Mai recent, Parlamentul European a adoptat o rezoluție în care a luat act de potențialul datelor și al instrumentelor digitale de a reduce birocrația și de a simplifica diferitele obligații ale contribuabililor, în special în domeniul declarațiilor privind TVA și al declarațiilor recapitulative (...) și a salutat propunerea Comisiei de a moderniza, simplifica și armoniza cerințele în materie de TVA, utilizând raportarea în timp real și facturarea electronică bazate pe tranzacții. Rezoluția subliniază, de asemenea, că diversitatea reglementărilor privind impozitarea ale statelor membre constituie o provocare dificilă și, în vreme ce salută înființarea ghișeului unic al Uniunii (OSS), rezoluția solicită extinderea domeniului său de aplicare pentru a include o gamă mai largă de servicii. Acest pachet are trei obiective principale: (1)Modernizarea obligațiilor de raportare în materie de TVA, prin introducerea unor cerințe de raportare digitală, care vor standardiza informațiile ce se impun a fi transmise autorităților fiscale de către persoanele impozabile cu privire la fiecare tranzacție în format electronic. În același timp, va impune utilizarea facturării electronice pentru tranzacțiile transfrontaliere; (2)Abordarea provocărilor cu care se confruntă economia platformelor, prin actualizarea normelor în materie de TVA aplicabile economiei platformelor pentru a aborda aspectul egalității de tratament, clarificarea normelor privind locul de prestare a serviciilor aplicabile acestor tranzacții și consolidarea rolului platformelor în colectarea TVA atunci când acestea facilitează prestarea de servicii de închiriere de locuințe pe termen scurt sau prestarea de servicii de transport de persoane; precum și (3)Evitarea necesității înregistrării multiple în scopuri de TVA în UE și îmbunătățirea funcționării instrumentului pus în aplicare pentru declararea și plata TVA datorată pentru vânzările la distanță de bunuri, prin introducerea unui sistem de înregistrare unică în scopuri de TVA (Single VAT Registration – SVR). Altfel spus, îmbunătățirea și extinderea sistemelor existente de ghișeu unic (One-Stop Shop – OSS)/ghișeu unic pentru importuri (Import One-Stop Shop – IOSS) și taxarea inversă pentru a reduce la minimum cazurile în care o persoană impozabilă este obligată să se înregistreze într-un alt stat membru. (1)Raportarea TVA și cerințele de raportare digitală (CRD) Directiva TVA datează din anii 1970, astfel încât cerințele de raportare implicite nu sunt digitale. În acest context, tendința globală relevă trecerea de la respectarea tradițională a normelor în materie de TVA la schimbul în timp real de date bazate pe tranzacții cu administrațiile fiscale, adesea pe baza facturării electronice. Directiva TVA constituie un obstacol semnificativ în calea digitalizării, dat fiind că statele membre trebuie să obțină o derogare pentru ca acestea să poată adopta CRD pe baza cerințelor obligatorii privind facturarea electronică. Cu toate acestea, prin intermediul unei astfel de derogări, o serie de state membre au introdus diferite tipuri de CRD, furnizând informații autorităților fiscale pentru fiecare tranzacție în parte. Măsurile s-au dovedit a fi de succes în ceea ce privește creșterea nivelului de colectare a TVA, datorită îmbunătățirii controlului fiscal și efectului disuasiv asupra neconformității. Creșterea aferentă a veniturilor din TVA în perioada 2014-2019 este estimată între 19 miliarde EUR și 28 de miliarde EUR în statele membre care au introdus CRD în această perioadă, ceea ce corespunde unei creșteri anuale a veniturilor din TVA cuprinsă între 2,6 % și 3,5 %. Directiva TVA acordă statelor membre o marjă largă de apreciere pentru a introduce obligațiile pe care le consideră necesare în scopul de a asigura colectarea în mod corect a taxei și de a preveni evaziunea. Prin urmare, CRD variază în mare măsură de la un stat membru la altul. Acestea pot consta în (i) transmiterea unor rapoarte lunare privind tranzacțiile comerciale, (ii) transmiterea în timp real a facturilor, (iii) transmiterea în timp real sau cvasireal a informațiilor din facturi sau (iv) prezentarea de date fiscale și contabile sau de evidențe privind TVA. Alte state membre au pus în aplicare instrumente nedigitale pentru raportarea tranzacțiilor, cum ar fi listele care nu furnizează date la nivel de tranzacție, ci doar valorile vânzărilor sau achizițiilor per client sau furnizor (liste de furnizori și clienți). Toate aceste cerințe se adaugă obligației de a depune declarații privind TVA. Amploarea problemelor cauzate de introducerea rapidă a unor cerințe divergente de raportare digitală în materie de TVA și necesitatea de a acționa prompt au fost confirmate de părțile interesate în cursul consultării. Fragmentarea rezultată la nivelul cadrului de reglementare generează costuri suplimentare de asigurare a conformității pentru întreprinderile care își desfășoară activitatea în diferite state membre și, prin urmare, trebuie să respecte cerințele care variază la nivel local, fragmentarea creând totodată bariere în cadrul pieței unice. Având în vedere că tot mai multe state membre pun în aplicare diferite modele de obligații de raportare digitală, costurile fragmentării pentru întreprinderile multinaționale (întreprinderi prezente în mai multe state membre) sunt semnificative. La nivelul UE, acestea sunt estimate la aproximativ 1,6 miliarde EUR anual, din care 1,2 miliarde EUR sunt suportate de întreprinderile multinaționale mici și 0,4 miliarde EUR sunt suportate de întreprinderile multinaționale mari. În plus, actualul sistem de raportare a tranzacțiilor intracomunitare (denumit în Directiva TVA „declarații recapitulative”) nu permite statelor membre să combată în mod eficace frauda în domeniul TVA-ului în raport cu aceste tranzacții. Actualele declarații recapitulative datează din 1993 și nu au suferit modificări substanțiale în anii care au urmat. Acestea nu sunt pregătite pentru economia digitală și nu pot fi comparate cu sistemele de raportare digitală mult mai moderne puse în aplicare de unele state membre în cazul tranzacțiilor interne. Printre alte deficiențe, declarațiile recapitulative furnizează doar date agregate pentru fiecare persoană impozabilă, nu și date pentru fiecare tranzacție în parte. În plus, acestea nu permit corelarea datelor provenite din prestări sau livrări cu cele referitoare la achiziții, dat fiind că Directiva TVA prevede caracterul opțional al raportării achizițiilor intracomunitare de către statele membre, iar mai puțin de jumătate dintre statele membre au introdus această obligație. Mai mult decât atât, este posibil ca aceste date să nu fie puse la dispoziția autorităților fiscale din alte state membre la momentul oportun, atât pe fondul frecvenței de depunere, cât și al timpului necesar pentru ca autoritățile fiscale locale să încarce date în sistem. Aceste deficiențe au fost evidențiate pe bună dreptate de aproape două treimi dintre părțile interesate informate care au participat la consultarea publică și care au convenit, total sau parțial, asupra faptului că declarațiile recapitulative ar fi mai eficace în combaterea fraudei în interiorul UE dacă datele ar fi colectate pentru fiecare tranzacție în parte și mai aproape de momentul tranzacției.

Orice reformă a raportării tranzacțiilor transfrontaliere implică în mod inevitabil schimbări la nivelul cooperării administrative și al schimbului de date între autoritățile competente ale statelor membre și Sistemul de schimb de informații privind TVA (VAT Information Exchange System – VIES). Aceste aspecte vor fi soluționate, în ceea ce privește combaterea TVA care rezultă din comerțul intracomunitar, prin introducerea unui sistem de raportare pentru fiecare tranzacție în parte, care va furniza informații statelor membre în timp aproape real, în conformitate cu sistemele pe care o serie de state membre le-au pus cu succes în aplicare în materie de tranzacții interne. În ceea ce privește lipsa de armonizare a sistemelor naționale de raportare, aspectele vor fi abordate prin stabilirea unui model comun pe care aceste raportări vor trebui să îl urmeze, permițând persoanelor impozabile să raporteze întotdeauna datele din facturile electronice emise în conformitate cu standardul european instituit prin Directiva 2014/55/UE privind facturarea electronică în domeniul achizițiilor publice. (2)Tratamentul în materie de TVA aplicat economiei platformelor Ascensiunea modelului de afaceri al economiei platformelor a generat noi probleme pentru sistemul de TVA. Una dintre aceste probleme este reprezentată de inegalitatea în materie de TVA. În conformitate cu normele în materie de TVA, o persoană impozabilă înseamnă orice persoană (fizică sau juridică) care, în mod independent, desfășoară orice activitate economică. Persoanele impozabile sunt obligate să se înregistreze în scopuri de TVA și să perceapă TVA pentru vânzările lor. Cu toate acestea, persoanele fizice care acționează în nume propriu nu sunt considerate persoane impozabile. În plus, întreprinderile mici sunt scutite de TVA ca urmare a unei măsuri de simplificare ce le scutește de obligațiile administrative în materie de TVA. Până de curând, persoanele fizice și întreprinderile mici care beneficiază de scutiri nu au fost considerate ca având un impact asupra concurenței pe piață cu întreprinderile înregistrate în scopuri de TVA. Economia platformelor a introdus însă noi modele de afaceri care schimbă această situație. Persoanele fizice și întreprinderile mici își pot furniza serviciile scutite de TVA prin intermediul unei platforme, economiile de scară și efectul de rețea fiind în concurență directă cu furnizorii tradiționali înregistrați în scopuri de TVA. Aceasta înseamnă, de exemplu, că un hotel ar putea concura cu unitățile de cazare înregistrate care nu percep TVA pentru serviciile furnizate. În Europa, costul cazării prin intermediul unei platforme poate fi, în medie, cu o valoare cuprinsă între 8 % și 17 % sub tariful mediu zilnic perceput de un hotel regional. Informațiile furnizate de studiul „TVA-ul în era digitală” indică faptul că (deși variază în funcție de tipul de platformă) până la 70 % din numărul total al furnizorilor subiacenți care utilizează o platformă nu sunt înregistrați în scopuri de TVA. Peste două treimi dintre respondenții care și-au exprimat opiniile cu privire la această chestiune s-au confruntat cu astfel de denaturări ale concurenței. Sectorul transportului de persoane și sectorul serviciilor de cazare au fost identificate în mod explicit în cadrul studiului ca fiind sectoare în care inegalitatea în materie de TVA are caracterul cel mai evident (prin faptul că modelul platformei de cazare se află în concurență directă cu sectorul hotelier, iar modelul platformei de transport de persoane se află în concurență directă cu firmele private de taximetrie). Acestea constituie totodată cele mai mari două sectoare ale economiei platformelor, în urma vânzării de bunuri prin intermediul platformelor (cunoscută și sub denumirea de „comerț electronic”), care are propriile norme privind livrarea de bunuri. Un alt aspect problematic este lipsa de claritate în ceea ce privește normele în materie de TVA care se aplică serviciilor prestate de aceste platforme și, în special, identificării statutului TVA al furnizorului subiacent. Statutul fiscal al entităților care prestează servicii prin intermediul platformei determină tratamentul în materie de TVA aplicat serviciilor de facilitare prin intermediul unei platforme atunci când prestatorul este stabilit într-un alt stat membru decât cel al platformei. Într-o astfel de situație, indiferent dacă prestatorul este o persoană neimpozabilă sau o persoană impozabilă, platforma ar putea utiliza ghișeul unic sau ar putea aplica taxarea inversă. Totuși, această determinare nu este simplă, deoarece situațiile în care platformele nu dispun de informațiile de care au nevoie pentru a evalua statutul furnizorului subiacent sunt frecvente. În plus, diverse norme prevăzute în Directiva TVA aplicabile economiei platformelor au fost aplicate în mod diferit de către statele membre. De exemplu, serviciile de facilitare facturate de platforme sunt considerate, în unele state membre, servicii prestate prin mijloace electronice, în timp ce în altele sunt considerate servicii intermediare. Este necesară clarificarea acestor norme, dat fiind că actuala aplicare divergentă a normelor UE în materie de TVA în statele membre poate duce la aplicarea unor locuri diferite de prestare sau de livrare, ceea ce poate determina ulterior dubla impunere sau neimpozitarea. Un alt aspect problematic se referă la obligațiile impuse platformelor. Platformele au obligația de a păstra anumite informații referitoare la livrările sau prestările facilitate de acestea și de a le pune la dispoziția statelor membre, la cerere. Cu toate acestea, platformele se confruntă cu o serie de cerințe diferite de la un stat membru la altul în ceea ce privește calendarul și formatul acestor informații. Prin urmare, se impune o regularizare în acest sens. În plus, pentru a combate frauda, platformele trebuie să păstreze aceste informații și să le pună la dispoziție nu numai în cazul livrărilor sau prestărilor de la întreprindere la întreprindere (B2B) (așa cum este în prezent), ci și în cazul acelora de la întreprindere la consumator (B2C). Aceste aspecte vor fi soluționate prin introducerea unui model de furnizor presupus, prin care platformele vor contabiliza TVA pentru livrarea sau prestarea subiacentă în cazul în care furnizorul nu percepe TVA, asigurând astfel egalitatea de tratament între sectorul digital și offline al închirierii de locuințe pe termen scurt și cel al transportului de persoane. În plus, se vor oferi clarificări cu privire la tratamentul corespunzător serviciului de facilitare pentru a permite o aplicare uniformă a normelor referitoare la locul prestării sau al livrării și se vor lua măsuri pentru armonizarea transmiterii de informații de la platformă către statele membre. (3)Cerințe de înregistrare în scopuri de TVA în UE Întreprinderile care efectuează tranzacții ce fac obiectul impozitării în alte state membre se confruntă în continuare cu sarcini și costuri semnificative legate de respectarea normelor în materie de TVA, ceea ce constituie o barieră în cadrul pieței unice. Acestea sunt estimate după cum urmează: ·Costul unic minim al înregistrării în scopuri de TVA în alt stat membru este de 1 200 EUR. ·Costul curent minim perceput anual pentru respectarea normelor în materie de TVA într-un alt stat membru este de 8 000 EUR pentru o întreprindere medie și de 2 400 EUR pentru un IMM. Pachetul privind TVA pentru comerțul electronic, care a intrat în vigoare la 1 iulie 2021, prevedea, pentru prima dată, o legislație cuprinzătoare în materie de TVA referitoare la economia comerțului electronic (prin care consumatorii comandă, cu precădere prin internet, direct de la furnizori din alte state membre și din țări terțe). Regimurile dezvoltate (sau extinse) prin intermediul pachetului privind comerțul electronic au redus sarcina de înregistrare pentru întreprinderile care efectuează tranzacții în statele membre în care nu au sedii, evitând necesitatea înregistrării în scopuri de TVA a furnizorilor/furnizorilor presupuși în fiecare stat membru în care se află sedii ale clientului lor.

Aceste regimuri sunt cunoscute sub denumirea de ghișeu unic (OSS) pentru aprovizionarea consumatorilor din UE și ghișeu unic pentru importuri (IOSS) pentru importul de colete mici de bunuri de consum (a căror valoare nu depășește 150 EUR). Au fost introduse dispoziții și obligații specifice în materie de TVA pentru „platforme” (introducând noțiunea de „furnizor presupus”) care au o poziție predominantă în economia comerțului electronic. Punerea în aplicare a ghișeelor OSS și IOSS s-a dovedit a fi un adevărat succes, după cum o demonstrează evaluarea pachetului privind comerțul electronic. Beneficiile OSS și IOSS pentru întreprinderi și pentru piața unică au fost confirmate de statele membre în cadrul concluziilor Consiliului ECOFIN din martie 2022. Cu toate acestea, unele livrări de bunuri și prestări de servicii nu fac obiectul niciunuia dintre aceste regimuri de simplificare și, în schimb, fac în continuare obiectul unor cerințe contabile împovărătoare în materie de TVA în alte state membre. Printre acestea se numără anumite tipuri de livrări de bunuri care, deși pot avea un aspect transfrontalier, nu se încadrează în definiția vânzărilor la distanță de bunuri în interiorul UE. Întrucât IOSS este în prezent opțional, capacitatea sa de a reduce nevoia de înregistrări multiple în scopuri de TVA este limitată, iar complexitatea procesului de import nu este redusă într-o cât mai mare măsură. O extindere a domeniului de aplicare al OSS și al IOSS ar asigura o reducere suplimentară a nevoii de înregistrări multiple în scopuri de TVA în UE. Propunerea privind TVA-ul în era digitală este o inițiativă REFIT care abordează normele în materie de TVA în contextul utilizării în creștere a tehnologiei digitale, atât în rândul autorităților fiscale, cât și al mediului de afaceri. Sistemul de TVA nu a profitat încă pe deplin de oportunitățile create de aceste progrese tehnologice. Noile instrumente și soluții digitale vor facilita abordarea mai eficientă de către autoritățile fiscale a deficitului de încasare a TVA-ului, permițând, în același timp, simplificarea respectării normelor în materie de TVA și reducerea costurilor asociate. Prin urmare, această inițiativă urmărește să adapteze în continuare cadrul TVA al UE la era digitală. •Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică vizat Această inițiativă este în concordanță cu propunerea prezentată în 2018 de Comisie privind un sistem definitiv de TVA pentru impozitarea comerțului dintre statele membre, care este încă în curs de dezbatere în cadrul Consiliului. Prezenta propunere urmărește să înlocuiască sistemul tranzitoriu în vigoare în prezent, tratând tranzacțiile intracomunitare în același mod ca și pe cele interne. Taxa pe valoarea adăugată ar fi datorată în statul membru de destinație a bunurilor la cota statului membru respectiv, însă ar fi percepută și colectată de furnizor în propriul stat membru. Inițiativa privind TVA-ul în era digitală are potențialul de a consolida atât sistemul actual, cât și sistemul definitiv de TVA. Pachetul privind TVA pentru comerțul electronic a fost conceput cu scopul de a remodela, actualiza și moderniza sistemul de TVA pentru a asigura relevanța și aplicarea eficace a acestuia la noile realități ale pieței comerțului electronic. În același timp, reformele au urmărit să faciliteze respectarea normelor în materie de TVA pentru întreprinderile legitime care desfășoară activități comerciale transfrontaliere online, adoptând o nouă abordare în ceea ce privește colectarea impozitelor. Obiectivul principal a fost crearea unui sistem de impozitare mai echitabil, mai simplu și mai armonizat. Prezenta propunere se bazează pe reforma reușită a normelor privind TVA pentru comerțul electronic prin reducerea în continuare a necesității ca tranzacționările neidentificate să fie înregistrate în statul membru de consum. Aceasta va include, printre altele, o actualizare a normelor în vigoare privind comerțul electronic aplicabile întreprinderilor mici și mijlocii (IMM-uri), permițând IMM-urilor să beneficieze de simplificările oferite atât de noile regimuri aplicabile IMM-urilor, cât și de regimurile existente ale ghișeului unic. Inițiativa sprijină strategia UE privind creșterea durabilă, care se referă la proceduri îmbunătățite de colectare a impozitelor, de reducere a fraudei fiscale, a evitării obligațiilor fiscale și a evaziunii fiscale, precum și la reducerea costurilor de asigurare a conformității pentru întreprinderi, persoane fizice și administrații fiscale. Îmbunătățirea sistemelor de impozitare pentru a favoriza o activitate economică mai durabilă și mai echitabilă face parte, de asemenea, din agenda UE privind sustenabilitatea competitivă. •Coerența cu alte politici ale Uniunii Inițiativa privind TVA-ul în era digitală este legată de obiectivul prevăzut în tratat de a institui o piață internă funcțională și reflectă prioritățile Comisiei Europene de a îmbunătăți mediul de impozitare a întreprinderilor pe piața unică, precum și de a aborda diferențele dintre normele fiscale care pot constitui un obstacol în calea unei integrări mai profunde a pieței unice. Această inițiativă urmărește să adapteze cadrul TVA al UE la era digitală. Prin urmare, obiectivele sale sunt, de asemenea, în concordanță cu una dintre cele șase priorități principale ale Comisiei, „O Europă pregătită pentru era digitală”, și cu obiectivul său de a permite întreprinderilor să valorifice potențialul transformării digitale. Comisia a stabilit drept priorități îmbunătățirea procedurilor de colectare a impozitelor și de reducere a fraudei fiscale, a evitării obligațiilor fiscale și a evaziunii fiscale. Aceste două subiecte reprezintă piatra de temelie a inițiativei. Inițiativa sprijină, de asemenea, strategia UE privind creșterea durabilă, care se referă la proceduri îmbunătățite de colectare a impozitelor, de reducere a fraudei fiscale, a evitării obligațiilor fiscale și a evaziunii fiscale, precum și la reducerea costurilor de asigurare a conformității pentru întreprinderi, persoane fizice, cât și pentru administrații fiscale. Îmbunătățirea sistemelor de impozitare pentru a favoriza o activitate economică mai durabilă și mai echitabilă este inclusă, de asemenea, în agenda UE privind sustenabilitatea competitivă. Inițiativa privind TVA-ul în era digitală se desfășoară în paralel cu alte inițiative ale Comisiei referitoare la economia digitală, cum ar fi recenta propunere de directivă privind îmbunătățirea condițiilor de muncă pentru persoanele care lucrează prin intermediul platformelor digitale de muncă și acțiunile în curs legate de închirierea de locuințe pe termen scurt. În temeiul acestor inițiative, direcția generală este de a spori gradul de asumare a răspunderii și importanța rolului platformelor în cadrul de reglementare. Acest aspect este în conformitate cu modificările propuse în prezenta directivă pentru economia platformelor, în care, în anumite circumstanțe, platformele vor fi responsabile de plata TVA datorată în locul micilor furnizori de platforme. Aceasta va îmbunătăți colectarea TVA, deoarece mulți dintre acești furnizori nu își cunosc potențialele obligații în materie de TVA și, în orice caz, s-ar confrunta cu dificultăți în ceea ce privește respectarea acestor obligații. Inițiativa privind TVA-ul în era digitală asigură, de asemenea, coerența cu legislația existentă în domeniul digital, cum ar fi Directiva UE privind facturarea electronică în domeniul achizițiilor publice (B2G). Prezenta directivă urmărește să faciliteze utilizarea unui standard european comun privind facturarea electronică în toate statele membre pentru a promova interoperabilitatea și convergența la nivelul UE. Acesta are potențialul de a reduce obstacolele din calea comerțului transfrontalier care decurg din coexistența unor cerințe juridice și standarde tehnice naționale diferite în materie de facturare electronică. Inițiativa privind TVA-ul în era digitală prevede că acest standard european privind facturarea electronică este metoda implicită pentru stabilirea cerințelor de raportare digitală în materie de TVA. Această inițiativă este, de asemenea, în concordanță cu Planul de acțiune vamală. Gestionarea comerțului electronic este unul dintre cele patru domenii-cheie de acțiune din cadrul Planului de acțiune vamală. Prin urmare, îmbunătățirea regimului de ghișeu unic pentru importuri (IOSS) în prezenta propunere se limitează la prevederea obligatorie a acestui regim pentru platforme. Orice altă îmbunătățire sau extindere, cum ar fi eliminarea pragului de 150 EUR sub care poate fi utilizat acest regim de simplificare, va fi realizată în cadrul acestei reforme vamale. În raportul final al Conferinței privind viitorul Europei, cetățenii solicită „armonizarea și coordonarea politicilor fiscale în statele membre ale UE pentru a preveni evaziunea fiscală și practicile de evitare a obligațiilor fiscale”, „promovarea cooperării între statele membre ale UE pentru a se asigura că toate întreprinderile din UE își plătesc impozitele în mod echitabil”. Inițiativa privind TVA-ul în era digitală este în concordanță cu aceste obiective. 2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE

•Temei juridic Prezenta directivă modifică Directiva TVA în temeiul articolului 113 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. În temeiul articolului respectiv, Consiliul, hotărând în unanimitate în conformitate cu o procedură legislativă specială și după consultarea Parlamentului European și a Comitetului Economic și Social, poate adopta dispoziții de armonizare a normelor statelor membre în domeniul impozitării indirecte. •Subsidiaritate (în cazul competențelor neexclusive) Prezenta inițiativă respectă principiul subsidiarității. Având în vedere necesitatea de a modifica Directiva TVA, obiectivele acestei inițiative nu pot fi realizate de statele membre în mod individual. Prin urmare, Comisia, care are responsabilitatea de a asigura buna funcționare a pieței unice și de a promova interesul general al UE, trebuie să propună acțiuni pentru îmbunătățirea situației. În plus, întrucât principalele probleme în cauză – colectarea și controlul TVA sub nivelul optim, precum și sarcinile excesive și costurile de asigurare a conformității – sunt comune tuturor statelor membre, acțiunile naționale fragmentate necoordonate ar putea denatura comerțul din interiorul UE. În cadrul consultării specifice, întreprinderile și-au exprimat preferința în acest sens, aceea ca normele în materie de TVA să fie aplicate în mod uniform la nivelul UE, mai degrabă decât să fie obligate să respecte diferite obligații de raportare sau de înregistrare la nivel național. Ca și în cazul platformelor, există denaturări semnificative ale concurenței între piețele online și offline în sectorul închirierii de locuințe pe termen scurt și al transportului de persoane, precum și o abordare nearmonizată în ceea ce privește locul de prestare a serviciilor de facilitare. Prin urmare, Comisia trebuie să se asigure că normele în materie de TVA sunt armonizate. În ceea ce privește colectarea și controlul TVA-ului, amploarea deficitului de încasare a TVA-ului și persistența sa în timp indică faptul că instrumentele naționale nu sunt suficiente pentru a lupta împotriva fraudei transfrontaliere, după cum o demonstrează nivelurile estimate ale fraudei intracomunitare cu firme „fantomă”, care nu pot fi combătute în mod eficient și eficace decât printr-o acțiune coordonată la nivelul UE. Prin urmare, situația fraudei în domeniul TVA-ului în interiorul Uniunii impune intervenția UE în ceea ce privește obligațiile de raportare. •Proporționalitate Propunerea este conformă cu principiul proporționalității și nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor tratatelor, în special buna funcționare a pieței unice. Proporționalitatea este asigurată de faptul că statele membre vor fi în măsură să decidă dacă să introducă sau nu cerințe interne de raportare, în special în condițiile în care nivelul fraudei interne în domeniul TVA-ului constituie o problemă urgentă pentru acestea. Cerința privind interoperabilitatea sau convergența sistemelor naționale cu raportarea digitală în interiorul UE este necesară pentru adoptarea unui cadru privind CRD la nivelul UE. În domeniul economiei platformelor, proporționalitatea este asigurată prin concentrarea măsurii asupra sectoarelor serviciilor de cazare și transport de persoane, unde problema inegalității în materie de TVA are caracterul cel mai acut. Proporționalitatea este asigurată în continuare de faptul că pilonul „înregistrare unică în scopuri de TVA” al inițiativei nu influențează procesele naționale de înregistrare în scopuri de TVA. În schimb, se axează pe limitarea cazurilor în care un comerciant stabilit în afara statului membru de consum este obligat să se înregistreze în scopuri de TVA în statul membru respectiv. Un cadru la nivelul UE pentru gestionarea înregistrării în scopuri de TVA este proporțional, deoarece va spori caracterul durabil al funcționării pieței unice. Eliminarea nevoii de înregistrări multiple în cadrul UE poate fi realizată, prin însăși natura sa, numai printr-o propunere de modificare a Directivei TVA. •Alegerea instrumentului Propunerea impune modificarea Directivei 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată („Directiva TVA”), a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată și a Regulamentului (UE) nr. 904/2010 al Consiliului privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată. 3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI •Evaluările ex post/verificarea adecvării legislației existente Pachetul privind comerțul electronic a intrat în vigoare la 1 iulie 2021 și a introdus o serie de modificări ale normelor în materie de TVA care reglementează impozitarea comerțului electronic transfrontalier de la întreprindere la consumator (B2C) în UE. Printre cele mai notabile modificări se numără extinderea domeniului de aplicare al regimurilor de mini-ghișeu unic (Mini One Stop Shop – MOSS) în Uniune și în afara Uniunii; eliminarea pragului de scutire de TVA de 22 EUR pentru bunurile importate; precum și introducerea ghișeului unic pentru importuri (Import One-Stop Shop – IOSS) și a unor regimuri speciale de sprijinire a colectării TVA pentru vânzările la distanță de bunuri importate care nu depășesc 150 EUR. Comisia a efectuat o evaluare ex post a primelor șase luni de aplicare a pachetului privind comerțul electronic. Rezultatele inițiale sunt foarte încurajatoare și demonstrează succesul noilor măsuri. În total, în primele șase luni a fost colectată TVA în valoare de aproape 8 miliarde EUR prin intermediul celor trei regimuri (OSS și IOSS din Uniune și din afara Uniunii). Rezultatele evaluării arată că a fost colectată TVA în valoare de aproximativ 6,8 miliarde EUR în cadrul regimurilor ghișeului unic din Uniune și din afara Uniunii, ceea ce echivalează cu cel puțin 13,6 miliarde EUR pe an. În plus, în primele șase luni a fost colectată TVA în valoare de aproximativ 2 miliarde EUR în special în legătură cu importurile de loturi cu valoare scăzută, având o valoare intrinsecă ce nu depășește 150 EUR, ceea ce reprezintă aproximativ 4 miliarde EUR pe an. Din TVA în valoare de 2 miliarde EUR colectate în legătură cu importurile de bunuri cu valoare scăzută în primele șase luni, aproape 1,1 miliarde EUR au fost colectate prin intermediul ghișeului unic pentru importuri. Pachetul a îndeplinit obiectivul realizării unui sistem de impozitare mai echitabil și mai simplu, protejând în același timp veniturile din TVA ale statelor membre. Punerea în aplicare a pachetului a contribuit, de asemenea, la combaterea fraudei în domeniul TVA-ului. Analiza datelor vamale indică faptul că primii opt comercianți înregistrați în IOSS au reprezentat aproximativ 91 % din totalul tranzacțiilor declarate pentru import în UE prin intermediul IOSS. Aceasta este o statistică foarte încurajatoare, deoarece arată impactul pe care l-a avut noua dispoziție de „a se considera” pentru piețe online asupra conformității. Prin urmare, propunerea prevede introducerea unui regim al furnizorului presupus în sectorul serviciilor de cazare și transport de persoane în economia platformelor. •Consultări cu părțile interesate La 6 decembrie 2019, Direcția Generală Impozitare și Uniune Vamală (DG TAXUD) a Comisiei Europene a organizat un eveniment pe tema „TVA-ul în era digitală” la Bruxelles, Belgia. Acest eveniment a reunit părțile interesate care lucrează în domeniul TVA-ului pentru a reflecta asupra oportunităților și provocărilor pe care noile tehnologii le aduc în domeniul TVA. În special, a fost discutat potențialul utilizării tehnologiilor avansate. Seminarul a oferit, de asemenea, ocazia de a face schimb de experiențe recente cu privire la modul în care statele membre utilizează soluțiile digitale pentru raportarea, colectarea și detectarea fraudelor în domeniul TVA-ului.

Comisia a colaborat cu două grupuri de experți pentru discuții la nivel tehnic: Grupul privind viitorul TVA-ului (Group on the Future of VAT – GFV) și Grupul de experți în domeniul TVA-ului (VAT Expert Group – VEG). Au avut loc reuniuni ale GFV (9 februarie și 6 mai 2022) și ale VEG (29 noiembrie 2021 și 10 iunie 2022) pentru a discuta diferite aspecte legate de inițiativa privind TVA-ul în era digitală. Un subgrup „aspecte legate de TVA ale economiei platformelor”, alcătuit din membri ai GFV și ai VEG, a fost însărcinat cu consilierea și asistența DG TAXUD prin efectuarea unei analize aprofundate a problemelor legate de TVA cu care se confruntă diferiți actori din economia platformelor. Rezultatele activității sale pot fi consultate la adresa: 2. GROUP ON THE FUTURE OF VAT (GFV) - Library (europa.eu) . Au avut loc, de asemenea, două ateliere Fiscalis (în mai și octombrie 2021) pentru a colecta feedback din partea statelor membre și a părților interesate cu privire la raportul intermediar și la proiectul de raport final al studiului „TVA-ul în era digitală”. De asemenea, în perioada 20 ianuarie-5 mai 2022 a fost organizată o consultare publică, în urma căreia s-au primit 193 de răspunsuri. Consultarea a solicitat opiniile părților interesate în legătură cu adaptarea normelor actuale în materie de TVA la era digitală și cu modul în care tehnologia digitală poate fi utilizată atât pentru a ajuta statele membre să combată frauda în materie de TVA, cât și pentru a aduce beneficii întreprinderilor. Raportul consultării este disponibil pe pagina dedicată consultării publice a inițiativei: https://ec.europa.eu/info/law/better-regulation/have-your-say/initiatives/13186-VAT-in-the-digital-age/public-consultation_ro . Părțile interesate au convenit asupra faptului că există un decalaj între vechile norme în materie de TVA și era digitală de astăzi. În ceea ce privește raportarea TVA, respondenții au convenit că o CRD ar putea aduce beneficii și și-au exprimat în mod clar preferința pentru o soluție de facturare electronică care să poată fi utilizată și pentru procesele lor interne. Statele membre au solicitat o mai mare autonomie în ceea ce privește luarea deciziilor privind cerințele de raportare digitală la nivel național. În ceea ce privește economia platformelor, părțile interesate au recunoscut pe scară largă problemele, exprimând opinii mai nuanțate, în funcție de modelul de afaceri al respondentului. Cele care ar fi afectate (și anume platformele) au respins, în general, dispoziția privind „furnizorul presupus”, exprimându-și preferința pentru statu-quo. În ceea ce privește înregistrarea în scopuri de TVA, părțile interesate au convenit în unanimitate asupra faptului că domeniul de aplicare al OSS/IOSS trebuie extins. Întreprinderile au solicitat, de asemenea, ca taxarea inversă să devină obligatorie pentru livrările B2B efectuate de persoane nestabilite. De asemenea, a existat susținere pentru ca IOSS să devină obligatoriu. •Obținerea și utilizarea expertizei Comisia a utilizat analiza efectuată de Economisti Associati S.r.l. pentru studiul „TVA-ul în era digitală” (care s-a desfășurat în perioada octombrie 2020-martie 2022). Raportul final a fost prezentat la 1 aprilie 2022. Scopul studiului a fost, în primul rând, evaluarea situației actuale în ceea ce privește cerințele de raportare digitală, tratamentul în materie de TVA aplicat economiei platformelor; precum și înregistrarea unică în scopuri de TVA și ghișeul unic pentru importuri și, în al doilea rând, evaluarea impactului unei serii de posibile inițiative de politică în aceste domenii. •Evaluarea impactului Examinată de Comitetul de analiză a reglementării la 22 iunie 2022, evaluarea impactului pentru propunere a obținut un aviz pozitiv [Ares(2022) 4634471]. Comitetul a recomandat adăugarea mai multor detalii, pentru a descrie mai bine metodologiile utilizate pentru modelare și pentru a aduce clarificări suplimentare în ceea ce privește opțiunile. Evaluarea impactului a fost modificată în consecință pentru a include perspectivele statelor membre și sectoriale privind economia platformelor, analiza econometrică/tehnicile utilizate pentru modelare au fost descrise în mod cuprinzător, iar structura CRD legată de opțiuni a fost detaliată. În evaluarea impactului au fost analizate mai multe opțiuni de politică. ·În ceea ce privește raportarea TVA, opțiunile au variat de la o simplă recomandare de a introduce o CRD la nivelul UE și de a solicita date într-un format specific, până la introducerea CRD atât la nivelul UE, cât și la nivel național. ·În ceea ce privește tratamentul în materie de TVA aplicat economiei platformelor, opțiunile au variat de la clarificări de natură juridică până la introducerea unei dispoziții ample privind „furnizorul presupus”, aplicabilă tuturor vânzărilor de servicii prin intermediul platformelor. ·În ceea ce privește înregistrarea în scopuri de TVA, opțiunile au vizat comerțul în interiorul UE (diverse intervale de extindere a OSS și introducerea taxării inverse pentru livrările B2B efectuate de persoane nestabilite) și importurile de loturi cu valoare scăzută (IOSS având caracter obligatoriu pentru diferiți furnizori, cu/fără o anumită limită și eliminarea pragului de 150 EUR pentru utilizarea IOSS). Analiza a arătat că cel mai bun echilibru în ceea ce privește opțiunile de politică în materie de eficacitate, proporționalitate și subsidiaritate ar fi atins prin îmbinarea introducerii CRD la nivelul UE, a unei dispoziții privind „furnizorul presupus” pentru sectorul serviciilor de închiriere de locuințe pe termen scurt și pentru sectorul transportului de persoane și asocierea dintre extinderea mai largă a OSS, taxarea inversă și IOSS obligatoriu pentru platforme. În perioada 2023-2032, se preconizează că această abordare va genera beneficii nete cuprinse între 172 de miliarde EUR și 214 miliarde EUR, inclusiv economii de 51 de miliarde EUR. Aceste economii includ: ·41,4 miliarde EUR din raportarea TVA (11 miliarde EUR din eliminarea obligațiilor vechi de raportare, 24,2 miliarde EUR din reducerea costurilor de fragmentare, 4,3 miliarde EUR economii din declarații privind TVA precompletate și 1,9 miliarde EUR beneficii ale facturării electronice); ·0,5 miliarde EUR din raționalizare și clarificări în domeniul economiei platformelor; precum și

·8,7 miliarde EUR din eliminarea obligațiilor în materie de înregistrare în scopuri de TVA. Se preconizează, de asemenea, beneficii de mediu, sociale și de automatizare în domeniul întreprinderilor, precum și beneficii legate de funcționarea pieței unice (condiții de concurență mai echitabile) și de eficiența controlului fiscal. În conformitate cu obiectivele de dezvoltare durabilă nr. 8 și 9, un sistem de TVA mai eficient și mai durabil promovează creșterea economică, în timp ce raportarea digitală sprijină automatizarea întreprinderilor și încurajează inovarea. În conformitate cu principiul „digital în mod implicit”, introducerea raportării digitale generează economii în ceea ce privește tipărirea facturilor pe suport de hârtie și aduce beneficii mediului. Evaluarea impactului și anexele sale, rezumatul și avizul Comitetului privind evaluarea impactului sunt disponibile pe pagina consultării de pe portalul „Exprimați-vă părerea”: https://ec.europa.eu/info/law/better-regulation/have-your-say/initiatives/13186-TVA-ul-in-era-digitala_ro . •Adecvarea reglementărilor și simplificarea Această propunere este o inițiativă REFIT care vizează modernizarea normelor actuale în materie de TVA, ținând seama de oportunitățile oferite de tehnologiile digitale. Se preconizează că propunerea va armoniza tratamentul în materie de TVA și va promova furnizarea de servicii transfrontaliere pe piața unică, va contribui la îmbunătățirea colectării impozitelor și va asigura astfel venituri sustenabile pe parcursul redresării în urma pandemiei de COVID-19. Se preconizează că societățile implicate în tranzacții transfrontaliere vor avea un beneficiu net în urma introducerii propunerii. În general, introducerea unor cerințe de raportare digitală (CRD) la nivelul UE, regimul furnizorului presupus și înregistrarea unică în scopuri de TVA (SVR) vor sprijini principiul numărului constant (one in, one out) sau chiar mai mult decât atât, ajungând la „o intrare, ieșiri multiple” (one in, multiple out), ținând seama de numeroasele obligații create de autoritățile naționale. Valoarea totală a economiilor în perioada de 10 ani cuprinsă între 2023 și 2032 este estimată la 51 de miliarde EUR, iar costul total de punere în aplicare (pentru întreprinderi și administrațiile naționale) este de 13,5 miliarde EUR în aceeași perioadă. Se preconizează că eliminarea declarațiilor recapitulative ca urmare a CRD va aduce un beneficiu net societăților implicate în tranzacții transfrontaliere. Cu toate acestea, întreprinderile care nu sunt active la nivel transfrontalier (marea majoritate a microîntreprinderilor și a entităților mici) ar suporta costuri legate de introducerea unei CRD. Aceste costuri ar putea fi parțial reduse prin introducerea unor servicii suplimentare la nivel național, cum ar fi precompletarea declarațiilor privind TVA. În ceea ce privește SVR, se preconizează că aceasta va reduce și mai mult nevoia de înregistrări multiple în alte state membre și va contribui la reducerea sarcinilor administrative și a costurilor aferente pentru întreprinderile implicate în livrările transfrontaliere pe piața unică. Platforma „Pregătiți pentru viitor” a inclus TVA-ul în era digitală în programul său anual de lucru pentru 2022, recunoscând potențialul său de reducere a sarcinii administrative în domeniul de politică. Dovezile care stau la baza opiniei acestui grup de experți din 5 decembrie 2022 au fost luate în considerare în cursul elaborării prezentei propuneri. •Drepturi fundamentale N/A 4.IMPLICAȚII BUGETARE Se preconizează că propunerea va crește veniturile din TVA pentru statele membre. Obiectivele operaționale sunt stabilite la o scădere a deficitului de încasare a TVA-ului de până la 4 puncte procentuale comparativ cu nivelul din 2019, inclusiv scenariul de referință. Beneficiile globale estimate în perioada 2023-2032, inclusiv veniturile suplimentare din TVA, variază între 172 de miliarde EUR și 214 miliarde EUR. 5.ALTE ELEMENTE •Planuri de punere în aplicare și modalități de monitorizare, evaluare și raportare Comitetul TVA, un comitet consultativ privind aspectele legate de TVA la care participă reprezentanți ai tuturor statelor membre și care este prezidat de funcționari ai Comisiei din cadrul Direcției Generale Impozitare și Uniune Vamală (DG TAXUD), va monitoriza punerea în aplicare a inițiativei privind TVA-ul în era digitală și va dezbate și clarifica posibilele probleme de interpretare între statele membre în ceea ce privește noua legislație. Comitetul permanent pentru cooperare administrativă (Standing Committee on Administrative Cooperation – SCAC) se va ocupa de toate aspectele posibile privind cooperarea administrativă între statele membre care rezultă din noile dispoziții cuprinse în prezentul pachet legislativ. În cazul în care se impune elaborarea de noi acte legislative, GFV și VEG pot fi consultate în continuare. În plus, Comisia și statele membre vor monitoriza și evalua dacă această inițiativă funcționează în mod corespunzător și măsura în care obiectivele sale au fost atinse, în funcție de indicatorii prevăzuți în secțiunea 4 a evaluării impactului care însoțește prezenta propunere. •Documente explicative (în cazul directivelor) Propunerea necesită documente explicative privind transpunerea. •Explicații detaliate cu privire la dispozițiile specifice ale propunerii

Platforme: Articolele 28a și 46a, articolul 135 alineatul (3), articolele 136b, 172a, 242a și 306 Un regim al furnizorului presupus va fi introdus în sectorul închirierii de locuințe pe termen scurt și în sectorul transportului de persoane din economia platformelor (articolul 28a). În cadrul acestei măsuri, în cazul în care furnizorul subiacent nu percepe TVA deoarece este, de exemplu, o persoană fizică sau utilizează regimul special pentru întreprinderile mici, platforma va percepe și va contabiliza TVA pentru livrarea subiacentă. Aceasta va asigura condiții de concurență echitabile între platformele care oferă servicii și alți furnizori tradiționali care se califică drept persoane impozabile, fără a impune o sarcină asupra furnizorilor subiacenți care își desfășoară activitatea prin intermediul platformei. Modelul de „furnizor presupus” este o măsură de simplificare menită să faciliteze colectarea TVA în situații specifice. Acest lucru este valabil, de regulă, atunci când intermediarul într-o tranzacție (și anume platforma) este mai bine plasat decât furnizorul subiacent pentru a asigura colectarea TVA datorată pentru această tranzacție. Motivele sunt fie pentru că ar fi prea împovărător pentru acest furnizor subiacent să colecteze TVA (de exemplu, atunci când furnizorul subiacent este o persoană fizică sau o persoană impozabilă care utilizează regimuri speciale pentru întreprinderile mici), fie pentru că este mai sigură colectarea acesteia de la respectivul intermediar (atunci când furnizorul subiacent nu este stabilit în UE). Alte elemente referitoare la aplicarea practică a măsurii se regăsesc în propunerea însoțitoare de modificare a Regulamentului de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011. Pentru a preveni abuzurile, s-a clarificat faptul că o tranzacție pentru care o platformă este furnizorul presupus nu poate fi inclusă în regimul special pentru agențiile de turism (articolul 306). În plus, au fost introduse clarificări la legislația existentă în materie de TVA în acest domeniu. Și anume: ·Serviciul de facilitare furnizat de o platformă trebuie considerat un serviciu intermediar (articolul 46a). Acesta permite o aplicare uniformă a normelor privind locul prestării serviciului de facilitare. ·Livrarea efectuată de furnizorul subiacent către platformă este scutită de TVA fără drept de deducere (articolul 136b). ·Închirierea de locuințe pe termen scurt este considerată un sector similar sectorului hotelier și, prin urmare, nu poate fi scutită de TVA (articolul 135). Acest lucru asigură faptul că livrarea presupusă de pe platformă către consumatorul final beneficiază de același tratament în materie de TVA ca și prestarea de servicii de la hoteluri tradiționale către consumatorul final. ·Livrarea de către platformă către clientul final nu trebuie să aibă un impact asupra dreptului de deducere al platformei pentru activitățile sale (articolul 172a). ·În cazul livrărilor care nu se încadrează în modelul furnizorului presupus, platforma va fi obligată să țină contabilitatea atât în ceea ce privește livrările de la întreprindere la întreprindere (B2B), cât și livrările de la întreprindere la consumator (B2C) (articolul 242a). Legislația de însoțire [propunerea de modificare a Regulamentului (UE) nr. 904/2010] va standardiza modul în care aceste informații urmează să fie transmise statelor membre. În cazul livrărilor care se încadrează în modelul furnizorului presupus, se vor aplica normele contabile obișnuite în materie de TVA. Facturarea electronică va fi regula generală pentru emiterea facturilor: articolele 217, 218 și 232 Adaptarea Directivei TVA la noua realitate digitală presupune modificarea tratamentului aplicat facturilor electronice. Până în prezent, Directiva TVA a pus pe picior de egalitate facturile pe suport de hârtie și facturile electronice. Articolul 232 prevedea ca emiterea facturilor electronice să facă obiectul acceptării de către destinatar. Această cerință a împiedicat statele membre să pună în aplicare facturarea electronică obligatorie, care ar putea fi utilizată ca bază pentru un sistem electronic de înregistrare și raportare. De asemenea, aceasta a încetinit procesul de dezvoltare a facturilor electronice, întrucât persoanele impozabile nu și-au putut adapta sistemele de facturare pentru a pune în aplicare facturarea electronică completă, deoarece aveau obligația de a emite facturi pe suport de hârtie ori de câte ori destinatarul nu accepta facturile electronice. Propunerea modifică această situație, prevăzând la articolul 218 că facturarea electronică va fi sistemul implicit pentru emiterea facturilor. Utilizarea facturilor pe suport de hârtie va fi posibilă numai în situațiile în care statele membre le autorizează. Această autorizare nu poate acoperi cazurile care fac obiectul obligațiilor de raportare prevăzute la titlul XI capitolul 6, deoarece ar preveni sau ar crea astfel dificultăți în ceea ce privește raportarea automată a datelor. Persoanelor impozabile li se va permite întotdeauna să emită facturi electronice în conformitate cu standardul european. Acest standard este cel adoptat prin Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1870 a Comisiei în conformitate cu cererea prevăzută în Directiva 2014/55/UE. Emiterea și transmiterea facturilor electronice nu pot fi condiționate de o autorizare prealabilă a validării de către autoritățile fiscale ale statului membru pentru a fi trimise destinatarului. Mai multor state membre li s-a acordat o măsură specială de aplicare a facturării electronice obligatorii, în cazul în care au fost puse în aplicare astfel de sisteme de autorizare. Aceste sisteme pot fi aplicate de statele membre respective numai până la 1 ianuarie 2028, asigurând convergența cu sistemul de raportare digitală al UE.

Pentru a se asigura faptul că persoanele impozabile nu vor depinde de autorizarea destinatarului de a emite o factură electronică, articolul 232 este eliminat din Directiva TVA. În plus, definiția facturii electronice din Directiva TVA este modificată pentru a alinia conceptul cu cel prevăzut în Directiva 2014/55/UE privind facturarea electronică în domeniul achizițiilor publice, care reglementează facturarea electronică în tranzacțiile B2G. Prin urmare, atunci când se face referire la facturile electronice în Directiva TVA, se va face trimitere la facturile electronice structurate. Termenul pentru emiterea facturilor vizând livrările intracomunitare de bunuri și prestările de servicii în cazul cărora se aplică taxarea inversă: articolul 222 În cazul livrărilor intracomunitare de bunuri scutite și pentru serviciile prestate de persoane impozabile nestabilite care fac obiectul taxării inverse, Directiva TVA prevede un termen pentru emiterea unei facturi electronice care ar putea dura până la patruzeci și cinci de zile de la data la care a intervenit faptul generator. Noul sistem de raportare este construit în baza filozofiei informațiilor în timp real. Având în vedere că raportarea se bazează pe emiterea facturii, un astfel de termen va întârzia în mod excesiv sosirea informațiilor referitoare la aceste livrări către administrația fiscală. Din acest motiv, articolul 222 stabilește un termen de două zile de la intervenția faptului generator pentru emiterea facturilor în aceste cazuri. Eliminarea posibilității de a emite facturi centralizatoare: articolul 223 Scopul noului sistem de raportare este de a furniza informații privind tranzacțiile aproape în timp real administrațiilor fiscale și de a încuraja utilizarea facturilor electronice. Posibilitatea de a emite facturi centralizatoare pentru o lună calendaristică contravine acestor obiective. Din acest motiv, articolul 223 se elimină, astfel încât nu va mai exista posibilitatea emiterii în continuare a facturilor centralizatoare. Conținutul facturilor: articolul 226 Scopul noului sistem de raportare este de a furniza informațiile necesare administrațiilor fiscale, reducând în același timp la minimum sarcina administrativă pentru persoanele impozabile. Pentru a realiza acest din urmă obiectiv, sistemul de raportare va profita de emiterea unei facturi electronice pentru a automatiza procesul de raportare. Totuși, pentru ca acest lucru să fie posibil, este necesară includerea în factură a tuturor informațiilor solicitate de administrațiile fiscale pentru obligația de raportare. Acesta este motivul pentru care articolul 226 fost modificat, cu scopul de a asigura includerea în factură a tuturor datelor care trebuie raportate. Elementele de date adăugate la conținutul facturii sunt identificatorul contului bancar în care va fi creditată plata facturii, datele convenite și cuantumul fiecărei plăți aferente unei tranzacții concrete și, în cazul unei facturi de modificare a facturii inițiale, identificarea facturii inițiale în cauză.

Eliminarea articolelor caduce: articolul 237 Articolul 237 prevede obligația Comisiei de a prezenta Parlamentului European și Consiliului un raport privind impactul normelor în materie de facturare. Având în vedere că această obligație a fost deja îndeplinită, nu există niciun motiv pentru menținerea acestui articol în Directiva TVA. Sistemul de raportare digitală pentru tranzacțiile intracomunitare: articolele 262‐271 Unul dintre obiectivele inițiativei este de a înlocui declarațiile recapitulative caduce cu un sistem de cerințe de raportare digitală pentru tranzacțiile intracomunitare, care va furniza informații mai rapide pentru fiecare tranzacție în parte și de o calitate superioară. Aceste informații vor fi integrate în sistemele de analiză a riscurilor ale statelor membre pentru a le ajuta să combată frauda în materie de TVA legată de comerțul intracomunitar, în special frauda intracomunitară cu firme „fantomă”. În acest scop, titlul XI capitolul 6, care făcea trimitere la declarațiile recapitulative, se referă în prezent la cerințele de raportare digitală și la noua sa secțiune 1, la cerințele de raportare digitală pentru tranzacțiile intracomunitare. Cerințele de raportare digitală pentru tranzacțiile intracomunitare vor viza aceleași tranzacții care au făcut obiectul declarațiilor recapitulative, cu excepția stocurilor la dispoziția clientului în condițiile prevăzute la articolul 17a, care vor înceta să existe. Din acest motiv, al doilea paragraf de la articolul 262 se elimină. În plus, livrările de bunuri și prestările de servicii care fac obiectul mecanismului de taxare inversă în conformitate cu articolul 194 vor fi, de asemenea, incluse în declarațiile recapitulative și, prin urmare, în cerințele de raportare digitală. Articolul 263 prevede principalele caracteristici ale noului sistem de raportare digitală: informațiile trebuie transmise pentru fiecare tranzacție în parte, termenul pentru transmiterea datelor este de două zile lucrătoare de la emiterea facturii sau de la data la care factura ar fi trebuit să fie emisă în cazul în care persoana impozabilă nu și-a îndeplinit obligația de a emite o factură, transmiterea datelor trebuie efectuată pe cale electronică, iar statele membre vor furniza mijloacele pentru această transmitere. În cele din urmă, informațiile pot fi transmise direct de către persoana impozabilă sau de către un terț în numele acesteia. Transmiterea datelor se poate face în conformitate cu standardul european. Statele membre pot prevedea transmiterea datelor din facturile electronice emise într-un format diferit, cu condiția ca acestea să permită și utilizarea standardului european. În orice caz, formatele de date permise de statele membre vor trebui să garanteze interoperabilitatea cu standardul european. Această dispoziție oferă flexibilitate statelor membre și persoanelor impozabile în ceea ce privește utilizarea diferitelor formate de date pentru transmiterea datelor. Cu toate acestea, prevede cel puțin un standard care va fi acceptat de toate statele membre și, prin urmare, permite întreprinderilor să își transmită datele privind tranzacțiile intracomunitare în conformitate cu standardul european în orice stat membru, fără a fi nevoite să se adapteze la diferite sisteme de raportare. Articolul 264 primul paragraf prevede informațiile care trebuie transmise pentru fiecare tranzacție. În esență, aceste informații sunt aceleași cu cele care se impuneau a fi prezentate în declarațiile recapitulative, dar detaliate pentru fiecare tranzacție, în loc să fie agregate pentru fiecare client în parte. Cu toate acestea, au fost adăugate noi câmpuri de date pentru a îmbunătăți detectarea fraudelor. Aceste noi câmpuri sunt referința facturii anterioare în cazul rectificării facturilor, datele de identificare a contului bancar în care va fi creditată plata facturii și datele convenite pentru plata contravalorii tranzacției. În vederea asigurării standardizării și interoperabilității depline, Comisia adoptă norme de aplicare pentru a defini un mesaj electronic comun în acest scop. Articolul 266 a permis statelor membre să solicite date suplimentare privind tranzacțiile intracomunitare. Această posibilitate contravine armonizării dorite în acest domeniu. Din acest motiv, articolul în cauză este eliminat din Directiva TVA, astfel încât contribuabilii vor transmite întotdeauna aceleași informații atunci când efectuează o tranzacție intracomunitară, indiferent de statul membru în care are loc tranzacția.

Articolul 268 impune statelor membre obligația de a colecta date de la contribuabilii care, pe teritoriul lor, efectuează achiziții intracomunitare de bunuri sau tranzacții asimilate acestora. Colectarea acestor date a fost opțională pentru statele membre în temeiul declarațiilor recapitulative. Înlocuirea declarațiilor recapitulative cu un nou sistem de raportare digitală impune modificarea anumitor articole din Directiva TVA care conțineau trimiteri la declarațiile recapitulative, pentru a le înlocui cu trimiterea la noul sistem de raportare. Este cazul articolelor 42, 138a, 262, 265 și 267. Alte articole care au reglementat aspecte ale declarațiilor recapitulative și care nu mai sunt necesare în contextul noului sistem de raportare au fost eliminate. Este cazul articolelor 266, 269, 270 și 271. Sistemul de raportare digitală pentru livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate cu titlu oneros pe teritoriul unui stat membru: articolele 271a-273 Pe lângă înlocuirea declarațiilor recapitulative cu un nou sistem de raportare digitală pentru tranzacțiile intracomunitare, inițiativa urmărește să realizeze armonizarea sistemelor de raportare existente și viitoare pentru livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate cu titlu oneros pe teritoriul statului membru, pentru a evita sarcina administrativă pe care acest cadru fragmentat o implică pentru persoanele impozabile care desfășoară activități transfrontaliere. Aceste sisteme se vor alinia la sistemul de raportare digitală conceput pentru tranzacțiile intracomunitare, simplificând respectarea normelor de către contribuabili, care vor putea furniza într-un format comun datele necesare atât pentru tranzacțiile interne, cât și pentru cele intracomunitare, în orice stat membru. Armonizarea se realizează prin intermediul normelor incluse în noua secțiune 2 a capitolului 6 din titlul XI. Articolul 271a primul paragraf permite statelor membre să instituie un sistem de raportare pentru livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate între persoane impozabile pe teritoriul lor. Articolul 271a al doilea paragraf permite statelor membre să instituie sisteme de raportare pentru orice alt tip de tranzacție. Acest al doilea paragraf vizează, de exemplu, raportarea livrărilor de bunuri sau a prestărilor de servicii efectuate de o persoană impozabilă către o persoană fizică. Trebuie remarcat faptul că articolul 271a constituie o opțiune, și nu o obligație pentru statele membre. Cu toate acestea, în cazul în care decid să instituie un sistem de raportare în conformitate cu primul paragraf al articolului respectiv, și anume un sistem de raportare pentru tranzacțiile între persoane impozabile pe teritoriul statului lor membru, un astfel de sistem va trebui să respecte caracteristicile prevăzute la articolul 271b. Caracteristicile sistemului de raportare de la articolul 271b sunt similare celui conceput pentru tranzacțiile intracomunitare: raportarea pentru fiecare tranzacție în parte, transmiterea datelor în termen de două zile lucrătoare de la emiterea facturii sau de la data la care factura ar fi trebuit să fie emisă în cazul în care persoana impozabilă nu și-a îndeplinit obligația de a emite o factură, posibilitatea de a transmite datele direct de către persoana impozabilă sau prin intermediul unui prestator de servicii și posibilitatea de a transmite datele în conformitate cu standardul european. Statele membre pot pune la dispoziția persoanelor impozabile instrumente suplimentare pentru transmiterea datelor. Obiectivul este, încă o dată, acela de a oferi suficientă flexibilitate statelor membre și persoanelor impozabile pentru a utiliza diferite metode de transmitere a datelor, prevăzând în același timp cel puțin un standard care va fi acceptat de toate statele membre și, prin urmare, permițând întreprinderilor să își transmită datele în conformitate cu standardul european în orice stat membru, fără a fi nevoite să se adapteze la diferite sisteme de raportare. Va fi necesar să se verifice dacă reforma sistemului de raportare își atinge obiectivele de reducere a deficitului de încasare a TVA-ului și a costurilor pentru persoanele impozabile care decurg din fragmentarea acestor sisteme. Din acest motiv, articolul 271c solicită Comisiei să prezinte, până în martie 2033, un raport de evaluare a rezultatelor obținute prin această reformă și, dacă este necesar, o propunere de depășire a limitărilor și de sporire a armonizării raportării interne. Acest termen va permite evaluarea sistemelor de raportare odată ce acestea sunt pe deplin puse în aplicare, ținând seama de faptul că adaptarea deplină la cerințele armonizate nu trebuie să aibă loc până în 2028. Pentru a realiza armonizarea sistemelor de raportare, nu este suficient ca viitoarele sisteme să fie puse în aplicare în conformitate cu caracteristicile prevăzute în prezenta inițiativă. Statele membre care au implementat deja sisteme de raportare pentru aceste tranzacții vor trebui să le adapteze la caracteristicile sistemului armonizat de raportare. În acest scop, inițiativa impune ca această adaptare să aibă loc până cel târziu în 2028.

Articolul 273 continuă să acorde statelor membre libertatea de a pune în aplicare aceste obligații pe care le consideră necesare pentru a asigura colectarea corectă a TVA și pentru a preveni evaziunea. Totuși, această libertate este limitată în ceea ce privește obligațiile de raportare, care pot fi puse în aplicare numai în conformitate cu dispozițiile titlului XI capitolul 6, în ceea ce privește tranzacțiile care intră în domeniul de aplicare al acestora. Înregistrarea unică în scopuri de TVA (SVR) și îmbunătățirile aduse normelor existente privind comerțul electronic și regimului marjei Au fost introduse modificări și clarificări ale legislației existente în materie de TVA, după cum urmează. Trecerea la principiul impozitării la destinație și în conformitate cu articolul 4 din Directiva (UE) 2022/542 a Consiliului de modificare a Directivelor 2006/112/CE și (UE) 2020/285 în ceea ce privește cotele taxei pe valoarea adăugată, articolul 14 alineatul (4) punctul 1 litera (a) se modifică pentru a extinde definiția vânzărilor intracomunitare de bunuri la distanță pentru a include bunurile second-hand, obiectele de artă, obiectele de colecție și antichitățile. În plus, articolul 35 este eliminat și, ca atare, aceste livrări sunt impozitate la locul de destinație în conformitate cu articolul 33 litera (a). În consecință, aceasta permite aplicarea regimului de simplificare OSS pentru a le declara vânzări la distanță, reducând astfel și mai mult obligația de înregistrare în mai multe state membre. Pentru a reduce posibilitățile de evitare a plății TVA, noul articol 39a prevede că livrările de obiecte de artă și antichități efectuate fără expediere sau transport (sau livrările în cazul cărora expedierea sau transportul bunurilor începe și se încheie în același stat membru) sunt impozitate în locul în care clientul este stabilit, își are domiciliul stabil sau reședința obișnuită. Aplicarea normei privind furnizorul presupus este extinsă prin modificările aduse articolului 14a. În special, în ceea ce privește livrările de bunuri efectuate în cadrul UE, alineatul (2) se modifică pentru a extinde aplicarea normei privind furnizorul presupus. În cadrul domeniului său de aplicare extins, norma privind furnizorul presupus va include acum toate livrările de bunuri în cadrul UE facilitate de o interfață electronică, indiferent de locul în care este stabilit furnizorul subiacent și de statutul cumpărătorului. În plus, se introduce un nou alineat (3) pentru a prevedea aplicarea normei privind furnizorul presupus în cazul anumitor transferuri de bunuri proprii care sunt facilitate prin intermediul unei interfețe electronice. Dispozițiile Directivei TVA referitoare la regimul de stocuri la dispoziția clientului se modifică pentru a introduce o dată-limită, 31 decembrie 2024, după care nu mai pot fi efectuate noi transferuri de stocuri în cadrul regimului respectiv. Articolul 17a, care reglementează regimul de stocuri la dispoziția clientului, este modificat în continuare prin introducerea unui nou alineat pentru a clarifica faptul că articolul încetează să se aplice la 31 decembrie 2025. Aceste modificări sunt introduse pentru a reflecta faptul că regimul actual de stocuri la dispoziția clientului nu va mai fi necesar, deoarece noul regim de simplificare OSS pentru transferurile de bunuri proprii este cuprinzător și include circulația transfrontalieră a bunurilor care fac în prezent obiectul regimului de stocuri la dispoziția clientului. Articolul 59c prevede că există un prag de 10 000 EUR, stabilit pe an calendaristic, sub care prestările transfrontaliere de servicii de telecomunicații, de televiziune și de radiodifuziune și servicii prestate pe cale electronică (telecommunications, broadcasting and electronic – TBE) și vânzările intracomunitare de bunuri la distanță, livrate de un furnizor din UE stabilit într-un singur stat membru, pot fi în continuare supuse TVA în statul membru în care este stabilită persoana impozabilă care prestează respectivele servicii TBE sau în care bunurile respective se află în momentul în care începe expedierea sau transportul lor. În plus față de prestările transfrontaliere de servicii TBE, se clarifică acum faptul că numai vânzările intracomunitare de bunuri la distanță care sunt livrate din statul membru în care este stabilită persoana impozabilă sunt incluse în acest prag. Modificarea prevăzută la articolul 66 contribuie la clarificarea momentului în care intervine faptul generator în ceea ce privește livrările sau prestările efectuate în cadrul regimurilor de simplificare non-UE și UE ale OSS.

Noul alineat (1a) de la articolul 143 prevede adoptarea unui act de punere în aplicare pentru introducerea unor măsuri speciale de prevenire a anumitor forme de evaziune fiscală sau de evitare a obligațiilor fiscale printr-o mai bună asigurare a utilizării corecte și a procesului de verificare a codului de înregistrare în scopuri de TVA în IOSS al furnizorului sau al intermediarului care acționează în contul său, care este necesar pentru aplicarea scutirii prevăzute la articolul 143 alineatul (1) litera (ca). Pentru a reduce și mai mult obligația înregistrării într-un stat membru în care are loc impozitarea unei livrări B2B interne, modificarea prevăzută la articolul 194 indică obligația statelor membre de a accepta aplicarea mecanismului taxării inverse în cazul în care un furnizor, care nu este stabilit în scopuri de TVA în statul membru în care are obligația de a plăti TVA, efectuează livrări de bunuri către o persoană identificată în scopuri de TVA în statul membru respectiv. Această reformă va garanta că, în astfel de circumstanțe, furnizorul care nu este identificat în statul membru respectiv nu trebuie să se înregistreze în acesta. În plus, modificarea exclude livrările de bunuri supuse regimului marjei de la aplicarea obligatorie a mecanismului taxării inverse. Pentru a asigura monitorizarea adecvată a bunurilor, acest tip de livrări trebuie să fie menționat acum în declarația recapitulativă prevăzută la articolul 262. Întrucât noul regim de simplificare OSS pentru transferurile de bunuri proprii vizează circulația transfrontalieră a bunurilor care fac în prezent obiectul regimului de stocuri la dispoziția clientului, modificările prevăzute la articolul 243 alineatul (3) și la articolul 262 alineatul (2) elimină dispozițiile Directivei TVA referitoare la regimul de stocuri la dispoziția clientului începând cu 1 ianuarie 2026, deoarece acestea nu mai sunt necesare. După cum s-a menționat deja, este prevăzută o perioadă de 12 luni pentru ca regimul stocurilor la dispoziția clientului încheiat la 31 decembrie 2024 sau înainte de această dată să poată fi finalizat. Modificarea prevăzută la articolul 359 extinde domeniul de aplicare al regimului non-UE al ghișeului unic la prestările de servicii furnizate de întreprinderi din afara UE către toate persoanele neimpozabile, chiar dacă acestea nu își au domiciliul stabil și nici reședința obișnuită într-un stat membru. Modificarea prevăzută la articolul 365 clarifică momentul în care pot fi aduse modificări declarațiilor privind TVA relevante în cadrul regimului non-UE al ghișeului unic. În prezent se pot face modificări în aceeași declarație, în măsura în care aceste modificări au loc înainte de data la care trebuia depusă declarația. În sensul regimului UE al ghișeului unic, noile alineate de la articolul 369a extind definiția statului membru de consum pentru a include livrările de bunuri în conformitate cu articolele 36 (furnizarea de bunuri care necesită instalare sau asamblare), 37 (livrarea de bunuri la bordul navelor, aeronavelor sau trenurilor) și 39 (livrarea de gaz, de electricitate, de energie destinată încălzirii și răcirii), precum și livrările interne de bunuri. La articolul 369b se prevede că, în cazul tipurilor de livrări menționate mai sus, regimul UE al ghișeului unic poate fi utilizat, de asemenea, în măsura în care aceste bunuri sunt livrate unor persoane neimpozabile [sau unor persoane impozabile sau persoane juridice neimpozabile ale căror achiziții intracomunitare de bunuri nu se supun TVA în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE]. În plus, regimul poate fi aplicat și în cazul livrărilor interne de bunuri supuse regimului marjei efectuate de comercianți persoane impozabile către orice altă persoană impozabilă. Modificarea prevăzută la articolul 369g alineatul (1) și noile alineate modifică conținutul declarației OSS din Uniune pentru a permite includerea prestărilor de servicii menționate mai sus. Modificarea prevăzută la articolul 369g alineatul (2) și noul alineat (2a) clarifică informațiile care trebuie furnizate în declarația OSS din Uniune în legătură cu livrările menționate mai sus și indică faptul că livrările de bunuri care au cotă de impozitare zero și sunt scutite în alt mod intră sub incidența OSS din Uniune și, prin urmare, trebuie, de asemenea, raportate. Modificarea prevăzută la articolul 369g alineatul (3) indică faptul că declarația OSS din Uniune include prestările de servicii care au cotă de impozitare zero, sunt scutite în alt mod și fac obiectul regimului special. Modificarea prevăzută la articolul 369g alineatul (4) clarifică faptul că modificările aduse declarațiilor privind TVA în cadrul regimului UE al ghișeului unic după data prevăzută pentru depunerea declarației trebuie efectuate într-o declarație ulterioară. Modificarea prevăzută la articolul 369j indică faptul că deducerea nu este posibilă în declarația privind TVA a regimului UE al ghișeului unic, dar că taxa pe valoarea adăugată trebuie rambursată în conformitate cu sistemul de rambursare adecvat. Noul alineat de la articolul 369m prevede caracterul obligatoriu al utilizării IOSS pentru interfețele electronice care facilitează, în calitate de furnizor presupus, anumite vânzări la distanță de bunuri importate. Articolul 369p se modifică pentru a prevedea că, înainte de a începe să utilizeze regimul special pentru importuri (IOSS), o persoană impozabilă sau un intermediar desemnat în numele său trebuie să indice statului membru de identificare statutul de furnizor presupus al persoanei impozabile în ceea ce privește vânzările la distanță de bunuri importate în UE.

Modificarea prevăzută la articolul 369r și noile alineate indică faptul că, în cazul în care o persoană impozabilă nu respectă normele IOSS, aceasta va fi exclusă din regim, cu excepția cazului în care persoana impozabilă respectivă este obligată să utilizeze acest regim în calitate de furnizor presupus. În cazul în care un astfel de furnizor presupus nu respectă în mod repetat normele referitoare la acest regim special, acestuia i se vor aplica alte sancțiuni decât excluderea din regim. Modificarea prevăzută la articolul 369t alineatul (2) clarifică momentul în care pot fi aduse modificări declarațiilor privind TVA relevante pentru regimul IOSS. În cazul în care modificările trebuie efectuate după data prevăzută pentru depunerea declarației, acestea trebuie efectuate într-o declarație ulterioară. Modificarea articolului 369w prevede că, în cadrul regimului special, TVA nu se deduce, ci se rambursează în conformitate cu sistemul de rambursare corespunzător. Noile articole 369xa-369xk prevăd aplicarea unui nou regim conceput special pentru a simplifica obligațiile de conformitate în materie de TVA asociate anumitor transferuri de bunuri proprii. Articolul 369xa prevede definiții care se aplică noului regim pentru transferurile de bunuri proprii. Bunurile de capital sau bunurile care nu permit un drept deplin de deducere în statul membru în care are loc achiziția intracomunitară sunt excluse din regimul special. Articolul 369xb definește domeniul de aplicare al regimului. Orice persoană impozabilă care efectuează transferuri de bunuri proprii, astfel cum sunt definite la articolul 369xa, se poate înregistra pentru a utiliza acest regim special, caz în care toate transferurile sale relevante vor face obiectul regimului special. Articolul 369xc impune persoanelor impozabile care utilizează regimul să informeze statul membru de identificare, prin mijloace electronice, în cazul inițierii, încetării sau modificărilor relevante ale activităților lor impozabile reglementate de prezentul regim special. Articolul 369xd prevede că o persoană impozabilă care utilizează acest regim special se va înregistra, în scopul transferurilor reglementate de regimul respectiv, într-un singur stat membru de identificare. În scopul identificării în cadrul regimului special pentru transferurile de bunuri proprii, statul membru de identificare utilizează numărul individual de identificare în scopuri de TVA deja alocat persoanei impozabile în ceea ce privește obligațiile acesteia în cadrul sistemului intern. Articolul 369xe prevede circumstanțele în care persoanele impozabile care utilizează regimul pentru transferurile de bunuri proprii sunt excluse de la regimul respectiv, inclusiv, printre altele, în cazul în care, în mod repetat, acestea nu respectă normele regimului sau își încetează activitățile relevante. Articolul 369xf prevede că declarațiile de TVA se depun lunar prin mijloace electronice, chiar și atunci când nu s-a desfășurat nicio activitate relevantă. Articolul 369xg descrie informațiile pe care trebuie să le conțină declarația lunară privind TVA și stipulează că modificările aduse acestor declarații, după data prevăzută pentru depunerea declarației, trebuie efectuate într-o declarație ulterioară. Articolul 369xh stabilește cerințele referitoare la moneda care trebuie utilizată în declarația privind TVA. Articolul 369xi prevede că, în cazul transferurilor de bunuri proprii care fac obiectul regimului, achizițiile intracomunitare sunt scutite în statul membru către care sunt expediate sau transportate bunurile. Articolul 369xj prevede că deducerea nu este posibilă în declarația privind TVA menționată mai sus, dar că TVA trebuie rambursată în conformitate cu sistemul de rambursare adecvat sau dedusă ca intrări în declarația națională privind TVA a unui stat membru în cazul în care persoana impozabilă este deja identificată în scopuri de TVA într-un stat membru în ceea ce privește activitățile care nu intră sub incidența regimului special. Articolul 369xk stabilește obligațiile de păstrare a evidențelor pentru persoanele impozabile care utilizează regimul special pentru transferurile de bunuri proprii. 2022/0407 (CNS) Propunere de DIRECTIVĂ A CONSILIULUI de modificare a Directivei 2006/112/CE în ceea ce privește normele în materie de TVA pentru era digitală

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 113, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Parlamentului European, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European, hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială, întrucât: (1)Dezvoltarea economiei digitale a avut un impact semnificativ asupra funcționării sistemului Uniunii în materie de TVA, deoarece nu este adecvat pentru noile modele de afaceri digitale și nu permite utilizarea deplină a datelor generate de digitalizare. Pentru a ține seama de această evoluție, se impune modificarea Directivei 2006/112/CE a Consiliului. (2)Obligațiile de raportare în materie de TVA trebuie adaptate pentru a aborda provocările economiei platformelor și pentru a reduce necesitatea înregistrării multiple în scopuri de TVA în Uniune. (3)Pierderea de venituri din TVA, cunoscută sub denumirea de „deficitul de încasare a TVA-ului”, a fost estimată în 2020 la 93 de miliarde EUR în Uniune, o parte semnificativă constând în fraudă, în special în frauda intracomunitară cu firme „fantomă”, estimată la 40-60 de miliarde EUR. În raportul final al Conferinței privind viitorul Europei, cetățenii solicită „armonizarea și coordonarea politicilor fiscale în statele membre ale UE pentru a preveni evaziunea fiscală și practicile de evitare a obligațiilor fiscale”, „promovarea cooperării între statele membre ale UE pentru a se asigura că toate întreprinderile din UE își plătesc impozitele în mod echitabil”. Inițiativa privind TVA-ul în era digitală este în concordanță cu aceste obiective. (4)Pentru a spori colectarea impozitelor aferente tranzacțiilor transfrontaliere și pentru a pune capăt fragmentării existente care rezultă din punerea în aplicare de către statele membre a unor sisteme de raportare divergente, trebuie stabilite norme pentru cerințele de raportare digitală ale Uniunii. Aceste norme trebuie să furnizeze informații administrațiilor fiscale pentru fiecare tranzacție în parte, pentru a permite corelarea încrucișată a datelor, pentru a spori capacitățile de control ale administrațiilor fiscale și pentru a crea un efect disuasiv asupra neconformității, reducând în același timp costurile de asigurare a conformității pentru întreprinderile care își desfășoară activitatea în diferite state membre și eliminând barierele de pe piața internă. (5)Pentru a facilita automatizarea procesului de raportare atât pentru persoanele impozabile, cât și pentru administrațiile fiscale, tranzacțiile care trebuie raportate administrațiilor fiscale trebuie să fie documentate electronic. Utilizarea facturării electronice trebuie să devină sistemul implicit de emitere a facturilor. Cu toate acestea, statelor membre trebuie să li se permită să autorizeze alte mijloace pentru livrările interne. Emiterea facturilor electronice de către furnizor și transmiterea acestora către client nu trebuie să fie condiționată de o autorizare prealabilă sau de o verificare din partea administrației fiscale. (6)Definiția facturii electronice trebuie aliniată cu cea utilizată în Directiva 2014/55/UE a Parlamentului European și a Consiliului, pentru a realiza standardizarea în domeniul raportării TVA-ului. (7)Pentru ca sistemul de raportare a TVA-ului să fie pus în aplicare în mod eficient, este necesar ca informațiile să ajungă fără întârziere la administrația fiscală. Prin urmare, termenul pentru emiterea unei facturi pentru tranzacțiile transfrontaliere trebuie să fie stabilit la două zile lucrătoare de la data la care a avut loc faptul generator. (8)Factura electronică trebuie să faciliteze transmiterea automată către administrația fiscală a datelor necesare în scopuri de control. În acest scop, factura electronică trebuie să conțină toate datele care trebuie transmise ulterior administrației fiscale. (9)Implementarea facturii electronice ca metodă implicită de documentare a tranzacțiilor în scopuri de TVA nu ar fi posibilă dacă utilizarea facturii electronice rămâne condiționată de acceptarea de către destinatar. Prin urmare, o astfel de acceptare nu trebuie să mai fie necesară pentru emiterea facturilor electronice. (10)Comisia și-a respectat obligația de a prezenta Parlamentului European și Consiliului un raport privind impactul normelor de facturare aplicabile de la 1 ianuarie 2013 și, în special, măsura în care acestea au condus efectiv la o reducere a sarcinilor administrative pentru întreprinderi, astfel cum se prevede la articolul 237 din Directiva 2006/112/CE. Întrucât această obligație a fost deja îndeplinită, ea trebuie eliminată din directiva respectivă. (11)Obligația de a prezenta declarații recapitulative pentru raportarea tranzacțiilor intracomunitare trebuie eliminată, dat fiind că cerințele de raportare digitală pentru tranzacțiile intracomunitare vizează, în domeniul lor de aplicare, aceleași operațiuni, dar cu informații mai rapide și mai detaliate. Cerințele de raportare digitală vizează aceleași tranzacții ca și declarațiile recapitulative, cu excepția tranzacțiilor din cadrul regimului de stocuri la dispoziția clientului, astfel cum se menționează la articolul 17a din Directiva 2006/112/CE, care trebuie raportate prin declarația de tip ghișeu unic (OSS). (12)Pentru a facilita persoanelor impozabile procesul de transmitere a datelor din facturi, statele membre trebuie să pună la dispoziția persoanelor impozabile mijloacele necesare pentru o astfel de transmitere, care trebuie să permită ca datele să fie trimise de persoana impozabilă în mod direct sau de o terță parte în numele persoanei impozabile respective.

(13)Deși informațiile care trebuie transmise prin intermediul cerințelor de raportare digitală pentru tranzacțiile intracomunitare trebuie să fie similare celor transmise prin declarațiile recapitulative, este necesar să se solicite persoanelor impozabile să furnizeze date suplimentare, inclusiv date bancare și sume de plată, astfel încât administrațiile fiscale să poată urmări nu numai bunurile, ci și fluxurile financiare. (14)Trebuie evitată impunerea unei sarcini administrative inutile asupra persoanelor impozabile care își desfășoară activitatea în diferite state membre. Prin urmare, astfel de persoane impozabile trebuie să fie în măsură să furnizeze informațiile solicitate administrațiilor lor fiscale utilizând standardul european prevăzut în Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1870 a Comisiei, care răspunde solicitării prevăzute la articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2014/55/UE de a elabora un standard european pentru modelul de date semantice al elementelor principale ale unei facturi electronice. Statelor membre trebuie să li se permită să prevadă metode suplimentare de raportare a datelor, care ar putea fi mai ușor de respectat de către anumite persoane impozabile. (15)Pentru a realiza armonizarea necesară în ceea ce privește raportarea datelor privind tranzacțiile intracomunitare, informațiile care trebuie raportate trebuie să fie aceleași în toate statele membre, fără ca statele membre să aibă posibilitatea de a solicita date suplimentare. (16)Un element important în lupta împotriva fraudei în materie de TVA în legătură cu tranzacțiile intracomunitare este compararea datelor declarate de furnizor cu datele declarate de client. În acest scop, persoana care achiziționează bunurile și destinatarul serviciilor trebuie să aibă obligația de a raporta datele privind tranzacțiile lor intracomunitare. (17)Mai multe state membre au instituit cerințe de raportare divergente în ceea ce privește tranzacțiile desfășurate pe teritoriul lor, generând sarcini administrative semnificative pentru persoanele impozabile care își desfășoară activitatea în diferite state membre, deoarece acestea trebuie să își adapteze sistemele contabile pentru a se conforma acestor cerințe. Pentru a evita costurile derivate din astfel de divergențe, sistemele puse în aplicare în statele membre pentru a raporta livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate cu titlu oneros între persoane impozabile pe teritoriul lor trebuie să respecte aceleași caracteristici ale sistemului pus în aplicare pentru tranzacțiile intracomunitare. Statele membre trebuie să prevadă mijloacele electronice de transmitere a informațiilor și, la fel ca în cazul tranzacțiilor intracomunitare, trebuie să fie posibil ca persoana impozabilă să transmită datele în conformitate cu standardul european prevăzut în Decizia de punere în aplicare (UE) 2017/1870, chiar dacă statul membru în cauză ar putea prevedea mijloace suplimentare de transmitere a datelor. Datele trebuie să poată fi trimise de către persoana impozabilă în mod direct sau de către o terță parte în numele persoanei respective. (18)Statele membre nu trebuie să fie obligate să pună în aplicare o cerință de raportare digitală pentru livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate cu titlu oneros între persoane impozabile pe teritoriul lor. Cu toate acestea, pentru a pune în aplicare o astfel de cerință în viitor, ele trebuie să o alinieze la cerințele de raportare digitală pentru tranzacțiile intracomunitare. Statele membre care dispun deja de sisteme de raportare pentru aceste tranzacții trebuie să adapteze aceste sisteme pentru a se asigura că datele sunt raportate în conformitate cu cerințele de raportare digitală pentru tranzacțiile intracomunitare. (19)Pentru a evalua eficacitatea cerințelor de raportare digitală, Comisia trebuie să elaboreze un raport de evaluare care să evalueze impactul cerințelor de raportare digitală asupra reducerii deficitului de încasare a TVA-ului și asupra costurilor de punere în aplicare și de asigurare a conformității pentru persoanele impozabile și administrațiile fiscale, pentru a verifica dacă sistemul și-a atins obiectivele sau dacă are nevoie de ajustări suplimentare. (20)Statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a pune în continuare în aplicare alte măsuri pentru a asigura colectarea corectă a TVA-ului și pentru a preveni evaziunea. Cu toate acestea, ele nu trebuie să impună obligații de raportare suplimentare pentru tranzacțiile care fac obiectul cerințelor de raportare digitală. (21)Economia platformelor a creat anumite dificultăți în ceea ce privește aplicarea normelor în materie de TVA, în special stabilirea statutului impozabil al prestatorului de servicii și condiții de concurență echitabile între întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri) și alte întreprinderi. (22)Economia platformelor a condus la o denaturare nejustificată a concurenței între prestările de servicii efectuate prin intermediul platformelor online care se sustrag impozitării TVA și livrările efectuate în economia tradițională care sunt supuse TVA. Denaturarea a avut caracterul cel mai acut în cele mai mari două sectoare ale economiei platformelor după comerțul electronic, și anume sectorul închirierii de locuințe pe termen scurt și sectorul transportului de persoane. (23)Prin urmare, este necesar să se stabilească norme pentru a aborda denaturările concurenței în sectorul închirierii de locuințe pe termen scurt și în sectorul transportului de călători prin schimbarea rolului pe care îl joacă platformele în colectarea TVA-ului (devenind „furnizor presupus”). În conformitate cu acest model, platformele trebuie să fie obligate să perceapă TVA în cazul în care TVA este datorată, dar furnizorul subiacent nu o percepe deoarece, de exemplu, este o persoană fizică sau o persoană impozabilă care utilizează regimul special pentru întreprinderile mici. (24)Statele membre interpretează în mod diferit locul prestării serviciului de facilitare furnizat de platforme persoanelor neimpozabile. Prin urmare, se impune clarificarea acestei norme. (25)Unele state membre se bazează pe articolul 135 alineatul (2) din Directiva 2006/112/CE pentru a aplica o scutire de TVA în cazul închirierii de locuințe pe termen scurt, în timp ce altele nu. Pentru a asigura egalitatea de tratament și coerența, continuând totodată să abordeze problema denaturării concurenței în sectorul serviciilor de cazare, trebuie să se clarifice faptul că această scutire nu se aplică serviciilor de închiriere de locuințe pe termen scurt. Criteriile utilizate pentru identificarea serviciilor de închiriere de locuințe pe termen scurt, care sunt considerate ca având o funcție similară sectorului hotelier, se aplică numai în sensul prezentei directive și nu aduc atingere definițiilor utilizate în alte acte legislative ale Uniunii. Prin urmare, prezenta directivă nu creează o definiție la nivelul UE a închirierii de locuințe pe termen scurt. (26)Pentru a evita includerea fără intenție a platformelor care efectuează furnizări presupuse (deemed supplies) în regimul special pentru agențiile de turism sau viceversa, tranzacțiile pentru care platforma este furnizorul presupus trebuie să fie excluse din regimul special respectiv. (27)Prezenta propunere nu aduce atingere normelor prevăzute în alte acte juridice ale Uniunii, în special Regulamentul (UE) 2022/2065 al Parlamentului European și al Consiliului din 19 octombrie 2022 privind o piață unică pentru serviciile digitale și de modificare a Directivei 2000/31/CE (Regulamentul privind serviciile digitale) care reglementează alte aspecte ale prestării de servicii de către platformele online, cum ar fi obligațiile aplicabile furnizorilor de platforme online care permit consumatorilor să încheie contracte la distanță cu comercianții. (28)Directivele (UE) 2017/2455 și 2019/1995 ale Consiliului au modificat Directiva 2006/112/CE în ceea ce privește normele în materie de TVA care reglementează impozitarea activităților de comerț electronic transfrontalier de la întreprindere la consumator în Uniune. Directivele de modificare respective au redus denaturările concurenței, au îmbunătățit cooperarea administrativă și au introdus o serie de simplificări. Deși modificările introduse de directivele respective care se aplică de la 1 iulie 2021 au fost în mare parte încununate de succes, s-a identificat totuși necesitatea anumitor îmbunătățiri. (29)În acest scop, se impune clarificarea anumitor norme existente. Printre acestea se numără norma privind calcularea pragului de 10 000 EUR, stabilit pe an calendaristic, prevăzut la articolul 59c din Directiva 2006/112/CE, sub care prestările transfrontaliere de servicii de telecomunicații, de televiziune și de radiodifuziune și servicii prestate pe cale electronică (TBE) și vânzările intracomunitare de bunuri la distanță, livrate de un furnizor din Uniune stabilit într-un singur stat membru, pot fi în continuare supuse TVA în statul membru în care este stabilită persoana impozabilă care prestează respectivele servicii TBE sau în care bunurile respective se află în momentul în care începe expedierea sau transportul lor. Articolul 59c din Directiva 2006/112/CE trebuie modificat pentru a se asigura că numai vânzările intracomunitare de bunuri la distanță care sunt livrate din statul membru în care este stabilită persoana impozabilă sunt incluse în calculul pragului de 10 000 EUR, dar nu și vânzările la distanță efectuate dintr-un stoc de bunuri dintr-un alt stat membru. (30)Directiva 2006/112/CE trebuie, de asemenea, modificată pentru a clarifica faptul că toate prestările de servicii de la întreprindere la consumator, prestate în interiorul Uniunii de către persoane impozabile stabilite în afara Uniunii, intră în domeniul de aplicare al regimului special pentru serviciile prestate de persoane impozabile nestabilite în Comunitate (regimul non-UE), și nu numai prestările de servicii către clienți stabiliți în Uniune. Ca urmare a introducerii noilor norme privind cotele de TVA prin Directiva (UE) 2022/542 a Consiliului și a intrării în vigoare prevăzute a noilor norme privind IMM-urile și pentru a acoperi scutirile prevăzute la articolul 151 din Directiva 2006/112/CE în ceea ce privește livrările de bunuri și prestările de servicii, printre altele, în cadrul relațiilor diplomatice și consulare, precum și către anumite alte organisme internaționale, se impune totodată extinderea regimului UE al ghișeului unic în temeiul titlului XII capitolul 6 secțiunea 3 din Directiva 2006/112/CE, asigurându-se că livrările și prestările care au cotă de impozitare zero și sunt scutite de TVA intră în domeniul de aplicare al regimului respectiv, cum ar fi livrările sau prestările efectuate de întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri). În plus, Directiva 2006/112/CE trebuie modificată pentru a clarifica momentul în care persoana impozabilă care utilizează regimurile speciale poate modifica declarațiile privind TVA relevante în cadrul celor trei regimuri de simplificare existente; regimul non-UE al ghișeului unic, regimul UE al ghișeului unic și ghișeul unic pentru importuri („IOSS”). Această clarificare va permite persoanelor impozabile înregistrate în cadrul regimurilor să efectueze rectificări ale declarațiilor privind TVA relevante până la termenul de depunere a declarațiilor respective. În cele din urmă, momentul în care intervine faptul generator în ceea ce privește livrările și prestările efectuate în cadrul regimurilor de simplificare OSS din Uniune și din afara Uniunii trebuie să fie stabilit în mod clar, pentru a se evita diferențele în aplicarea normelor între statele membre. (31)Identificarea în scopuri de TVA este, în general, obligatorie în fiecare stat membru în care au loc operațiuni impozabile. Cu toate acestea, pentru a reduce numărul cazurilor în care sunt necesare mai multe înregistrări în scopuri de TVA, Directiva (UE) 2017/2455 a introdus în Directiva 2006/112/CE o serie de măsuri pentru a reduce la minimum necesitatea înregistrării multiple în scopuri de TVA. Pentru a reduce și mai mult necesitatea înregistrării multiple în scopuri de TVA, au fost identificate o serie de măsuri de extindere pentru a sprijini obiectivul înregistrării unice în scopuri de TVA în Uniune. Prin urmare, trebuie stabilite norme care să prevadă aceste măsuri de extindere. (32)Printre alte măsuri, Directiva (UE) 2017/2455 a extins domeniul de aplicare al mini-ghișeului unic pentru a deveni un ghișeu unic mai larg, vizând toate prestările transfrontaliere de servicii către persoane neimpozabile care au loc în Uniune și toate vânzările intracomunitare de bunuri la distanță. În mod excepțional, interfețele electronice, cum ar fi piețele online și platformele, care devin furnizori presupuși pentru anumite livrări de bunuri în cadrul Uniunii, pot, de asemenea, să declare anumite livrări interne de bunuri în cadrul regimului UE al ghișeului unic. Pentru a sprijini obiectivul unei înregistrări unice în scopuri de TVA în Uniune, domeniul de aplicare al regimului UE al ghișeului unic trebuie extins în continuare pentru a acoperi alte livrări de bunuri, inclusiv livrările interne de bunuri de la întreprindere la consumator în Uniune de către persoane impozabile care nu sunt înregistrate în scopuri de TVA în statul membru de consum, asigurându-se că întreprinderile nu tre