COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 13.7.2016 COM(2016) 467 final 2016/0224(COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de instituire a unei proceduri comune în materie de protecție internațională în Uniune și de abrogare a Directivei 2013/32/UE



EXPUNERE DE MOTIVE 1.CONTEXT •Temeiurile și obiectivele propunerii Uniunea Europeană depune eforturi pentru a asigura o abordare integrată, durabilă și globală în ceea ce privește politica UE în domeniul migrației, care să se bazeze pe solidaritate și pe o împărțire echitabilă a responsabilităților și care să poată funcționa în mod eficace în perioade de liniște și în perioade de criză, deopotrivă. De la adoptarea Agendei europene privind migrația, Comisia Europeană s-a străduit să pună în aplicare măsuri menite să răspundă atât provocărilor imediate, cât și celor pe termen lung generate de gestionarea fluxurilor de migrație într-un mod eficace și cuprinzător. Sistemul european comun de azil are la bază norme care determină statul membru responsabil pentru solicitanții de protecție internațională (inclusiv o bază de date dactiloscopice în materie de azil), standarde comune pentru procedurile de azil, condiții de primire, recunoașterea și protecția beneficiarilor de protecție internațională. În plus, Biroul European de Sprijin pentru Azil (EASO) oferă asistență statelor membre în punerea în aplicare a sistemului european comun de azil. În pofida progreselor semnificative înregistrate în dezvoltarea sistemului european comun de azil, există în continuare diferențe semnificative între statele membre în ceea ce privește tipurile de proceduri utilizate, condițiile de primire oferite solicitanților, ratele de recunoaștere și tipul de protecție acordat beneficiarilor de protecție internațională. Aceste divergențe alimentează deplasările secundare și introducerea de cereri multiple de azil, creează factori de atracție și, în cele din urmă, conduc la o distribuție inegală între statele membre a responsabilității de a oferi protecție celor care au nevoie de aceasta. Numărul foarte mare de sosiri din ultima vreme a demonstrat că Europa are nevoie de un sistem de azil eficace și eficient, capabil să asigure o partajare echitabilă și durabilă a responsabilității între statele membre, să acorde condiții de primire suficiente și decente pe întreg teritoriul UE, să prelucreze rapid și eficace cererile de azil depuse în UE și să asigure calitatea deciziilor luate, astfel încât persoanele care au nevoie de protecție internațională să o obțină în mod efectiv. În același timp, UE trebuie să găsească o soluție pentru deplasările neregulamentare și periculoase și să pună capăt modelului de afaceri al persoanelor care introduc ilegal migranți. În acest scop, cererile de azil depuse de persoanele care nu au dreptul la protecție internațională trebuie tratate fără întârziere și migranții respectivi trebuie returnați rapid. Pe de altă parte, trebuie deschise căi sigure și legale către UE pentru persoanele din țări terțe care au nevoie de protecție. Acest lucru se înscrie, totodată, în cadrul unui parteneriat mai amplu cu țările de origine și de tranzit prioritare. La 6 aprilie 2016, Comisia și-a stabilit prioritățile pentru o reformă structurală a cadrului european în materie de azil și migrație în comunicarea sa intitulată„Posibilități de reformare a sistemului european comun de azil și de îmbunătățire a căilor legale de migrație”; comunicarea prezintă măsurile care trebuie adoptate pentru a avea o politică europeană în materie de azil mai umană, mai echitabilă și mai eficientă, precum și pentru a gestiona mai bine politica privind migrația legală. La 4 mai 2016, Comisia a prezentat un prim set de propuneri menite să reformeze sistemul european comun de azil, care se axează pe trei priorități identificate în comunicarea sa: instituirea unui sistem Dublin durabil și echitabil de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de azil, consolidarea sistemului Eurodac, pentru a monitoriza mai bine deplasările secundare și a facilita combaterea migrației neregulamentare, și crearea unei adevărate agenții europene pentru azil, pentru a asigura buna funcționare a sistemului european comun de azil. Aceste propuneri au fost primele elemente fundamentale pentru reformarea structurală a sistemului european comun de azil. Cu al doilea pachet, Comisia finalizează reforma sistemului european comun de azil prin adoptarea a patru noi propuneri: o propunere de înlocuire a Directivei privind procedurile de azil cu un regulament, care armonizează actualele măsuri procedurale disparate din toate statele membre și creează o adevărată procedură comună; o propunere de înlocuire a Directivei privind condițiile pentru protecția internațională cu un regulament, care stabilește standarde uniforme pentru recunoașterea persoanelor care au nevoie de protecție și drepturile acordate beneficiarilor de protecție internațională, precum și o propunere de revizuire a Directivei privind condițiile de primire, pentru a armoniza și mai mult condițiile de primire în UE, a îmbunătăți perspectivele de integrare ale solicitanților și a diminua numărul deplasărilor secundare. În cele din urmă, ca urmare a angajamentului de a consolida căile legale către UE, anunțat la 6 aprilie 2016, Comisia propune totodată un cadru structurat de relocare la nivelul Uniunii, orientându-se către o abordare mai bine gestionată a protecției internaționale în interiorul UE, care să asigure căi ordonate și sigure către UE pentru persoanele care au nevoie de protecție internațională, cu scopul de a reduce treptat factorii de încurajare a sosirilor neregulamentare. Aceste propuneri sunt o parte indispensabilă a reformei cuprinzătoare a sistemului european comun de azil și sunt strâns legate între ele. Cu această a doua etapă a propunerilor legislative de reformare a acquis-ului în materie de azil, pe masa de discuții se află acum toate elementele unui sistem european comun de azil solid, coerent și integrat, bazat pe norme comune și armonizate, care asigură în același timp eficacitate și protecție, în deplină concordanță cu Convenția de la Geneva. Sistemul european comun de azil pe care îl dezvoltăm în continuare asigură în același timp eficacitate și protecție, este conceput pentru a asigura convergența deplină între sistemele naționale de azil, diminuând factorii de încurajare a deplasărilor secundare, consolidând încrederea reciprocă între statele membre și conducând în ansamblu la o bună funcționare a sistemului Dublin. Acesta garantează că, oriunde s-ar afla în UE, solicitanții de azil beneficiază de un tratament egal și adecvat. Sistemul furnizează instrumentele necesare pentru a asigura identificarea rapidă a persoanelor care au cu adevărat nevoie de protecție internațională și returnarea celor care nu au nevoie de protecție. Sistemul este generos pentru persoanele cele mai vulnerabile și strict față de eventuale abuzuri, respectând, în toate situațiile, drepturile fundamentale. Sistemul comun este eficient din punctul de vedere al costurilor și suficient de flexibil pentru a se adapta la provocările complexe cu care se confruntă statele membre în acest domeniu. •Obiectivele propunerii Obiectivul prezentei propuneri este stabilirea unei proceduri cu adevărat comune de protecție internațională, care să fie eficientă, echitabilă și echilibrată. Prin alegerea formei de regulament, instrument direct aplicabil în toate statele membre, prin eliminarea elementelor discreționare, precum și prin simplificarea, raționalizarea și consolidarea măsurilor procedurale, propunerea vizează atingerea unui nivel mai ridicat de armonizare și a unei mai mari uniformități în ceea ce privește rezultatul procedurilor de azil în toate statele membre, eliminând astfel factorii de încurajare a introducerii de cereri multiple de azil și a deplasărilor secundare între statele membre. Propunerea promovează obiectivul asigurării unui proces decizional rapid, dar de înaltă calitate, în toate etapele procedurii. Propunerea impune statelor membre să investească în sistemele lor de azil începând din etapele administrative ale procedurii, să pună la dispoziția autorităților competente mijloacele necesare pentru a lua decizii rapide, dar solide, astfel încât statutul persoanelor care au nevoie de protecție să fie recunoscut fără întârziere, iar persoanele care nu au nevoie de protecție să fie returnate rapid. Un proces decizional rapid și eficace este atât în interesul solicitanților, prin faptul că le permite să obțină claritate privind statutul lor juridic, cât și în interesul statelor membre, prin economiile realizate în ceea ce privește costurile cu primirea și costurile administrative. O procedură echitabilă și eficace, comună pe întreg teritoriul Uniunii, implică: –proceduri mai simple, mai clare și mai scurte, care vor înlocui actualele măsuri procedurale disparate din statele membre. Prezenta propunere prevede termene scurte, dar rezonabile în care un solicitant poate avea acces la procedură și în care examinarea cererilor se poate încheia atât la nivel administrativ, cât și în etapele căilor de atac. Se menține criteriul de referință de șase luni pentru o primă decizie, însă se prevăd termene semnificativ mai scurte pentru tratarea cererilor vădit nefondate sau inadmisibile. De asemenea, statele membre au posibilitatea de a acorda prioritate unei cereri și de a o examina rapid. Se stabilesc termene pentru înregistrarea, depunerea și examinarea cererilor, însă acestea pot fi prelungite în mod excepțional în cazul în care statele membre primesc un număr disproporționat de cereri simultane. Ca pregătire pentru astfel de situații, statele membre ar trebui să își revizuiască în mod regulat și să își anticipe propriile nevoi, pentru a se asigura că dispun de resurse adecvate pentru a-și gestiona în mod eficient sistemul de azil. Dacă este necesar, statele membre se pot baza, de asemenea, pe asistență din partea Agenției pentru Azil a Uniunii Europene. În plus, devine obligatorie utilizarea procedurii de admisibilitate și a procedurii accelerate de examinare și sunt clarificate dispozițiile privind cererile ulterioare, fiind posibile excepții de la dreptul de a rămâne la finalul procedurii administrative sau în cursul acesteia; –garanții procedurale care protejează drepturile solicitanților, asigurând evaluarea corespunzătoare a cererilor de azil în cadrul unei proceduri raționalizate și mai scurte. Acest lucru este asigurat prin informarea tuturor solicitanților, la începutul procedurii, cu privire la drepturile și obligațiile lor și la consecințele nerespectării acestor obligații. Solicitanților trebuie să li se ofere posibilitatea efectivă de a coopera și de a comunica în mod adecvat cu autoritățile responsabile, astfel încât să prezinte toate faptele pe care le au la dispoziție în sprijinul afirmației lor. Prezenta propunere oferă solicitanților garanții procedurale adecvate pentru ca aceștia să-și susțină cazul în toate etapele procedurii, în special dreptul de a fi ascultat în cadrul unui interviu personal, dreptul la interpretare, precum și asistență și reprezentare juridice gratuite. În plus, ca regulă generală, solicitanții se bucură de dreptul de a rămâne în așteptarea rezultatului procedurii. Solicitanții au dreptul de a fi notificați în mod corespunzător cu privire la o decizie adoptată, de a fi informați de motivele de fapt și de drept ale deciziei respective și, în cazul unei decizii negative, dreptul la o cale de atac eficientă în fața unei instanțe. Sunt prevăzute garanții sporite pentru solicitanții cu nevoi procedurale speciale și pentru minorii neînsoțiți, cum ar fi norme mai detaliate privind evaluarea, documentarea și abordarea nevoilor procedurale speciale ale solicitanților respectivi;

–norme mai stricte pentru a preveni abuzurile asupra sistemului, a sancționa cererile vădit abuzive și a elimina factorii de încurajare a deplasărilor secundare prin stabilirea unor obligații clare pentru solicitanți de a coopera cu autoritățile pe tot parcursul procedurii și prin aplicarea unor consecințe stricte în cazul nerespectării obligațiilor. În acest sens, o cerere de protecție internațională este examinată dacă solicitantul depune o cerere, dacă i se prelevează amprentele digitale, dacă solicitantul furnizează informațiile necesare pentru examinarea cererii și dacă acesta este prezent și rămâne pe teritoriul statului membru responsabil. Nerespectarea oricăreia din aceste obligații poate conduce la respingerea unei cereri ca fiind abandonată, în conformitate cu procedura de retragere implicită a cererii. Actualele instrumente procedurale opționale pentru aplicarea de sancțiuni în cazul comportamentului abuziv al solicitanților, al deplasărilor secundare și al cererilor vădit nefondate devin obligatorii și sunt consolidate. În special, propunerea prevede liste clare, exhaustive și obligatorii ale motivelor pentru care examinarea unei cereri trebuie accelerată și pentru care cererile trebuie respinse ca vădit nefondate sau abandonate. În plus, a fost consolidată posibilitatea de a răspunde cererilor ulterioare care abuzează de procedura de azil, care permite în special îndepărtarea solicitanților respectivi de pe teritoriile statelor membre înainte și după luarea unei decizii administrative cu privire la cererile lor. În același timp, sunt păstrate toate garanțiile, inclusiv dreptul la o cale de atac eficientă, pentru a se garanta drepturile solicitanților în toate cazurile; –norme armonizate privind țările sigure, care sunt un aspect crucial al unei proceduri comune eficace, iar prezenta propunere prevede armonizarea consecințelor procedurale ale aplicării conceptelor de țară sigură. În cazul în care solicitanții nu au în mod evident nevoie de protecție internațională, întrucât provin dintr-o țară de origine sigură, cererile acestora trebuie respinse rapid și trebuie organizată o returnare rapidă a acestora. În cazul în care solicitanții au găsit deja o primă țară de azil, în care se bucură de protecție sau în care cererile lor pot fi examinate de o țară terță sigură, cererile trebuie declarate inadmisibile. Comisia propune trecerea treptată la o armonizare deplină în acest domeniu și înlocuirea listele naționale de țări sigure cu liste sau desemnări la nivelul Uniunii, în termen de cinci ani de la intrarea în vigoare a regulamentului. •Coerența cu dispozițiile deja existente în domeniul de politică vizat Prezenta propunere este pe deplin compatibilă cu primele propuneri de reformare a sistemului european comun de azil prezentate la 4 mai 2016, care vizau Regulamentul Dublin, sistemul Eurodac și Agenția pentru Azil a Uniunii Europene, cu propunerea de Regulament privind condițiile de obținere a protecției internaționale și propunerea de reformare a Directivei privind condițiile de primire, precum și cu propunerea privind un sistem structurat de relocare la nivelul Uniunii. În ceea ce privește propunerea de reformare a Regulamentului Dublin, prezenta propunere se aplică solicitanților care fac obiectul procedurii Dublin. În special, prezenta propunere este coerentă cu normele stabilite în propunerea de reformare a Regulamentului Dublin, la care aduce precizări suplimentare, cum ar fi examinarea admisibilității unei cereri, procedura accelerată de examinare, cererile ulterioare, garanțiile pentru minori și garanțiile speciale pentru minorii neînsoțiți. Prezenta propunere este, de asemenea, aliniată cu reformarea Regulamentului Eurodac în ceea ce privește prelevarea amprentelor digitale și a imaginilor faciale ale solicitanților și relevanța acestor elemente pentru cererile de protecție internațională. În ceea ce privește propunerea privind Agenția pentru Azil a Uniunii Europene, prezenta propunere reamintește importanța sprijinului operațional și tehnic pe care agenția îl poate oferi statelor membre pentru a asigura gestionarea eficientă a cererilor de protecție internațională, precum și faptul că agenția furnizează servicii de consolidare a capacităților, în conformitate cu noul mandat propus pentru agenție. În ceea ce privește propunerea de Regulament privind condițiile de obținere a protecției internaționale, cele două propuneri sunt complementare în măsura în care propunerea de Regulament privind condițiile de obținere a protecției internaționale stabilește condițiile-standard pe care trebuie să le îndeplinească resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pentru a putea beneficia de protecție internațională, în timp ce prezenta propunere stabilește norme procedurale comune pentru acordarea și retragerea protecției internaționale. Prezenta propunere este totodată strâns legată de propunerea de reformare a Directivei privind condițiile de primire. Pentru a asigura o evaluare efectuată la timp și eficace a cererilor de protecție internațională, este necesar ca solicitanții să respecte obligațiile care le revin în materie de raportare, astfel cum se prevede în propunerea de reformare a Directivei privind condițiile de primire, iar prezenta propunerea stabilește consecințele procedurale pentru solicitanții care nu respectă aceste obligații de raportare. •Coerența cu alte domenii de politică a Uniunii Prezenta propunere este coerentă cu politica globală pe termen lung privind o mai bună gestionare a migrației, prezentată de Comisie în Agenda europeană privind migrația, care a dezvoltat Orientările politice ale președintelui Juncker într-o serie de inițiative coerente care se consolidează reciproc, bazate pe patru piloni. Acești piloni constau în reducerea factorilor de încurajare a migrației neregulamentare, securizarea frontierelor externe și salvarea de vieți, o politică solidă în materie de azil și o nouă politică privind migrația legală. Prezenta propunere, care continuă punerea în aplicare a Agendei europene privind migrația în ceea ce privește obiectivul de a consolida politica Uniunii în materie de azil, ar trebui considerată ca făcând parte din politica mai amplă la nivelul UE de instituire a unui sistem solid și eficace pentru gestionarea durabilă a migrației în viitor, care să fie echitabil pentru societățile gazdă și pentru cetățenii UE, precum și pentru resortisanții țării terțe în cauză și țările de origine și de tranzit. 2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE •Temeiul juridic Temeiul juridic al propunerii este articolul 78 alineatul (2) litera (d) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, care prevede adoptarea de măsuri pentru proceduri comune de acordare și de retragere a regimului unitar de azil sau de protecție subsidiară. •Subsidiaritatea Obiectivul prezentei propuneri este instituirea unei proceduri comune de acordare și retragere a protecției internaționale, care să înlocuiască procedurile de azil diferite din statele membre, asigurând faptul că procedura se desfășoară la timp și este eficace. Cererile prezentate de resortisanții țărilor terțe și apatrizi pentru a beneficia de protecție internațională ar trebui examinate în cadrul unei proceduri reglementate de aceleași norme, indiferent de statul membru în care este depusă cererea, pentru a se asigura echitatea în tratarea cererilor de protecție internațională, claritate și securitate juridică pentru fiecare solicitant. Mai mult, statele membre nu pot institui, în mod individual, norme comune care să reducă factorii de încurajare a introducerii de cereri multiple de azil și a deplasărilor secundare între statele membre. Prin urmare, este necesară o acțiune la nivelul Uniunii. Acest obiectiv nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre și, în consecință, având în vedere amploarea și efectele prezentului regulament, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii. Prin urmare, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este enunțat la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul menționat, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea respectivului obiectiv. •Proporționalitatea În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

În ceea ce privește instituirea unei proceduri comune de acordare și retragere a protecției internaționale, toate elementele propunerii se limitează la ceea ce este necesar pentru instituirea și lansarea unei astfel de proceduri comune, pentru raționalizarea și simplificarea ei, în scopul de a asigura egalitatea de tratament în ceea ce privește drepturile și garanțiile acordate solicitanților și de a evita discrepanțele din procedurile naționale, care au consecința nedorită de a încuraja deplasările secundare. Introducerea unor termene în toate etapele procedurii, inclusiv în etapa căii de atac, și scurtarea termenului pentru etapa administrativă a procedurii sunt modificări necesare pentru a raționaliza procedurile și a le spori eficacitatea. Termenele propuse pentru etapa căii de atac permit respectarea tuturor garanțiilor procedurale, inclusiv a dreptului la o audiere, precum și respectarea egalității armelor. Propunând aceste termene, Comisia a încercat să găsească un echilibru între dreptul solicitanților de a primi o decizie într-un termen rezonabil și dreptul lor la o cale de atac eficientă și la apărare, inclusiv prin furnizarea de asistență și reprezentare juridice gratuite. •Alegerea instrumentului Prezentul document este o propunere de regulament destinat să abroge și să înlocuiască o directivă. Gradul de armonizare a procedurilor naționale de acordare și retragere a protecției internaționale care a fost atins prin Directiva 2013/32/UE nu s-a dovedit suficient pentru a aborda diferențele în ceea ce privește tipurile de procedură utilizate, termenele pentru proceduri, drepturile și garanțiile procedurale acordate solicitanților, ratele de recunoaștere și tipul de protecție acordat. Numai un regulament de instituire a unei proceduri comune de azil în Uniune, ale cărui dispoziții sunt direct aplicabile, poate asigura gradul necesar de uniformitate și eficacitate de care este nevoie în aplicarea normelor procedurale ale dreptului Uniunii în materie de azil. 3.CONSULTAREA PĂRȚILOR INTERESATE •Consultările părților interesate În pregătirea acestui al doilea pachet de propuneri, Comisia a organizat consultări specifice cu statele membre, cu Înaltul Comisariat al ONU pentru Refugiați și cu societatea civilă, care au fost ghidate de obiectivele reformei sistemului european comun de azil prezentate în Comunicarea Comisiei din 6 aprilie 2016. Comisia a examinat cu atenție argumentele prezentate și a încercat să reflecte în prezenta propunere argumentele cel mai evocate de către toate părțile interesate. În luna iunie 2016, a avut loc un schimb informal de opinii cu Parlamentul European privind al doilea pachet de propuneri. –Faptul că, pentru a înlocui directiva în vigoare, Comisia a ales ca instrument un regulament a fost întâmpinat cu reacții pozitive de majoritatea statelor membre, cu excepția câtorva care și-au exprimat îngrijorarea cu privire la compatibilitatea cu sistemul lor juridic administrativ național. Unele state membre au susținut în mod constant, de la dezbaterea pe marginea propunerii de Directivă privind procedurile de azil, că un regulament stabilind dispoziții direct aplicabile este instrumentul juridic cel mai eficace pentru a garanta drepturile solicitanților și egalitatea de tratament în toate statele membre. Cu toate acestea, unele părți interesate au atras atenția asupra faptului că, pentru a se ajunge la un numitor comun, există riscul de diminuare a standardelor de protecție, mai ales având în vedere că Uniunea este un model principal în domeniul dreptului internațional al refugiaților. –Majoritatea statelor membre au recunoscut necesitatea simplificării și clarificării normelor procedurale actuale și și-au exprimat sprijinul pentru o mai mare armonizare a procedurilor de azil în întreaga Uniune. Statele membre au recunoscut nevoia de a clarifica și a simplifica criteriile de admisibilitate, utilizarea procedurilor la frontieră și a procedurilor accelerate, precum și tratarea cererilor ulterioare. A existat o susținere generală în rândul statelor membre pentru introducerea unor termene maxime în diferite etape ale procedurii, inclusiv în etapa căii de atac. Majoritatea statelor membre au fost mulțumite de actualul calendar prevăzut pentru procedura administrativă normală, însă au recunoscut necesitatea de a stabili termene mai scurte și de a raționaliza procedurile. Cu toate acestea, mai multe state membre au subliniat necesitatea unui anumit grad de flexibilitate pentru a putea face față unor situații de aflux semnificativ de migranți și unui număr disproporționat de cereri simultane. În general, statele membre au sprijinit introducerea unor termene obligatorii pentru etapa căii de atac, însă au solicitat termene diferențiate pentru situația în care se atacă o decizie adoptată în cadrul procedurii normale și situația în care se atacă o decizie adoptată în cadrul procedurilor accelerate. Majoritatea părților interesate din societatea civilă au pledat în favoarea simplificării normelor procedurale actuale. Totuși, acestea au fost mai sceptice cu privire la eficacitatea termenelor obligatorii pentru diferitele etape ale procedurii. Au fost exprimate noi preocupări legate de modul în care să se asigure că termenele propuse sunt compatibile cu exercitarea efectivă a garanțiilor procedurale. –Majoritatea statelor membre consideră că procedura accelerată de examinare, procedura la frontieră și procedura de admisibilitate sunt instrumente necesare pentru a examina mai eficient cererile care sunt în mod clar frauduloase, vădit nefondate sau inadmisibile. S-au exprimat opinii divergente privind impunerea obligației de a utiliza conceptele de primă țară de azil și de țară terță sigură pentru a respinge cererile ca inadmisibile, precum și privind impunerea obligației de a utiliza procedura accelerată de examinare și procedura la frontieră. Majoritatea statelor membre au semnalat necesitatea unor măsuri menite să sporească eficacitatea sistemului și sunt în favoarea stabilirii unor liste comune la nivelul UE ale țărilor de origine sigure și ale țărilor terțe sigure, însă și-au exprimat preferința de a menține, în același timp, posibilitatea de a avea liste naționale. Mai multe părți interesate au punctat că impunerea obligației de a aplica conceptele de prima țară de azil și de țară terță sigură pentru a determina dacă cererile sunt admisibile, cuplată cu introducerea listelor comune la nivelul UE ale țărilor terțe sigure, ar putea fi insuficientă pentru atingerea armonizării dorite, atât timp cât ar exista totuși o marjă de apreciere în aplicarea acestor concepte în cazuri individuale. Unele părți interesate au exprimat preocupări privind eventuala coexistență a listelor la nivelul UE și a listelor naționale ale țărilor de origine sigure și au semnalat faptul că numai Curtea de Justiție a Uniunii Europene ar putea controla includerea unei țări pe o listă comună la nivelul UE a țărilor de origine sigure sau excluderea acesteia de pe o astfel de listă. Majoritatea reprezentanților societății civile au exprimat rețineri privind utilizarea obligatorie a conceptelor de primă țară de azil și de țară terță sigură și, în general, privind procedurile speciale. Unii consideră că numai cererile care sunt prima facie vădit nefondate sau în mod clar abuzive ar trebui să facă obiectul procedurilor accelerate. În acest context, mai multe părți interesate au susținut că solicitanții vulnerabili, în special minorii neînsoțiți, ar trebui exceptați de la aplicarea unei proceduri speciale. Unele dintre părțile consultate au pledat în favoarea unor garanții mai solide pentru minorii neînsoțiți, în special în ceea ce privește desemnarea promptă a unor tutori calificați. –Statele membre au considerat că este necesar să se includă în procedură măsuri menite să descurajeze cererile nejustificate și deplasările secundare. Majoritatea statelor membre consideră că propunerea ar trebui, de asemenea, să stabilească responsabilități clare pentru solicitanții de protecție internațională, în special obligația de a coopera cu autoritățile în toate etapele procedurii și de a furniza informațiile necesare pentru examinarea cererilor. Solicitanții ar trebui să respecte totodată obligația de a nu părăsi teritoriul statului membru care le examinează cererea, în conformitate cu dispozițiile prevăzute de reforma propusă a Regulamentului Dublin. Majoritatea statelor membre au susținut propunerea de a examina în cadrul procedurii accelerate cererile persoanelor care se sustrag fără justificare procedurii, asigurând, în același timp, respectarea deplină a garanțiilor procedurale relevante. În același timp, unele dintre principalele părți interesate din societatea civilă au subliniat faptul că procedurile nu ar trebui aplicate ca sancțiuni și nu consideră că este justificată asocierea utilizării procedurii accelerate cu sustragerea. •Obținerea și utilizarea expertizei Datele privind punerea în aplicare a Directivei privind procedurile de azil au fost parțial colectate de Biroul European de Sprijin pentru Azil, ca parte a unui proces vizând cartografierea legislației și a practicilor din statele membre în ceea ce privește punerea în aplicare a instrumentelor sistemului european comun de azil. În plus, de la adoptarea în 2013 a Directivei privind procedurile de azil, Comisia a organizat o serie de reuniuni ale Comitetului de contact privind directiva respectivă, în cursul cărora Comisia și statele membre au discutat problemele cu care se confruntă statele membre în punerea în aplicare a directivei. Rezultatele ambelor procese au contribuit la prezenta propunere.

•Drepturile fundamentale Prezenta propunere respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute, în special, de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, precum și obligațiile care decurg din dreptul internațional, în special din Convenția de la Geneva privind statutul refugiaților, Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, Pactul internațional cu privire la drepturile civile și politice, Convenția Organizației Națiunilor Unite împotriva torturii și Convenția Organizației Națiunilor Unite privind drepturile copilului. Procedura comună de acordare și retragere a protecției internaționale se efectuează cu respectarea deplină a drepturilor fundamentale, astfel cum sunt consacrate în Cartă, inclusiv dreptul la demnitatea umană (articolul 1), interzicerea torturii și a pedepselor sau tratamentelor inumane sau degradante (articolul 4), dreptul la protecția datelor cu caracter personal (articolul 8), dreptul de azil (articolul 18), protecția împotriva returnării (articolul 19), nediscriminarea (articolul 21), egalitatea de drepturi între bărbați și femei (articolul 23), drepturile copilului (articolul 24) și dreptul la o cale de atac eficientă (articolul 47). Prezenta propunere ține pe deplin seama de drepturile copilului și de nevoile speciale ale persoanelor vulnerabile. Propunerea garantează că se ține seama în mod corespunzător de nevoile speciale ale minorilor, în special ale minorilor neînsoțiți, prin asigurarea faptului că aceștia sunt îndrumați și beneficiază de sprijin în toate etapele procedurii. De asemenea, propunerea ține seama de obligațiile care le revin statelor membre în temeiul Convenției Consiliului Europei privind prevenirea și combaterea violenței împotriva femeilor și a violenței domestice (Convenția de la Istanbul). Având în vedere propunerile Comisiei de decizii ale Consiliului privind semnarea și încheierea Convenției de la Istanbul și în vederea garantării faptului că femeile care au nevoie de protecție internațională și care au fost supuse violenței de gen beneficiază de un nivel corespunzător de protecție, la interpretarea și aplicarea prezentului regulament ar trebui adoptată o abordare diferențiată pe sexe. Propunerea permite stocarea datelor colectate în momentul înregistrării și depunerii unei cereri de protecție internațională, care includ date personale și elemente relevante pentru cerere, precum și în timpul interviului personal, inclusiv înregistrarea sau transcrierea interviului. Pentru a se asigura faptul că datele cu caracter personal ale solicitanților sunt păstrate numai atât timp cât este necesar, propunerea garantează dreptul la protecția datelor cu caracter personal, stabilind o perioadă maximă de stocare a datelor respective. Având în vedere că aceste date fac parte integrantă din dosarul solicitantului, perioada maximă de stocare care este considerată necesară este de zece ani de la decizia finală. Această perioadă de stocare este considerată necesară în cazul în care nu se acordă protecția internațională, întrucât resortisanții țărilor terțe sau apatrizii pot încerca să solicite protecție internațională în alt stat membru sau pot depune alte cereri ulterioare în același stat membru sau într-un alt stat membru în anii următori. Aceeași perioadă de stocare este necesară în cazul persoanelor cărora li s-a acordat protecție internațională, astfel încât statutul acestora să poată fi revizuit, în special în cadrul revizuirii periodice a statutului instituită în propunerea de Regulament privind condițiile de obținere a protecției internaționale și este, de asemenea, necesară având în vedere obligațiile de reprimire prevăzute în propunerea de reformare a Regulamentului Dublin în ceea ce privește beneficiarii de protecție internațională. După această perioadă, resortisanții țărilor terțe sau apatrizii care au rămas mai mulți ani pe teritoriul Uniunii vor fi obținut statutul de rezident pe termen lung sau chiar cetățenia unuia dintre statele membre. Datele privind persoanele care au dobândit cetățenia oricăruia dintre statele membre înainte de expirarea perioadei de zece ani ar trebui șterse imediat. În Eurodac, aceste date sunt șterse din sistemul central de îndată ce statul membru de origine ia cunoștință de faptul că persoana în cauză a dobândit cetățenia respectivă deoarece persoana nu se mai încadrează în domeniul de aplicare al Eurodac. 4.IMPLICAȚII BUGETARE Prezenta propunere nu presupune sarcini financiare sau administrative pentru Uniune. Prin urmare, nu are implicații asupra bugetului Uniunii. 5.ELEMENTE DIVERSE •Mecanismele de monitorizare, evaluare și raportare Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind punerea în aplicare a prezentului regulament în termen de doi ani de la intrarea în vigoare a acestuia și la fiecare cinci ani după această dată. Statele membre au obligația de a transmite Comisiei și Agenției pentru Azil a Uniunii Europene informațiile relevante pentru întocmirea acestui raport. Agenția va monitoriza, de asemenea, respectarea prezentului regulament de către statele membre prin mecanismul de monitorizare pe care Comisia a propus să îl instituie în cadrul revizuirii mandatului agenției. •Explicația detaliată a dispozițiilor specifice ale propunerii Obiectivul prezentei propuneri este de a asigura tratarea rapidă și eficientă a cererilor de protecție internațională prin instituirea unei proceduri comune de acordare și retragere a protecției internaționale care să înlocuiască procedurile de azil diferite din statele membre și care să se aplice tuturor cererilor de protecție internațională prezentate pe teritoriul statelor membre. Prezenta propunere clarifică și raționalizează normele procedurale și oferă autorităților naționale instrumentele necesare pentru a examina cererile și a lua o decizie referitor la acestea în mod eficient, precum și pentru a combate abuzurile și deplasările secundare în interiorul UE, consolidând totodată garanțiile procedurale necesare pentru fiecare solicitant, astfel încât procedura să fie mai rapidă și mai eficace. Raționalizarea și simplificarea procedurii de protecție internațională Propunerea raționalizează și simplifică procedura prin clarificarea diferitelor etape ale accesului la procedură. Se consideră că cererea a fost prezentată de îndată ce un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid își exprimă dorința de a primi protecție internațională din partea unui stat membru [articolul 25 alineatul (1)]. O astfel de cerere trebuie înregistrată imediat sau cel târziu în termen de trei zile lucrătoare de la data la care autoritățile naționale o primesc [articolul 27 alineatul (1)]. Acest termen este același ca și în Directiva privind procedurile de azil. Fiecărui solicitant trebuie apoi să i se ofere posibilitatea efectivă de a-și depune cererea, iar acest lucru ar trebui realizat în termen de zece zile lucrătoare de la data la care a fost înregistrată cererea [articolul 28 alineatul (1)]. Pentru minorii neînsoțiți, termenul respectiv nu va începe să curgă decât din momentul în care este desemnat un tutore și acesta întâlnește copilul [articolul 32 alineatul (2)]. Termenul de depunere a cererilor este nou față de Directiva privind procedurile de azil. Statele membre ar trebui să își revizuiască în mod regulat și să își anticipe propriile nevoi, pentru a se asigura că dispun de resurse adecvate pentru a-și gestiona în mod eficient sistemul de azil, inclusiv prin elaborarea de planuri de urgență, dacă este cazul. Agenția pentru Azil a Uniunii Europene poate furniza statelor membre asistența operațională și tehnică necesară pentru a le permite să respecte termenele prevăzute. În cazul în care statele membre prevăd că nu vor fi în măsură să respecte termenele respective, acestea ar trebui să solicite asistență din partea Agenției pentru Azil a Uniunii Europene pe baza dispozițiilor din noul mandat propus al agenției. În cazul în care nu se transmite o astfel de cerere și, din cauza unei presiuni disproporționate, sistemul de azil dintr-un stat membru devine ineficace în asemenea măsură încât poate pune în pericol funcționarea sistemului european comun de azil, pe baza unei decizii de punere în aplicare a Comisiei, agenția poate lua măsuri în sprijinul statului membru respectiv. Propunerea prevede raționalizarea termenelor pentru procedura administrativă. Până în prezent, deși au fost stabilite în Directiva privind procedurile de azil, termenele diferă în mod considerabil de la un stat membru la altul și, în perioada aprilie 2015 – aprilie 2016, în medie, 50 % din cazurile din Uniunea Europeană erau pendinte de peste șase luni. Termenul prevăzut în propunere pentru examinarea cererilor în cadrul unei proceduri normale este de șase luni și poate fi prelungit o singură dată cu o perioadă suplimentară de trei luni în cazul unor presiuni disproporționate sau având în vedere complexitatea unui caz [articolul 34 alineatele (2) și (3)]. Ca și în Directiva privind procedurile de azil, rămâne valabilă posibilitatea suspendării temporare a examinării unei cereri din cauza unei modificări a circumstanțelor în țara de origine. Și în acest caz însă, termenul pentru examinarea unei cereri nu ar trebui să fie mai lung de 15 luni [articolul 34 alineatul (5)]. Sunt stabilite noi termene pentru procedura accelerată de examinare [articolul 40 alineatul (2)] și pentru tratarea cererilor inadmisibile [articolul 34 alineatul (1)]. În prezent, Directiva privind procedurile de azil nu prevede termene pentru aceste proceduri, consecința fiind că termenele diferă în mod considerabil de la un stat membru la altul, de la câteva zile până la câteva luni. Aceste proceduri ar trebui să fie rapide și, din acest motiv, termenul propus pentru o procedură accelerată de examinare este de două luni, iar pentru cazurile de inadmisibilitate, de o lună. În cazul în care motivul de inadmisibilitate este faptul că solicitantul provine dintr-o primă țară de azil sau dintr-o țară terță sigură, termenul pentru verificarea admisibilității este stabilit la zece zile lucrătoare, pentru a se asigura că sunt aplicate în mod eficient normele stabilite în propunerea de reformă a sistemului Dublin, conform cărora primul stat membru în care se depune o cerere trebuie să examineze admisibilitatea înainte de a aplica criteriile de determinare a statului membru responsabil [articolul 34 alineatul (1) al doilea paragraf]. Termenul pentru procedura la frontieră rămâne fixat la patru săptămâni, ca și în Directiva privind procedurile de azil [articolul 41 alineatul (2)]. Propunerea vizează procedura generală de protecție internațională și, din acest motiv, stabilește termene atât pentru introducerea unei căi de atac, cât și pentru deciziile în prima cale de atac. Acest lucru este necesar pentru a se asigura echitatea și eficacitatea procedurii și pentru îndeplinirea obiectivului global de a se atinge o mai mare armonizare a procedurii (articolul 55). Comisia recunoaște că, uneori, poate fi dificil pentru statele membre să respecte termenele stabilite în prezenta propunere. Cu toate acestea, necesitatea ca fiecare solicitant să aibă securitate juridică în ceea ce privește situația sa reprezintă o preocupare majoră. La elaborarea propunerii sale, Comisia a ținut seama și de propunerea sa de a consolida în mod semnificativ mandatul Agenției pentru Azil a Uniunii Europene și de posibilitatea ca statele membre să se bazeze pe asistență operațională și tehnică din partea agenției, a altor state membre sau a unor organizații internaționale.

Drepturile și obligațiile solicitanților Propunerea conține dispoziții clare privind drepturile și obligațiile solicitanților în ceea ce privește procedura de protecție internațională. Propunerea prevede garanțiile necesare pentru ca fiecare solicitant să își poată exercita efectiv drepturile, stabilind totodată o serie de obligații pentru solicitant, într-un efort de a-l responsabiliza pe tot parcursul procedurii (articolul 7). În conformitate cu propunerea Comisiei de reformare a Regulamentului Dublin, solicitanții trebuie să își prezinte cererea în statul membru al primei intrări sau în statul membru pe al cărui teritoriu sunt prezenți în mod legal [articolul 7 alineatul (1)]. Solicitanții sunt obligați să coopereze cu autoritățile responsabile pentru ca acestea să le poată stabili identitatea, inclusiv dându-le posibilitatea de a le preleva amprentele digitale și imaginea facială. Solicitanții trebuie, de asemenea, să prezinte toate elementele de care dispun și care sunt necesare pentru examinarea cererii [articolul 7 alineatul (2)]. Solicitantul trebuie să comunice autorităților responsabile locul de reședință și numărul de telefon, astfel încât să poată fi contactat în scopul procedurii [articolul 7 alineatul (4)]. Solicitanții trebuie să fie informați cu privire la procedura care trebuie urmată, la drepturile și obligațiile care le revin în cursul procedurii, la consecințele nerespectării obligațiilor, la rezultatul examinării și la posibilitatea de a ataca o decizie negativă [articolul 8 alineatul (2)]. Obligația statelor membre de a furniza solicitantului toate informațiile necesare devine și mai importantă având în vedere consecințele pe care nerespectarea obligațiilor le poate declanșa pentru solicitant. De exemplu, în cazul în care solicitantul refuză să coopereze prin faptul că nu furnizează detaliile necesare pentru examinarea cererii și prin faptul că nu permite prelevarea amprentelor sale digitale și a imaginii sale faciale, cererea sa ar putea fi respinsă ca abandonată în cadrul procedurii de retragere implicită a cererii [articolul 7 alineatul (3) și articolul 39 alineatul (1) litera (c)]. În prezent, refuzul de a respecta obligația de furnizare a amprentelor digitale este un motiv pentru examinarea accelerată a procedurii. Însă, având în vedere că acesta este un element important pentru ca cererea să fie considerată completă, au fost stabilite consecințe mai grave în cazul nerespectării acestei obligații de către solicitant. Solicitanții trebuie să rămână în statele membre în care sunt obligați să fie prezenți în conformitate cu Regulamentul Dublin [(articolul 7 alineatul (5)] și trebuie să respecte toate obligațiile de raportare pe care le pot avea în temeiul Directivei privind condițiile de primire [articolul 7 alineatul (6)]. Nerespectarea obligațiilor de raportare poate duce, de asemenea, la respingerea unei cereri ca abandonată [articolul 39 alineatul (1) litera (f)], iar în cazul în care solicitantul nu rămâne în statul membru în care este obligat să fie prezent, cererea sa este tratată în cadrul unei proceduri accelerate de examinare [articolul 40 alineatul (1) litera (g)]. În termen de trei zile lucrătoare de la depunerea unei cereri, solicitantului trebuie să i se furnizeze un document care să ateste că persoana respectivă este un solicitant, să precizeze că acesta are dreptul de a rămâne pe teritoriul statului membru în cauză și că documentul respectiv nu este un document de călătorie valabil (articolul 29). Principalele dispoziții privind documentele au fost preluate din Directiva privind condițiile de primire și au fost încorporate în prezenta propunere, ca efort de raționalizare a procedurii de protecție internațională. Propunerea stabilește tipul de informații care ar trebui incluse în documentul menționat și prevede posibilitatea de a institui un model uniform pentru documentele respective printr-un act de punere în aplicare, astfel încât să se asigure că toți solicitanții primesc același document în toate statele membre [articolul 29 alineatul (5)]. Solicitantul are dreptul de a rămâne pe teritoriul unui stat membru în scopul și pe durata procedurii administrative. Acest drept nu constituie un drept de ședere și nu dă solicitantului dreptul de a călători într-un alt stat membru fără o autorizație. Ca și în Directiva privind procedurile de azil, excepțiile de la dreptul de a rămâne în cursul procedurii administrative sunt limitate, sunt definite în mod clar în propunere și au legătură cu cererile ulterioare și cu cazurile de predare sau extrădare către un alt stat membru în temeiul unui mandat european de arestare, către o țară terță sau către o instanță penală internațională (articolul 9). Garanții procedurale Raționalizarea procedurii este necesară pentru a asigura eficiența procedurii în toate statele membre și pentru a garanta totodată că fiecărui solicitant i se transmite o decizie, pozitivă sau negativă, în cel mai scurt timp posibil. Acest lucru nu ar trebui totuși să aibă consecința nedorită de a afecta în mod negativ dreptul persoanei ca cererea sa să fie examinată într-un mod adecvat și cuprinzător, care să permită solicitantului să prezinte toate elementele relevante pentru motivarea cererii sale în cadrul examinării acesteia. Acesta este motivul pentru care propunerea conține garanții importante în favoarea solicitantului pentru a se asigura că, sub rezerva unor excepții limitate și în toate etapele procedurii, solicitantul beneficiază de dreptul de a fi ascultat în cadrul unui interviu personal, beneficiază de interpretarea necesară și de asistență și reprezentare juridice gratuite. Propunerea garantează dreptul solicitanților de a fi ascultați în cadrul unui interviu personal cu privire la admisibilitatea sau la fondul cererilor lor, indiferent de tipul de procedură administrativă aplicată în cazul lor [articolul 12 alineatul (1)]. Pentru ca dreptul la un interviu personal să fie efectiv, solicitantul trebuie să fie asistat de un interpret [articolul 12 alineatul (8)] și să aibă posibilitatea să dea explicațiile privind motivele cererii sale într-un mod cuprinzător. Este important ca solicitantului să i se acorde timp suficient pentru a se pregăti și a se consulta cu consilierul său juridic sau cu alt consilier și să poată fi asistat de consilierul juridic sau de alt consilier în cursul interviului. În interviurile pe fond realizate în legătură cu examinarea pe fond a cererii, solicitantului i se dă posibilitatea de a prezenta toate elementele necesare în sprijinul afirmațiilor sale și de a explica absența unor elemente sau incoerențele [articolul 11 alineatul (2)]. În contextul procedurii de admisibilitate, solicitantul are dreptul la un interviu de admisibilitate prin care i se dă posibilitatea de a furniza argumente corespunzătoare pentru care cererea sa nu poate fi respinsă ca inadmisibilă [articolul 10 alineatul (2)]. Interviul individual ar trebui să se desfășoare în condiții care asigură o confidențialitate corespunzătoare [articolul 12 alineatul (2)] și ar trebui condus de către un personal cu pregătire adecvată și competent, inclusiv, după caz, de personal de la autoritățile unui alt stat membru sau de experți trimiși de Agenția pentru Azil a Uniunii Europene [articolul 12 alineatele (3) și (7)]. Interviul personal poate fi omis numai în cazurile în care autoritatea decizională urmează să adopte o decizie pozitivă privind cererea sau consideră că solicitantul nu poate sau nu este în măsură să fie intervievat din cauza unor circumstanțe independente de voința sa [articolul 12 alineatul (5)]. Având în vedere că interviul personal este o parte esențială a examinării cererii, acesta ar trebui înregistrat, iar solicitanților și consilierului lor juridic ar trebui să li se acorde acces la înregistrare, precum și la raportul sau transcrierea interviului înainte ca autoritatea decizională să ia o decizie sau, în cazul unei proceduri accelerate de examinare, în același moment în care se ia decizia (articolul 13). În temeiul Directivei privind procedurile de azil, solicitanții au dreptul de a primi gratuit informații juridice și procedurale în cursul procedurii administrative și ar trebui să beneficieze de asistență juridică gratuită în etapa introducerii primei căi de atac în cazul în care nu dispun de mijloacele pentru a plăti ei înșiși asistența juridică. În prezenta propunere, accesul la asistență și reprezentare juridice în toate etapele procedurii este considerat necesar pentru a permite solicitanților să își exercite pe deplin drepturile, având în vedere termenele mai scurte pentru desfășurarea procedurii. Prin urmare, propunerea prevede dreptul solicitanților de a cere asistență și reprezentare juridice gratuite în toate etapele procedurii [articolul 15 alineatul (1)], sub rezerva unui număr limitat de excepții definite în propunere. În consecință, statele membre pot decide să nu furnizeze asistență și reprezentare juridice gratuite în cazul în care solicitantul dispune de resurse suficiente și în care se consideră că cererea sau calea de atac nu au nicio perspectivă concretă de succes [articolul 15 alineatul (3) literele (a) și (b) și articolul 15 alineatul (5) literele (a) și (b)]. În cadrul procedurii administrative, statele membre pot, de asemenea, decide să nu acorde asistență și reprezentare juridice gratuite în cazul cererilor ulterioare [articolul 15 alineatul (3) litera (c)], iar în etapa căii de atac, pot face acest lucru începând cu a doua cale de atac [articolul 15 alineatul (5) litera (c)]. Comisia consideră că este necesar și oportun ca acest drept să fie extins în cazul procedurii administrative, recunoscând astfel o practică deja existentă în douăzeci și două de state membre. Acest lucru impune alocarea unor resurse adecvate pentru a asigura calitatea procesului decizional în cursul procedurii administrative. Cu toate acestea, practica statelor membre care oferă deja această posibilitate indică faptul că acordarea asistenței și a reprezentării juridice gratuite este utilă pentru a asigura o asistență de bună calitate, care conduce la o mai bună calitate a deciziilor administrative, numărul căilor de atac introduse fiind, posibil, mai redus. Minorii neînsoțiți și solicitanții care au nevoie de garanții procedurale speciale Propunerea prevede un nivel ridicat al garanțiilor procedurale speciale pentru categoriile vulnerabile de solicitanți (articolul 19), în special în cazul minorilor neînsoțiți (articolele 21 și 22). În scopul asigurării unei proceduri echitabile pentru acești solicitanți, este necesar ca nevoile lor să fie identificate cât mai curând posibil în cadrul procedurii și să li se ofere sprijinul și orientarea adecvate în toate etapele procedurii [articolul 20 alineatul (1)]. În cazul în care nu este posibil să se furnizeze un astfel de sprijin adecvat în cadrul unei proceduri accelerate de examinare sau al unei proceduri la frontieră, aceste proceduri nu ar trebui să se aplice [articolul 19 alineatul (3)]. În ceea ce privește copiii în general, interesul superior al copilului drept considerent primordial este principiul care prevalează la aplicarea procedurii comune. Toți copiii, indiferent de vârsta lor și dacă sunt sau nu însoțiți, au, de asemenea, dreptul la un interviu personal, cu excepția cazului în care, în mod evident, acesta nu este în interesul superior al copilului [articolul 21 alineatele (1) și (2)]. În ceea ce privește minorii neînsoțiți, acestora ar trebui să li se desemneze un tutore cât mai curând posibil și nu mai târziu de cinci zile lucrătoare din momentul în care un minor neînsoțit prezintă o cerere [articolul 22 alineatul (1)]. Consecințele disparităților dintre diferitele sisteme de tutelă pentru minorii neînsoțiți ale statelor membre pot fi nerespectarea garanțiilor procedurale, faptul că minorii nu primesc îngrijirea adecvată sau sunt expuși la riscuri ori la situații precare, aceste disparități putând eventual să îi determine să se sustragă procedurii. Prezenta propunere, care ține seama de un studiu privind tutela copiilor efectuat de Agenția pentru Drepturi Fundamentale, vizează standardizarea practicilor în materie de tutelă pentru a se asigura că tutela este acordată cu promptitudine și este eficace pe tot teritoriul Uniunii. Rolul tutorelui este de a asista și a reprezenta un minor neînsoțit în scopul de a asigura interesul superior al copilului și bunăstarea generală a acestuia în cadrul procedurii de protecție internațională. În cazul în care este necesar și posibil în temeiul legislației naționale, tutorele poate exercita capacitatea juridică pentru minor [articolul 4 alineatul (2) litera (f)]. Pentru a se asigura că minorii neînsoțiți primesc un sprijin adecvat, propunerea prevede că un tutore nu ar trebui să fie responsabil pentru un număr disproporționat de minori [articolul 22 alineatul (5) primul paragraf]. Având în vedere sarcinile și responsabilitățile tutorelui, inclusiv termenele pentru diferitele etape procedurale în temeiul prezentului regulament, este necesar ca numărul de cazuri atribuite fiecărui tutore să fie rezonabil, iar propunerea prevede totodată instituirea unui sistem adecvat pentru monitorizarea performanței fiecărui tutore [articolul 22 alineatul (4) al doilea paragraf]. Utilizarea procedurii accelerate de examinare și a procedurii la frontieră În prezenta propunere, procedura accelerată de examinare devine obligatorie din anumite motive limitate legate de cererile care sunt prima facie vădit nefondate, cum ar fi cazul în care solicitantul face declarații în mod clar incoerente sau false, induce în eroare autoritățile cu informații false sau provine dintr-o țară de origine sigură. În mod similar, o cerere ar trebui examinată în cadrul procedurii accelerate de examinare dacă este în mod evident abuzivă, de exemplu, atunci când solicitantul urmărește să întârzie sau să împiedice executarea unei decizii de returnare, când acesta nu a cerut protecție internațională în statul membru în care a intrat prima dată în mod ilegal ori în statul membru în care este prezent în mod legal, când un solicitant a cărui cerere este în curs de examinare și care a prezentat o cerere într-un alt stat membru sau care se află pe teritoriul altui stat membru fără a deține un permis de ședere este reprimit, în conformitate cu noile norme propuse de Comisie în temeiul Regulamentului Dublin, fără a demonstra că acest lucru s-a datorat unor circumstanțe independente de voința sa [articolul 40 alineatul (1)].

Procedurile la frontieră care presupun în mod normal utilizarea luării în custodie publică pe tot parcursul procedurii rămân opționale și pot fi aplicate pentru examinarea admisibilității sau a fondului cererilor din aceleași motive ca și în cadrul unei proceduri accelerate de examinare. În cazul în care nu se ia nicio decizie în termen de patru săptămâni, solicitantul dobândește dreptul de a intra și a rămâne pe teritoriul respectiv (articolul 41). Având în vedere că procedura accelerată de examinare devine acum obligatorie, că, în majoritatea cazurilor, când se aplică procedura la frontieră se recurge la luarea în custodie publică, că durata ambelor proceduri este scurtă și că nu există un efect suspensiv automat în urma unei decizii luate în cadrul oricăreia dintre aceste două proceduri, este necesar ca toate garanțiile procedurale să fie aplicate în cazul fiecărui solicitant, în special dreptul de a fi ascultat în cadrul unui interviu personal, dreptul la interpretare și la asistență și reprezentare juridice gratuite [articolul 40 alineatul (1) și articolul 41 alineatul (1)]. Aplicarea acestor proceduri este limitată în ceea ce îi privește pe minorii neînsoțiți [articolul 40 alineatul (5) și articolul 41 alineatul (5)] și nu poate fi utilizată pentru solicitanții care au nevoie de garanții procedurale speciale, cu excepția cazului în care solicitanților respectivi li se poate acorda un sprijin adecvat în cadrul acestor proceduri [articolul 19 alineatul (3)]. Admisibilitatea cererilor Regula generală este că o cerere de protecție internațională ar trebui examinată pe fond pentru a stabili dacă solicitantul îndeplinește condițiile pentru a beneficia de protecție internațională în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. XXX/XXX (Regulamentul privind condițiile de obținere a protecției internaționale). Nu este necesară o examinare pe fond în cazul în care o cerere ar trebui declarată inadmisibilă în conformitate cu prezenta propunere. Prezenta propunere prevede că, în cazul în care se aplică oricare dintre motivele de inadmisibilitate stabilite în propunere, cererea ar trebui respinsă ca inadmisibilă [articolul 36 alineatul (1)], iar această examinare nu ar trebui să dureze mai mult de o lună [articolul 34 alineatul (1)]. Înainte de a determina statul membru responsabil în conformitate cu noile norme propuse de Comisie în cadrul Regulamentului Dublin, primul stat membru în care s-a depus o cerere ar trebui să examineze admisibilitatea cererii respective atunci când o țară care nu este stat membru este considerată ca prima țară de azil sau o țară terță sigură pentru solicitant. Pentru a asigura funcționarea eficientă a sistemului Dublin, propunerea prevede că durata examinării motivelor legate de prima țară de azil sau de țara terță sigură nu ar trebui să fie de mai mult de zece zile lucrătoare [articolul 34 alineatul (1) al doilea paragraf]. O cerere ar trebui considerată inadmisibilă dacă este o cerere ulterioară care nu aduce elemente sau date relevante noi ori dacă o cerere separată prezentată de către un soț/soție, partener/parteneră sau minor însoțit nu este considerată justificată [articolul 36 alineatul (1) literele (c) și (d)]. Motivele legate de prima țară de azil sau de țara terță sigură nu ar trebui să se aplice beneficiarilor de protecție subsidiară care sunt relocați în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. XXX/XXX (Regulamentul privind relocarea) în cazul în care aceștia decid să solicite statutul de refugiat din momentul în care ajung pe teritoriul statelor membre. Cazurile care intră sub incidența Regulamentului Dublin, inclusiv cazul în care un alt stat membru a acordat protecție internațională, astfel cum se prevede în propunerea de reformă a sistemului Dublin, ar trebui tratate în temeiul sistemului Dublin [articolul 36 alineatul (2)]. În cazul în care, după o evaluare prima facie, reiese în mod clar că o cerere poate fi respinsă ca vădit nefondată, cererea poate fi respinsă din acest motiv fără a i se verifica admisibilitatea. Având în vedere că durata procedurii de admisibilitate este foarte scurtă și că, în anumite cazuri, o decizie precum cea adoptată pe motivul legat de prima țară de azil nu are un efect suspensiv automat, este necesar să se garanteze faptul că fiecare solicitant beneficiază de toate garanțiile procedurale, în special de dreptul de a fi ascultat în cadrul unui interviu personal, dreptul la interpretare și la asistență juridică gratuită [articolul 36 alineatul (1)]. Cu toate acestea, în cazul cererilor ulterioare, se fac excepții de la aceste garanții procedurale. Tratarea cererilor ulterioare Prezenta propunere clarifică și simplifică procedura pentru tratarea cererilor ulterioare, furnizând în același timp instrumentele necesare pentru a preveni utilizarea abuzivă a posibilității oferite de cererile ulterioare. O cerere ulterioară este o cerere introdusă de același solicitant în oricare stat membru după ce o cerere anterioară a fost respinsă printr-o decizie definitivă [articolul 42 alineatul (1)]. O cerere ulterioară face obiectul unei examinări preliminare care va stabili dacă solicitantul prezintă elemente sau date noi relevante care ar putea să mărească în mod semnificativ probabilitatea ca solicitantul să îndeplinească condițiile pentru a beneficia de protecție internațională [articolul 42 alineatul (2)]. În caz contrar, cererea ulterioară trebuie să fie respinsă ca inadmisibilă sau ca vădit nefondată dacă cererea este în mod clar neîntemeiată sau abuzivă, neavând nicio perspectivă concretă de succes [articolul 42 alineatul (5)]. Prezenta propunere prevede efectuarea examinării preliminare pe baza observațiilor scrise și a unui interviu personal. Cu toate acestea, interviul personal poate fi omis în cazurile în care, din declarațiile scrise, reiese clar că cererea nu aduce elemente sau date noi relevante, este în mod clar neîntemeiată și nu are nicio perspectivă concretă de succes [articolul 42 alineatul (3)]. În plus, solicitantul nu va beneficia de asistență juridică gratuită în etapa de examinare preliminară [articolul 15 alineatul (3) litera (c)]. În cazul unei cereri ulterioare, nu există un efect suspensiv automat și se pot face excepții de la dreptul persoanei de a rămâne pe teritoriul unui stat membru în cazul în care o cerere ulterioară este respinsă ca inadmisibilă sau ca vădit nefondată ori, în cazul unei a doua sau a treia cereri ulterioare, de îndată ce o cerere este prezentată în orice stat membru după adoptarea unei decizii finale care a respins o cerere ulterioară precedentă ca fiind inadmisibilă, nefondată sau vădit nefondată (articolul 43). Comisia consideră că această abordare este justificată, având în vedere că cererea fiecărui solicitant a fost deja examinată în cadrul procedurii administrative, precum și de către o instanță, și că solicitantul a beneficiat deja de garanții procedurale, inclusiv de un interviu personal, de interpretare și de asistență și reprezentare juridice gratuite. Conceptele de țară sigură În comunicarea sa din 6 aprilie 2016, Comisia a considerat că utilizarea mecanismelor „țărilor sigure” este un aspect esențial al unei abordări comune. În special, Comisia a anunțat că va armoniza consecințele procedurale ale conceptului și va elimina posibilitatea statelor membre de a-l utiliza sau nu. Prin utilizarea conceptelor de primă țară de azil și de țară terță sigură, anumite cereri pot fi declarate inadmisibile în cazul în care protecția putea fi acordată într-o țară terță [articolul 36 alineatul (1) literele (a) și (b)]. Cele două concepte pot fi aplicate unui solicitant după o examinare individuală a admisibilității care cuprinde un interviu de admisibilitate. Prezenta propunere clarifică cele două concepte. Ambele se bazează pe existența unui nivel suficient de protecție, astfel cum se prevede în propunere (articolele 44 și 45). Principala diferență dintre cele două concepte se referă la fiecare solicitant. În temeiul conceptului de primă țară de azil, solicitantul beneficiază de protecție în conformitate cu Convenția de la Geneva sau de un nivel suficient de protecție în țara terță respectivă și încă se poate prevala de acea protecție, în timp ce, în temeiul conceptului de țară terță sigură, solicitantul poate primi protecție în conformitate cu standardele materiale ale Convenției de la Geneva sau un nivel suficient de protecție în conformitate cu prezenta propunere. Această diferență constituie motivul pentru care prezenta propunere, ca și actualul cadru legislativ, prevede un efect suspensiv automat al căii de atac împotriva unei decizii luate pe baza unor motive legate de o țară terță sigură, dar nu și pe baza unor motive legate de prima țară de azil [articolul 53 alineatul (2) litera (b)]. Se consideră că există un risc mai mare de o eventuală încălcare a articolului 3 din Convenția europeană a drepturilor omului la aplicarea conceptului de țară terță sigură și, prin urmare, efectul suspensiv al căii de atac rămâne necesar pentru a se asigura o cale de atac eficientă în conformitate cu articolul 13 din Convenția europeană a drepturilor omului. În ceea ce privește conceptul de țară terță sigură, în comunicarea sa din 10 februarie 2016, Comisia a încurajat toate statele membre să prevadă și să impună utilizarea acestuia în legislația lor națională. În prezenta propunere, Comisia propune o abordare armonizată la nivelul UE pentru utilizarea acestui concept, cu respectarea deplină a obligațiilor internaționale consacrate în Cartă, în Convenția europeană a drepturilor omului și în Convenția de la Geneva, pentru a garanta că acest concept este aplicat în același fel în toate statele membre, și propune desemnarea la nivelul Uniunii a țărilor terțe sigure printr-o viitoare modificare a prezentului regulament pe baza condițiilor prevăzute în prezentul regulament și după efectuarea unei evaluări detaliate, susținută de probe, implicând o cercetare realizată pe fond, și a unei consultări ample cu statele membre și cu părțile interesate relevante (articolul 46). Cu toate acestea, conceptul de țară terță sigură se poate aplica, de asemenea, în cazuri individuale, direct pe baza condițiilor stabilite în regulament. Utilizarea conceptului de țară de origine sigură permite unui stat membru să examineze o cerere pe baza unei prezumții juris tantum că țara de origine a solicitantului este sigură. Utilizarea acestui concept permite tratarea cererilor în cadrul procedurii accelerate de examinare [articolul 40 alineatul (1) litera (e)] și, în cazul în care o cerere este respinsă ca vădit nefondată din acest motiv, nu există niciun efect suspensiv automat al căii de atac [articolul 53 alineatul (2) litera (a)].

În septembrie 2015, Comisia a propus adoptarea unui Regulament de constituire a unei liste comune la nivelul UE a țărilor de origine sigure pentru a facilita prelucrarea rapidă a cererilor depuse de persoane provenind din aceste țări. Comisia consideră că lista comună la nivelul UE a țărilor de origine sigure ar trebui să facă parte integrantă din prezentul proiect de regulament. Din acest motiv, prezenta propunere încorporează propunerea Comisiei de Regulament de constituire a unei liste comune la nivelul UE a țărilor de origine sigure, incluzând aceeași listă de țări, pe baza acelorași justificări ca și cele din propunerea menționată, cu modificări minore aduse textului, având în vedere discuțiile în curs dintre colegiuitori (articolul 48). Odată ce colegiuitorii ajung la un acord privind propunerea Comisiei de constituire a unei liste comune la nivelul UE a țărilor de origine sigure, propunerea în cauză ar trebui să fie adoptată. Textul final al acelui nou regulament ar trebui apoi încorporat în Regulamentul privind procedurile de azil înainte ca acesta să fie adoptat, iar Regulamentul de constituire a unei liste comune la nivelul UE a țărilor de origine sigure ar trebui să fie abrogat. Obiectivul este de a trece la o desemnare la nivelul Uniunii pe deplin armonizată a țărilor de origine sigure și a țărilor terțe sigure, pe baza propunerilor prezentate de Comisie, asistată de Agenția pentru Azil a Uniunii Europene. Acesta este motivul pentru care prezenta propunere include o clauză de încetare a efectelor prin care statele membre ar trebui să mențină în continuare desemnările naționale ale țărilor de origine sigure și ale țărilor terțe sigure numai pentru o perioadă de până la cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentului proiect de regulament [articolul 50 alineatul (1)]. Dreptul la o cale de atac eficientă Ca regulă generală, pentru ca un solicitant să își poată exercita dreptul la o cale de atac eficientă, acesta are dreptul de a rămâne pe teritoriu până la expirarea termenului pentru depunerea primei căi de atac, iar în cazul în care solicitantul își exercită acest drept, până la soluționarea căii de atac [articolul 54 alineatul (1)]. Efectul suspensiv al unei căi de atac nu este automat decât în cazuri limitate, iar fiecare solicitant ar trebui să ceară instanței să suspende executarea unei decizii de returnare sau instanța ar acționa din oficiu în acest sens. Atunci când, printr-o decizie negativă, se respinge o cerere ca vădit nefondată sau nefondată în cazurile care fac obiectul procedurii accelerate de examinare ori al procedurii la frontieră, ca inadmisibilă întrucât solicitantul provine dintr-o primă țară de azil sau cererea este o cerere ulterioară, când o cerere a fost respinsă întrucât a fost retrasă sau abandonată în mod explicit, o instanță poate permite solicitantului să rămână pe teritoriu, fie dacă solicitantul depune o cerere, fie ex officio, suspendând executarea unei decizii de returnare [articolul 54 alineatul (2)]. În cazul în care un solicitant introduce o nouă cale de atac împotriva unei decizii în prima cale de atac sau a unei decizii în căile de atac ulterioare, în principiu, acesta nu are dreptul de a rămâne pe teritoriul statelor membre [articolul 54 alineatul (5)]. În cazul în care se face o excepție de la dreptul la o cale de atac cu efect suspensiv automat, drepturile solicitantului ar trebui protejate în mod adecvat prin punerea la dispoziția acestuia a interpretării și asistenței juridice necesare, precum și prin acordarea unei perioade de timp suficiente pentru ca solicitantul să își pregătească și să își înainteze cererea instanței. În plus, astfel cum a constatat Curtea Europeană a Drepturilor Omului (CEDO) în cauza M.S.S./Belgia și Grecia, într-un astfel de cadru, instanța ar trebui să fie în măsură să examineze în fapt și în drept decizia negativă a autorității decizionale. În aceste cazuri, ținând seama de hotărârea pronunțată de CEDO în cauza I. M./Franța și de hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene în cauza Dörr și având în vedere termenele stricte pentru introducerea unei căi de atac, Comisia propune extinderea garanțiilor care, în temeiul Directivei privind procedurile de azil, erau aplicabile doar în cazul procedurii la frontieră la toate cazurile în care unui solicitant i se impune să depună o cerere separată de protecție provizorie [articolul 54 alineatul (3)]. Solicitantului ar trebui să i se permită să rămână pe teritoriu în așteptarea rezultatului procedurii prin care se decide dacă acesta poate sau nu să rămână. Această decizie ar trebui însă luată în termen de o lună de la data introducerii căii de atac [articolul 54 alineatul (4)]. Retragerea protecției internaționale În propunerea sa de Regulament privind condițiile de obținere a protecției internaționale, Comisia propune consolidarea normelor privind revizuirea statutului pentru a se verifica dacă criteriile de eligibilitate sunt în continuare îndeplinite, prin introducerea unor revizuiri sistematice și regulate. Astfel de revizuiri trebuie efectuate atunci când se produce o modificare semnificativă relevantă în țara de origine, care se reflectă în informațiile la nivelul Uniunii privind țara de origine și în analiza comună elaborată de Agenția pentru Azil a Uniunii Europene, precum și atunci când permisele de ședere sunt reînnoite pentru prima dată, în cazul refugiaților, și pentru prima și a doua oară, în cazul beneficiarilor de protecție subsidiară. Autoritățile decizionale revocă statutul, îi pun capăt sau refuză să îl reînnoiască în cazul în care nevoia de protecție încetează să mai existe sau în care au apărut motive de excludere după ce protecția a fost acordată. În prezenta propunere, procedura de retragere a protecției internaționale rămâne în mare parte aceeași comparativ cu actualul cadru legislativ. Cu toate acestea, având în vedere revizuirea periodică a statutului propusă, s-a considerat necesară consolidarea garanțiilor procedurale ale solicitanților, oferindu-le acestora posibilitatea de a-și prezenta cazul în cadrul unui interviu personal, și nu doar prin intermediul observațiilor scrise, cum se întâmplă în prezent, și furnizându-le interpretarea necesară [articolul 52 alineatul (1) litera (b) și articolul 52 alineatul (4)]. Solicitanții vor continua să beneficieze de dreptul la asistență și la reprezentare juridice gratuite [articolul 52 alineatul (4)]. 2016/0224 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI de instituire a unei proceduri comune în materie de protecție internațională în Uniune și de abrogare a Directivei 2013/32/UE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 78 alineatul (2) litera (d), având în vedere propunerea Comisiei Europene, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European, având în vedere avizul Comitetului Regiunilor, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1)Obiectivul prezentului regulament este de a raționaliza, a simplifica și a armoniza măsurile procedurale ale statelor membre prin instituirea unei proceduri comune de protecție internațională în Uniune. În vederea atingerii acestui obiectiv, se aduc o serie de modificări substanțiale la Directiva 2013/32/UE a Parlamentului European și a Consiliului, iar directiva respectivă ar trebui abrogată și înlocuită cu un regulament. Trimiterile la directiva abrogată ar trebui interpretate ca trimiteri la prezentul regulament. (2)O politică comună în domeniul azilului, cuprinzând un sistem european comun de azil bazat pe aplicarea deplină și globală a Convenției de la Geneva privind statutul refugiaților din 28 iulie 1951, astfel cum a fost modificată prin Protocolul de la New York din 31 ianuarie 1967 („Convenția de la Geneva”), este un element constitutiv al obiectivului Uniunii Europene de a crea în mod progresiv un spațiu de libertate, securitate și justiție deschis celor care, forțați de împrejurări, solicită în mod legitim protecție în Uniune. O astfel de politică ar trebui să fie guvernată de principiul solidarității și al distribuirii echitabile a răspunderii între statele membre, inclusiv pe plan financiar.

(3)Sistemul european comun de azil se bazează pe standarde comune pentru procedurile de azil, recunoașterea și protecția oferită la nivelul Uniunii, condițiile de primire și un sistem de determinare a statului membru responsabil pentru solicitanții de azil. În pofida progreselor înregistrate în dezvoltarea sistemului european comun de azil, există în continuare diferențe semnificative între statele membre în ceea ce privește tipurile de proceduri utilizate, ratele de recunoaștere, tipul de protecție acordată, nivelul condițiilor materiale de primire și al prestațiilor oferite solicitanților și beneficiarilor de protecție internațională. Aceste diferențe sunt factori determinanți importanți ai deplasărilor secundare și subminează obiectivul de a asigura, în sistemul european comun de azil, că toți solicitanții sunt tratați în mod egal, indiferent de locul în care prezintă o cerere în interiorul Uniunii. (4)În comunicarea sa din 6 aprilie 2016, Comisia și-a prezentat opțiunile de îmbunătățire a sistemului european comun de azil, și anume introducerea unui sistem durabil și echitabil pentru determinarea statului membru căruia îi revine responsabilitatea de a examina cererile de azil, consolidarea sistemului Eurodac, realizarea unei mai mari convergențe în sistemul de azil al UE, prevenirea deplasărilor secundare în interiorul Uniunii și elaborarea unui nou mandat pentru Agenția pentru Azil a Uniunii Europene. Comunicarea respectivă răspunde solicitărilor Consiliului European din 18-19 februarie 2016 de a se înregistra progrese în sensul reformării cadrului actual din UE, astfel încât să se asigure o politică umană și eficientă în domeniul azilului. De asemenea, comunicarea propune o cale de urmat conformă cu abordarea globală în materie de migrație prezentată de Parlamentul European în raportul său din proprie inițiativă din 12 aprilie 2016. (5)Pentru a asigura buna funcționare a sistemului european comun de azil ar trebui să se înregistreze progrese semnificative în ceea ce privește convergența sistemelor naționale de azil. Procedurile de azil actuale, diferite în toate statele membre, ar trebui înlocuite cu o procedură comună de acordare și retragere a protecției internaționale, care să fie aplicabilă în toate statele membre în temeiul Regulamentului (UE) nr. XXX/XXX al Parlamentului European și al Consiliului (Regulamentul privind condițiile de obținere a protecției internaționale), asigurându-se faptul că procedura se desfășoară la timp și este eficace. Cererile prezentate de resortisanții țărilor terțe și apatrizi pentru a beneficia de protecție internațională ar trebui examinate în cadrul unei proceduri reglementate de aceleași norme, indiferent de statul membru în care este depusă cererea, pentru a se asigura echitate în tratarea cererilor de protecție internațională, claritate și securitate juridică pentru fiecare solicitant. (6)O procedură comună de acordare și retragere a protecției internaționale ar trebui să limiteze deplasările secundare ale solicitanților de protecție internațională între statele membre, în cazul în care aceste deplasări ar fi cauzate de diferențele la nivelul cadrului juridic, prin înlocuirea actualelor dispoziții, care oferă o marjă de manevră, cu norme armonizate și prin clarificarea drepturilor și obligațiilor solicitanților și a consecințelor nerespectării acestor obligații și ar crea condiții echivalente pentru aplicarea Regulamentului (UE) nr. XXX/XXX (Regulamentul privind condițiile de obținere a protecției internaționale) în statele membre. (7)Prezentul regulament ar trebui să se aplice tuturor cererilor de protecție internațională prezentate pe teritoriul statelor membre, inclusiv la frontierele externe, în apele teritoriale sau în zonele de tranzit ale statelor membre, precum și retragerii protecției internaționale. Persoanele care solicită protecție internațională și care se află în apele teritoriale ale unui stat membru ar trebui debarcate, iar cererile lor ar trebui examinate în conformitate cu prezentul regulament. (8)Prezentul regulament ar trebui să se aplice cererilor de protecție internațională în cadrul unei proceduri în care se examinează dacă solicitanții îndeplinesc condițiile pentru a primi protecție internațională în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. XXX/XXX (Regulamentul privind condițiile de obținere a protecției internaționale). În plus față de protecția internațională, statele membre pot acorda, în temeiul dreptului lor intern, și alte statute umanitare la nivel național persoanelor care nu îndeplinesc condițiile pentru acordarea statutului de refugiat sau a statutului conferit prin protecție subsidiară. În vederea raționalizării procedurilor din statele membre, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a aplica prezentul regulament și în cazul cererilor de a obține orice alt tip de astfel de protecție. (9)În ceea ce privește tratamentul persoanelor care intră în domeniul de aplicare al prezentului regulament, statele membre sunt legate prin obligațiile care le incumbă în temeiul instrumentelor de drept internațional la care sunt parte. (10)Resursele Fondului pentru azil, migrație și integrare ar trebui mobilizate pentru a oferi un sprijin adecvat eforturilor depuse de statele membre în aplicarea prezentului regulament, în special, statelor membre care se confruntă cu presiuni specifice și disproporționate asupra sistemelor lor de azil și de primire. (11)Agenția pentru Azil a Uniunii Europene ar trebui să ofere statului membru asistența tehnică și operațională necesară pentru aplicarea prezentului regulament, în special prin furnizarea de experți care să sprijine autoritățile naționale să primească, să înregistreze și să examineze cererile de protecție internațională și prin furnizarea de informații actualizate privind țările terțe, inclusiv informații privind țara de origine, și de orientări referitoare la situația din anumite țări de origine. În aplicarea prezentului regulament, statele membre ar trebui să ia în considerare standardele operaționale, indicatorii, orientările și bunele practici dezvoltate de Agenția pentru Azil a Uniunii Europene. (12)În interesul unei recunoașteri corecte a persoanelor care au nevoie de protecție ca refugiați, în sensul articolului 1 din Convenția de la Geneva, sau ca persoane eligibile pentru obținerea de protecție subsidiară, fiecare solicitant ar trebui să aibă acces efectiv la procedură, posibilitatea de a coopera și de a comunica în mod adecvat cu autoritățile responsabile, astfel încât să poată prezenta faptele relevante ale cazului său, precum și garanții procedurale suficiente pentru a-și putea susține cazul în toate etapele procedurii. (13)Solicitantului ar trebui să i se dea posibilitatea efectivă de a prezenta autorității decizionale toate elementele relevante de care dispune. Din acest motiv, sub rezerva unui număr limitat de excepții, solicitantul ar trebui să beneficieze de dreptul de a fi ascultat în cadrul unui interviu personal cu privire la admisibilitate sau la fondul cererii sale, după caz. Pentru ca dreptul la un interviu personal să fie efectiv, solicitantul ar trebui să fie asistat de un interpret și să aibă posibilitatea să dea explicațiile privind motivele cererii sale într-un mod cuprinzător. Solicitantului ar trebui să i se acorde timp suficient pentru a se pregăti și a se consulta cu consilierul său juridic sau cu alt consilier și să poată fi asistat de consilierul juridic sau alt consilier în cursul interviului. Interviul individual ar trebui să se desfășoare în condiții care asigură o confidențialitate corespunzătoare și ar trebui condus de către un personal cu pregătire adecvată și competent, inclusiv, după caz, de personal de la autoritățile unui alt stat membru sau de experți trimiși de Agenția pentru Azil a Uniunii Europene. Interviul personal poate fi omis numai în cazurile în care autoritatea decizională urmează să adopte o decizie pozitivă privind cererea sau consideră că solicitantul nu poate sau nu este în măsură să fie intervievat din cauza unor circumstanțe durabile independente de voința sa. Având în vedere că interviul personal este o parte esențială a examinării cererii, acesta ar trebui înregistrat, iar solicitanților și consilierului lor juridic ar trebui să li se acorde acces la înregistrare, precum și la raportul sau transcrierea interviului înainte ca autoritatea decizională să ia o decizie sau, în cazul unei proceduri accelerate de examinare, în același moment în care se ia decizia. (14)Este atât în interesul statelor membre, cât și în al solicitanților să se asigure o recunoaștere corectă a nevoilor de protecție internațională deja din etapa procedurii administrative, prin furnizarea de informații și asistență juridică de calitate care conduc la un proces decizional mai eficient și de mai bună calitate. În acest scop, accesul la asistență și la reprezentare juridice ar trebui să facă parte integrantă din procedura comună de protecție internațională. Pentru a asigura protecția efectivă a drepturilor solicitantului, în special a dreptului la apărare și a principiului echității, precum și pentru a asigura economia procedurii, solicitanților ar trebui, la cererea acestora și sub rezerva condițiilor stabilite în prezentul regulament, să li se ofere asistență și reprezentare juridice gratuite în cursul procedurii administrative și al procedurii de atac. Asistența și reprezentarea juridice gratuite ar trebui furnizate de persoane competente în materie în temeiul legislației naționale. (15)Este posibil ca anumiți solicitanți să aibă nevoie de garanții procedurale speciale din cauza, printre altele, a vârstei, a sexului, a orientării sexuale, a identității sexuale, a unui handicap, a unei boli grave, a unor tulburări mentale sau ca urmare a torturii, violului sau a altor forme grave de violență psihologică, sexuală sau bazată pe gen. Este necesar să se evalueze în mod sistematic dacă un solicitant are nevoie de garanții procedurale speciale și să se identifice solicitanții respectivi cât mai curând posibil din momentul prezentării cererii și înainte de luarea unei decizii. (16)Pentru a se asigura faptul că solicitanții care au nevoie de garanții procedurale speciale sunt identificați cât mai curând posibil, personalul din cadrul autorităților responsabile cu primirea și înregistrarea cererilor ar trebui să fie instruit în mod adecvat pentru a detecta semnele de vulnerabilitate și ar trebui să primească instrucțiuni corespunzătoare în acest scop. Măsurile suplimentare legate de identificarea și documentarea simptomelor și a semnelor de tortură sau a altor acte grave de violență fizică sau psihică, inclusiv acte de violență sexuală, în cadrul procedurilor reglementate de prezentul regulament ar trebui să fie bazate, printre altele, pe Manualul privind mijloacele eficiente de anchetare și de colectare a probelor privind tortura și alte pedepse sau tratamente crude, inumane sau degradante (Protocolul de la Istanbul). (17)Solicitanților identificați ca având nevoie de garanții procedurale speciale ar trebui să li se ofere sprijinul adecvat, inclusiv timp suficient, în vederea creării condițiilor necesare pentru ca aceștia să aibă acces efectiv la proceduri și să prezinte elementele necesare pentru a-și motiva cererea de protecție internațională. În cazul în care nu este posibil să se furnizeze un sprijin adecvat în cadrul unei proceduri accelerate de examinare sau al unei proceduri la frontieră, un solicitant care are nevoie de garanții procedurale speciale ar trebui exceptat de la aceste proceduri. Nevoia de garanții procedurale speciale de natură să împiedice aplicarea procedurii accelerate sau a procedurii la frontieră ar trebui să însemne, de asemenea, că solicitantului i se asigură garanții suplimentare în cazul în care calea sa de atac nu are un efect suspensiv automat, astfel încât calea sa de atac să fie eficientă în cazul său particular. (18)În vederea asigurării unei egalități reale între solicitanții femei și solicitanții bărbați, procedurile de examinare ar trebui să ia în considerare dimensiunea de gen. În special, interviurile personale ar trebui organizate astfel încât să permită atât femeilor, cât și bărbaților care solicită protecție să vorbească despre experiențele lor anterioare în cazuri care implică persecuția pe motive legate de gen. În acest scop, femeilor ar trebui să li se dea posibilitatea efectivă de a fi intervievate separat de soțul sau partenerul lor ori de alți membri ai familiei. Dacă este posibil, pentru femei și fete ar trebui să se aloce interpreți și intervievatori de sex feminin. Examinările medicale ale femeilor și fetelor ar trebui efectuate de personal medical de sex feminin, în special având în vedere posibilitatea ca solicitanta să fi fost victimă a violenței bazate pe gen. Complexitatea plângerilor legate de gen ar trebui luată în considerare în mod corespunzător în procedurile bazate pe conceptul de primă țară de azil, pe conceptul de țară terță sigură, pe conceptul de țară de origine sigură și pe noțiunea „cereri ulterioare”. (19)Atunci când, în cadrul prelucrării unei cereri, solicitantul este percheziționat, percheziția ar trebui să fie efectuată de o persoană de același sex. Acest lucru nu ar trebui să aducă atingere unei percheziții efectuate, din motive de securitate, în temeiul legislației naționale. (20)Interesul superior al copilului ar trebui să primeze în aplicarea de către statele membre a prezentului regulament, în conformitate cu articolul 24 din Cartă și cu Convenția Organizației Națiunilor Unite cu privire la drepturile copilului din 1989. În evaluarea interesului superior al copilului, statele membre ar trebui, în special, să țină seama în mod adecvat de bunăstarea și dezvoltarea socială a minorului, inclusiv de mediul său de proveniență. Având în vedere articolul 12 din Convenția Organizației Națiunilor Unite cu privire la drepturile copilului referitor la dreptul copilului de a fi ascultat, autoritatea decizională îi oferă minorului posibilitatea unui interviu personal, cu excepția cazului în care, în mod evident, acesta nu este în interesul superior al minorului. (21)Procedura comună raționalizează termenele în care o persoană poate avea acces la procedură, în care autoritatea decizională examinează cererea și în care autoritățile judiciare examinează prima cale de atac. Întrucât un număr disproporționat de cereri simultane poate risca să întârzie accesul la procedură și examinarea cererilor, uneori poate fi necesară o anumită flexibilitate pentru a prelungi în mod excepțional aceste termene. Cu toate acestea, pentru a se asigura un proces eficace, extinderea acestor termene ar trebui să constituie o măsură de ultimă instanță, având în vedere că statele membre ar trebui să își revizuiască periodic nevoile pentru a menține eficiența sistemului lor de azil, inclusiv prin elaborarea de planuri de urgență, dacă este necesar, și ținând seama de faptul că Agenția pentru Azil a Uniunii Europene ar trebui să ofere statelor membre asistența tehnică și operațională necesară. În cazul în care statele membre prevăd că nu vor fi în măsură să respecte termenele stabilite, acestea ar trebui să solicite asistență din partea Agenției pentru Azil a Uniunii Europene. În cazul în care nu se transmite o astfel de cerere și, din cauza unei presiuni disproporționate, sistemul de azil dintr-un stat membru devine ineficace în asemenea măsură încât poate pune în pericol funcționarea sistemului european comun de azil, pe baza unei decizii de punere în aplicare a Comisiei, agenția poate lua măsuri în sprijinul statului membru respectiv. (22)Accesul la procedură comună ar trebui să se bazeze pe o abordare în trei etape, constând în prezentarea, înregistrarea și depunerea unei cereri. Prezentarea unei cereri este primul pas care declanșează aplicarea prezentului regulament. Se consideră că un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid a prezentat o cerere în momentul în care și-a exprimat dorința de a primi protecție internațională din partea unui stat membru. O astfel de dorința poate fi exprimată în orice formă, iar solicitanții nu trebuie neapărat să utilizeze cuvinte specifice precum „protecție internațională”, „azil” sau „protecție subsidiară”. Elementul definitoriu ar trebui să fie faptul că resortisantul țării terțe sau apatridul își exprimă teama de persecuție sau de vătămări grave la întoarcerea în țara sa de origine ori, în cazul unui apatrid, în țara în care își avea anterior reședința obișnuită. În cazul în care există îndoieli dacă o anumită declarație poate fi interpretată ca o cerere de protecție internațională, resortisantul țării terțe sau apatridul ar trebui întrebat explicit dacă dorește să primească protecție internațională. Solicitantul ar trebui să beneficieze de drepturile prevăzute în prezentul regulament și în Directiva XXX/XXX/UE (Directiva privind condițiile de primire) de îndată ce acesta prezintă o cerere.

(23)O cerere ar trebui înregistrată de îndată ce este prezentată. În această etapă, autoritățile responsabile de primirea și înregistrarea cererilor, inclusiv polițiștii de frontieră, poliția, autoritățile de imigrație și autoritățile responsabile de centrele de cazare a străinilor luați în custodie publică, ar trebui să înregistreze cererea împreună cu datele personale ale fiecărui solicitant. Aceste autorități ar trebui să informeze solicitantul cu privire la drepturile și obligațiile sale, precum și la consecințele pentru solicitant în caz de nerespectare a obligațiilor respective. Solicitantului ar trebui să i se furnizeze un document care să ateste că cererea a fost prezentată. Termenul de depunere a unei cereri începe să curgă din momentul în care o cerere este înregistrată. (24)Depunerea cererii este actul care oficializează cererea de protecție internațională. Solicitantului ar trebui să i se furnizeze informațiile necesare cu privire la modul și la locul în care își poate depune cererea și ar trebui să i se dea posibilitatea efectivă de a face acest lucru. În această etapă, solicitantul trebuie să prezinte toate elementele de care dispune și care sunt necesare pentru a motiva și completa cererea. Termenul pentru procedura administrativă începe să curgă din momentul în care o cerere este depusă. La momentul respectiv, solicitantului ar trebui să i se furnizeze un document care să ateste statutul acestuia de solicitant și care ar trebui să fie valabil pentru întreaga durată a dreptului său de a rămâne pe teritoriul statului membru responsabil de examinarea cererii. (25)Solicitantul ar trebui informat în mod adecvat cu privire la drepturile și obligațiile sale, în timp util și într-o limbă pe care o înțelege sau este rezonabil de presupus că o înțelege. Având în vedere faptul că, de exemplu, în cazul în care solicitantul refuză să coopereze cu autoritățile naționale nefurnizând elementele necesare pentru examinarea cererii și nefurnizând amprentele sale digitale sau imaginea sa facială sau în cazul în care nu își depune cererea în termenul prevăzut, cererea ar putea fi respinsă ca abandonată, este necesar ca solicitantul să fie informat cu privire la consecințele nerespectării acestor obligații. (26)Pentru a-și putea îndeplini obligațiile în temeiul prezentului regulament, personalul din cadrul autorităților responsabile de primirea și înregistrarea cererilor ar trebui să aibă cunoștințe adecvate și să beneficieze de formarea necesară în domeniul protecției internaționale, inclusiv cu sprijinul Agenției pentru Azil a Uniunii Europene. De asemenea, personalului respectiv ar trebui să i se ofere mijloace și instrucțiuni adecvate pentru a-și îndeplini sarcinile în mod eficace. (27)Pentru a facilita accesul la procedură la punctele de trecere a frontierei și în centrele de cazare a străinilor luați în custodie publică, ar trebui să fie puse la dispoziție informații privind posibilitatea de a solicita protecție internațională. Ar trebui să se asigure, prin intermediul serviciilor de interpretare, comunicarea de bază necesară pentru a permite autorităților competente să înțeleagă dacă persoanele își exprimă dorința de a primi protecție internațională. (28)Prezentul regulament ar trebui să prevadă posibilitatea ca solicitanții să depună o cerere în numele soțului/soției sau partenerului/partenerei cu care este într-o relație stabilă și de durată, în numele persoanelor majore aflate în întreținere și al minorilor. Această opțiune permite examinarea în comun a cererilor respective. Dreptul fiecărei persoane de a solicita protecție internațională este garantat prin faptul că, în cazul în care solicitantul nu depune o cerere în numele soțului/soției, al partenerului/partenerei, al persoanelor majore aflate în întreținere sau al minorilor în termenul stabilit pentru depunerea cererilor, soțul/soția sau partenerul/partenera poate face totuși acest lucru în nume propriu, iar persoanele majore aflate în întreținere sau minorii ar trebui sprijiniți de către autoritatea decizională. Cu toate acestea, în cazul în care o cerere separată nu este justificată, aceasta ar trebui considerată inadmisibilă. (29)Pentru a se asigura faptul că minorii neînsoțiți au un acces efectiv la procedură, acestora ar trebui să li se desemneze, în toate cazurile, un tutore. Tutorele ar trebui să fie o persoană sau un reprezentant al unei organizații desemnat pentru a asista și a îndruma minorul în cadrul procedurii, cu scopul de a proteja interesul superior al copilului și bunăstarea sa generală. După caz, tutorele ar trebui să exercite capacitatea juridică pentru minor. Pentru a oferi un sprijin eficace minorilor neînsoțiți, tutorii nu ar trebui să fie responsabili în același timp pentru un număr disproporționat de minori neînsoțiți. Statele membre ar trebui să desemneze entități sau persoane responsabile de sprijinirea, supravegherea și monitorizarea tutorilor în îndeplinirea sarcinilor lor. Un minor neînsoțit ar trebui să depună o cerere în nume propriu sau prin intermediul tutorelui. Pentru a proteja drepturile și garanțiile procedurale ale unui minor neînsoțit, în cazul său, termenul pentru depunerea unei cereri ar trebui să înceapă să curgă din momentul în care i se desemnează un tutore și cei doi se întâlnesc. În cazul în care tutorele nu depune cererea în termenul stabilit, minorului neînsoțit ar trebui să i se dea posibilitatea de a depune cererea în nume propriu sau cu asistența autorității decizionale. Faptul că un minor neînsoțit alege să depună o cerere în nume propriu nu ar trebui să împiedice desemnarea unui tutore pentru minorul respectiv. (30)Pentru a garanta drepturile solicitanților, deciziile privind toate cererile de protecție internațională ar trebui luate pe baza faptelor, în mod obiectiv, imparțial și pe bază individuală, după o examinare amănunțită care să ia în considerare toate elementele furnizate de solicitant și circumstanțele individuale ale solicitantului. Pentru a asigura o analiză riguroasă a unei cereri, autoritatea decizională ar trebui să țină seama de informații pertinente, precise și actualizate privind situația din țara de origine a solicitantului, obținute de la Agenția pentru Azil a Uniunii Europene și din alte surse, precum Înaltul Comisariat al ONU pentru Refugiați. Autoritatea decizională ar trebui, de asemenea, să țină seama de eventualele informații rezultate în urma unei analize comune privind țara de origine efectuate de Agenția pentru Azil a Uniunii Europene. Orice caz de amânare a încheierii procedurii ar trebui să respecte pe deplin obligațiile statelor membre în temeiul Regulamentului (UE) nr. XXX/XXX (Regulamentul privind condițiile de obținere a protecției internaționale) și dreptul la bună administrare, fără a aduce atingere eficienței și echității procedurii în temeiul prezentului regulament. (31)Pentru a garanta drepturile solicitantului, acesta ar trebui să primească o decizie în scris privind cererea sa. În cazul în care decizia nu acordă protecție internațională, solicitantului ar trebui să i se furnizeze motivele deciziei și informații privind consecințele deciziei, precum și privind modul în care să conteste decizia respectivă. Fără a aduce atingere dreptului solicitantului de a rămâne și principiului nereturnării, o astfel de decizie poate include sau poate fi emisă împreună cu o decizie de returnare emisă în conformitate cu articolul 6 din Directiva 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului. (32)Este necesar ca deciziile privind cererile de protecție internațională să fie luate de autorități al căror personal are cunoștințe adecvate și a beneficiat de formarea necesară în domeniul protecției internaționale și este necesar ca personalul respectiv să își desfășoare activitățile cu respectarea principiilor etice aplicabile. Acest lucru ar trebui să se aplice personalului autorităților din alte state membre și experților trimiși de Agenția pentru Azil a Uniunii Europene în scopul de a sprijini autoritatea decizională a statului membru la examinarea cererilor de protecție internațională. (33)Fără a aduce at