RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 271/81

Avizul Comitetului Economic și Social European privind propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind siguranța produselor de consum și de abrogare a Directivei 87/357/CEE a Consiliului și a Directivei 2001/95/CE

COM(2013) 78 final – 2013/0049 (COD)

2013/C 271/15

Raportor general: dl Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER

La 25 februarie 2013 și la 12 martie 2013, în conformitate cu articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Consiliul și, respectiv, Parlamentul European au hotărât să consulte Comitetul Economic și Social European cu privire la

Propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind siguranța produselor de consum și de abrogare a Directivei 87/357/CEE a Consiliului și a Directivei 2001/95/CE

COM(2013) 78 final – 2013/0049 (COD).

La 12 februarie 2013, Biroul Comitetului a însărcinat Secțiunea pentru piața unică, producție și consum cu pregătirea lucrărilor Comitetului pe această temă.

Dat fiind caracterul urgent al lucrărilor, în cea de-a 490-a sesiune plenară, care a avut loc la 22 și 23 mai 2013 (ședința din 22 mai), Comitetul Economic și Social European l-a numit raportor general pe dl Bernardo HERNÁNDEZ BATALLER și a adoptat prezentul aviz cu 120 de voturi pentru, 1 vot împotrivă și 3 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 CESE împărtășește punctul de vedere al Comisiei cu privire la stabilirea unui cadru comun, cu un înalt nivel de protecție a consumatorilor, care fixează obligația ca produsele de consum să fie sigure.

1.2 Comitetul consideră că regulamentul reprezintă instrumentul juridic adecvat pentru această consolidare a unor texte juridice existente, adaptându-le la noul cadru legislativ pentru comercializarea produselor. Prin regulament se va stabili același nivel de siguranță în toate țările din UE, pe baza stabilirii unor criterii comune.

1.3 Întrucât regulamentul este singurul instrument care permite ca adoptarea de măsuri să fie identică, având un sprijin de nivel de risc identic în toate țările din UE, este pertinent ca această propunere să fie exprimată astfel încât conținutul său să poată fi interpretat în mod similar în toate statele membre ale UE.

1.4 CESE consideră că, dată fiind importanța standardizării pentru garantarea siguranței produselor, Comisia ar trebui să-și sporească sprijinul față de participarea consumatorilor la Comitetul European de Standardizare (CEN) și la alte organisme similare.

1.5 În vederea deplinei realizări a pieței interne, Comitetul consideră că,pe de o parte, propunerea reprezintă o măsură de protecție foarte importantă pentru consumatori întrucât reduce riscurile de vătămare fizică și de moarte, reinstaurând încrederea și că, pe de altă parte, este necesară transparență și corectitudine în tranzacțiile comerciale, astfel încât cei care doresc să producă și să vândă produse periculoase să nu dispună de un avantaj neloial față de concurenții care își asumă costurile reprezentate de includerea aspectului de siguranță în produsele lor.

2. Introducere

2.1 Protejarea siguranței consumatorilor înseamnă că bunurile și serviciile care li se pun la dispoziție vor trebui să fie de așa natură încât, la o utilizare în condiții normale sau previzibile, să nu prezinte riscuri pentru siguranța consumatorilor și, în cazul în care le prezintă totuși, să poată fi retrase de pe piață prin proceduri rapide și simple. Acesta este unul dintre principiile prioritare ale politicii europene de protecție a consumatorilor, încă din Programul său preliminar din 1975 (1). Ca urmare a Rezoluției Consiliului din 23 iunie 1986 (2) privind protecția și promovarea intereselor consumatorilor, a luat avânt așa-numita „noua abordare” în domeniul armonizării tehnice și al standardizării (3).

2.2 Prima directivă privind siguranța generală a produselor, adoptată în 1992 (4), a fost înlocuită de Directiva 2011/95/CE a Parlamentului și a Consiliului,, din 3 decembrie 2001 (5), care a intrat în vigoare la 15 ianuarie 2002 și care trebuie transpusă în legislația națională a statelor membre până la 15 ianuarie 2004. În acel moment, CESE s-a pronunțat în acest sens (6), aprobând abordarea propusă de Comisie, dar menținându-și rezervele în anumite privințe.

2.3 Odată cu înființarea sistemului UE de alertă rapidă pentru produse nealimentare (RAPEX) s-a inițiat circulația informațiilor între Comisie și autoritățile din statele membre în ce privește măsurile adoptate de autoritățile statelor membre și de agenții economici în privința produselor care prezintă un risc grav pentru sănătatea și siguranța consumatorilor, pentru a face față așa-numitelor „situații de urgență”. În 2004 (7), Comisia a adoptat o serie de orientări specifice pentru garantarea funcționării corecte a RAPEX.

2.4 Cu toate că cele 27 de state membre au transpus directiva în legislațiile lor naționale, modalitățile de punere în aplicare nu au fost identice peste tot, existând discrepanțe în unele acte de transpunere, printre altele cu privire la: — aspectele legate de evaluarea siguranței, inclus în articolul 3 din directivă; — trasabilitate, întrucât unele state membre impun obligația de a indica pe produs sau pe ambalajul acestuia identitatea și specificațiile produsului - inclusiv importatorul -, în timp ce în alte state membre, acest lucru este facultativ; — pe de altă parte, în unele state membre este necesară doar notificarea de către producători, în caz de risc cunoscut, în timp ce atunci când producătorul „ar trebui să cunoască” riscul având în vedere informațiile disponibile, notificarea nu este obligatorie.

3. Propunerea Comisiei

3.1 Propunerea Comisiei face parte din așa-numitul „pachet privind siguranța produselor și supravegherea pieței”, care include și o propunere de regulament unic privind supravegherea pieței și un plan de acțiune multianual pentru supravegherea pieței în perioada 2013-2015.

3.2 Propunerea de regulament vizează completarea cadrului juridic al siguranței produselor de consum și al comercializării produselor, adoptat în ultimii ani, fiind vorba de produsele nealimentare fabricate, cu excepția unor produse, cum ar fi antichitățile. Regulamentul propus prevede că produsele de consum trebuie să fie „sigure”, stabilește anumite obligații ale operatorilor economici și cuprinde dispoziții referitoare la elaborarea de standarde în sprijinul cerinței generale de siguranță. Ca temei juridic, Comisia invocă articolul 114 din TFUE, aplicabil măsurilor de stabilire și funcționare a pieței interne, pe baza exercitarea competențelor partajate ale Uniunii Europene și ale statelor membre.

3.3 Comisia schimbă instrumentul juridic, prezentând o propunere de regulament, în loc de o directivă, în scopul de a stabili același nivel de siguranță pentru toate țările din UE și de a armoniza legislația care reglementează acest domeniu, stabilind în acest sens o serie de criterii comune și lăsând neatinsă legislația sectorială. Propunerea de regulament impune norme clare și detaliate, care vor fi puse în aplicare în mod uniform și simultan în întreaga Uniune.

3.4 Comisia dorește să mențină un nivel înalt de protecție a sănătății și siguranței consumatorilor, prin raționalizarea și simplificarea funcționării și interacțiunii sistemului de siguranță cu alte acte legislative ale Uniunii.

3.5 Propunerea vizează abrogarea Directivei 87/357/CE, al cărui conținut va fi inclus în cele două propuneri de regulament în curs de elaborare. În acest fel, dispozițiile privind supravegherea pieței și a sistemului RAPEX, incluse în prezent în Directiva privind siguranța generală a produselor, trec în propunerea de regulament nou, unic privind supravegherea pieței, care va reuni toate dispozițiile în materie într-un singur instrument și va transforma RAPEX în sistemul de alertă propriu pentru produsele care prezintă riscuri.

3.6 Pe de altă parte, propunerea supusă examinării stabilește obligații elementare pentru agenții economici afectați (producători, importatori și distribuitori) care fac parte din lanțul de aprovizionare al produselor de consum, în măsura în care nu fac obiectul cerințelor corespunzătoare impuse de legislația de armonizare sectorială a Uniunii. Funcția acestora este, așadar, limitată la situațiile nereglementate în mod sectorial sau cu caracter rezidual în acest sens.

3.7 Se pleacă de la principiul general potrivit căruia toate produsele de consum nealimentare trebuie să fie sigure în momentul comercializării sau introducerii lor pe piața Uniunii. Obligațiile mai detaliate ale agenților economici se vor aplica doar acelor agenți care nu fac obiectul cerințelor corespunzătoare stabilite de legislația de armonizare aplicabilă sectorului unui produs anume.

3.8 Propunerea a fost simplificată, grație introducerii unei legături clare cu legislația sectorială și simplificării normelor. Produsele de consum care respectă legislația de armonizare sectorială a Uniunii, menită să garanteze sănătatea și siguranța persoanelor, vor fi considerate sigure și din punctul de vedere al regulamentului propus.

3.9 Pe de altă parte, a fost actualizat capitolul destinat definițiilor, în concordanță cu noul cadru legislativ pentru comercializarea produselor. De asemenea, s-a simplificat mult procesul de identificare a normelor europene în vigoare sau de solicitare a elaborării unor noi norme europene care să permită asigurarea siguranței unui produs, acest proces fiind în prezent în consonanță cu noul cadru general pentru standardizare.

3.10 Obligațiile agenților economici privesc, printre altele, chestiunile referitoare la etichetare, identificarea produselor, măsurile corective care trebuie adoptate în privința produselor nesigure și informarea autorităților competente.

3.10.1 Propunerea impune agenților economici obligația de a fi în măsură să-și identifice furnizorii și clienții. Comisia are competența de a adopta măsuri care să impună agenților economici să stabilească un sistem electronic de trasabilitate sau să fie incluși într-un sistem de acest gen.

4. Observații generale

4.1 CESE este în favoarea unei legislații cu un nivel înalt de protecție a sănătății și protecției consumatorilor – în special în ce privește produsele – și consideră că propunerea Comisiei poate contribui la consolidarea acesteia; cu toate acestea, dorește să se țină seama de observațiile prezentate în acest aviz, în vederea clarificării propunerii.

4.2 CESE atrage atenția asupra dezvoltării integrale a expunerii de motive a propunerii, care nu este inclus ulterior în corpul propunerii. Astfel, în considerente se menționează aspecte cum ar fi aplicarea propunerii tuturor tehnicilor de vânzare, inclusiv vânzărilor la distanță, care, ulterior, este omis din textul propunerii. Din acest motiv, având în vedere instrumentul juridic propus, care solicită unificarea criteriilor cu caracter prealabil pentru a putea fi interpretat în mod identic în toate statele membre ale UE, ar fi util să se includă, cel puțin o scurtă trimitere la conținutul propunerii de regulament.

4.2.1 În opinia CESE, propunerea, prin intermediul regulamentului, este pertinentă și proporțională, întrucât este singurul instrument care permite ca adoptarea de măsuri să fie identică și pe baza unui sprijin de nivel de risc identic în toate țările din UE. Regulamentul reprezintă mijlocul adecvat de abrogare a Directivelor 87/357/CEE și 2001/95/CE, cu condiția să se mențină nivelul de protecție stabilit de ambele directive în ce privește nivelul de siguranță impus.

4.2.2 Acest lucru repercutează asupra siguranței juridice a pieței și a consumatorilor, ceea ce, împreună cu simplificarea măsurilor, presupune o scădere a costurilor economice de adoptare a actului legislativ, care trebuie interpretat în mod identic și cu aceeași sferă de aplicare în toate țările din Uniune.

4.2.3 Trebuie să se sublinieze că propunerea de regulament își delimitează domeniul de aplicare față de legislația sectorială a Uniunii. Ca atare, ar fi util ca la articolul 1 să se sublinieze „caracterul său general” și transversal față de restul legislației sectoriale în domeniul siguranței produselor de consum.

4.3 La fel ca și directiva, propunerea de regulament reclamă ca produsele de consum să fie „sigure”. Regulamentul propus stabilește anumite obligații ale operatorilor economici și cuprinde dispoziții referitoare la elaborarea de standarde în sprijinul cerinței generale de siguranță. Cu toate acestea, în textul propunerii nu figurează „principiul precauției”, pe care trebuie să se bazeze siguranța produselor și care ar trebui să fie inclus în mod expres în partea dispozitivă a textului.

4.4 Definițiile incluse în propunere

4.4.1 În ce privește definițiile din propunere, CESE consideră că unele dintre ele ar trebui să fie revizuite, dat fiind că, fie din motive terminologice, de traducere sau din diverse tradiții juridice ale statelor membre, acestea pot cauza probleme în decursul viitoarei puneri în aplicare a regulamentului.

4.4.2 Conceptul de „produse sigure” este adecvat și include diverse aspecte care permit estimarea siguranței pe care o prezintă în raport cu circumstanțele pe care consumatorul trebuie să le cunoască, cum ar fi durata de utilizare, natura sau compoziția produsului. Cu toate acestea, termenului de „produs” ar trebui să i se adauge cel de „fabricat”.

4.4.3 În mod paralel, termenii „normal” și „condiții previzibile în mod rezonabil” pot induce în eroare, întrucât criteriul de rezonabilitate ar putea să facă aluzie la faptul că poate fi inclus orice produs, chiar dacă nu este sigur, cu condiția să fie utilizat în mod adecvat.

4.4.4 La rândul său, termenul „normal” ar putea fi înlocuit de cel de „obișnuit” sau, după caz, aceste termen ar putea fi legat, dată fiind ambiguitatea sa, de consumatorul căruia îi este destinat produsul. În acest scop, se recomandă înlocuirea acestui termen cu cel de „produs nesigur”, întrucât ar putea fi unificat acest concept cu cel care există deja în Directiva privind răspunderea civilă pentru produse defectuoase (8), al cărei regim juridic ar trebui unificat în statele membre, cu toate că în acest domeniu conceptul de „produs” este mai amplu.

4.4.5 În ce privește termenul „reprezentant autorizat”, trebuie menționat că referința la mandat ar putea genera conflicte pe viitor, în țările în care este obligatorie încheierea unui contract de mandat prealabil; din acest motiv, ar trebui înlocuit acest termen cu cel de „comandă în scris”, care ar lăsa statelor membre libertatea de a alege formula de contract cea mai adecvată pentru legislația sa internă, evitându-se în același timp apariția în viitor a unor posibile probleme în materie de contracte.

4.4.6 În ce privește definiția „riscurilor grave”, ar fi de dorit ca ea să fie extinsă la orice „expunere, împrejurare sau pericol”, ceea ce este mai clar pentru consumatori; este vorba de conectarea „riscului grav” de necesitatea unei acțiuni imediate și de adoptarea de măsuri în momentul în care sunt cunoscute aceste riscuri.

5. Observații particulare

5.1 Propunerea de regulament acordă o importanță deosebită necesității de unificare și simplificare a obligațiilor care le revin agenților economici, idee cu care CESE este total de acord, dată fiind confuzia existentă, atât în rândul agenților economic, cât și al autorităților naționale.

5.2 La articolul 4 trebuie să se adauge fraza „în termenii stabiliți în continuare în prezentul regulament”, dat fiind că ideea de siguranță poate să nu coincidă cu cea din dispozițiile stabilite de alte norme sectoriale.

5.3 Ar trebui clarificat în text domeniul de aplicare al propunerii, în ce privește includerea serviciilor în domeniul de aplicare al regulamentului. Cu toate acestea, CESE speră ca Comisia să prezinte o propunere completă privind siguranța serviciilor în UE.

5.4 În ce privește expresia „consumatori vulnerabili” de la articolul 6 litera d), ar trebui clarificat dacă noțiunea de consumator vulnerabil are legătură cu un criteriu general (vârstă, sănătate etc.) sau dacă aceasta are legătură cu caracteristicile produsului (lipsa de cunoștințe corespunzătoare). CESE consideră că, pentru a conferi mai multă coerență dreptului Uniunii, ar trebui utilizate noțiuni autonome specifice întregului drept al Uniunii și nu să se definească noțiuni pentru fiecare propunere legislativă în parte.

5.5 La articolul 6 alineatul (2) litera h) se menționează așteptările rezonabile ale consumatorilor în privința siguranței. Termenul de „rezonabil” ar trebui să fie explicitat prin termeni cum ar fi „în ce privește natura, compoziția și întrebuințarea”, care ar conferi textului o mai mare siguranță juridică.

5.6 CESE consideră că consumatorii au dreptul de a dispune de informații clare și precise în ce privește originea produselor, pe care trebuie indicată, în orice caz, proveniența concretă, în conformitate cu prevederile din dreptul Uniunii.

5.7 De asemenea, trebuie revizuită formularea acestei dispoziții, în sensul că producătorii și importatorii trebuie să „asigure” îndeplinirea obligațiilor stabilite în acest sens de dispoziție.

5.8 Obligațiile producătorilor și ale altor agenți

5.8.1 Propunerea de regulament stabilește norme în privința elaborării documentației tehnice de către producători și a măsurilor pe care trebuie să le ia pentru menținerea siguranței consumatorilor, ceea ce, în opinia CESE, este pertinent.

5.8.2 Aceste obligații specifice consistă în testarea unor eșantioane din produsele comercializate, analizarea reclamațiilor și ținerea unui registru de reclamații, produse nereglementare și produse rechemate, precum și obligația de a ține la curent distribuitorii în legătură cu orice demers de acest tip.

5.8.3 Cu toate acestea, propunerea nu explică forma de realizare a acestora, deși se lasă la latitudinea fiecărui stat membru reglementarea măsurilor pe care trebuie să le adopte (cum ar fi crearea unui registru special) sau, cum ar fi mai pertinent, dacă aceste măsuri trebuie armonizate în vederea menținerii unui sistem de alertă care să permită informarea pieței cu suficient timp înainte pentru a se lua măsurile eficiente înainte să apară daune.

5.9 Documentația tehnică

5.9.1 Obligația de a informa consumatorii trebuie să privească, exclusiv, aspectele legate de utilizarea și natura produselor și să nu acopere așa-numita documentație tehnică, care poate conține date legate de secrete de fabricație și alte informații confidențiale ale producătorilor, care trebuie puse la dispoziția autorităților; pentru aceasta trebuie stabilite norme comune clare, care nu figurează în propunere.

5.9.2 Întrucât din text pare a se desprinde faptul că producătorul este ținut răspunzător pentru daunele pe care le poate provoca un produs care nu este sigur, ar fi mai corect să se stabilească că conținutul acestei documentații are o valabilitate de zece ani. Pentru clarificarea formulării articolului 8 alineatul (6) ar trebui înlocuită sintagma „producătorii se asigură” cu „producătorii sunt responsabili”, care este mai coerentă cu obligația care le revine. Același lucru ar trebui să fie valabil mutatis mutandis și pentru importatori și responsabilitatea acestora, precum și pentru obligația de a păstra documentația tehnică timp de zece ani, la fel ca și restul agenților economici.

5.9.3 Pentru ca consumatorii să-și poată exercita fără obstacole dreptul la informații privind un anumit produs, ar fi de dorit ca, la articolul 8 alineatul (7), care impune producătorilor obligația de a indica un singur punct de contact la care pot fi contactați, acest mediu să nu fie costisitor pentru consumator, astfel încât să se înțeleagă că există o penalizare implicită a persoanelor care-l utilizează.

5.10 În ce privește articolele cu aspect înșelător, CESE solicită un nivel maxim de protecție, în special în ce privește articolele cu aspect de jucării, cărora ar trebui să li se aplice normele incluse în Directiva privind siguranța jucăriilor, pentru a se asigura un nivel ridicat de protecție a minorilor.

5.11 CESE este în favoarea identificării și trasabilității produselor de-a lungul lanțului de aprovizionare, întrucât acestea contribuie la identificarea agenților economici și la luarea de măsuri corective împotriva produselor care nu prezintă siguranță, fie acestea măsuri de rechemare sau, după caz, de retragere.

5.12 În ce privește normele europene care se referă la prezumția de conformitate, CESE consideră că propunerea îmbunătățește funcționarea actuală a sistemului. Cu toate acestea, trebuie clarificate dispozițiile tranzitorii și prezumția de conformitate pentru o mai mare siguranță juridică.

5.12.1 Dată fiind importanța standardizării, CESE consideră că organismele europene de standardizare ar trebui să dispună de resursele necesare pentru a-și crește productivitatea și a garanta o înaltă calitate; de asemenea, este necesar ca consumatorii să fie reprezentați în mod mai eficient.

5.13 În principiu, reglementarea actelor delegate pare a fi rezonabilă, deși nu pare logic ca delegarea să fie acordată pe timp nedeterminat. În plus, actele delegate nu trebuie să privească aspecte esențiale, ci să rămână în limitele actelor delegate; acestea ar trebui utilizate în special în cazul comercializării produselor periculoase. Din acest motiv, ar fi pertinentă adoptarea de acte delegate în cazurile enumerate la articolul 15 alineatul (3) litera a) din propunere, în timp ce pentru cele expuse la litera b) din același alineat, este îndoielnic.

5.14 În ce privește sancțiunile, trebuie reamintit că CESE este pentru realizarea unei armonizări a tipurilor de infracțiuni și a sancțiunilor care trebuie impuse pentru comportamentul respectiv (9), dat fiind că doar simpla indicație generică potrivit căreia sancțiunile trebuie să fie eficiente, proporționale și disuasive poate duce la denaturări în funcționarea pieței.

5.14.1 În sfârșit, CESE consideră că statele membre vor trebui să dispună de mijloace de remediere și de căi de atac corespunzătoare și eficiente în fața autorităților judecătorești competente, în vederea aplicării dispozițiilor regulamentului în interesul general al consumatorilor.

Bruxelles, 22 mai 2013 Președintele Comitetului Economic și Social European Henri MALOSSE

(1) Rezoluția Consiliului din 14.4.1975, privind un Program preliminar al CEE pentru o politică de protecție și informare a consumatorilor. JO C 92 din 25.4.1975, p. 1.

(2) JO C 167, 5.7.1986, p. 1

(3) Pe baza Rezoluției Consiliului din 7.5.1985, JO C 136, 4.6.1985, p. 1.

(4) JO L 228, 11.8.1992, p. 24.

(5) JO L 11.245, 15.1.2002, p. 4.

(6) JO C 367 din 20.12.2000, p. 34.

(7) Decizia 2004/418/CE a Comisiei (JO L 151, 30.4.2004, p. 84).

(8) JO L 210, 7.8.1985, p. 29.

(9) De exemplu, precum în Regulamentul (CE) nr. 1071/2009 (JO L 300, 14.11.2009, p. 51).