P6_TA(2007)0180

Cornul Africii: un parteneriat politic regional al UE pentru pace, securitate şi dezvoltare

Rezoluţia legislativă a Parlamentului European din 10 mai 2007 privind Cornul Africii: un parteneriat politic regional al UE pentru pace, securitate şi dezvoltare (2006/2291(INI))

Parlamentul European,

- având în vedere strategia UE, "UE şi Africa: către un parteneriat strategic" (Strategia europeană pentru Africa), adoptată de Consiliul European din 15- 16 decembrie 2005,

- având în vedere Declaraţia comună a Consiliului şi a reprezentanţilor guvernelor statelor membre reuniţi în cadrul Consiliului, al Parlamentului European şi al Comisiei, privind politica de dezvoltare europeană: "Consensul european" (Consensul european privind dezvoltarea), semnată la 20 decembrie 2005 [1],

- având în vedere Acordul de parteneriat între membrii grupului statelor din Africa, Caraibe şi Pacific (ACP), pe de o parte, şi Comunitatea Europeană şi statele membre ale acesteia, pe de altă parte, semnat la Cotonou la 23 iunie 2000 [2], astfel cum a fost modificat prin Acordul de modificare a Acordului de parteneriat, semnat la Luxemburg la 25 iunie 2005 [3] (Acordul de la Cotonou), în special articolul 8,

- având în vedere Strategia UE de combatere a acumulării ilicite şi a traficului ilicit de arme de calibru mic şi armament uşor (SALW), precum şi cu muniţiile lor, adoptată de Consiliul European la 15- 16 decembrie 2005,

- având în vedere Comunicarea Comisiei denumită "Strategia pentru Africa: un parteneriat politic regional al UE pentru pace, securitate şi dezvoltare în Cornul Africii" (COM(2006)0601),

- având în vedere rezoluţiile sale privind Darfur, în special cele din 15 februarie 2007 [4], 28 septembrie 2006 [5], 6 aprilie 2006 [6], 23 iunie 2005 [7] şi 16 septembrie 2004 [8],

- având în vedere Rezoluţia 1706 (2006) a Consiliului de Securitate al ONU, care propune o forţă puternică de menţinere de păcii de 22000 de persoane în Darfur,

- având în vedere Acordul de pace pentru Darfur, semnat în Abuja, Nigeria, la 5 mai 2006,

- având în vedere Rezoluţia 1325 (2000) a Consiliului de Securitate al Organizaţiei Naţiunilor Unite privind femeile, pacea şi securitatea, care abordează impactul războiului asupra femeilor şi Protocolul de la Maputo din 26 octombrie 2005 privind drepturile femeilor în Africa;

- având în vedere Convenţia Organizaţiei Naţiunilor Unite privind drepturile copilului, care este obligatorie şi se aplică fără excepţie,

- având în vedere concluziile Consiliului "Afaceri generale şi relaţii externe" din 12- 13 februarie 2007,

- având în vedere rezoluţia sa din 6 iulie 2006 privind Somalia [9],

- având în vedere concluziile Preşedinţiei Consiliului European din 14- 15 decembrie 2006,

- având în vedere Concluziile Consiliului "Afaceri generale şi relaţii externe" privind Sudan/Darfur din 5 martie 2007,

- având în vedere rezoluţia sa din 6 aprilie 2006 privind eficacitatea ajutorului şi corupţia în ţările în curs de dezvoltare [10],

- având în vedere articolul 45 din Regulamentul său de procedură,

- având în vedere raportul Comisiei pentru dezvoltare şi avizul Comisiei pentru afaceri externe (A6-0146/2007),

A. întrucât, în cursul celei de-a doua reuniuni la nivel înalt UE-Africa, care urmează a avea loc la Lisabona în 2007, şefii de stat şi de guvern trebuie să aprobe o Strategie comună UE-Africa, reprezentând angajamentul UE de a transforma Strategia UE pentru Africa într-o Strategie comună UE-Africa; întrucât Parlamentul European nu a fost până în prezent inclus în procesul de consultare,

B. întrucât Comunicarea Comisiei mai sus-menţionată, privind Strategia pentru Africa porneşte de la conceptul de interconectare a problemelor privind securitatea şi dezvoltarea, afirmând că dezvoltarea nu poate exista în absenţa unei păci durabile şi că pacea durabilă nu poate exista în absenţa dezvoltării, şi urmăreşte să servească în continuare drept ghid în elaborarea documentelor de strategie la nivel de ţară sau de regiune,

C. întrucât Strategia europeană pentru Africa urmăreşte definirea unui cadru global, pe termen lung privind relaţiile UE cu continentul african, al cărui obiectiv principal este atingerea Obiectivelor de Dezvoltare ale Mileniului (ODM) şi promovarea dezvoltării durabile, a securităţii şi a bunei guvernări în Africa,

D. întrucât articolul 8 din Acordul de la Cotonou furnizează un cadru de realizare a unui dialog politic pe teme specifice de interes reciproc sau de ordin general pentru părţi şi prevede ca politicile generale de promovare a păcii şi de prevenire, gestionare şi soluţionare a conflictelor violente să ocupe un loc important în cadrul acestui dialog,

E. întrucât articolul 11 din Acordul de la Cotonou, intitulat "Politici de consolidare a păcii, de prevenire şi de soluţionare a conflictelor" prevede ca părţile să urmărească o politică globală şi integrată de consolidare a păcii şi de prevenire şi soluţionare a conflictelor, concentrându-se, în special, pe dezvoltarea capacităţilor regionale, subregionale şi naţionale,

Dimensiunea de securitate

F. întrucât Cornul Africii este una dintre regiunile cele mai expuse la conflicte şi mai sărace pe plan internaţional, caracterizându-se printr-un climat de insecuritate generală, în cadrul căruia conflictele şi crizele politice se întreţin reciproc, prin relaţii interstatale dificile, prin frontiere instabile, contestate, marcate de nesiguranţă şi subdezvoltare, în care statele acordă refugiu, baze de retragere, sprijin militar şi recunoaştere diplomatică grupurilor care poartă războaie în statele învecinate,

G. întrucât originea conflictelor este de obicei legată de încălcarea drepturilor omului, absenţa democraţiei, a statului de drept şi a bunei guvernări, de corupţie, tensiuni cu caracter etnic, o administraţie ineficientă, crimă organizată, trafic de droguri şi arme şi proliferarea necontrolată şi ilegală a SALW, la care se adaugă sărăcia, şomajul şi nedreptăţile şi inegalităţile de natură socială, economică şi politică, creşterea rapidă a populaţiei şi o gestionare şi/sau exploatare inadecvată sau proastă a resurselor naturale,

H. întrucât conflictele din Cornul Africii au căpătat o dimensiune regională prin implicarea ţărilor vecine şi a altor ţări, precum şi o dimensiune internaţională din ce în ce mai mare,

Cadre regionale şi actori externi

I. întrucât Autoritatea interguvernamentală pentru dezvoltare (IGAD) este un element central al arhitecturii politice şi de securitate, este esenţială pentru prevenirea conflictelor din zona Cornului şi este singura organizaţie subregională din care face parte Somalia,

J. întrucât Uniunea Africană (UA) dezvoltă capacităţi pentru angajarea în medierea conflictelor şi în menţinerea păcii şi întrucât Operaţiunea de sprijinire a păcii în Africa constituie unul dintre cele mai palpabile aspecte ale cooperării UE cu UA,

Dimensiunile dezvoltării

K. întrucât instabilitatea cronică din regiune subminează dezvoltarea din punct de vedere politic, social şi economic şi reprezintă unul dintre principalele obstacole în calea realizării ODM,

L. întrucât ţările din Cornul Africii aparţin unor organizaţii şi iniţiative economice regionale diferite, cum ar fi Comunitatea Africii de Est (EAC) [11], Piaţa Comună a Africii de Est şi Sud (COMESA) [12] şi Iniţiativa pentru bazinul Nilului [13],

M. întrucât problemele din regiune sunt exacerbate de impactul regional al creşterii populaţiei, al schimbărilor climatice şi al presiunilor aferente asupra resurselor naturale, în principal asupra petrolului, precum şi de fricţiunile generate de concurenţa pentru resursele de apă ale Nilului, proporţia ridicată a păstorilor nomazi, uniţi în special prin legături de natură etno-lingvistică, mai degrabă decât de frontiere politice, aceştia constituind unul dintre grupurile cele mai marginalizate din regiune,

N. întrucât bolile cauzate de sărăcie, în special HIV/SIDA, tuberculoza (TBC) şi malaria, reprezintă o cauză principală şi, totodată, o consecinţă a gradului ridicat de sărăcie din zonă,

O. întrucât în majoritatea ţărilor din regiune, mai puţin de 50 % din copii sunt înscrişi în învăţământul primar,

P. întrucât femeile şi copiii sunt cei mai vulnerabili în timpul conflictelor şi sunt cu uşurinţă expuşi oricărei forme de încălcare a drepturilor fundamentale ale omului, inclusiv violenţa, violurile etnice, tortura şi mutilarea genitală, suferă de boli într-o măsură mai mare decât bărbaţii şi sunt privaţi de accesul la educaţie şi la resursele naturale;

1. deplânge faptul că nici Parlamentul European, nici parlamentele ţărilor din Africa, nici Adunarea Parlamentară Paritară ACP-UE, nici reprezentanţii societăţii civile nu au fost consultaţi în mod corespunzător în nici una din etapele elaborării Strategiei UE-Africa, ceea ce ridică semne de întrebare privind legitimitatea democratică a angajamentului comun;

2. reaminteşte că o abordare viabilă a instaurării unei păci durabile în Cornul Africii necesită conjugarea tuturor instrumentelor existente ale UE şi a cadrelor juridice pentru Africa; solicită punerea în aplicare deplină a articolelor 8-11 din Acordul de la Cotonou;

Dimensiunea de securitate

3. subliniază că starea de conflict din Cornul Africii trebuie soluţionată prin intermediul unei abordări globale, adoptată la nivel regional, reactivă la conflicte, care va permite formularea unui răspuns cuprinzător la toate aspectele privind dinamica regională şi mecanismele de conflicte;

4. consideră că activitatea UE cu privire la Cornul Africii trebuie să se refere nu numai la problematica securităţii, ci şi la cauzele structurale ale conflictelor ce decurg din excluderea economică, politică şi socială, precum şi la consolidarea securităţii şi a justiţiei;

5. evidenţiază faptul că, odată cu abordarea preocupărilor de securitate şi cu aplicarea politicilor antiteroriste, UE nu trebuie să neglijeze drepturile omului şi dreptul umanitar; îndeamnă statele membre să dezvăluie şi să denunţe orice "predare internaţională" a persoanelor arestate în regiunea suspectată de terorism;

6. invită Consiliul şi Comisia să adopte măsuri ferme pentru a lupta împotriva impunităţii din regiune, a traficului de arme, a încălcării drepturilor omului, a încălcării acordurilor de încetare a focului şi a atacurilor asupra civililor şi asupra membrilor misiunilor de menţinere a păcii sau ai operaţiunilor umanitare, şi să sprijine implicarea Curţii Penale Internaţionale (CPI);

7. subliniază faptul că pacea pe termen lung în Cornul Africii va depinde, în egală măsură, de angajamentul UE faţă de democraţie şi drepturile omului în regiune; invită UE să condamne public regimurile represive din această regiune; îşi exprimă profunda îngrijorare faţă de reacţia represivă din Etiopia — ţară în care se află sediul Uniunii Africane — împotriva liderilor opoziţiei, jurnaliştilor, activiştilor pentru drepturile omului şi oamenilor obişnuiţi, care s-a instaurat de la alegerile fraudate din 2005;

Abordarea regională a instaurării păcii

8. solicită consolidarea prezenţei UE în regiune prin intermediul numirii unui reprezentant al UE pentru Cornul Africii, care să aibă drept sarcină coordonarea iniţiativelor UE în regiune, să servească drept principal interlocutor pentru toate statele din Cornul Africii şi să prezinte rapoarte periodice Parlamentului European;

9. încurajează Comisia şi Consiliul să continue progresele privind instituirea unei Delegaţii UE pentru Uniunea Africană cu sediul în Etiopia, pe lângă Delegaţia Comisiei Europene în Etiopia;

10. invită Comisia şi Consiliul să lanseze un proces de consultare cu celelalte părţi interesate implicate în regiune, şi anume ONU, Uniunea Africană, Autoritatea interguvernamentală pentru dezvoltare (IGAD), Liga Statelor Arabe, SUA şi China, privind iniţiativa de organizare a unei Conferinţe generale privind securitatea, pacea şi dezvoltarea, menită să abordeze simultan aceste probleme de securitate din toate ţările din Cornul Africii; observă că o astfel de iniţiativă trebuie să servească drept punct de plecare pentru aplicarea unor măsuri de reinstaurare a încrederii pentru populaţiile şi în statele din regiune;

11. este ferm convins că, în eforturile sale de soluţionare a crizei din regiunea Cornului Africii, UE trebuie să caute mai întâi de toate soluţii africane, adică soluţii care să implice organizaţiile regionale de la faţa locului, şi anume UA şi IGAD; subliniază totuşi necesitatea de a consolida aceste organizaţii prin intermediul unor acţiuni de întărire a capacităţilor şi a instituţiilor, în special prin intermediul Facilităţii de sprijinire a păcii pentru Africa, din punct de vedere al prevenirii şi soluţionării conflictelor;

12. reaminteşte că îmbunătăţirea capacităţii Africii de a preveni, gestiona şi rezolva conflictele africane necesită adoptarea unor măsuri concrete în sprijinul punerii în aplicare a Agendei AU pentru pace şi securitate, constând într-un sprijin de natură tehnică, expertiză şi asistenţă în domeniul dezvoltării instituţionale, acordate Forţei africane de menţinere a păcii şi departamentului pentru pace şi securitate al Comisiei UA;

13. reaminteşte rolul important al iniţiativelor regionale, cum ar fi Mecanismul african de evaluare între egali, în combaterea corupţiei şi promovarea unei bune guvernări; subliniază necesitatea ca ţările africane să pună în practică aceste iniţiative, precum şi aceea a furnizării de către Comisie şi statele membre a asistenţei tehnice şi financiare în acest scop;

14. invită statele membre să promoveze un instrument internaţional cu caracter obligatoriu din punct de vedere juridic pentru urmărirea şi marcarea SALW şi a muniţiei şi să sprijine iniţiativele regionale de combatere a traficului ilegal de SALW şi muniţie în ţările în curs de dezvoltare;

15. salută iniţiativa UNICEF de a organiza o Conferinţă internaţională la Paris ( 5 şi 6 februarie 2007) privind copiii-soldaţi şi subliniază nevoia de a pune capăt exploatării ilegale şi inacceptabile a copiilor în conflictele armate;

16. subliniază necesitatea de a elimina comerţul ilegal şi de a asigura un mai bun control al circulaţiei SALW; salută adoptarea la 6 decembrie 2006 de către Adunarea Generală a Organizaţiei Naţiunilor Unite, a Rezoluţiei intitulată "Către elaborarea unui tratat asupra comerţului cu arme: instituirea de norme comune internaţionale pentru importul, exportul şi transferul armelor convenţionale";

17. invită Comisia şi Consiliul să consolideze şi să extindă şi la nivelul altor ţări/regiuni iniţiativele existente privind Dezarmarea, Demobilizarea şi Reintegrarea (DDR) şi privind Reforma Sectorului de Securitate (RSS);

18. subliniază necesitatea de a consolida rolul ONG-urilor naţionale şi internaţionale, al organizaţiilor de la nivelul colectivităţilor (CBO), al mişcărilor de bază, al altor actori nestatali în instaurarea păcii şi în prevenirea conflictelor;

Dimensiunea dezvoltării/ Axele integrării regionale

19. subliniază că obiectivul reducerii sărăciei prin realizarea ODM şi prin punerea în aplicare a Declaraţiei Mileniului trebuie să fie prioritar şi să se reflecte cu claritate în toate politicile UE relevante pentru regiune, dar este de părere că ODM nu trebuie considerate o problemă tehnică, remediabilă prin simpla alocare de fonduri suplimentare, fără a se identifica şi aborda cauzele subiacente ale sărăciei;

20. este ferm convins că statele din Cornul Africii au, în afară de problemele comune de securitate, o agendă comună de dezvoltare care necesită realizarea de eforturi comune pentru mobilizarea liderilor politici şi a populaţiei din aceste ţări; subliniază că aceste probleme pot fi pe deplin rezolvate numai prin intermediul unor acţiuni comune axate pe gestionarea conflictelor, îndreptate spre găsirea de soluţii comune;

21. subliniază că desfăşurarea iniţiativelor şi a cooperării regionale în jurul unor preocupări comune clar identificate, cum ar fi fluxurile de refugiaţi, controlul la frontiere, siguranţa alimentară, resursele naturale, energia, mediul, învăţământul, infrastructura, controlul armelor şi egalitatea între sexe pot constitui o bază solidă pentru un dialog politic constructiv între statele din Cornul Africii;

22. îndeamnă Comisia să acorde atenţia cuvenită necesităţilor din regiune, nu numai la elaborarea documentelor de strategie naţională şi regională pentru ţările ACP, dar şi a documentelor de strategie tematică şi a programelor anuale de acţiune din cadrul Instrumentului de cooperare pentru dezvoltare [14];

23. invită Comisia să promoveze o mai bună coordonare între serviciile sale şi statele membre, în scopul armonizării intervenţiilor în domenii cum ar fi Parteneriatul UE — Africa pentru infrastructură şi Iniţiativa pentru guvernare a UE şi al asigurării coordonării în aceste domenii cu ONU, SUA, China şi alţi actori internaţionali;

24. îşi exprimă îngrijorarea faţă de previziunile specialiştilor conform cărora Africa, deşi contribuie cel mai puţin la emisiile de gaze cu efect de seră, va suferi cel mai mult de pe urma încălzirii planetei, ca urmare a subdezvoltării şi sărăciei; subliniază necesitatea sprijinirii regiunii de către comunitatea internaţională în vederea asigurării unei poziţii mai bune pentru a se adapta la repercusiunile severe ale schimbărilor climatice;

25. reaminteşte că gestionarea durabilă a resurselor naturale, care cuprinde, printre altele, exploatarea resurselor de apă, precum şi accesul la sursele de energie şi utilizarea acestora trebuie să constituie o parte integrantă a planurilor de dezvoltare şi a strategiilor de luptă împotriva sărăciei din regiunea Cornului Africii;

26. consideră că sprijinul UE este necesar pentru gestionarea durabilă a terenurilor şi pentru programul de combatere a deşertificării prin intermediul programului tematic privind mediul şi gestionarea durabilă a resurselor naturale, precum şi pentru Facilitatea ACP-UE pentru apă, în scopul creşterii protecţiei resurselor de apă;

27. invită Consiliul şi Comisia să urmărească realizarea unui dialog cu China, luând în considerare faptul că această ţară şi-a consolidat angajamentul politic şi economic în Africa prin intermediul unor investiţii masive în proiecte de infrastructură şi de dezvoltare în mai multe ţări, printre care şi Sudan;

28. invită Consiliul şi Comisia să încurajeze EAC, COMESA şi Iniţiativa pentru bazinul Nilului să realizeze schimburi de informaţii privind rolurile lor şi activităţile desfăşurate de ele şi împreună cu ţările din Cornul Africii şi cu principalii actori din regiune; subliniază experienţa pozitivă a EAC, COMESA şi a Iniţiativei pentru bazinul Nilului într-o serie de domenii, printre care controlul la frontiere, eforturile de combatere a traficului şi a proliferării SALW, Uniunea vamală a EAC, promovarea schimburilor comerciale şi a investiţiilor (COMESA) şi cooperarea pentru o utilizare durabilă a apelor din bazinul Nilului;

29. salută intenţia UE de a colabora cu diverşi parteneri în domeniul migraţiei, al refugiaţilor şi al persoanelor strămutate în interiorul ţării (PSI), precum şi propunerea de a acorda un sprijin suplimentar comunităţilor gazdă, statelor şi organizaţiilor care acţionează pe teren pentru a preveni migraţia sud-sud şi pentru a evita situaţiile de criză pentru refugiaţi;

30. consideră implicarea comunităţilor locale în activităţi economice, atât în zonele rurale, cât şi urbane, ca fiind de importanţă crucială pentru legitimarea poziţiei lor socio-economice în cadrul societăţilor postconflict;

31. subliniază că lupta împotriva HIV/SIDA, a TBC şi a malariei, precum şi a bolilor neglijate şi a mutilării genitale a femeilor trebuie să fie una dintre strategiile principale de eradicare a sărăciei şi de promovare a creşterii economice în statele din Cornul Africii; subliniază faptul că acţiunea UE trebuie astfel concepută încât să se adreseze grupurilor dezavantajate şi vulnerabile;

Nivelul naţional

Sudan

32. invită Consiliul, Comisia şi statele membre să îşi asume pe deplin responsabilităţile şi să depună toate eforturile posibile pentru a proteja populaţia din Darfur de dezastrul umanitar rezultat din continua încălcare de către toate părţile a acordului de încetare a focului, şi în special de actele de violenţă împotriva populaţiei civile şi de atacurile suferite de operaţiunile civile de asistenţă;

33. se arată extrem de preocupat de evoluţia situaţiei din Darfur şi solicită guvernului sudanez să împiedice miliţiile janjaweed să comită acte de violenţă; îndeamnă în mod insistent autorităţile sudaneze să faciliteze fără întârziere desfăşurarea unei forţe internaţionale mixte a Uniunii Africane şi a ONU în regiune şi solicită să se stabilească o dată pentru această desfăşurare de forţe;

34. deplânge faptul că, potrivit surselor ONU, 30 de campamente ale unor ONG-uri şi ale ONU au fost direct atacate de grupuri armate şi doisprezece asistenţi umanitari au fost ucişi în ultimele şase luni;

35. solicită tuturor părţilor implicate în conflict să îşi îndeplinească obligaţia de a respecta dreptul umanitar şi de a asigura accesul deplin, sigur şi nestingherit al tuturor persoanelor în dificultate din Darfur la personalul de asistenţă, precum şi furnizarea asistenţei umanitare, în special pentru PSI;

36. solicită aplicarea regimului de sancţiuni al Consiliului de Securitate al ONU, prin intermediul unor sancţiuni economice specifice, inclusiv interdicţia de a călători, blocarea de conturi şi ameninţarea cu un embargo asupra petrolului; solicită crearea dispozitivului necesar pentru instaurarea zonei de interdicţie aeriană în Darfur, astfel cum este prevăzut în Rezoluţia 1591(2005) a Consiliului de Securitate al ONU;

37. subliniază necesitatea, şi lansează un apel în această privinţă, unei puneri în aplicare rapide a hotărârii guvernului sudanez şi a ONU în ceea ce priveşte desfăşurarea forţei mixte a Uniunii Africane şi a Organizaţiei Naţiunilor Unite în vederea sporirii securităţii şi a îmbunătăţirii protecţiei civililor;

38. îndeamnă comunitatea internaţională, în special ONU, UE şi statele membre ale acesteia, SUA, China, India, Liga Statelor Arabe şi UA, să înceapă negocieri de pace în scopul îmbunătăţirii conţinutului Acordului de pace de la Darfur şi să facă în aşa fel încât acesta să fie acceptabil pentru toate părţile, îmbunătăţind astfel gradul de responsabilitate al părţilor faţă de acest acord;

39. subliniază faptul că nesoluţionarea conflictului din Darfur ar putea avea grave repercusiuni nu numai pentru regiunea Africii de Est, ci şi pentru alte părţi relativ stabile ale Africii, în special Africa Centrală şi regiunea Marilor Lacuri;

40. îndeamnă comunitatea internaţională să nu se concentreze asupra conflictului de la Darfur prin excluderea altor situaţii conflictuale din Sudan şi, în special, să recunoască fragilitatea păcii în Sudanul de Sud rezultată din progresul lent înregistrat în aplicarea Acordului de pace global (APG), şi riscul sporit de destabilizare cauzat de tensiunile nord-sud, conflictele inter-tribale şi deţinerea frecventă de arme de către populaţie;

Somalia

41. condamnă intervenţiile străine în Somalia şi invită guvernul etiopian să îşi retragă armata din ţară; susţine trimiterea de către UA a unei forţe de menţinere a păcii, în cadrul unui acord politic între părţile aflate în conflict, acest lucru traducându-se prin formarea unui guvern de unitate naţională care să fie capabil să angajeze partea Uniunii instanţelor islamice deschise la ideea unui proces de pace şi reconciliere, precum şi şefii clanurilor care nu fac parte din actualul guvern;

42. consideră că Misiunea Uniunii Africane de menţinere a păcii în Somalia, AMISOM, ar trebui să se înscrie într-un proces politic mai larg, care să beneficieze de sprijinul populaţiei, să aibă un mandat precis, un potenţial adecvat, obiective clare şi o strategie de ieşire;

43. salută sprijinul acordat de UE misiunii AMISOM, dar subliniază faptul că, în ceea ce priveşte contribuţia UE, aceasta trebuie să se subordoneze iniţierii, de către autorităţile somaleze, a unui dialog politic între toate părţile, axat pe reconciliere, care să abordeze cu promptitudine provocările legate de reconciliere şi de consolidarea instituţiilor şi să aducă pacea pentru poporul somalez;

44. subliniază rolul central al unui dialog politic deschis care să conducă la reconciliere şi la reconstrucţia ţării; salută angajamentul Guvernului federal de tranziţie (GFT) al Somaliei de a organiza o conferinţă amplă de reconciliere (Congresul naţional asupra reconcilierii), care să reunească reprezentanţi ai clanurilor, ai comunităţilor religioase, ai societăţii civile, ai mediilor de afaceri şi lideri politici; subliniază faptul că etapa următoare trebuie să fie reprezentată de instituirea unui guvern credibil de uniune naţională;

45. solicită reevaluarea rolului Grupului internaţional de contact privind Somalia, din care fac parte UE, Italia, Suedia, Regatul Unit, Organizaţia Naţiunilor Unite, Uniunea Africană, Autoritatea interguvernamentală pentru dezvoltare (IGAD), Liga Statelor Arabe, Norvegia, Statele Unite, Kenya şi Tanzania, înfiinţat în mai 2006 ca forum pentru coordonarea activităţilor comunităţii internaţionale în Somalia pentru concentrarea eforturilor asupra problemelor privind guvernarea şi dezvoltarea instituţională, asistenţa umanitară acordată persoanelor strămutate şi populaţiei nevoiaşe, şi asupra îmbunătăţirii securităţii şi a stabilităţii regionale;

46. invită guvernul federal interimar (GFI) din Somalia să pună capăt stării de urgenţă şi să-l repună în drepturi pe preşedintele parlamentului, ca o condiţie prealabilă pentru punerea în aplicare a procesului de reconciliere naţională;

47. subliniază nevoia urgentă ca GFI să stabilească autorităţile reprezentative în municipalităţile-cheie, inclusiv Mogadiscio şi Kismaayo, în vederea asigurării stabilităţii politice şi a gestionării securităţii locale pe termen scurt, să renunţe la noţiunea de dezarmare cu forţa, în special în Mogadiscio, şi să negocieze, în schimb, un plan de dezarmare voluntară;

48. consideră că dorinţa de independenţă a Somaliland trebuie analizată ca element component al programului prioritar de securitate pentru Somalia;

Etiopia

49. invită Consiliul şi Comisia să facă presiuni asupra guvernului etiopian pentru ca acesta să dezvăluie numărul total de persoane deţinute în întreaga ţară, să autorizeze vizite ale Comitetului internaţional al Crucii Roşii şi să permită tuturor prizonierilor să îşi vadă familiile, să beneficieze de asistenţă juridică şi de îngrijiri medicale corespunzătoare stării lor de sănătate, şi, de asemenea, să-i elibereze imediat şi necondiţionat pe toţi prizonierii politici, adică jurnalişti, membri activi de sindicate, apărători ai drepturilor omului şi cetăţeni obişnuiţi şi să îşi îndeplinească obligaţiile cu privire la drepturile omului, principiile democraţiei şi statul de drept;

50. invită Etiopia să accepte trasarea şi delimitarea frontierelor sale, astfel cum au fost stabilite de către Comisia ONU pentru trasarea frontierelor;

Eritrea

51. îndeamnă Consiliul şi Comisia să depună eforturi pe lângă guvernul Eritreei în direcţia eliberării tuturor prizonierilor politici, asigurării unui proces rapid şi corect în cazul prizonierilor împotriva cărora au fost aduse acuzaţii specifice, precum şi a dezvăluirii locurilor de detenţie ale tuturor persoanelor reţinute în secret;

52. încurajează preşedintele Eritreei să menţină contacte frecvente cu reprezentanţii UE şi cu diverşi ambasadori ai statelor membre în Eritrea;

Uganda

53. invită Consiliul şi Comisia să faciliteze procesul de pace în nordul Ugandei, care solicită tuturor părţilor aflate în conflict să îşi manifeste angajamentul real şi continuu faţă de procesul de pace, să respecte Acordul de încetare a ostilităţilor şi să pună capăt propagandei ostile şi provocărilor;

54. solicită lansarea unui proces real de reconciliere, alături de recunoaşterea persoanelor responsabile de crime de război; subliniază rolul central al Curţii Penale Internaţionale în ceea ce priveşte aducerea în faţa justiţiei a celor acuzaţi de crime de război; invită Consiliul şi Comisia să sprijine desfăşurarea de procese locale ca alternativă de justiţie şi reconciliere în Uganda de Nord, precum şi între populaţiile din Nord şi din restul ţării;

*

* *

55. încredinţează Preşedintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluţie Consiliului, Comisiei, statelor membre ale Uniunii Europene, precum şi Organizaţiei Naţiunilor Unite, Uniunii Africane şi Autorităţii interguvernamentale pentru dezvoltare.

[1] JO C 46, 24.2.2006, p. 1.

[2] JO L 317, 15.12.2000, p. 3.

[3] JO L 209, 11.8.2005, p. 27.

[4] Texte adoptate, P6_TA(2007)0052.

[5] Texte adoptate, P6_TA(2006)0387.

[6] JO C 293 E, 2.12.2006, p. 320.

[7] JO C 133 E, 8.6.2006, p. 96.

[8] JO C 140 E, 9.6.2005, p. 153.

[9] Texte adoptate, P6_TA(2006)0322.

[10] JO C 293 E, 2.12.2006, p. 316.

[11] Membrii EAC sunt: Uganda, Kenya şi Tanzania.

[12] Membrii COMESA sunt: toate ţările din Cornul Africii, cu excepţia Somaliei.

[13] Membrii Iniţiativei pentru bazinul Nilului sunt: Burundi, Republica Democratică Congo (RDC), Egipt, Eritrea, Etiopia, Kenya, Ruanda, Sudan, Tanzania şi Uganda.

[14] Regulamentul (CE) nr. 1905/2006 al parlamentului European şi al Consiliului din 18 decembrie 2006 de instituire a instrumentului de finanţare privind cooperarea pentru dezvoltare (JO L 378, 27.12.2006, p.41).

--------------------------------------------------