Într-un context mai larg, ar trebui subliniat faptul că baza fiscală consolidată comună a societăților (CCCTB) ar fi soluția optimă pentru a se asigura o impozitare mai echitabilă și mai eficientă a societăților în UE. Cu toate acestea, din cauza domeniului său actual de aplicare, CCCTB nu ar oferi o soluție structurală la unele dintre provocările importante în ceea ce privește impozitarea companiilor din cadrul economiei digitale. Acest lucru se datorează faptului că CCCTB are un domeniu de aplicare limitat (este obligatoriu numai pentru marile companii multinaționale) și faptului că definiția unui sediu permanent din CCCTB se bazează pe cea aplicată în prezent la nivel internațional. Mai mult, este posibil ca normele de repartizare a profitului (formula de repartizare) din CCCTB să nu reflecte suficient activitățile digitale ale unei companii. Normele privind o prezență impozabilă pentru activitățile digitale ar trebui să fie incluse în CCCTB. În plus, în ceea ce privește repartizarea profiturilor obținute de marile grupuri multinaționale, abordarea care utilizează formula de repartizare din CCCTB ar trebui adaptată pentru a reflecta în mod eficace activitățile digitale. Comisia salută modificările cuprinse în rapoartele Comisiei pentru afaceri economice și monetare a Parlamentului European privind baza comună și CCCTB ca reprezentând un bun fundament pentru lucrări suplimentare în vederea asigurării unei impozitări echitabile a activităților digitale. Comisia este pregătită să colaboreze cu statele membre și cu Parlamentul European pentru a examina modul în care dispozițiile prezentei directive pot fi încorporate în CCCTB.

În temeiul articolului 115 din TFUE, „Consiliul, hotărând în unanimitate […] adoptă directive pentru apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre, care au incidență directă asupra instituirii sau funcționării pieței interne”. Prin urmare, tratatul prevede faptul că, în cazul altor impozite decât cel pe cifra de afaceri (care intră sub incidența articolului 113 din TFUE), legislația trebuie să fie exclusiv sub formă de directive.

Prezenta propunere afectează contribuabilii persoane juridice care sunt înființați sau stabiliți în UE, precum și companiile care sunt înființate sau stabilite într-o jurisdicție din afara Uniunii cu care statul membru în care este identificată o prezență digitală substanțială a contribuabilului nu are o convenție de evitare a dublei impuneri. Propunerea nu afectează companiile care sunt înființate sau stabilite într-o jurisdicție din afara Uniunii cu care statul membru în care este identificată prezența digitală substanțială are încheiată și în vigoare o convenție de evitare a dublei impuneri, pentru a se evita cauzarea oricărei încălcări a acestor convenții de evitare a dublei impuneri. Această situație poate fi diferită în cazul în care convenția fiscală aplicabilă încheiată cu o jurisdicție din afara UE include o dispoziție similară privind o prezență digitală substanțială care creează drepturi și obligații similare în raport cu respectiva jurisdicție din afara UE.

CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 115,

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

având în vedere avizul Parlamentului European,

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European:

hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,

întrucât:

(1)Transformarea rapidă a economiei mondiale în urma digitalizării exercită noi presiuni asupra sistemelor de impozitare a societăților, atât la nivelul Uniunii, cât și la nivel internațional, și pune sub semnul întrebării posibilitatea de a stabili locul unde companiile digitale ar trebui să își plătească impozitele și cât ar trebui să plătească. Cu toate că necesitatea de a adapta normele de impozitare a societăților la economia digitală este recunoscută la nivel internațional de către organisme precum G20, va fi probabil dificil să se ajungă la un acord la nivel global.

(2)Raportul privind acțiunea 1 a proiectului BEPS (erodarea bazei impozabile și transferul profiturilor), intitulat „Addressing the Tax Challenges of the Digital Economy” și publicat de OCDE în octombrie 2015, prezenta mai multe abordări diferite pentru impozitarea economiei digitale, care au fost examinate mai amănunțit în raportul OCDE intitulat „Tax challenges Arising from Digitalisation – Interim Report 2018”. Pe măsură ce transformarea digitală a economiei se accelerează, crește și necesitatea găsirii unor soluții care să asigure o impozitare echitabilă și eficace a companiilor digitale.

(3)Comunicarea Comisiei intitulată „Un sistem de impozitare echitabil și eficient în Uniunea Europeană pentru piața unică digitală”, adoptată la 21 septembrie 2017, afirma că sunt necesare noi norme internaționale specifice provocărilor ridicate de economia digitală, pentru a determina unde este creată valoarea companiilor și care este modul în care ar trebui atribuită valoarea respectivă în scopuri fiscale. Aceste noi norme ar implica reformarea normelor fiscale internaționale existente referitoare la definiția unui sediu permanent și la atribuirea profitului aplicabile activităților digitale.

(4)Concluziile Consiliului European din 19 octombrie 2017 subliniau că este nevoie de un sistem de impozitare eficace și echitabil, adecvat pentru era digitală, și că se așteaptă cu interes propuneri adecvate din partea Comisiei până la începutul anului 2018. Concluziile Consiliului ECOFIN din 5 decembrie 2017 au subliniat că o definiție acceptată la nivel mondial a sediului permanent și normele aferente privind stabilirea prețurilor de transfer și atribuirea profitului ar trebui să rămână esențiale și atunci când sunt abordate provocările impozitării profiturilor din economia digitală și încurajează o strânsă cooperare între UE, OCDE și alți parteneri internaționali pentru a se răspunde provocărilor legate de impozitarea profiturilor din economia digitală.



În acest sens, statele membre ar trebui să aibă obligația de a include în sistemele lor naționale de impozitare a societăților norme care să le permită să își exercite drepturile de impozitare. Prin urmare, diversele impozite pe profit aplicabile în statele membre ar trebui clarificate. Aceste norme ar trebui să extindă definiția unui sediu permanent și să stabilească o prezență impozabilă pentru o prezență digitală semnificativă în jurisdicțiile lor respective. În plus, ar trebui stabilite principii generale de repartizare a profiturilor impozabile către o astfel de prezență digitală. În principiu, aceste norme ar trebui să se aplice tuturor contribuabililor persoane juridice, indiferent de locul în care își au rezidența fiscală - în Uniune sau în altă parte.

(5)Cu toate acestea, normele nu ar trebui să se aplice entităților care își au rezidența fiscală într-o jurisdicție din afara Uniunii cu care statul membru în care este identificată prezența digitală substanțială are încheiată și în vigoare o convenție de evitare a dublei impuneri, cu excepția cazului în care convenția respectivă cuprinde dispoziții privind o prezență digitală substanțială care creează drepturi și obligații similare în raport cu respectiva jurisdicție din afara Uniunii ca cele create de prezenta directivă. Acest lucru este necesar pentru a evita orice conflict cu convențiile de evitare a dublei impuneri încheiate cu jurisdicții din afara Uniunii, dat fiind că aceste jurisdicții nu intră în general sub incidența dreptului Uniunii.

(6)Pentru a prevedea o definiție solidă a unei prezențe impozabile a unei companii digitale într-un stat membru, este necesar ca această definiție să se bazeze pe veniturile obținute din furnizarea de servicii digitale, pe numărul de utilizatori sau pe numărul de contracte comerciale pentru servicii digitale. Pragurile aplicabile ar trebui să reflecte importanța prezenței digitale pentru diferite tipuri de modele de afaceri și să permită luarea în calcul a unor niveluri diferite de contribuție la procesul de creare a valorii. Mai mult, criteriile ar trebui să asigure un tratament compatibil în diferite state membre, indiferent de mărimea lor, și să nu includă cazurile de mică importanță. Vânzarea de bunuri sau de servicii care este facilitată de utilizarea internetului sau a unei rețele electronice nu ar trebui să fie considerată serviciu digital în sensul prezentei directive.

(7)Pentru a permite ca prezența digitală substanțială a unei companii să fie impozitată în altă jurisdicție în conformitate cu dispozițiile de drept intern ale jurisdicției respective, este necesar să se stabilească principiile de atribuire a profiturilor către prezența digitală substanțială în cauză. Normele ar trebui să se întemeieze pe principiile actuale de atribuire a profitului și să se bazeze pe o analiză funcțională privind funcțiile îndeplinite, activele utilizate și riscurile asumate de o prezență digitală substanțială în desfășurarea activităților sale semnificative din punct de vedere economic printr-o interfață digitală. Ar trebui să se acorde o atenție deosebită faptului că o parte semnificativă din valoarea unei companii digitale este creată acolo unde se află utilizatorii și unde sunt colectate și prelucrate datele legate de utilizatori, precum și acolo unde sunt furnizate serviciile digitale. Deoarece activitățile semnificative din punct de vedere economic desfășurate de o prezență digitală substanțială contribuie într-un mod unic la crearea de valoare în modelele de afaceri digitale, în mod normal ar trebui utilizată metoda împărțirii profitului pentru a se ajunge la o repartizare echitabilă a profiturilor către prezența digitală substanțială. Acest lucru nu ar trebui însă să împiedice un contribuabil să utilizeze o metodă alternativă ce respectă principiile acceptate la nivel internațional, în cazul în care contribuabilul poate demonstra că, pe baza rezultatelor analizei funcționale, o metodă alternativă ce respectă principiile acceptate la nivel internațional este mai adecvată. De asemenea, este esențial ca factorii de împărțire a profitului să fie strâns corelați cu crearea de valoare.

(8)Un obiectiv esențial al prezentei directive este acela de a îmbunătăți reziliența pieței interne, în ansamblul său, pentru a aborda provocările pe care le implică impozitarea economiei digitale. Acest obiectiv nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre acționând individual, deoarece companiile digitale își pot desfășura activitatea la nivel transfrontalier fără a avea vreo prezență fizică într-o jurisdicție; prin urmare, sunt necesare norme care să asigure faptul că acestea plătesc impozite în jurisdicțiile în care realizează profituri. Dată fiind această dimensiune transfrontalieră, o inițiativă la nivelul UE aduce valoare adăugată în comparație cu ceea ce s-ar putea realiza printr-o multitudine de măsuri naționale. Pentru a se asigura o aplicare armonizată a normelor privind o prezență digitală substanțială în cadrul Uniunii este necesară o inițiativă comună la nivelul întregii piețe interne. Utilizarea unor abordări unilaterale și divergente de către fiecare stat membru s-ar putea dovedi ineficace și ar putea fragmenta piața unică prin crearea în Uniune a unor conflicte între politicile naționale, a unor denaturări și a unor obstacole fiscale pentru companii. Întrucât obiectivele prezentei directive pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității stabilit la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, stabilit la același articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestor obiective.

(9)Este necesar ca orice prelucrare de date cu caracter personal efectuată în contextul prezentei directive să se facă în conformitate cu Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului, ceea ce include obligația de a pune la dispoziție măsurile tehnice și organizatorice corespunzătoare pentru a se conforma obligațiilor impuse de regulamentul respectiv, în special cele referitoare la legalitatea prelucrării, la securitatea activităților de prelucrare, la comunicarea de informații și drepturile persoanelor vizate, la protecția datelor începând cu momentul conceperii și în mod implicit. Ori de câte ori este posibil, datele cu caracter personal ar trebui să fie anonimizate.

(10)Comisia ar trebui să evalueze punerea în aplicare a prezentei directive la cinci ani de la intrarea în vigoare a acesteia și să prezinte Consiliului un raport în acest sens. Statele membre ar trebui să comunice Comisiei toate informațiile necesare pentru această evaluare. Ar trebui înființat un Comitet consultativ DigiTax care să examineze întrebările referitoare la aplicarea directivei.

(11)În conformitate cu Declarația politică comună din 28 septembrie 2011 a statelor membre și a Comisiei privind documentele explicative, statele membre s-au angajat ca, în cazuri justificate, să însoțească notificarea măsurilor lor de transpunere cu unul sau mai multe documente care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespunzătoare din instrumentele naționale de transpunere. În ceea ce privește prezenta directivă, legiuitorul consideră că transmiterea unor astfel de documente este justificată.

(12)Statele membre ar trebui să aibă obligația de a aplica dispozițiile prezentei directive începând cu următoarea perioadă fiscală care debutează după termenul de transpunere. Acest lucru are scopul de a asigura faptul că noile dispoziții încep să se aplice în fiecare stat membru de la o dată care este cât mai apropiată posibil, ținând însă seama de faptul că diferite state membre pot avea perioade fiscale diferite,