EXPUNERE DE MOTIVE

1.CONTEXTUL PROPUNERII

•Motivele și obiectivele propunerii

Tratatul dintre Franța și Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord privind construirea și exploatarea de către concesionari privați a unei legături fixe pe sub Canalul Mânecii, semnat la Canterbury la 12 februarie 1986 (denumit în continuare „Tratatul de la Canterbury”) a instituit o comisie interguvernamentală pentru supravegherea tuturor aspectelor referitoare la construirea și exploatarea legăturii fixe pe sub Canalul Mânecii.

Până la încheierea perioadei de tranziție instituite prin Acordul privind retragerea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord din Uniunea Europeană și din Comunitatea Europeană a Energiei Atomice, comisia interguvernamentală este autoritatea națională de siguranță în sensul articolului 3 punctul 7 din Directiva (UE) 2016/798 a Parlamentului European și a Consiliului, care constituite autoritatea competentă pentru legătura fixă pe sub Canalul Mânecii.

În conformitate cu articolul 3 punctul 7 din Directiva (UE) 2016/798, o autoritate națională de siguranță poate fi un organism căruia mai multe state membre i-au încredințat îndeplinirea sarcinilor legate de siguranța feroviară. Cu toate acestea, la sfârșitul perioadei de tranziție menționate, comisia interguvernamentală va fi un organism instituit de un stat membru și de o țară terță. Directiva (UE) 2016/798 nu prevede posibilitatea ca o autoritate națională de siguranță să fie un organism însărcinat de un stat membru și de o țară terță. Prin urmare, cu excepția cazului în care se prevede altfel, după încheierea perioadei de tranziție legislația Uniunii nu s-ar mai aplica acelei părți a legăturii fixe pe sub Canalul Mânecii care se află sub jurisdicția Regatului Unit.

Pentru a asigura exploatarea sigură și eficientă a legăturii fixe pe sub Canalul Mânecii, este necesar să existe o singură autoritate de siguranță responsabilă pentru întreaga infrastructură a legăturii fixe, și anume comisia interguvernamentală. Acest lucru impune modificarea Directivei (UE) 2016/798.

Într-o inițiativă paralelă și conexă, Comisia propune, de asemenea, adoptarea unei decizii a Parlamentului European și a Consiliului de împuternicire a Franței să negocieze și să încheie, în anumite condiții, un acord internațional care să mențină comisia interguvernamentală ca autoritate națională de siguranță unică pentru legătura fixă pe sub Canalul Mânecii. Un asemenea acord ar asigura respectarea de către comisia interguvernamentală a dispozițiilor legislației Uniunii care se aplică autorităților naționale de siguranță, în special Directiva (UE) 2016/798, Directiva (UE) 2016/797 și Regulamentul (UE) 2016/796, în ceea ce privește legătura fixă pe sub Canalul Mânecii. Acest acord ar prevedea că, în situații de urgență, autoritatea națională de siguranță franceză și-ar putea asuma temporar competența în ceea ce privește partea legăturii fixe pe sub Canalul Mânecii care se află sub jurisdicție franceză. De asemenea, ar prevedea că, atunci când un litigiu înaintat instanței de arbitraj instituite prin Tratatul de la Canterbury ridică o problemă de interpretare a legislației Uniunii, instanța respectivă trebuie să sesizeze Curtea de Justiție a Uniunii Europene cu privire la chestiunea respectivă. În fine, în temeiul deciziei de împuternicire propuse, Comisia ar autoriza Franța să încheie acordul după ce a verificat dacă acesta îndeplinește condițiile stabilite în decizia de împuternicire.

Ținând seama de această propunere a Comisiei de decizie de împuternicire adresată Franței, prezenta propunere vizează modificarea articolului 3 punctul 7 din Directiva (UE) 2016/798, care definește noțiunea de „autoritate națională de siguranță”, atât în scopul siguranței feroviare în temeiul directivei respective, cât și în scopul interoperabilității feroviare în temeiul Directivei (UE) 2016/797. Obiectivul este de a se permite ca un organism căruia un stat membru și o țară terță i-au încredințat îndeplinirea sarcinilor privind siguranța și interoperabilitatea feroviară în temeiul unui acord internațional încheiat sau autorizat de UE să fie considerat autoritate națională de siguranță în temeiul legislației Uniunii.

În plus, prezenta propunere prevede că, atunci când este necesar din motive de siguranță feroviară, statul membru în cauză trebuie să își exercite fără întârziere dreptul conferit de acordul cu țara terță în cauză, prin care autoritatea națională de siguranță este îndreptățită să își asume competența exclusivă în ceea ce privește partea de infrastructură feroviară situată în statul membru respectiv. De asemenea, conform propunerii, Curtea de Justiție a Uniunii Europene ar avea jurisdicția de a se pronunța la cererea unei instanțe de arbitraj instituite printr-un acord internațional, precum cel pe care Franța ar trebui să fie împuternicită să îl negocieze și să îl încheie cu Regatul Unit.