Prezentul Raport privind funcționarea pieței europene a carbonului este prezentat în conformitate cu dispozițiile articolului 10 alineatul (5) și ale articolului 21 alineatul (2) din Directiva 2003/87/CE (Directiva privind EU ETS). Astfel cum prevede directiva, obiectivul raportului este de a oferi, anual, o imagine a evoluțiilor pieței europene a carbonului.

Tabelul 1: Rapoarte privind piața carbonului publicate în anii anteriori

Referință Perioada acoperită Contextul politic COM(2012) 652 2008-2011 Examinarea necesității unor măsuri de reglementare având în vedere excedentul tot mai mare de certificate de emisii COM(2015) 576 2013-2014 Primul raport privind starea uniunii energetice COM(2017) 48 2015 Al doilea raport privind starea uniunii energetice

Prezentul raport vizează anul 2016, dar prezintă, de asemenea, anumite inițiative propuse sau convenite în 2017.În comparație cu raportul anterior, acesta conține un nou capitol privind schemele de compensare a costurilor indirecte ale emisiilor de carbon, precum și informații referitoare la indicatorul excedentului aferent rezervei pentru stabilitatea pieței, publicat pentru prima dată în mai 2017. Cu excepția cazului în care se indică altfel, datele utilizate pentru acest raport au fost datele publicate și aflate la dispoziția Comisiei până la 30 iunie 2017.

Casetele incluse în raport conțin informații generale și descriptive referitoare la diferite aspecte ale schemei EU ETS.



2.INFRASTRUCTURA EU ETS

2.1.Acoperirea activităților, a instalațiilor și a operatorilor de aeronave

Schema EU ETS funcționează în cele 31 de țări ale Spațiului Economic European (SEE). Aceasta limitează emisiile de la aproape 11 000 de centrale electrice și instalații de producție, precum și de la puțin peste 500 de operatori de aeronave care efectuează zboruri între aeroporturile din SEE. Schema acoperă aproximativ 45 % din emisiile de GES din UE. Începând cu faza 3 (2013-2020)*, sectoarele cu instalații staționare reglementate de schema EU ETS sunt industriile mari consumatoare de energie, inclusiv centralele electrice și alte instalații de ardere, cu o putere termică instalată >20 MW (cu excepția instalațiilor pentru deșeuri periculoase sau urbane), rafinăriile de petrol, instalațiile care produc cocs, instalațiile de producere de fier și oțel, clincher de ciment, sticlă, var, cărămizi, ceramică, celuloză, hârtie și carton, aluminiu, produse petrochimice, amoniac, acid azotic, acid adipic, glioxal și acid glioxilic, instalațiile de conducte de captare și de transport al CO2 și instalațiile de stocare geologică a CO2. Domeniul de aplicare al EU ETS în sectorul aviației a fost limitat la zborurile din interiorul SEE până la sfârșitul anului 2016, până la adoptarea unei abordări globale de către Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI). În octombrie 2016, OACI a convenit asupra unei rezoluții privind schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA), care va începe în 2021. Din perspectiva acestui rezultat, Comisia a propus continuarea abordării privind zborurile în interiorul SEE după anul 2016 (a se vedea secțiunea 4). EU ETS acoperă în prezent emisiile de dioxid de carbon (CO2), emisiile de protoxid de azot (N2O) provenite de la toate instalațiile care produc acid azotic, acid adipic, glioxal și acid glioxilic și emisiile de perfluorocarburi (PFC) rezultate din producția de aluminiu. Chiar dacă participarea la schema EU ETS este obligatorie, în unele sectoare sunt incluse numai instalațiile care depășesc o anumită dimensiune. În plus, țările participante pot exclude din schemă instalațiile mici, în cazul în care există măsuri pentru reducerea emisiilor acestora cu o cantitate echivalentă cu cantitatea de emisii care ar fi fost redusă dacă instalațiile ar fi fost incluse în EU ETS. Țările participante pot adăuga, de asemenea, mai multe sectoare și GES la schema EU ETS. * Informații privind fazele 1 și 2 ale schemei EU ETS pot fi găsite aici: https://ec.europa.eu/clima/policies/ets/pre2013_en .

Potrivit rapoartelor prevăzute la articolul 21 prezentate de către țările participante în 2017, în 2016 exista un număr total de 10 790 de instalații permise, comparativ cu aproximativ 10 950 în 2015 și cu aproximativ 11 200 cu un an înainte.

Ca și în anii precedenți, combustibilii arși în cadrul EU ETS în 2016 au fost, într-o proporție covârșitoare, combustibili fosili. Cu toate acestea, 29 de țări au raportat, de asemenea, utilizarea biomasei (comparativ cu 27 în 2015) în ceea ce privește 2 079 de instalații (19 % din numărul total al instalațiilor). Doar două țări (LI și MT) nu au raportat nicio utilizare a biomasei. Emisiile provenite din biomasă s-au ridicat, în 2016, la aproximativ 141 de milioane de tone de CO2 (8 % din emisiile raportate în cadrul EU ETS), comparativ cu aproximativ 125 de milioane de tone de CO2 în 2015 (aproximativ 7 % din emisiile raportate în cadrul EU ETS). Aceleași două țări ca și anul trecut (DE și SE) au raportat o utilizare redusă a biocombustibililor pentru trei operatori de aeronave (comparativ cu patru în 2015).

În cadrul categoriilor de instalații bazate pe emisiile anuale , datele pentru 2016 arată că, la fel ca în anii anteriori, aproximativ 72 % din instalații sunt încadrate la categoria A, aproape 21 % la categoria B și puțin peste 7 % la categoria C. Peste 6 202 instalații au fost raportate ca fiind „instalații cu emisii reduse” (57,5 % din total).

Instalațiile EU ETS care implică activități de ardere se găsesc în toate țările participante, în timp ce rafinarea petrolului, producția de oțel, ciment, var, sticlă, ceramică, celuloză și hârtie pot fi găsite în majoritatea acestora. În ceea ce privește activitățile EU ETS enumerate și pentru emisii, altele decât emisiile de CO2, s-a raportat emiterea de autorizații pentru aluminiu primar și perfluorocarburi (PFC) în 13 țări (DE, ES, FR, GR, IS, IT, NL, NO, RO, SE, SI, SK, UK), iar pentru producția de acid azotic și N2O s-a raportat emiterea de autorizații în 21 de țări (excepțiile fiind CY, DK, EE, IE, IS, LI, LU, LV, MT și SI). Celelalte sectoare care emit N2O – producția de acid adipic și producția de glioxal și acid glioxilic sunt raportate în trei țări (DE, FR, IT) și, respectiv, două țări (DE, FR). La fel ca anul trecut, aceleași două țări (FR și NO) au declarat activități de captare și stocare a CO2.

Opt țări (DE, ES, FR, HR, IS, IT, SI, UK) au recurs la posibilitatea de a exclude emițătorii de talie redusă din EU ETS în conformitate cu articolul 27 din Directiva privind EU ETS. La fel ca în 2015, emisiile excluse pentru 2016 s-au ridicat la aproximativ 4 milioane de tone de CO2 (aproximativ 0,22 % din totalul emisiilor verificate).

Potrivit rapoartelor prevăzute la articolul 21 prezentate în 2017, până în prezent șapte țări (BE, DK, FR, HR, HU, LI, LT) au profitat de dispoziția de la articolul 13 din Regulamentul (UE) nr. 601/2012 al Comisiei („Regulamentul privind monitorizarea și raportarea”) pentru a permite utilizarea de planuri de monitorizare simplificată în cazurile cu risc scăzut pentru instalațiile staționare. Doar Danemarca s-a alăturat din 2015. În cazul operatorilor de aeronave cu emisii scăzute, patru țări au raportat utilizarea acestei dispoziții (BE, FI, IS și PL), iar Belgia s-a alăturat din 2015.

În ceea ce privește acoperirea operatorilor de aeronave, în 2016, 503 operatori de aeronave au fost raportați ca având un plan de monitorizare (comparativ cu 524 în 2015 și 611 în 2014). Acest lucru sugerează că numărul operatorilor de aeronave din cadrul EU ETS se stabilizează. Aproape 60 % (300) dintre operatorii raportați au fost operatori de aeronave comerciale și alți 40 % (203) au fost operatori de aeronave necomerciale. Un total de 249 (aproape 50 %) au fost clasificați ca emițători de talie redusă [comparativ cu 274 (52 %) în 2015 și 329 (54 %) în 2014].

2.2.Registrul Uniunii și Registrul de tranzacții al Uniunii Europene (EUTL)