REZOLUȚIA PARLAMENTULUI EUROPEAN

din 29 aprilie 2015

referitoare la rapoartele speciale ale Curții de Conturi în contextul descărcării de gestiune a Comisiei pentru exercițiul financiar 2013

PARLAMENTUL EUROPEAN,

— având în vedere bugetul general al Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2013 (1),

— având în vedere conturile anuale consolidate ale Uniunii Europene pentru exercițiul financiar 2013 [COM(2014) 510 final – C8-0140/2014] (2),

— având în vedere Raportul anual al Curții de Conturi referitor la execuția bugetului privind exercițiul financiar 2013, însoțit de răspunsurile instituțiilor (3),

— având în vedere declarația de asigurare (4) privind fiabilitatea conturilor și legalitatea și regularitatea operațiunilor subiacente întocmită de Curtea de Conturi pentru exercițiul financiar 2013 în temeiul articolului 287 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

— având în vedere Decizia sa din 29 aprilie 2015 privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2013, secțiunea III – Comisia (5) și Rezoluția sa conținând observațiile care fac parte integrantă din decizia respectivă,

— având în vedere rapoartele speciale ale Curții de Conturi întocmite în temeiul articolului 287 alineatul (4) al doilea paragraf din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

— având în vedere Recomandarea Consiliului din 17 februarie 2015 privind descărcarea de gestiune care trebuie acordată Comisiei cu privire la execuția bugetară pentru exercițiul financiar 2013 (05303/2015 – C8-0053/2015),

— având în vedere articolele 317, 318 și 319 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

— având în vedere articolul 106a din Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice,

— având în vedere Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului din 25 iunie 2002 privind Regulamentul financiar aplicabil bugetului general al Comunităților Europene (6),

— având în vedere Regulamentul (UE, Euratom) nr. 966/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind normele financiare aplicabile bugetului general al Uniunii și de abrogare a Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1605/2002 al Consiliului (7), în special articolele 62, 164, 165 și 166,

— având în vedere articolul 93 și anexa V la Regulamentul său de procedură,

— având în vedere raportul Comisiei pentru control bugetar (A8-0067/2015),

A. întrucât, în temeiul articolului 17 alineatul (1) din Tratatul privind Uniunea Europeană, Comisia execută bugetul și administrează programele și, în aplicarea articolului 317 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, Comisia procedează la execuția bugetului în cooperare cu statele membre și pe propria răspundere, în conformitate cu principiul bunei gestiuni financiare;

B. întrucât rapoartele speciale ale Curții de Conturi oferă informații privind unele motive de îngrijorare legate de execuția fondurilor, utile Parlamentului pentru exercitarea rolului său de autoritate care acordă descărcarea de gestiune;

C. întrucât observațiile sale privind rapoartele speciale ale Curții de Conturi fac parte integrantă din Decizia Parlamentului din 29 aprilie 2015 privind descărcarea de gestiune pentru execuția bugetului general al Uniunii Europene aferent exercițiului financiar 2013, Secțiunea III – Comisia, menționată anterior,

Partea I Raportul special nr. 11/2013 al Curții de Conturi intitulat „Ameliorarea calității datelor privind venitul național brut (VNB): o abordare mai structurată și mai bine direcționată ar îmbunătăți eficacitatea verificării realizate de Comisie”

1. invită Comisia să procedeze la o analiză structurată și formalizată care să țină seama de principiul raportului costuri-beneficii și care să facă posibilă o planificare și o prioritizare a activităților sale de verificare cu privire la anumite domenii specifice sau la anumite (sub)procese specifice de compilare; consideră că o astfel de analiză ar trebui să ia în considerare riscurile la care este expusă compilarea de către statele membre a conturilor lor naționale și dimensiunea relativă în cadrul economiei totale a componentelor VNB-ului; consideră că evaluarea riscurilor ar trebui să se bazeze pe totalitatea informațiilor calitative și cantitative disponibile în toate departamentele din cadrul Eurostat și să se concentreze pe procedurile de compilare care sunt descrise în inventarele VNB și în rapoartele recente privind calitatea VNB-ului aferente statelor membre;

2. invită Comisia să reducă durata ciclului său de verificare în scopul limitării recurgerii la rezervele generale; consideră că aceste rezerve ar trebui să fie limitate doar la cazuri excepționale în care există un risc considerabil ca interesele financiare ale Uniunii să nu fie protejate, de exemplu atunci când un stat membru efectuează revizuiri majore pe parcursul ciclului de verificare sau la intervale neregulate;

3. invită Eurostat să comunice în mod clar și în timp util Comitetului VNB cazurile în care se consideră că ar trebui aplicat principiul raportului costuri-beneficii;

4. așteaptă ca procesul de verificare desfășurat de Comisie să implice o evaluare calitativă structurată și formalizată a riscurilor la care sunt expuse procedurile de compilare descrise în inventarele VNB, precum și o verificare aprofundată a componentelor VNB-ului care prezintă importanță semnificativă și riscuri; consideră că selecția componentelor VNB-ului care ar trebui să facă obiectul unei verificări aprofundate ar trebui să se realizeze pe baza unei analize a raportului costuri-beneficii descrise la recomandarea 1; este de părere că sfera și obiectivele verificării aprofundate ar trebui să fie mai cuprinzătoare decât cele ale verificării directe care a fost efectuată de Eurostat în ultimul ciclu de verificare;

5. invită Comisia ca, în cadrul verificărilor pe care le efectuează, să acorde o atenție specială exhaustivității VNB-ului statelor membre și utilizării unor proceduri comparabile de estimare a economiei subterane în conturile naționale; invită Eurostat să verifice dacă orientările Comisiei sunt respectate de toate statele membre și să ia măsuri corespunzătoare pentru a asigura un tratament comparabil, între statele membre, al acestui aspect;

6. invită Comisia să își documenteze activitățile, iar această documentație ar trebui să conțină informații complete privind verificarea întreprinsă de Eurostat pe baza examinărilor documentare și/sau a vizitelor efectuate la institutele naționale de statistică (INS-uri); consideră că dosarele de control întocmite de Eurostat ar trebui să permită conducerii să identifice cu claritate rezultatele controalelor efectuate cu privire la anumite componente selectate ale VNB-ului, așa cum prevăd standardele de control intern;

7. invită Eurostat să evalueze, acolo unde este posibil, care este impactul potențial al punctelor de acțiune (în cazul observațiilor cuantificabile) și/sau care este suma expusă riscului care se poate calcula în urma acestor puncte de acțiune (în cazul observațiilor necuantificabile) și să stabilească criterii clare privind importanța semnificativă în vederea formulării de rezerve specifice; consideră că aceste criterii ar trebui să fie calitative sau cantitative, este de părere că, de regulă, ar trebui să se formuleze rezerve referitoare la componente specifice ale VNB-ului în legătură cu punctele de acțiune care nu au fost soluționate de INS-uri în termenele stabilite și al căror impact poate să fie semnificativ;

8. invită Eurostat să îmbunătățească coordonarea dintre departamentul care are competențe pentru verificarea datelor VNB utilizate în vederea determinării resurselor proprii și celelalte departamente ale sale, în special cele care se ocupă de conturile naționale; consideră că, în cazurile în care eventualele măsuri luate de alte departamente din cadrul Eurostat pot avea un impact asupra compilării PIB-ului și/sau a VNB-ului, ar trebui să fie consultat Comitetul VNB, iar decizia finală cu privire la aceste măsuri ar trebui să fie luată la nivelul ierarhic corespunzător din cadrul Eurostat;

9. invită Eurostat să aducă îmbunătățiri rapoartelor sale de evaluare pentru a furniza o apreciere exhaustivă, transparentă și consecventă a datelor VNB ale statelor membre; consideră că avizele anuale emise de Comitetul VNB ar trebui să conțină o evaluare clară dacă datele VNB ale statelor membre sunt adecvate (sau nu) pentru determinarea resurselor proprii, dacă conținutul lor respectă cerințele Regulamentului (CE, Euratom) nr. 1287/2003 al Consiliului ( 8 ) (Regulamentul privind VNB) și dacă sunt utilizate în mod corespunzător în cadrul procedurii bugetare, așa cum este prevăzut în Regulamentul (CE, Euratom) nr. 1150/2000 al Consiliului ( 9 ) (Regulamentul privind resursele proprii);

10. consideră că rapoartele anuale de activitate (RAA) întocmite de DG Buget și, respectiv, de Eurostat ar trebui să ofere o imagine corectă și fidelă a verificării datelor VNB ale statelor membre și a gestiunii resurselor proprii bazate pe VNB; invită, prin urmare, Comisia să stabilească cerințe care să prevadă raportarea cu regularitate de către Eurostat cu privire la rezultatele verificării sale a datelor VNB, ceea ce ar permite DG Buget să obțină asigurarea necesară care trebuie utilizată în contextul elaborării rapoartelor anuale de activitate ale acestei direcții;

Partea II Raportul special nr. 13/2013 al Curții de Conturi intitulat „Asistența pentru dezvoltare acordată de UE Asiei Centrale”

11. salută raportul special care evaluează asistența pentru dezvoltare acordată de UE Asiei Centrale; ia act de constatările, concluziile și recomandările din raport și își prezintă observațiile și recomandările mai jos;

Observații generale

12. salută observațiile din raport potrivit cărora Comisia și Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) au depus eforturi semnificative într-un context geografic și politic destul de delicat;

13. subliniază, cu toate acestea, că mai pot fi realizate îmbunătățiri în vederea unei mai bune direcționări și adaptări a strategiilor de dezvoltare ale Uniunii prin intermediul unor modele de asistență adecvate pentru a spori vizibilitatea și impactul obiectivelor politice ale Uniunii la nivel regional;

14. subliniază că amploarea și natura angajamentului Uniunii trebuie să fie diferențiate și condiționate de progresele măsurabile din domeniile democratizării, drepturilor omului, bunei guvernanțe, dezvoltării socioeconomice durabile, statului de drept și luptei împotriva corupției, oferind asistență acolo unde este necesar pentru a contribui la realizarea acestor progrese, pe direcții similare principiilor politicii de vecinătate a Uniunii;

15. consideră că promovarea continuă de către Uniune a programelor destinate țărilor din Asia Centrală constituie un instrument transfrontalier important pentru stimularea înțelegerii și cooperării dintre statele din regiune;

16. subliniază că cooperarea pentru dezvoltare cu statele din Asia Centrală poate da rezultate numai dacă aceste state respectă standardele internaționale în materie de democrație, guvernare, stat de drept și drepturi ale omului; subliniază, de asemenea, că cooperarea pentru dezvoltare a Uniunii nu trebuie subordonată intereselor economice, în materie de energie sau de securitate;

Evoluții viitoare în ceea ce privește planificarea și punerea în aplicare a asistenței pentru dezvoltare prevăzute

17. consideră că Comisia ar trebui să asigure o concepție a tuturor programelor regionale viitoare care să le permită atingerea unei veritabile dimensiuni regionale;

18. solicită Comisiei să concentreze totalitatea asistenței furnizate asupra unui număr redus de sectoare;

19. subliniază faptul că asistența pentru dezvoltare prevăzută ar trebui îmbunătățită, pe de o parte, prin intensificarea coordonării interne a Uniunii și, pe de altă parte, prin intensificarea cooperării cu alți donatori internaționali și actori regionali;

20. sprijină cu fermitate deschiderea de către Uniune a unor delegații cu competențe și atribuții complete în toate țările din Asia Centrală ca mijloc de creștere a prezenței și vizibilității Uniunii în regiune, a cooperării pe termen lung și a angajării în toate sectoarele societății, precum și pentru a facilita înaintarea pe calea unei mai bune înțelegeri și a apariției statului de drept și a respectării drepturilor omului; consideră că prezența acestor delegații va contribui în mare măsură la realizarea obiectivelor asistenței pentru dezvoltare;

21. invită Comisia să instituie un sistem de calculare a costurilor administrative globale generate de furnizarea asistenței pentru dezvoltare și de raportare cu privire la acestea;

22. solicită Comisiei să definească și să aplice, pentru toate programele de sprijin bugetar care vor continua, condiții robuste și care să se poată verifica în mod obiectiv, în special acordând atenția necesară sprijinului în favoarea mecanismelor anticorupție;

23. reamintește că corupția reprezintă o problemă gravă în republicile din Asia Centrală; subliniază că, în indicele de percepție a corupției al Transparency International, toate țările din Asia Centrală înregistrau un punctaj sub 28 din 100 în 2011, Kârgâzstan, Turkmenistan și Uzbekistan situându-se între ultimele 10 % din cele 182 de țări cuprinse în sondaj;

24. consideră că o astfel de corupție generalizată poate să afecteze reputația Comisiei și să reducă eficacitatea programelor de sprijin;

25. este de părere că deciziile de efectuare a plăților ar trebui să se bazeze mai mult pe progresele țărilor partenere și mai puțin pe angajamentele lor de a adopta reforme; subliniază importanța de a asigura un dialog adecvat pe marginea politicilor bazat pe o abordare întemeiată pe stimulente și pe o monitorizare continuă a reformelor sectoriale și a programelor care să măsoare performanța și sustenabilitatea rezultatelor;

26. solicită o mai mare transparență în ceea ce privește alocarea fondurilor Uniunii și ca ambasadele statelor membre să sprijine partenerii neguvernamentali cu adevărat independenți, pentru a-i ajuta să joace un rol efectiv în dezvoltarea și consolidarea societății civile;

27. solicită Comisiei să amelioreze modul de concepere și de derulare a programelor în lumina învățămintelor dobândite și a circumstanțelor schimbătoare;

28. solicită Comisiei să raporteze cu privire la rezultate și la impact într-un mod care să permită comparația cu planurile și cu obiectivele stabilite;

Partea III Raportul special nr. 15/2013 al Curții de Conturi intitulat „A fost eficace componenta «Mediu» din cadrul programului LIFE?”

29. subliniază că este necesar ca programul LIFE să joace rolul de catalizator care să determine schimbări în procesul de dezvoltare și de punere în aplicare a politicilor; subliniază că este necesar ca Comisia să stabilească obiective clare, specifice, cuantificabile și realizabile pentru proiectele care ar urma să fie finanțate;

30. subliniază că este necesar ca proiectele finanțate prin programul LIFE să contribuie la realizarea obiectivelor specifice ale mai multor domenii prioritare al programului; subliniază că este necesar ca proiectele finanțate să evite izolarea și, dimpotrivă, să înglobeze caracterul transnațional, precum și să contribuie într-un mod cuantificabil la diseminarea, sustenabilitatea și replicarea rezultatelor lor în alte state membre;

31. subliniază că selectarea celor mai bune proiecte poate fi uneori denaturată de alocările naționale; încurajează statele membre să mențină echilibrul geografic propunând proiecte mai integrate, reiterează însă faptul că fondurile ar trebui să fie distribuite în primul rând în funcție de meritele proiectelor și nu într-un mod care să fie în detrimentul calității proiectelor;

32. remarcă faptul că ar trebui să se acorde o atenție deosebită potențialului proiectelor de a fi diseminate, susținute și replicate; invită Comisia să fixeze indicatori clari pentru evaluarea potențialului de diseminare, sustenabilitate și replicare a proiectelor evaluate în vederea realizării obiectivelor programului; încurajează Comisia să monitorizeze aceste obiective;

33. invită Comisia să își îmbunătățească instrumentele de gestionare a programelor cu scopul de a evita procedurile de selecție netransparente; consideră că aici intră îmbunătățirea formularelor de evaluare a selecției proiectelor, introducerea unor șabloane detaliate pentru evaluarea costurilor declarate, monitorizarea corespunzătoare a proiectelor, introducerea unor indicatori comuni adecvați pentru realizări și rezultate, precum și monitorizarea minuțioasă a proiectelor ulterior;

Partea IV Raportul special nr. 16/2013 al Curții de Conturi intitulat „Examinarea «auditului unic» (single audit) și a gradului de încredere acordat de Comisie activităților desfășurate de autoritățile de audit naționale în domeniul coeziunii”

34. subliniază posibilele creșteri ale eficienței determinate de utilizarea unui lanț de audit unic pe baza unor principii și standarde comune; încurajează statele membre, Comisia și Curtea de Conturi să își continue eforturile în această privință; consideră că un astfel de sistem de audit unic ar trebui, de asemenea, să țină seama de ciclurile programelor multianuale;

35. reamintește Comisiei observațiile Parlamentului ( 10 ) privind constatările Curții din raportul său anual pentru 2012: „[s]ubliniază că rezultatele auditului Curții indică deficiențe ale «controalelor de nivel primar» cu privire la cheltuieli [în statele membre]; remarcă faptul că, pentru 56 % dintre operațiunile din cadrul politicii regionale care au fost afectate de eroare (erori cuantificabile și/sau necuantificabile), Curtea de Conturi consideră că autoritățile statelor membre dispuneau de informații suficiente care să le fi permis detectarea și corectarea uneia sau mai multor erori înainte de certificarea cheltuielilor în vederea transmiterii lor către Comisie”; observă că, din acest motiv, Parlamentul a sprijinit rezerva exprimată de directorul general al DG REGIO cu privire la sistemele de gestiune și de control aferente FEDR/Fondului de coeziune/Instrumentului de asistență pentru preaderare (IPA) pentru perioada de programare 2007-2013 în 17 state membre (72 de programe) și a solicitat luarea unor măsuri rapide;

36. își exprimă, prin urmare, convingerea că statele membre trebuie să dea dovadă de o mai mare vigilență atunci când gestionează fonduri structurale;

37. subliniază în acest context importanța introducerii declarațiilor naționale, semnate la un nivel adecvat, de preferință politic, bazate pe declarațiile de gestiune anuale [articolul 59 alineatul (5) din Regulamentul financiar];

38. salută faptul că, începând din 2009, Comisia a efectuat audituri ample la fața locului pentru a examina activitatea autorităților de audit, observă că aceasta a efectuat 269 de misiuni de audit și a examinat 47 și, respectiv, 84 de autorități de audit pentru FEDER și FSE; constată că misiunile au acoperit aproximativ 96 % și, respectiv, 99 % din totalul alocărilor; este de părere că, în cursul unei perioade de finanțare, Comisia ar trebui să examineze toate programele operaționale cel puțin o dată;

39. salută utilizarea de către Comisie a unor întreruperi și suspendări de plăți, atunci când erorile depășesc pragul de semnificație de 2 %; consideră că acestea sunt instrumente utile pentru protecția intereselor financiare ale Uniunii și își exprimă convingerea că Comisia ar trebui să își concentreze eforturile de audit asupra celor care prezintă „rezultate slabe”;

40. este de părere că statele membre ar trebui să ofere Comisiei suficiente informații detaliate despre auditurile lor;

41. sprijină recomandarea Curții de Conturi adresată Comisiei, de a lua măsuri corespunzătoare, astfel încât autoritățile de audit să se raporteze la un cadru metodologic stabil și obligatoriu, care să asigure faptul că cheltuielile Uniunii din toate statele membre sunt verificate în conformitate cu aceleași standarde și că rezultatele verificărilor sunt raportate cu exactitate;

42. constată cu satisfacție că, la 13 decembrie 2013, Comisia a prezentat o comunicare privind aplicarea corecțiilor financiare nete impuse statelor membre în domeniile agriculturii și politicii de coeziune [COM(2013) 934 final]; subliniază totuși că va depinde de numeroși factori dacă noul instrument va conduce la aplicarea unui număr sporit de corecții financiare și, astfel, la scăderea ratei de eroare din cadrul politicii de coeziune;

43. invită Curtea de Conturi și Comisia să dezvolte un instrument de audit care, pe de o parte, să înregistreze anual erorile și neregulile și, pe de altă parte, să ia în considerare și corecțiile financiare din cursul perioadei de programare;

44. salută faptul că Comisia și-a actualizat foaia de parcurs pentru punerea în aplicare și monitorizarea aplicării corecte a principiului de „audit unic” din septembrie 2013, a cărui respectare ar trebui să permită autorităților naționale să obțină „statutul de audit unic”; solicită o copie a acestui document;

45. înțelege că controlul cheltuielilor ar putea reprezenta o povară administrativă; consideră că obligația de răspundere nu trebuie să descurajeze beneficiarii potențiali să solicite asistență financiară;

Partea V Raportul special nr. 17/2013 al Curții de Conturi intitulat „Finanțarea acordată de UE pentru combaterea schimbărilor climatice în contextul ajutorului extern”

46. salută raportul special care examinează finanțarea acordată de Uniune pentru combaterea schimbărilor climatice în contextul ajutorului extern ca o contribuție importantă la dezbaterea politică și financiară generală cu privire la politica și activitățile diplomatice ale Uniunii în domeniul schimbărilor climatice; ia act de constatările, concluziile și recomandările din raport și își prezintă observațiile și recomandările mai jos;

Observații generale

47. salută concluziile raportului care demonstrează că gestionarea de către Comisie a cheltuielilor de la bugetul Uniunii și de la Fondul european de dezvoltare (FED) efectuate pentru combaterea schimbărilor climatice a fost adecvată;

48. salută eforturile depuse deja de Comisie și statele membre cu privire la elaborarea unui standard comun al Uniunii de monitorizare, raportare și verificare a finanțării publice pentru combaterea schimbărilor climatice;

49. reiterează poziția Parlamentului, de care Curtea de Conturi a luat act în raportul său special și care subliniază că finanțarea combaterii schimbărilor climatice trebuie să se facă în plus față de obiectivul de 0,7 %; regretă neconfirmarea conceptului de adiționalitate al Parlamentului în cadrul negocierilor privind Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare (ICD);

50. subliniază, cu toate acestea, că este necesar ca Comisia să joace rolul de lider într-o măsură suficientă pentru a-și maximiza impactul pe plan internațional și a consolida instrumentele pentru definirea condițiilor diplomației Uniunii în materie de schimbări climatice/de protecție a mediului din anii următori, în special pentru a respecta indicatorii de referință legați de climă din cadrul ICD, adoptat în decembrie 2013, regulamentul respectiv precizând că „ar trebui să contribuie la obiectivul general de a direcționa cel puțin 20 % din bugetul Uniunii către o societate cu emisii reduse de dioxid de carbon și rezistentă la schimbările climatice, iar programul GPGC ar trebui să utilizeze cel puțin 25 % din fondurile sale pentru a acoperi aspecte legate de mediu și schimbări climatice” (considerentul 20 din ICD); subliniază că Anexa IV la ICD precizează, de asemenea, că în temeiul programului Bunuri publice și provocări globale (GPGC), 27 % din fonduri sunt alocate mediului și schimbărilor climatice și cel puțin 50 % din programul GPGC va servi pentru acțiuni în domeniul schimbărilor climatice și obiective de mediu;

51. salută asumarea începând cu 2011 a unui angajament de a îmbunătăți programarea în comun a UE în ceea ce privește aproximativ 40 de țări; subliniază însă că o coordonare între Comisie și statele membre pentru finanțarea măsurilor de combatere a schimbărilor climatice în țările în curs de dezvoltare are în continuare nevoie de îmbunătățiri considerabile pentru a îndeplini nu doar angajamentul pentru 2020, ci și pentru a permite Uniunii să rămână un lider în ceea ce privește acțiunile climatice și să combată corupția în țările în curs de dezvoltare;

52. reiterează sprijinul Parlamentului pentru programarea în comun și recunoașterea progreselor semnificative realizate în acest sens; așteaptă să fie consultat din nou, așa cum a promis Comisia, dacă această programare duce la modificarea programării ICD;

53. ia act de explicațiile cu privire la dificultățile apărute în monitorizare și raportare din cauza practicilor de raportare divergente ale statelor membre, prezentate în Raportul Comisiei privind răspunderea UE în materie de finanțare pentru dezvoltare, publicat la 3 iulie 2014 sub forma unui document de lucru al serviciilor Comisiei, inclusiv o secțiune în volumul I privind finanțarea eforturilor de combatere a schimbărilor climatice care furnizează informații privind finanțarea UE în domeniul climei; constată că raportul reiterează cifra de 7,3 miliarde EUR din finanțarea inițială rapidă pusă la dispoziție de către Uniune și statele membre și solicită noi îmbunătățiri în ceea ce privește raportarea cu privire la impactul și rezultatele asistenței pentru dezvoltare;

Evoluții viitoare

54. solicită o mai mare alocare de fonduri pentru sectoare specifice, inclusiv finanțarea eforturilor de combatere a schimbărilor climatice, atunci când este canalizată prin intermediul sprijinului bugetar, și mai multă transparență în utilizarea fondurilor în ansamblu;

55. consideră că Comisia și SEAE ar trebui să își consolideze politica de comunicare atât cu privire la sprijinul acordat la nivel mondial sau fiecărei țări beneficiare, cât și pentru a proiecta valorile Uniunii;

56. recunoaște că corupția rămâne un obstacol important în calea finanțării eficiente a combaterii schimbărilor climatice și îndeamnă Comisia să își intensifice eforturile în ceea ce privește colaborarea cu partenerii pentru dezvoltare pentru aspectele legate de combaterea corupției;

57. solicită Comisiei să propună în atenția Consiliului o foaie de parcurs pentru a majora finanțarea combaterii schimbărilor climatice în vederea atingerii țintei stabilite pentru 2020 în cadrul Acordului de la Copenhaga, precum și o definiție a ceea ce constituie finanțarea din surse private;

58. solicită Comisiei să efectueze o evaluare independentă a Alianței mondiale împotriva schimbărilor climatice, care să analizeze, printre altele, motivele pentru care cea mai mare parte a statelor membre au ales să nu participe la cofinanțarea acesteia;

59. solicită Comisiei și SEAE să raporteze cu privire la măsura în care este îndeplinită ținta de a direcționa, în perioada 2014-2020, în contextul ajutorului pentru dezvoltare, 20 % din totalul cheltuielilor finanțate de bugetul Uniunii și de FED către acțiunile de combatere a schimbărilor climatice, specificând sumele care au fost angajate și sumele care au fost plătite efectiv;

60. solicită Comisiei și statelor membre, în cadrul asigurat de Regulamentul (UE) nr. 525/2013 al Parlamentului European și al Consiliului ( 11 ) (Regulamentul privind mecanismul de monitorizare), să convină asupra unor standarde comune de monitorizare, de raportare și de verificare, în special în ceea ce privește definiția a ceea ce constituie resurse financiare „noi și suplimentare”, aplicarea markerilor Rio și raportarea cu privire la fondurile vărsate efectiv pentru combaterea schimbărilor climatice;

61. invită Comisia și statele membre să își intensifice cooperarea în vederea punerii în aplicare, în domeniul finanțării combaterii schimbărilor climatice, a Codului de conduită al UE privind complementaritatea și diviziunea muncii, în special în ceea ce privește schimbul de informații privind alocările pe țări, programarea în comun, precum și prevenirea și combaterea corupției în acest domeniu;

Partea VI Raportul special nr. 18/2013 al Curții de Conturi intitulat „Fiabilitatea rezultatelor controalelor efectuate de statele membre cu privire la cheltuielile agricole”

62. ia act de faptul că sistemele analizate în Raportul special nr. 18/2013 au fost modificate în urma noilor regulamente PAC (politica agricolă comună), în sensul că s-au acordat responsabilități mai mari organismelor de certificare din statele membre în domeniul verificării legalității și regularității cheltuielilor și în ceea ce privește verificarea rezultatelor controalelor comunicate Comisiei;

63. salută eforturile în curs ale Comisiei de simplificare a PAC; se așteaptă ca simplificarea criteriilor de eligibilitate să ducă la simplificarea normelor de control, putând astfel contribui la diminuarea ratei de eroare;

64. reamintește Comisiei să se asigure că problemele întâmpinate nu se repetă; reamintește că Curtea de Conturi a constatat următoarele în Raportul său anual pe 2012: (a) că sistemele de supraveghere și control ale statelor membre pentru plata cheltuielilor și pentru dezvoltarea rurală au fost parțial eficace și că, pentru un număr semnificativ de tranzacții afectate de erori, autoritățile naționale au dispus de informații suficiente pentru a depista și a corecta erorile în cauză; (b) că eficacitatea Sistemului integrat de administrare și control (IACS) este afectată negativ, în special de bazele de date necorespunzătoare folosite pentru controalele încrucișate;

65. subliniază faptul că, la 3 aprilie 2014, Parlamentul a aprobat rezerva înscrisă de directorul general al DG AGRI în Raportul său anual de activitate pe 2012 referitoare la deficiențele constatate de Comisie și de Curtea de Conturi în ceea ce privește eligibilitatea terenurilor; reamintește că Parlamentul a solicitat în special ca pășunile permanente să fie înregistrate în mod adecvat în Sistemul de identificare a parcelelor agricole (LPIS), precum și să fie informat semestrial de către Comisie cu privire la progresele înregistrate;

66. solicită Comisiei și statelor membre să ia măsuri de urgență atunci când se dovedește că sistemele de gestionare și control și/sau bazele de date IACS înregistrează deficiențe sau nu sunt actualizate;

67. solicită Comisiei și statelor membre să se asigure că plățile se bazează pe rezultatele controalelor și că controalele sunt adecvate pentru a determina parcelele eligibile în mod fiabil și consecvent;

68. solicită Comisiei să se asigure că activitatea agențiilor de plăți și a organismelor de certificare este astfel concepută și de o calitate suficientă astfel încât să asigure o bază fiabilă pentru legalitatea și regularitatea operațiunilor subiacente; susține că, pentru a realiza acest lucru, Comisia ar trebui să depună eforturi pentru atingerea obiectivului privind o strategie de audit unică pentru sistemul de control al PAC;

69. salută schimbarea de abordare folosită în 2012 de DG AGRI pentru a calcula rata de eroare reziduală pentru ajutorul pe suprafață decuplat, deoarece ține seama de faptul că statisticile privind inspecțiile, declarațiile directorilor agențiilor de plăți și activitatea realizată de organismele de certificare pot fi afectate de deficiențe care le afectează credibilitatea; solicită ca această nouă abordare să fie extinsă la toate cheltuielile legate de PAC în raportul anual de activitate al DG AGRI din noua perioadă de finanțare;

70. reamintește Comisiei că a aprobat rezerva cuprinsă în raportul anual de activitate al DG AGRI cu privire la totalul cheltuielilor FEADR pentru exercițiul 2012 și că această rezervă este generată de preocupările cu privire la calitatea controalelor din anumite state membre și la rata de eroare raportată de Curtea de Conturi;

71. solicită statelor membre să aplice în mod eficient controalele lor administrative, utilizând toate informațiile relevante de care dispun agențiile de plăți, întrucât acest lucru poate permite detectarea și corectarea majorității erorilor;

72. invită Comisia și statele membre să acorde în principal atenție rentabilizării controalelor, un aspect important, în special prin dezvoltarea utilizării controalelor bazate pe riscuri;

73. solicită Comisiei să se asigure că, în domeniul dezvoltării rurale, atât organismele de autorizare, cât și cele de audit aplică și respectă standarde și proceduri uniforme;

Partea VII Raportul special nr. 1/2014 al Curții de Conturi intitulat „Eficacitatea proiectelor de transport public urban cofinanțate de UE”

74. subliniază că fondurile structurale și de investiții europene („fondurile ESI”) reprezintă singura și cea mai importantă sursă de finanțare din partea Uniunii pentru proiectele de mobilitate urbană și că aceste proiecte nu sunt cruciale numai pentru accesibilitatea zonelor urbane din regiunile cel mai puțin dezvoltate ale Uniunii, ci și că ele implică aspecte sociale și de mediu importante pentru calitatea vieții cetățenilor Uniunii;

75. subliniază importanța din ce în ce mai mare a asistenței financiare continue din partea Uniunii, ținând seama, în special, de consecințele negative ale extinderii urbane în creștere și în lumina perspectivelor de continuare a creșterii constante a proporției populației urbane;

76. subliniază că este necesar să se garanteze că proiectele de mobilitate urbană atât ale Comisiei, cât și ale statelor membre sunt responsabile, eficiente și eficace și că urmăresc mai curând rezultate concrete decât absorbția de fonduri;

77. reamintește, ținând seama pe deplin de principiul subsidiarității, apelul adresat statelor membre în Comunicarea Comisiei din 17 decembrie 2013 intitulată „Împreună pentru o mobilitate urbană competitivă care utilizează eficient resursele” [COM(2013) 913 final]: (a) să asigure evaluarea detaliată a performanțelor prezente și viitoare, coordonarea și integrarea planurilor de mobilitate urbană durabilă în strategii urbane și teritoriale mai ample, modificând, atunci când este necesar, instrumentele tehnice și de alte tipuri aflate la dispoziția autorităților responsabile de planificare; (b) în cadrul acțiunilor de logistică urbană, să se concentreze pe vehiculele adecvate care, pe lângă infrastructură, reprezintă un instrument de realizare a mobilității urbane durabile;

78. solicită Comisiei și autorităților statelor membre, având în vedere impactul negativ al crizei financiare asupra utilizării sistemului de transport, să acorde o mai mare atenție obiectivelor, țintelor și indicatorilor, în special celor din formularele de solicitare aferente proiectelor, pentru a identifica riscurile potențiale și pentru a garanta că viitoarele proiecte nu vor fi optimiste în mod părtinitor și pentru a evita astfel întârzierile în timp și depășirile de costuri menționate în raportul special;

79. îndeamnă Comisia să realizeze analize costuri-beneficii mai detaliate cu privire la bugetele orientative ale proiectelor de transport urban și să facă schimb de cele mai bune practici cu statele membre, precum și să încurajeze astfel de schimburi între statele membre, sprijinind astfel autoritățile în dezvoltarea cu succes a proiectelor care nu fac obiectul unei aprobări din partea Comisiei;

80. insistă asupra necesității ca Comisia să încurajeze statele membre în utilizarea sistemului Jaspers (Asistență comună pentru sprijinirea proiectelor în regiunile europene) și să exploateze pe deplin potențialul acestui sistem în asistarea dezvoltării și evaluării calității proiectelor de transport urban finanțate prin fondurile ESI;

81. atrage atenția, cu toate acestea, asupra faptului că sistemul de transport public urban nu este doar o activitate generatoare de venituri, ci și un element crucial și uneori de neînlocuit al sistemelor de mobilitate urbană pentru multe orașe mari, chiar și din regiunile mai dezvoltate, deoarece și acestea suferă din cauza așa-numitului „paradox urban”, cauzat de existența zonelor vulnerabile din punct de vedere social;

82. solicită, prin urmare, ca autoritățile competente să țină seama pe deplin de dimensiunea socială a proiectelor de transport urban public, pe baza justificărilor adecvate incluse în formularul de cerere;

83. cere Comisiei să adopte urgent actele de punere în aplicare și actele delegate necesare pentru a preveni potențialele întârzieri, recunoscând faptul că proiectele în materie de transporturi necesită de obicei un timp considerabil pentru a fi elaborate și implementate;

84. insistă asupra implementării elementelor enumerate în anexa la sus-menționata comunicare a Comisiei din 17 decembrie 2013, inclusiv: (a) analiza cuprinzătoare a situației și stabilirea unui etalon prin intermediul unui „audit al performanței mobilității urbane”, în raport cu care să se poată măsura progresele viitoare; (b) identificarea „punctelor sensibile” ale zonelor urbane în care performanțele sistemului de transport actual sunt foarte slabe; (c) indicatori de performanță adecvați care să poată fi ulterior monitorizați în mod corespunzător; (d) obiective de performanță specifice care să fie realiste în raport cu obiectivele din planurile de mobilitate urbană durabilă; (e) ținte măsurabile, bazate pe o evaluare realistă a etalonului și a resurselor disponibile, care să reflecte obiectivele specifice din planurile de mobilitate urbană durabilă;

85. subliniază lipsa unor indicatori suficienți pentru a măsura eficacitatea proiectelor de transport urban enumerate în Regulamentul (UE) nr. 1301/2013 al Parlamentului European și al Consiliului ( 12 ) (Regulamentul privind FEDR) și insistă ca Comisia să includă în actele de punere în aplicare și în actele delegate referitoare la aceste tipuri de proiecte indicatori mai adecvați, ținând seama de indicatorii recomandați de Curtea de Conturi;

Partea VIII Raportul special nr. 2/2014 al Curții de Conturi intitulat „Sunt gestionate în mod corespunzător regimurile comerciale preferențiale?”

86. salută raportul special de evaluare a gestionării regimurilor comerciale preferențiale în contextul competenței exclusive a Uniunii ca o contribuție importantă la dezbaterea politică generală privind politicile Uniunii în domeniul comerțului exterior și în cel al dezvoltării; ia act de constatările și recomandările din raport și își prezintă observațiile și recomandările mai jos;

Observații generale

87. își exprimă profunda îngrijorare cu privire la faptul că Comisia nu a evaluat în mod corespunzător toate efectele economice ale acordurilor comerciale preferențiale și la faptul că nu este asigurată colectarea integrală a veniturilor;

88. amintește faptul că este extrem de important ca factorii de decizie, diversele părți interesate și contribuabilii din Uniune să fie informați în mod corespunzător cu privire la valoarea adăugată și dezavantajele principale ale diferitelor posibilități și scenarii de politică comercială;

89. consideră că este inacceptabil că, în unele cazuri, studiile de evaluare a impactului asupra dezvoltării durabile fie lipsesc, fie sunt incomplete, fie au la bază informații vechi sau depășite și, în alte cazuri (Chile), sunt disponibile numai după semnarea acordului;

90. insistă asupra faptului că, înainte de semnarea unui nou acord, studiul de evaluare a impactului asupra dezvoltării durabile care stă la baza acordului ar trebui finalizat și publicat;

91. regretă faptul că partenerii din sistemul generalizat de preferințe (sistemul SGP) nu au aderat în toate cazurile la convențiile internaționale privind drepturile omului și drepturile lucrătorilor; invită Comisia să pună mai mult accent pe mediu și buna guvernanță în acordurile comerciale preferențiale;

92. își exprimă dorința de a fi informat cu privire la măsurile luate de Comisie pe baza recomandărilor și a observațiilor Parlamentului și Curții de Conturi până în octombrie 2015;

Evoluții viitoare

93. consideră că, pentru a îmbunătăți evaluarea efectelor economice ale acordurilor comerciale preferențiale, Comisia ar trebui: (a) să realizeze pentru fiecare acord comercial preferențial un studiu de impact și o evaluare a impactului asupra dezvoltării durabile, furnizând o analiză cantitativă cuprinzătoare și aprofundată a efectelor economice preconizate, inclusiv o estimare corectă a veniturilor la care se renunță; (b) să implice în mod regulat Eurostat în evaluarea calității surselor de date statistice utilizate în cadrul evaluărilor impactului asupra dezvoltării durabile și să asigure disponibilitatea în timp util pentru negociatori a analizei realizate; (c) să efectueze evaluări intermediare și ex post privind toate acordurile comerciale preferențiale pentru a evalua măsura în care acordurile comerciale preferențiale cu un impact semnificativ își ating obiectivele de politică și modul în care performanțele acestor acorduri pot fi îmbunătățite în sectoare economice-cheie și să includă în aceste evaluări o estimare a veniturilor la care s-a renunțat;

94. invită Comisia ca, pentru a îmbunătăți protecția intereselor financiare ale Uniunii: (a) să creeze profiluri de risc la nivelul Uniunii pentru acordurile comerciale preferențiale, astfel încât statele membre să dispună de o abordare comună pentru analiza riscurilor, în vederea reducerii pierderilor pentru bugetul Uniunii; (b) să verifice dacă statele membre ameliorează eficacitatea sistemelor lor de gestionare a riscurilor și a strategiei lor de control în vederea reducerii pierderilor pentru bugetul Uniunii; (c) să încurajeze statele membre să adopte măsuri preventive corespunzătoare ori de câte ori primesc notificări de asistență reciprocă; (d) să evalueze țările beneficiare de regimuri preferențiale și să efectueze vizite de monitorizare în unele dintre aceste țări în urma selecției lor bazate pe o analiză a riscurilor, punând accentul în special pe normele legate de origine și de cumul; (e) să solicite statelor membre să îmbunătățească calitatea informațiilor furnizate de acestea cu privire la cooperarea administrativă; (f) să îmbunătățească monitorizarea financiară a investigațiilor Oficiului European de Luptă Antifraudă (OLAF), cu scopul de a preveni pierderile pentru bugetul Uniunii care apar ca urmare a prescrierii datoriilor; (g) să consolideze poziția pe care o deține Uniunea în acordurile comerciale preferențiale reciproce și să utilizeze în mai mare măsură măsurile preventive și de protecție, incluzându-le în toate acordurile comerciale viitoare; (h) să prezinte neîntârziat o sinteză a recuperărilor efectuate în perioada 2010-2014; (i) să informeze Parlamentul cu privire la rezultatele inițiativei Compact lansate în Bangladesh;

Partea IX Raportul special nr. 3/2014 al Curții de Conturi intitulat „Lecții învățate în urma dezvoltării Sistemului de Informații Schengen din a doua generație (SIS II) de către Comisia Europeană”

95. salută constatările și recomandările Raportului special nr. 3/2014 al Curții de Conturi;

96. aduce critici la adresa Comisiei pentru faptul că nu a pus la dispoziție suficient personal specializat la începutul proiectului nici în ceea ce privește realizarea din punct de vedere tehnic, nici în ceea ce privește calitatea evaluării legate de proiectul SIS II;

97. recomandă integrarea fiecărui proiect IT important în procedura de guvernanță în domeniul IT și implicarea unor experți nu numai din Direcția Generală Informatică, ci și din alte direcții generale, precum și a unor experți externi, pentru a folosi mai bine cunoștințele de specialitate de la nivel intern;

98. recomandă Comisiei să folosească cunoștințele de specialitate din statele membre chiar de la începutul fiecărui proiect important și să creeze un grup de experți format din reprezentanți ai statelor membre responsabile de proiect; consideră că misiunea grupului și competențele membrilor acestuia ar trebui să fie clar definite;

99. critică faptul că nici Comisia, care trebuia, printre altele, să reprezinte interesele utilizatorilor finali ai SIS II, nici părțile interesate importante nici măcar nu cunoșteau cerințele tehnice și cerințele utilizatorilor finali la începutul proiectului;

100. se așteaptă ca, pentru proiectele viitoare, Comisia să stabilească, în colaborare cu statele membre, la începutul proiectului, un profil exact al cerințelor tehnice și al cerințelor utilizatorilor finali ce trebuie respectate;

101. consideră că publicarea de către Comisia a unei cereri generale de propuneri pentru acest proiect fără a fi definit în mod clar cerințele acestuia a reprezentat o irosire a banilor contribuabililor;

102. recomandă Comisiei să elaboreze pentru viitoarele proiecte în materie de IT un plan de afaceri și un calendar care să fie realiste și bazate pe cerințe definite în mod clar în ceea ce privește forma și conținutul acestora și o analiză clară a costurilor și a planificării, luând în considerare riscurile și complexitatea proiectului;

103. critică faptul că Comisia a încercat de câteva ori să ascundă întârzierile și costurile în creștere;

104. solicită cea mai mare transparență posibilă în viitoarele proiecte IT în ceea ce privește ciclul de informare continuă cu privire la comisia competentă respectivă din cadrul Parlamentului, în special dacă este vorba de decizii vitale care declanșează etape consecutive ale proiectului sau modificări neprevăzute privind costurile, planificarea sau adoptarea unor soluții alternative;

105. este de părere că în contractul cu principalul agent de contractare nu ar fi trebuit să fie limitate condițiile în care se solicită despăgubiri; consideră că viitoarele contracte ar trebui să prevadă un mecanism eficient de sancționare pentru a asigura respectarea termenelor de predare și a standardelor necesare;

106. critică faptul că Comisia nu a anulat contractul cu principalul agent de contractare, în ciuda rezultatelor nesatisfăcătoare din prima etapă a proiectului;

107. critică faptul că Comisia nu a insistat asupra unui sistem de dezvoltare bazat pe componente pentru punerea în aplicare a SIS II; consideră că, dacă s-ar fi introdus blocuri de activitate care să poată fi legate între ele, s-ar fi putut preda altui agent de contractare elemente întregi pentru a evita dependența de un anumit agent de contractare;

108. critică faptul că Comisia a depășit valoarea contractului inițial de opt ori prin renegocierea contractului, în ciuda articolului 126 alineatul (1) litera (e) din Regulamentul (CE, Euratom) nr. 2342/2002 al Comisiei ( 13 ) , care prevede faptul că valoarea contractului poate depăși cu mai mult de 50 % valoarea inițială;

109. constată, în acest sens, că articolul 134 alineatul (1) litera (b) din Regulamentul delegat (UE) nr. 1268/2012 al Comisiei ( 14 ) ar putea necesita o revizuire, deoarece motivele de natură tehnică sau artistică care obligă autoritățile contractante să recurgă la un contractant sau agent anume nu ar trebui să eludeze dispoziția de protecție de la același alineat litera (e) și să permită majorarea valorii originale a contractului principal într-o măsură disproporționată;

110. menționează că, în cazul unei creșteri considerabile a costurilor inițiale ale proiectului sau al unor schimbări majore în ceea ce privește beneficiile preconizate, riscurile sau soluțiile alternative, ar trebui să fie nevoie de acordul prealabil al autorității bugetare;

111. deplânge realocarea fondurilor bugetare fără aprobarea autorității bugetare în mai multe cazuri;

112. salută orientările privind managementul proiectelor, recomandate din 2011 de Direcția Generală Informatică din cadrul Comisiei; consideră că, pe baza acestor orientări, echipa de coordonare a proiectului trebuie să aprobe introducerea următoarelor etape ale proiectului, așa-numitele „puncte de control”;

113. subliniază că trebuie să privim înainte, deoarece SIS II ar putea deveni depășit până la sfârșitul acestui deceniu, fiind nevoie de SIS III; își exprimă speranța că pregătirile privind SIS III vor fi realizate mult mai bine;

Partea X Raportul special nr. 4/2014 al Curții de Conturi intitulat „Integrarea în PAC a obiectivelor politicii UE în domeniul apei un succes parțial”

114. invită Comisia să propună organelor legislative ale Uniunii modificările necesare instrumentelor actuale (ecocondiționalitate și dezvoltare rurală) pentru a asigura conformitatea cu Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului ( 15 ) (Directiva-cadru privind apa, DCA) sau, după caz, crearea unor noi instrumente capabile să atingă obiectivele mai ambițioase în ceea ce privește integrarea în PAC a obiectivelor politicii în domeniul apei;

115. invită statele membre, în conformitate cu DCA: (a) să remedieze deficiențele pe care auditul le-a pus în lumină cu privire la modul de efectuare a controalelor în materie de ecocondiționalitate; (b) să impună în mod sistematic sancțiuni adecvate în cazul nerespectării normelor; (c) să pună mai mult accent pe identificarea și soluționarea problemelor cu implicații pentru apă în cadrul programelor lor de dezvoltare rurală, asigurându-se că există o coerență între acestea din urmă și planurile de management al bazinelor hidrografice; (d) să elaboreze și să implementeze cu rigurozitate mecanisme de protecție astfel încât să se evite ca activitățile finanțate de dezvoltarea rurală să conducă la apariția unor efecte negative asupra apelor; (e) să ia în considerare în mod activ și să promoveze în mod corespunzător utilizarea fondurilor alocate pentru aspectele cu implicații pentru apă, în concordanță cu principiul bunei gestiuni financiare;

116. așteaptă din partea Comisiei să propună mecanisme adecvate care să poată exercita în mod eficace o influență net pozitivă asupra calității documentelor de programare ale statelor membre elaborate în conformitate cu Directiva-cadru privind apa și cu ajutorul cărora să se poată evita nerespectarea calendarului prevăzut de această directivă; consideră că, în acest sens, respectarea unor condiții minime în ceea ce privește punerea în aplicare a Directivei-cadru privind apa ar trebui să fie asigurată înainte de a se angaja fonduri pentru dezvoltare rurală;

117. invită statele membre să accelereze de urgență procesul de punere în aplicare a DCA și să amelioreze, pentru următorul ciclu de gestionare (2015), calitatea planurilor de management al bazinelor hidrografice, furnizând, pentru diferitele măsuri stabilite în acestea, o descriere a domeniului lor de aplicare, a calendarului de implementare, a obiectivelor și a costurilor pe care le implică și făcându-le suficient de clare și de concrete la nivel operațional, până la nivelul local/al fermelor individuale;

118. invită Comisia ar trebui să consolideze cunoștințele pe care le deține cu privire la legătura dintre calitatea apei/cantitățile de apă și practicile agricole, perfecționând sistemele de monitorizare existente și asigurându-se că acestea sunt capabile să măsoare cel puțin evoluția presiunilor pe care le exercită activitățile agricole asupra apelor; consideră că acest lucru ar contribui la identificarea domeniilor care sunt prioritare în contextul alocării fondurilor din cadrul PAC;

119. îndeamnă statele membre să îmbunătățească fiabilitatea și coerența datelor pe care le furnizează Comisiei, precum și promptitudinea cu care se achită de această sarcină, întrucât calitatea informațiilor hidrografice la nivelul de ansamblu al Uniunii depinde de calitatea informațiilor pe care le furnizează statele membre;

Partea XI Raportul special nr. 5/2014 al Curții de Conturi intitulat „Supravegherea bancară europeană prinde contur – Evoluția Autorității Bancare Europene într-un mediu în schimbare”

120. subliniază că este necesar să se realizeze o analiză transsectorială a impactului, ținând seama, de asemenea, de timpul necesar pentru elaborarea standardelor tehnice; salută propunerea Comisiei de stabilire a unor termene-limită în vederea acordării de competențe suplimentare necesare pentru a elabora standarde tehnice și remarcă faptul că în prezent se realizează o analiză transsectorială a legislației adoptate de Uniune în ultimii ani în domeniul financiar, precum și a măsurilor din pachetul de reglementare;

121. subliniază că activitățile Autorității Bancare Europene (denumită în continuare „autoritatea”) ar trebui să fie și de acum înainte neutre din punct de vedere politic; consideră însă că este esențial să se consolideze cât mai curând posibil convergența activităților de supraveghere pentru a asigura faptul că autoritatea își poate îndeplini sarcinile și funcția;

122. consideră că un sistem de control independent reprezintă baza funcționării corespunzătoare a pieței financiare; își exprimă, prin urmare, îngrijorarea în legătură cu o decizie politică care ar conferi autorității doar rolul de autoritate de coordonare, neținând seama de rolul său de autoritate de supraveghere microprudențială, într-o perioadă istorică în care se impune adoptarea unor măsuri ferme pentru asigurarea încrederii în instituțiile financiare;

123. ia act de constrângerile impuse autorității în ceea ce privește colegiile de supraveghetori, precum și impactul acesteia asupra convergenței în materie de supraveghere; salută faptul că, în ciuda acestor constrângeri, autoritatea a înregistrat progrese în ceea ce privește îmbunătățirea funcționării colegiilor, în special privind aspecte precum realizarea unor evaluări comune ale riscurilor și adoptarea unor decizii comune;

124. constată cu îngrijorare că, deși rolul îndeplinit de autoritate în ceea ce privește inițierea și coordonarea testelor de rezistență a fost consolidat, ca o componentă a pachetului global privind mecanismul unic de supraveghere, responsabilitatea juridică pentru desfășurarea testelor de rezistență revine în continuare autorităților competente, ceea ce înseamnă că autoritatea nu deține niciun control asupra rezultatelor testelor;.

125. ia act cu îngrijorare de faptul că autoritatea nu este în măsură să își îndeplinească în totalitate mandatul său în materie de protecție a consumatorilor, cauzele principale fiind absența instrumentelor juridice necesare pentru abordarea acestor aspecte și capacitatea limitată a autorității de a adopta decizii obligatorii din punct de vedere juridic în vederea interzicerii anumitor produse sau activități; subliniază, cu toate acestea, rolul jucat de comitetul mixt în ceea ce privește facilitarea și îmbunătățirea schimbului de opinii la nivel intersectorial și împărtășește opinia Curții de Conturi privind necesitatea adoptării unor măsuri de consolidare a protecției consumatorilor în cadrul sectorului financiar al Uniunii;

126. consideră că o coordonare mai bună cu autoritățile naționale din domeniul protecției consumatorului ar putea contribui la consolidarea rolului autorității în acest domeniu;

127. împărtășește opinia Curții de Conturi, conform căreia instituirea unui sistem de măsurare a performanței este esențial pentru o monitorizare eficace și ia act de faptul că autoritatea este în curs de a pune în aplicare un sistem de management al performanței;

128. relevă faptul că o supraveghere bancară la nivelul Uniunii necesită o diviziune clară a rolurilor și a responsabilităților între autoritate, Banca Centrală Europeană și autoritățile naționale de supraveghere, atât cele din cadrul mecanismului unic de supraveghere, cât și cele din afara acestui mecanism; solicită, prin urmare, ca rolurile și atribuțiile acestor instituții să fie clarificate în continuare, pentru a evita riscul suprapunerii sarcinilor, al unor eventuale lacune și al lipsei de claritate în ceea ce privește responsabilitățile acestora;

129. consideră necesară îmbunătățirea normelor în materie de supraveghere aflate în vigoare, pentru a permite o supraveghere mai atentă a băncilor naționale din țările terțe care au adoptat moneda euro, dar care nu sunt state membre, cum ar fi Vaticanul, Andorra, Monaco și San Marino;

130. consideră că este necesar să se revizuiască parametrii pentru activele ponderate în funcție de risc, pentru a nu penaliza băncile care prezintă expunerea cea mai ridicată la produsele bancare bazate pe credit, precum și pentru a nu oferi recompense băncilor care dețin produse financiare cu o fiabilitate mai redusă sau îndoielnică, cum ar fi produsele derivate;

Partea XII Raportul special nr. 6/2014 al Curții de Conturi intitulat „Sprijinul acordat prin intermediul fondurilor politicii de coeziune pentru producerea de energie din surse regenerabile – a permis acesta obținerea unor rezultate bune?”

131. salută Raportul special nr. 6/2014 al Curții și sprijină recomandările acesteia;

132. salută constatarea Curții de Conturi cu privire la punerea în aplicare neproblematică a proiectelor selectate din domeniul surselor regenerabile de energie (SRE) și consideră că acest fapt confirmă maturitatea tehnologiilor-cheie în producția de energie din surse regenerabile;

133. este de părere că, în cazul proiectelor SRE, care în general au nevoie de câțiva ani pentru a fi pe deplin operaționale, este dificil să se realizeze o evaluare precisă a performanței înainte de scurgerea perioadei respective;

134. consideră că principiul rentabilității ar trebui consacrat pe deplin în instrumentele politicii de coeziune și în alte instrumente precum Programul energetic european pentru redresare – nu doar în cazul proiectelor SRE – chiar și atunci când servesc unor scopuri mai generale; subliniază că conceptul de rentabilitate poate fi definit în câteva moduri; sugerează, prin urmare, ca Comisia și statele membre să discute modalități de a raționaliza conceptul respectiv cu scopul de a propune orientări mai eficace pentru punerea în aplicare a proiectelor SRE;

135. este preocupat de faptul că cadrul de reglementare al Uniunii privind SRE nu corespunde pe deplin cerințelor stabilite în instrumentele financiare ale Uniunii – Fondul european de dezvoltare regională și Fondul de coeziune – care sunt cele mai importante surse de finanțare a surselor regenerabile de energie; invită Comisia să realizeze o examinare aprofundată a legislației și să corecteze inconsecvențele existente;

136. consideră că finanțarea publică în acest domeniu ar trebui să completeze investițiile private și să joace un rol esențial în stimularea acestora; este totuși de părere că anumite proiecte, în special pe scară largă, necesită o creștere a investițiilor publice;

137. consideră că stimulentele și mecanismele de sprijin instabile și imprevizibile reprezintă obstacole în calea investițiilor în energia din surse regenerabile; insistă asupra faptului că incertitudinile existente denaturează, de asemenea, procesul de selecție a tehnologiilor de producție, care subminează principiul rentabilității;

138. subliniază că dificultățile și incertitudinile pentru integrarea în rețea a SRE nu reprezintă numai un obstacol în calea investițiilor sectorului privat în dezvoltarea energiei regenerabile, ci poate, de asemenea, să submineze sustenabilitatea economică și financiară a proiectelor în desfășurare, precum și punerea în aplicare a viitoarelor programe finanțate prin FEDR și Fondul de coeziune; invită Comisia să realizeze o examinare actualizată a obstacolelor tehnice și de reglementare la nivelul statelor membre pentru a permite proiectelor SRE, atât la scară mică, cât și la scară mare, să aibă un acces mai bun la rețeaua de electricitate;

139. constată că Comisia trebuie să supravegheze în mod mai riguros noul cadru de reglementare pentru perioada 2014-2020, inclusiv obiectivele sale inițiale și indicatorii de performanță care ar permite o monitorizare și o evaluare eficace;

140. solicită statelor membre să depună în continuare eforturi pentru a face schimb de cele mai bune practici și pentru a stabili proceduri comune cu scopul de a armoniza sistemele administrative naționale ale acestora;

141. observă că criteriile foarte detaliate de selecție a SRE pot deveni un mijloc de excludere a concurenților; solicită Comisiei să amelioreze orientările în această privință și să monitorizeze cu atenție aceste cazuri;

142. ia act de răspunsurile Comisiei, potrivit cărora unele dintre recomandările Curții de Conturi au fost deja transpuse prin Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului ( 16 ) (Directiva privind energia din surse regenerabile);

Partea XIII Raportul special nr. 7/2014 al Curții de Conturi intitulat „A reușit FEDER să sprijine cu succes dezvoltarea incubatoarelor de afaceri?”

143. salută Raportul special nr. 7/2014 al Curții și sprijină recomandările acesteia;

144. constată că incubatoarele de afaceri sprijină crearea și dezvoltarea ulterioară a unor noi afaceri care pot conferi întreprinderilor mici și mijlocii (IMM-urilor) un rol esențial în creșterea economică și crearea de locuri de muncă în Uniune;

145. consideră că programele de finanțare din cadrul politicii de coeziune care vizează aceste incubatoare auditate ar trebui să fie planificate în mod structurat, să aibă obiective clare și să includă evaluări eficace; consideră că incubatoarele auditate au prezentat deficiențe în ceea ce privește cerințele menționate anterior;

146. reamintește că Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) a oferit o contribuție financiară semnificativă la crearea infrastructurii aferente incubatoarelor de afaceri și că instalațiile conexe auditate au fost realizate în mod corespunzător, însă performanțele incubatoarelor auditate au fost moderate;

147. atrage atenția asupra faptului că numărul de planuri de afaceri elaborate, numărul de societăți nou-înființate și numărul de locuri de muncă create cu ajutorul incubatoarelor au fost, în medie, cu mult mai mici decât cele aferente incubatoarelor de referință utilizate de Curtea de Conturi pentru comparație;

148. remarcă faptul că incubatoarele finanțate de FEDR și auditate de Curte ofereau o gamă mai limitată de servicii decât incubatoarele de referință, iar gama de competențe și cunoștințe de specialitate deținute de personalul incubatoarelor finanțate de FEDR era mai puțin extinsă;

149. subliniază că oferirea unui lanț valoric complet de servicii de sprijin pentru întreprinderi, cu personal competent, bune practici și o monitorizare periodică sunt importante pentru eficacitatea incubatoarelor de afaceri;

150. ia act de explicația Comisiei conform căreia statele membre care au aderat la Uniune în 2004 nu au dispus de infrastructura de afaceri, cunoștințele de specialitate și experiența necesare după aderare și, din acest motiv, nu au putut obține rezultate mai bune; reamintește totuși că auditul a fost realizat în incubatoare din 4 + 2 state membre, doar două dintre acestea fiind membre ale Uniunii din 2004;

151. consideră că, în două perioade succesive de programare, 2000-2006 și 2007-2013, Comisia nu a fost suficient de implicată în sprijinirea acestor întreprinderi, constată că acest lucru a fost confirmat de orientările deficitare oferite de Comisie în perioadele respective de programare, în special între 2006 și 2010;

152. reamintește că stabilirea și diseminarea de bune practici, în special în rândul întreprinderilor nou-create, este o măsură importantă pentru a ameliora eficacitatea; regretă rezultatele dezamăgitoare ale incubatoarelor auditate; invită Comisia să îmbunătățească orientările transmise autorităților de management din statele membre în acest sens, iar pe acestea din urmă le invită să aplice în mod eficient principiile directoare în cauză;

153. subliniază că, pentru a asigura eficacitatea afacerilor, este esențial să se investească în formarea profesională a personalului, astfel încât să se ofere un sprijin eficace întreprinderilor cu care lucrează incubatoarele și potențialilor clienți; regretă faptul că și acest element este, în general, neglijat de incubatoarele auditate;

154. observă că sprijinirea incubatoarelor de afaceri s-ar putea baza pe o analiză cuprinzătoare și aprofundată, precum și pe o serie de examinări individuale, specifice, adaptate fiecărui caz (cum ar fi un studiu de fezabilitate, un plan de afaceri etc.), în cazul proiectelor ce se bucură de un sprijin mai susținut; consideră că aceste examinări ar putea avea ca rezultat un raționament clar pentru un astfel de sprijin;

155. consideră că nu toate localitățile vor avea neapărat rezultate pozitive în urma utilizării incubatoarelor de afaceri, care sunt concepute pentru a aduce o valoare adăugată dezvoltării economice și regionale; consideră că ar trebui sprijinite numai incubatoarele care satisfac condițiile inițiale;

156. subliniază că sprijinul pentru incubatoarele de afaceri ar putea fi pus la dispoziție prin utilizarea modelului parteneriatelor de tip public-privat (PPP), în baza căruia riscul asumat de un serviciu public este partajat cu o întreprindere privată care face obiectul sprijinului;

157. observă că incubatoarele de afaceri ar trebui create în strânsă cooperare cu instituțiile de învățământ și cu institutele de cercetare;

158. observă că este important să se identifice acțiuni complementare și sinergii în cadrul sprijinului acordat incubatoarelor de afaceri de către FEDR, Orizont 2020 și Programul pentru competitivitatea întreprinderilor și a întreprinderilor mici și mijlocii (COSME) în perioada 2014-2020;

Partea XIV Raportul special nr. 8/2014 al Curții de Conturi intitulat „Comisia a gestionat în mod eficace integrarea sprijinului cuplat în schema de plată unică?”

159. aprobă recomandările Curții de Conturi și salută poziția constructivă a Comisiei;

160. regretă că unele statele membre, conform constatărilor Curții de Conturi, nu au respectat întotdeauna principiul bunei gestiuni financiare la definirea criteriilor pentru calcularea drepturilor la plată;

161. constată că această situație a condus la realizarea de câștiguri excepționale pentru fermierii din anumite sectoare, câștiguri ce nu au încălcat ca atare normele în vigoare: (a) în Spania, conform legislației naționale, drepturile la plată erau mai mari decât sprijinul cuplat primit de fermieri în trecut; (b) în Italia, fermierii au primit drepturi la plată ce au corespuns nivelului istoric al ajutoarelor, deși între timp aceștia reduseseră în mod semnificativ suprafețele cultivate; (c) contrar celor prevăzute de legislația Uniunii, autoritățile franceze nu au redus valoarea tuturor drepturilor la plată pentru a finanța sprijinul specific acordat fermierilor [în temeiul articolului 68 din Regulamentul (CE) nr. 73/2009 al Consiliului (17)]; în consecință, în Franța, valoarea tuturor drepturilor la plată a fost supradeclarată cu 4,61 %, procent corespunzător sumei de 357,3 milioane EUR; constată că, din această sumă, 74 de milioane EUR au vizat sprijinul integrat în schema de plată unică (SPU) în 2010 și că, potrivit afirmațiilor Comisiei, în planul de acțiune pentru Franța sunt incluse acțiuni corective;

162. solicită, prin urmare, Comisiei să monitorizeze în mod adecvat calcularea drepturilor la plată ale fermierilor de către statele membre, precum și respectarea plafoanelor disponibile pentru alocarea acestor drepturi;

163. ia act cu îngrijorare că nici în cazurile afectate de erori, identificate de Comisie, drepturile la plată nu au fost corectate întrucât procedurile administrative sunt prea greoaie;

164. invită Comisia să îmbunătățească măsurile de supraveghere în timp util și să acorde o atenție mai mare riscurilor asociate drepturilor la plată;

165. observă că, începând cu anul 2015, SPU va fi înlocuită cu o „schemă de plată de bază” (SPB);

166. consideră că această nouă schemă ar trebui să vizeze reducerea sarcinii administrative pentru fermieri;

167. își manifestă convingerea că verificările și auditurile întreprinse de Comisie ar trebui să fie bazate pe risc;

168. insistă asupra faptului că noua schemă trebuie să evite discrepanțele nejustificate în calcularea drepturilor la plată în diferitele state membre, precum și tratamentul inegal al fermierilor, indiferent de marja de manevră pe care o permite regulamentul; solicită Comisiei să prezinte asigurări Parlamentului și Comisiei sale pentru control bugetar că vor fi aplicate măsurile necesare pentru atingerea acestui obiectiv;

169. se declară îngrijorat că drepturile la plată incorect calculate ar putea să conducă la plăți incorecte și dincolo de orizontul anului 2014, întrucât statele membre pot alege să plătească, până în 2021, o parte din viitorul ajutor în funcție de nivelul actual al ajutorului SPU; consideră că, deși astfel de plăți pot fi corectate și recuperate, ele ar trebui evitate din principiu;

170. reamintește Comisiei că articolul 317 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene stipulează că „Comisia, în cooperare cu statele membre, execută bugetul, […] pe propria răspundere și în limita creditelor alocate, în conformitate cu principiile bunei gestiuni financiare”; așteaptă din partea Comisiei să asigure, așadar, orientări adecvate pentru statele membre, astfel încât acestea să fie în măsură să implementeze SPB în conformitate cu principiul bunei gestiuni financiare și să introducă structuri de monitorizare eficiente în vederea asumării responsabilității depline pentru executarea bugetului;

Partea XV Raportul special nr. 9/2014 al Curții de Conturi intitulat „Este sprijinul acordat de UE pentru investiții și promovare în sectorul vitivinicol bine gestionat și sunt demonstrate rezultatele acestui sprijin în ceea ce privește competitivitatea vinurilor produse în UE?”

171. salută constatările și recomandările Raportului special nr. 9/2014 al Curții de Conturi;

172. ia act de adoptarea de către Consiliu și Parlament a Regulamentului (UE) nr. 1308/2013 ( 18 ) privind noua organizare comună a piețelor pentru perioada 2014-2020;

173. reamintește Raportul special nr. 7/2012 al Curții de conturi (Descărcarea de gestiune 2011) intitulat „Reforma organizării comune a pieței vitivinicole: progresele realizate până în prezent” și raportul Comisiei pentru control bugetar care a urmat;

174. sprijină pe deplin ideea ca schema de ajutor să fie eficientizată, iar Comisia să monitorizeze periodic absorbția fondurilor; insistă asupra nevoii absolute ca măsura privind investițiile să fie orientată către mediul de afaceri și rezultate și ca modelele de cele mai bune practici să fie încurajate și să fie trase învățăminte din acestea;

175. își exprimă îngrijorarea în legătură cu eșecul eforturilor de a atrage mai multe IMM-uri pentru sprijinul acordat de Uniune pentru promovare în sectorul vitivinicol; consideră că ar trebui revizuite ratele de cofinanțare în beneficiul IMM-urilor, ușurând astfel participarea eventualilor beneficiari din rândul IMM-urilor, în special a celor cu o capacitate administrativă și financiară redusă;

176. consideră că trebuie pus în practică un sistem comun de evaluare a măsurii de promovare pentru a garanta că statele membre și Comisia vor putea analiza progresele realizate și atingerea obiectivelor definite, precum și impactul măsurii respective asupra competitivității sectorului vitivinicol la nivelul statelor membre; subliniază că majorarea cotei de piață la nivel global a unei anumite societăți vitivinicole ar putea face parte din respectivul sistem comun de evaluare;

177. susține recomandarea Curții de Conturi potrivit căreia cheltuielile conexe, cum ar fi cele ale organismelor de punere în aplicare, și cheltuielile generale să fie justificate în mod corespunzător și să fie limitate la un procentaj maxim din costurile totale;

178. subliniază importanța esențială a unei combinații adecvate de politici de investiții și de promovare; consideră că statele membre și Comisia ar trebui să pună în aplicare măsurile cu o mai mare eficiență; subliniază, în special pentru măsura de promovare, că beneficiarii ar trebui să aibă obligația de a demonstra că au nevoie de ajutorul Uniunii, costurile normale de exploatare nu ar trebui finanțate și că ar trebui limitat sprijinul pentru beneficiarii care prezintă, în fiecare perioadă de programare, programe de promovare care vizează aceleași țări; în plus, subliniază faptul că rezultatele acțiunilor de promovare ar trebui să fie evaluate mai degrabă la nivelul beneficiarului, decât pentru întregul sector vitivinicol al Uniunii;

179. susține recomandarea Curții de Conturi potrivit căreia Comisia ar trebui să analizeze în ce măsură bugetul alocat programelor naționale de sprijin pentru perioada 2014-2018 corespunde nevoilor din sectorul vitivinicol al Uniunii și capacității de absorbție a statelor membre și să reajusteze bugetul, dacă este necesar; invită Comisia să analizeze dacă este nevoie de un instrument financiar suplimentar pentru sectorul vinului, comparativ cu alte sectoare agricole;

180. salută evoluția pozitivă a exporturilor Uniunii de vinuri de calitate; subliniază faptul că Uniunea ar trebui să identifice și să exploateze avantajul său concurențial pe o piață mondială a vinului multilaterală și din ce în ce mai competitivă și ar trebui să depună eforturi pentru a încuraja producătorii de vin din Uniune să producă vinuri de calitate de clasă mondială care să contribuie la realizarea echilibrului în Uniune între cerere și ofertă;

181. încurajează Comisia să contribuie la creșterea transparenței promovării vinului în țările terțe printr-un sistem mai bun de control și monitorizare a proiectelor finanțate; subliniază că această măsură ar trebui să contribuie, de asemenea, la evitarea dublei finanțări;

Partea XVI Raportul special nr. 10/2014 al Curții de Conturi intitulat „Eficacitatea sprijinului acordat pentru acvacultură prin Fondul european pentru pescuit”

182. sprijină principalele recomandări ale Curții de Conturi și totodată ia act de faptul că Comisia elaborează orientările necesare pentru Directiva-cadru privind apa și pentru Directiva 2008/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului ( 19 ) (Directiva-cadru privind strategia pentru mediul marin); salută faptul că Comisia a luat act de recomandările în materie de amenajare a teritoriului și referitoare la nevoia de simplificare administrativă;

183. salută faptul că lecțiile învățate în perioada 2007-2013 au fost încorporate în noul Fond european pentru pescuit și afaceri maritime pentru perioada 2014-2020; subliniază că este necesar, cu toate acestea, ca Comisia să se asigure că toate recomandările au fost și vor fi puse în practică;

184. înțelege faptul că impactul crizei financiare a împiedicat realizarea obiectivelor de creștere și ocupare a forței de muncă în sectorul acvaculturii; subliniază, cu toate acestea, că unul dintre principalele obiective ale Fondului european pentru pescuit (FEP), și anume creșterea și sustenabilitatea acvaculturii, nu a fost realizat și din cauza altor factori; subliniază că, în loc să crească, sectorul acvaculturii a stagnat timp de mulți ani, spre deosebire de alte părți ale lumii;

185. își exprimă dezamăgirea cu privire la lipsa de prioritizare la nivelul proiectelor și de lipsa unei planificări strategice la nivel național; îndeamnă Comisia să amelioreze, prin urmare, modul de concepere a programelor pentru a consolida măsurile de sprijinire a acvaculturii și cere Comisiei să asigure o mai bună punere în aplicare;

186. subliniază că, pe de o parte, unul dintre principalele obiective ale Comisiei este o acvacultură mai puternică și mai durabilă, dar, pe de altă parte, foarte puține acțiuni au fost întreprinse pentru a atinge acest obiectiv din cadrul FEP; observă că aceasta este o eroare sistematică ce se regăsește și în alte programe și, prin urmare, consideră că Comisia eșuează în mod repetat în a-și atinge obiectivele;

187. îndeamnă Comisia să își remodeleze gestiunea financiară și să își modifice abordarea, de la a cheltui toate resursele disponibile la a se concentra pe acțiuni care să stabilească dacă cheltuielile sunt conform normelor, dacă acestea sunt avantajoase din punct de vedere economic și dacă oferă sprijin eficient pentru atingerea principalelor obiective;

188. ia act de faptul că statele membre trebuie să remedieze problema selecției deficitare a proiectelor mai curând decât să acorde finanțare pentru toate proiectele și trebuie să se asigure că procedura de selecție face obiectul unor norme privind o evaluare detaliată, care să analizeze potențialul proiectelor de a da rezultate și de a fi avantajoase din punct de vedere economic, elemente care, per ansamblu, vor contribui la atingerea obiectivelor Fondului european pentru pescuit și afaceri maritime (FEPAM), printre care se numără creșterea și ocuparea forței de muncă; subliniază faptul că Comisia ar trebui să sprijine statele membre în aceste acțiuni, ar trebui să încurajeze monitorizarea ulterioară a rezultatelor proiectelor și ar trebui să instituie evaluări mai complexe în etapa posterioară realizării proiectelor, care să fie folosite drept învățăminte asimilate;

189. are convingerea că statele membre își vor îmbunătăți instrumentele și canalele de raportare, deoarece datele furnizate Comisiei sunt adesea imprecise; recomandă Comisiei: (a) să dezvolte mijloace mai puternice de presiune asupra statelor membre pentru ca acestea să prezinte date fiabile, în special în cazul în care există discrepanțe evidente, și (b) să aibă în vedere penalizarea statelor membre suspectate că furnizează în mod intenționat date incorecte;

190. subliniază că Comisia trebuie să dezvolte un cadru mai solid pentru toate programele sale financiare, care să includă și noile măsuri FEPAM pentru acvacultură; consideră că Comisia ar trebui să aibă o abordare mai coerentă și să dezvolte o mai mare integritate;

191. cere Comisiei să se asigure că statele membre își clarifică propriile strategii și că le implementează într-un mod care să completeze obiectivele FEPAM; cere Comisiei să se asigure că statele membre investesc eforturi suplimentare în evaluarea proiectelor și că încep să vină cu o gândire strategică a proiectelor; subliniază că este nevoie să se garanteze că evaluatorii analizează proiectele cu foarte mare atenție și cu așteptări clare;

192. recomandă să fie reconsiderată finanțarea proiectelor care au început deja, deoarece aceasta nu are impact suplimentar; descurajează Comisia și statele membre de la a face „exerciții de bifare a unor căsuțe” pentru a evita lipsa de valoare adăugată;

193. încurajează simplificarea procedurilor administrative pentru a garanta că proiectele pentru care se solicită finanțare au o calitate ridicată;

194. salută propunerea pentru un nou sistem de monitorizare în cadrul FEPAM, care va include o bază de date la nivelul statelor membre în care se vor stoca informații despre fiecare operațiune, precum și rapoarte cuprinzătoare cu informații-cheie, dar insistă ca această propunere să fie implementată și menținută la standarde ridicate;

Partea XVII Raportul special nr. 11/2014 al Curții de Conturi intitulat „Înființarea Serviciului European de Acțiune Externă”

195. salută Raportul special nr. 11/2014 al Curții de Conturi și sprijină recomandările acesteia;

196. consideră că Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) nu este încă un serviciu diplomatic al Uniunii pe deplin funcțional din cauza restrângerilor bugetare; consideră că Comisia și statele membre sunt cei care ar trebui să promoveze consolidarea SEAE;

197. subliniază că principiul neutralității bugetare este de salutat; consideră totuși că acesta ar trebui să fie privit în legătură cu economiile realizate de statele membre prin înființarea SEAE;

198. consideră că SEAE are în continuare o administrație cu foarte multe cadre superioare, situație ce trebuie remediată; consideră că măsurile inițiate pentru remedierea acestei situații sunt în direcția bună și solicită Comisiei să își intensifice angajamentul de îmbunătățire a cooperării inter-servicii;

199. consideră că responsabilitățile reprezentanților speciali ai Uniunii sunt foarte neclare, nu beneficiază de o monitorizare adecvată și nici de evaluarea rezultatelor; sugerează că, pentru remedierea acestor deficiențe, reprezentanții speciali ar trebui integrați în SEAE;

200. consideră drept pozitive evoluțiile din domeniul resurselor umane, dar este totuși de acord cu observațiile Curții de Conturi, potrivit căreia expertiza tematică în cadrul delegațiilor este absolut necesară; invită Comisia și SEAE să implementeze o abordare concertată prin care să optimizeze profilul personalului din delegații;

201. invită SEAE să analizeze mai atent costurile ocazionate de procedurile de recrutare; invită SEAE să recurgă la soluții inovative precum videoconferințele în cazul interviurilor de angajare și să prezinte, pe cât posibil, propuneri de aceeași natură și pentru formarea personalului;

202. încurajează Comisia și statele membre să ia măsuri de promovarea a unei mai bune coordonări și cooperări între serviciile lor de relații externe și SEAE fără să neglijeze aspectele tematice de ordin orizontal;

203. subliniază necesitatea de a asigura o mai mare flexibilitate finanțării misiunilor politicii de securitate și apărare comună (PSAC) menite să garanteze securitatea internă și externă a Uniunii, ca urmare a pericolului prezentat de conflictele din țările învecinate și a riscului crescut de activități teroriste desfășurate de SI (Statul Islamic);

204. îndeamnă SEAE să maximizeze beneficiile economiilor de scară prin crearea de noi sinergii atât în cadrul sediului SEAE și al delegațiilor, cât și prin cooperarea cu statele membre și cu serviciile diplomatice naționale, în spiritul unei veritabile politici externe și al unor servicii externe ale Uniunii; constată cu satisfacție că se multiplică situațiile în care delegațiile Uniunii și ambasadele statelor membre împart aceleași spații de lucru, deși într-o măsură limitată, și felicită SEAE pentru prioritatea pe care o acordă acestei tendințe în activitatea sa;

205. acceptă faptul că serviciile consulare pot fi în continuare îmbunătățite;

Partea XVIII Raportul special nr. 12/2014 al Curții de Conturi intitulat „Este FEDR utilizat cu eficacitate în finanțarea proiectelor care promovează în mod direct biodiversitatea în cadrul Strategiei UE în domeniul biodiversității pentru 2020?”

206. reamintește că Convenția privind diversitatea biologică definește biodiversitatea ca fiind varietatea organismelor vii din toate sursele, inclusiv a ecosistemelor terestre, marine și a altor ecosisteme acvatice și a complexelor ecologice din care acestea fac parte; atrage atenția, de asemenea, asupra faptului că respectiva convenție recunoaște existența mai multor amenințări majore la adresa biodiversității, cum ar fi pierderea și fragmentarea habitatelor, supraexploatarea pădurilor, a oceanelor, a râurilor, a lacurilor și a solurilor, poluarea, schimbările climatice și speciile alogene care concurează cu speciile indigene de floră și faună;

207. subliniază că biodiversitatea este esențială pentru viața omului și pentru bunăstarea societăților; subliniază și faptul că schimbările climatice, diminuarea biodiversității, amenințările legate de speciile invazive, exploatarea excesivă a resurselor naturale constituie provocări majore care afectează fiecare cetățean al Uniunii;

208. regretă că Uniunea nu a putut să își atingă obiectivul major de stopare a declinului biodiversității în cadrul Uniunii până în 2010;

209. constată că declinul biodiversității implică costuri economice covârșitoare pentru societate, iar politicile de la nivel mondial nu au acordat până în prezent suficientă atenție acestui aspect; observă, de asemenea, că cercetările întreprinse cu privire la economia ecosistemelor și a biodiversității au arătat că refuzul de a adopta măsurile necesare și degradarea serviciilor ecosistemice generează costuri care s-ar putea ridica, anual, până la 7 % din PIB-ul mondial în 2050 ( 20 )

210. își exprimă convingerea că, prin urmare, este imperios necesar să se adopte măsuri și să se acorde o mai mare importanță la nivel politic biodiversității, pentru a onora angajamentele care trebuie îndeplinite până în 2020 în acest domeniu;

211. constată că, adesea, obținerea rezultatelor preconizate ale proiectelor este un proces de durată, ceea ce face dificilă evaluarea acestor rezultate;

212. consideră că, în ciuda limitărilor existente ca urmare a nivelului redus al finanțării acordate biodiversității și a dificultăților întâmpinate în evaluarea utilizării acestor fonduri, este esențial ca finanțarea să fie menținută în această etapă;

213. subliniază că protecția biodiversității nu este doar un obiectiv nobil legat de mediu, acest domeniu de politică având, de asemenea, un potențial semnificativ de creare a unor noi competențe, locuri de muncă și oportunități de afaceri;

214. relevă faptul că este deosebit de important ca protecția și conservarea biodiversității să fie integrate în mod constant în dezvoltarea, implementarea și finanțarea tuturor celorlalte politici ale Uniunii (printre care se numără agricultura, silvicultura, pescuitul, dezvoltarea și coeziunea regională, energia, industria, transportul, turismul, cooperarea și ajutorul pentru dezvoltare, cercetarea și dezvoltarea) pentru a face ca politicile sectoriale și bugetare ale Uniunii să fie mai coerente și pentru a asigura faptul că Uniunea își onorează angajamentele obligatorii referitoare la protecția biodiversității; subliniază, în acest context, că cooperarea între autoritățile locale, regionale, naționale și de la nivelul Uniunii ar trebui să fie consolidată;

215. evidențiază faptul că, deși Comisia furnizează orientări și oferă stimulente în acest domeniu, statele membre sunt responsabile în mod exclusiv pentru definirea priorităților în materie de finanțare în funcție de propriile lor nevoi, precum și faptul că marea majoritate a statelor membre nu utilizează Fondul european de dezvoltare regională (FEDR) în scopul protejării biodiversității;

216. consideră, așadar, ținând seama de rata scăzută de utilizare a fondurilor (0,79 %), că este necesar să se analizeze posibilitatea instituirii obligației de a aloca un procentaj din resursele financiare disponibile în cadrul FEDR, care urmează să fie stabilit cu exactitate, pentru promovarea biodiversității;

Partea XIX Raportul special nr. 13/2014 al Curții de Conturi intitulat „Sprijinul acordat de UE pentru reabilitare ca urmare a cutremurului din Haiti”

217. salută Raportul special nr. 13/2014 prin care se evaluează sprijinul Uniunii pentru reabilitare ca urmare a cutremurului din Haiti drept o contribuție importantă la dezbaterea politică generală referitoare la politicile externe ale Uniunii în domeniul ajutorului umanitar și dezvoltării; ia act de constatări și de recomandări;

218. salută și ia act de principalele concluzii și recomandări din raportul final referitor la evaluarea cooperării Uniunii cu Republica Haiti, desfășurată de Direcția Generală Cooperare Internațională și Dezvoltare din cadrul Comisiei – EuropeAid la cererea Parlamentului, și își prezintă mai jos observațiile și recomandările;

Comentarii generale

219. menționează din nou gradul ridicat de satisfacție în ceea ce privește activitatea și eforturile serviciilor Comisiei ca răspuns la cutremurul din Haiti din 2010, care au fost depuse într-o situație extrem de critică pentru delegația Uniunii și pentru personalul său; salută, în acest sens, posibilitatea Comisiei de a refuza efectuarea plăților din cauza progreselor nesatisfăcătoare în ceea ce privește gestiunea financiară realizată de guvern și a deficiențelor din cadrul procedurilor naționale de achiziții publice;

220. regretă deficiențele de coordonare identificate între donatori și în cadrul serviciilor Comisiei, care sunt semnalate, de asemenea, într-o evaluare a cooperării Uniunii cu Republica Haiti (2008-2012) ( 21 ) , evaluare prezentată în numele Comisiei; în acest sens, cere o mai bune coordonare a ajutorului umanitar și a ajutorului pentru dezvoltare, îmbunătățind corelarea dintre ajutorul de urgență, reabilitare și dezvoltare prin intermediul unui cadru care să lege serviciile din aceste domenii; consideră că, ori de câte ori este posibil, trebuie să existe abordări integrate între Direcția Generală Ajutor Umanitar și Protecție Civilă (ECHO) din cadrul Comisiei și EuropeAid, însoțite de obiective clar delimitate în materie de coordonare și de o strategie coerentă pentru această țară, în paralel cu partajarea celor mai bune practici; salută, în acest sens, integrarea sistematică a abordării bazate pe corelarea dintre ajutorul de urgență, reabilitare și dezvoltare în ciclul de finanțare 2014-2020; în plus, solicită serviciilor Comisiei să realizeze o tranziție mai bună de la activitățile pe termen scurt din domeniul ajutorului umanitar la intervenții pe termen lung în materie de dezvoltare și să realizeze o coordonare coerentă nu numai între diferiții actori ai Uniunii, ci și o coordonare cu prioritățile naționale prin intermediul unei strategii comune, cu ajutorul unui cadru comun în materie de ajutor umanitar și de dezvoltare; invită Comisia să discute cu Parlamentul dacă cadrul juridic existent împiedică coordonarea eficace dintre diferitele instrumente financiare în materie de ajutor umanitar și de dezvoltare; consideră, de asemenea, că implicarea organizațiilor neguvernamentale din societatea civilă locală poate contribui la o mai bună utilizare a bazei locale de cunoștințe pentru a identifica mai bine nevoile de reabilitare și pentru a supraveghea progresele înregistrate de autoritățile naționale;

221. reamintește recomandările formulate în urma vizitei pe care delegația Comisiei pentru control bugetar din cadrul Parlamentului a efectuat-o în Haiti în februarie 2012 și insistă, ca un principiu constant, asupra problemei pregnante a trasabilității și responsabilității pentru fondurile de dezvoltare ale Uniunii; în special conectând sprijinul bugetar de performanțe și definind clar obligațiile și îndatoririle administrației naționale ce pot asigura transparența, trasabilitatea și responsabilitatea corespunzătoare; își reiterează apelul lansat pentru realizarea mai multor acțiuni de combatere a corupției endemice; subliniază faptul că ajutorul umanitar ar trebui să se bazeze pe o strategie de retragere și subliniază că fondurile ar trebui canalizate prin intermediul instituțiilor din Haiti, acolo unde acest lucru este posibil, conform Acordului de la Cotonou, pentru a asigura asumarea responsabilității și a sprijini consolidarea organismelor naționale, inclusiv Agenției pentru achiziții publice, care ar trebui să acționeze ca un filtru de control; invită Comisia și Serviciul European de Acțiune Externă (SEAE) să pună accentul pe matricea de condiționalități pentru sprijinul bugetar sectorial;

222. reamintește că, în centrul strategiei Uniunii de dezvoltare, se află „construcția statală”, care este totodată piatra de temelie în cazul oricărei situații de criză de acest gen, conform principiilor de intervenție în contexte fragile; observă că aceasta include sprijinirea consolidării instituționale, transparența și eficiența administrării finanțelor publice, creditele bugetare și eficacitatea cheltuielilor publice, alături de dialoguri strânse la nivel politic și în materie de politici;

223. solicită definirea unui mix corespunzător de politici în logica intervenției Uniunii, cu ajutorul unei abordări cuprinzătoare referitoare la acționarii statali și nestatali/neguvernamentali și la sprijinul care urmează să fie acordat sectoarelor prin intermediul evaluării rapide a nevoilor sectoarelor, aceasta având un efect pozitiv pentru viabilitatea, complementaritatea și sustenabilitatea proiectelor;

Orientări pentru viitor

224. consideră că, pe lângă situația din Haiti, trebuie discutate și îmbunătățite măsuri pentru a consolida cadrul de politică pentru intervenție și reducerea riscurilor de dezastre, cu scopul ultim de a reduce la minimum riscurile pentru viețile omenești și pentru condițiile de trai ale oamenilor; consideră că investițiile în reducerea riscului de dezastre sunt cruciale ca parte integrantă a dezvoltării durabile, dar și foarte eficiente din punctul de vedere al costurilor, deoarece permit o utilizare semnificativ mai eficientă și mai eficace a resurselor decât costurile pentru acțiunile de răspuns în caz de dezastre;

225. consideră că aceste situații de criză și fragilitate necesită dezvoltarea de politici pentru care e nevoie de noi abordări, de noi metode și de expertiză, în special în ceea ce privește activități cum ar fi (i) identificarea riscurilor la diferite niveluri operaționale; (ii) efectuarea de scenarii și proiecții cu privire la consecințele potențiale; și (iii) desemnarea instrumentelor pentru a evita și a reduce riscurile și dezastrele potențiale și pentru a se pregăti pentru acestea; solicită o abordare flexibilă pentru a permite Comisiei să își adapteze măsurile și instrumentele de asistență în mod adecvat și rapid la situațiile de criză și de postcriză; în acest context, ia act de faptul că, între timp, Comisia a instituit un sistem de mobilizare a experților din diferite domenii de competență, pentru a permite desfășurarea în termen scurt de personal suplimentar la delegațiile sau sediile serviciilor Uniunii în caz de personal insuficient;

226. încurajează Comisia și SEAE să lucreze sistematic la cele patru faze ale ciclului de gestiune a dezastrelor, și anume atenuarea impactului și capacitatea de pregătire, răspunsul și recuperarea în vederea definirii unui cadru strategic pentru gestionarea riscului de dezastre și construirea capacității de rezistență; cere Comisiei și SEAE să informeze Parlamentul cu privire la progresele înregistrate, în special în ceea ce privește gestionarea riscurilor și gradul de pregătire în vederea implementării și realizării obiectivelor de program în contextul de după catastrofă;

227. reamintește că, în orice situație de criză, trebuie să se acorde o atenție deosebită caracterului solid și eficacității operaționale a cadrului național de guvernanță pentru gestionarea acțiunilor de reducere a riscurilor de dezastre, aceasta fiind o condiție prealabilă pentru succesul intervenției Uniunii; reamintește că evaluarea oricărui cadru național de guvernanță ar trebui să țină seama, printre altele, de cadrele existente în materie de responsabilitate pentru rezultatele obținute, de definiția și de responsabilitățile existente la nivel central și local, de existența unui lanț clar de comenzi și controale, a unor canale de informații între diverșii actori/donatori, dar și de mecanismele de feedback pentru proiecte;

228. sprijină recomandările Curții de Conturi în ceea ce privește sprijinul Uniunii pentru reabilitare ca urmare a cutremurului din Haiti și salută răspunsul prin care Comisia acceptă, de asemenea, aceste recomandări;

Partea XX Raportul special nr. 14/2014 al Curții de Conturi intitulat „Modul în care instituțiile și organele UE calculează, reduc și compensează emisiile lor de gaze cu efect de seră”

229. consideră că toate instituțiile și organele Uniunii ar trebui să aibă o abordare comună privind emisiile lor de gaze cu efect de seră și posibilele modalități de reducere a acestor emisii; consideră că, pentru a putea realiza acest obiectiv, ele trebuie să calculeze toate emisiile lor de gaze cu efect de seră și nu ar trebui să evite publicarea rezultatelor;

230. consideră că, pentru a-și menține credibilitatea în cadrul negocierilor pe probleme de mediu cu părți terțe, Comisia ar trebui să depună un efort mai susținut în ceea ce privește colectarea de date referitoare la propriile emisii de gaze cu efect de seră;

231. invită instituțiile și organele Uniunii care nu au certificatul sistemului de management de mediu și audit (EMAS) să analizeze posibilitatea solicitării cât mai rapide a acestui certificat; subliniază însă că EMAS ar trebui considerat drept un instrument pentru structurarea, printre altele, a emisiilor de gaze cu efect de seră și nu ar trebui considerat drept singurul și ultimul obiectiv al politicii de mediu a instituțiilor;

232. atrage atenția asupra faptului că măsurile de compensare a emisiilor de gaze cu efect de seră pot fi utilizate într-o măsură mai mare de instituțiile și organele UE pentru a-și reduce amprenta de carbon; susține opinia Curții de Conturi potrivit căreia utilizarea unor compensări de înaltă calitate, pe lângă măsurile de reducere a emisiilor (și nu în locul acestor măsuri de reducere), ar constitui un răspuns adecvat la aceste probleme invocate; observă totuși că măsurile de compensare nu ar trebui să aibă prioritate față de investirea fondurilor respective în îmbunătățirea politicii de mediu a instituțiilor și organelor Uniunii;

233. salută faptul că unele instituții ale Uniunii au inițiat proiecte-pilot pentru achiziții publice ecologice; speră ca rezultatele să fie promițătoare, iar achizițiile ecologice să devină o procedură standard a instituțiilor și organelor Uniunii în viitorul apropiat;

234. subliniază că factorul uman reprezintă unul dintre aspectele esențiale ale punerii în practică a acestor politici; îndeamnă, așadar, cadrele de conducere din instituțiile și organele Uniunii, care sunt responsabile cu aceste politici, să se formeze și să-și îmbunătățească competențele și nivelul de înțelegere a importanței emisiilor de gaze cu efect de seră generate de instituții; speră că formarea noului colegiu al comisarilor în 2014 reprezintă o oportunitate în ceea ce privește punerea în practică a unor standarde mai stricte în cadrul Comisiei și al agențiilor sale;

Partea XXI Raportul special nr. 15/2014 al Curții de Conturi intitulat „Fondul pentru frontierele externe a promovat solidaritatea financiară, dar necesită o mai bună măsurare a rezultatelor și trebuie să genereze o valoare adăugată europeană suplimentară”

235. constată cu îngrijorare că obiectivele strategice ale Fondului pentru frontierele externe (FFE) nu au fost clare și că, în special, există o tensiune între natura generală a FFE ca mecanism de solidaritate și concentrarea sa pe obiective concrete pentru o mai bună cooperare în domeniul controalelor la frontiere și al vizelor;

236. ia act de faptul că, pentru Comisie, lansarea cu succes a SIS II, a VIS și a EUROSUR în toate statele membre demonstrează contribuția FFE; consideră totuși că o astfel de afirmație generală nu poate reprezenta niciodată un răspuns satisfăcător la criticile specifice ale Curții de Conturi privind lipsa indicatorilor de performanță;

237. ia act de faptul că pot apărea probleme similare în ceea ce privește obiectivele Instrumentului de sprijin financiar pentru frontiere externe și vize, ca parte a Fondului pentru securitate internă (FSI), deoarece și acest instrument vizează atât solidaritatea între statele membre în ceea ce privește gestionarea controalelor la frontiere, cât și realizarea unui nivel ridicat uniform al controlului la frontierele externe, precum și prelucrarea eficientă a vizelor Schengen, în conformitate cu angajamentul Uniunii cu privire la libertățile fundamentale și drepturile omului;

238. subliniază că statele membre, deși recunosc importanța unor controale eficiente la frontierele externe comune ca parte a acquis-ului Schengen, consideră gestionarea controalelor la frontiere și, într-o mai mică măsură, prelucrarea vizelor ca reprezentând încă, în esență, competențe naționale;

239. solicită, prin urmare, statelor membre să includă FSI în strategiile naționale de gestionare a frontierelor pentru a contribui la cooperarea consulară, la operațiunile Frontex sau la acțiunile de urgență și la acțiunile specifice care sunt importante pentru spațiul Schengen în ansamblu; îndeamnă Comisia și statele membre să-și îmbunătățească cooperarea în acest sens;

240. solicită Comisiei să examineze dacă ar fi util să se dividă această parte a FSI dedicată controalelor la frontiere și vizelor în mai multe segmente dotate cu resurse specifice: unul pentru solidaritate, unul pentru furnizarea serviciilor consultare, desfășurarea operațiunilor Frontex și a acțiunilor specifice și de urgență și unul pentru acțiuni pertinente din perspe