Deși este unul dintre cele mai eficiente moduri de transport din punct de vedere energetic, sectorul transportului maritim a emis aproximativ 3-4 % din totalul emisiilor de CO2 ale UE în perioada 2018-2019, aproximativ 60 % din emisiile de CO2 fiind raportate ca provenind din călătorii către sau dinspre un port din afara SEE. În 2020, sectorul a fost, de asemenea, grav afectat de pandemie (-15 % din emisiile de CO2 de la un an la altul). În ciuda rezultatelor obținute până în prezent, este esențial să se reamintească faptul că o redresare economică rapidă poate duce la o creștere puternică și rapidă a emisiilor, cu excepția cazului în care măsurile de stimulare sunt orientate către tranziția verde. În cele din urmă, având în vedere impactul schimbărilor climatice fără precedent, trebuie să acționăm mai rapid ca niciodată pentru a asigura un viitor verde, echitabil și prosper.

În comparație cu 2019, emisiile de GES au scăzut cu aproape 10 % în 2020, ceea ce reprezintă o scădere temporară fără precedent a emisiilor cauzată de pandemie. Emisiile provenite de la instalațiile staționare care fac obiectul EU ETS au scăzut drastic, cu 11,4 %, iar emisiile care nu fac obiectul ETS, cu 5,6 %. Sectorul aviației a înregistrat o scădere record (-63,5 %) a emisiilor generate de zborurile în interiorul SEE și la nivel mondial (-54 %) din aviația internațională. Cu toate acestea, un studiu recent arată că emisiile generate de aviație, altele decât cele de CO2, reprezintă mai mult de jumătate (66 %) din forțarea radiativă efectivă a sectorului aviației (în 2018). Prin urmare, este necesar să se examineze cele mai bune modalități de abordare în continuare a efectelor care nu sunt legate de CO2, pentru a contribui la obiectivele UE în materie de climă și la Acordul de la Paris, în completarea acțiunilor de combatere a schimbărilor climatice care au fost deja întreprinse.

În 2020, emisiile interne de gaze cu efect de seră (GES) ale UE-27, inclusiv cele generate de aviația internațională, au scăzut cu 31 % comparativ cu nivelurile din 1990 și au atins cel mai scăzut nivel din ultimii 30 de ani. Dacă se includ emisiile și absorbțiile provenite din sectorul exploatării terenurilor, schimbării destinației terenurilor și silviculturii (LULUCF), rezultă o reducere netă de 34 % a emisiilor. Prin urmare, UE și-a depășit în mod substanțial obiectivul de reducere a emisiilor de GES cu 20 % până în 2020 (comparativ cu 1990), asumat în cadrul Convenției-cadru a Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice (CCONUSC). Datorită eforturilor susținute de decarbonizare din ultimul deceniu, aceasta era deja situația dinainte de declanșarea pandemiei de COVID-19. De la introducerea sistemului UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU ETS) în 2005, emisiile din sectoarele vizate [producția de energie electrică, cea mai mare parte a producției industriale și zborurile în interiorul Spațiului Economic European (SEE)] au fost reduse cu aproximativ 43 %. Acest lucru a contribuit în mod semnificativ la atingerea obiectivului global al UE pentru 2020. În sectoarele care nu fac obiectul ETS (precum sectoarele industriei, transporturilor, construcțiilor, agriculturii și deșeurilor care nu fac obiectul ETS), emisiile au fost cu 16 % mai scăzute decât în 2005, ceea ce înseamnă că obiectivul de partajare a eforturilor pentru 2020 (- 10 %) a fost, de asemenea, depășit. În conformitate cu contabilizarea preliminară simulată în temeiul Protocolului de la Kyoto, creditele nete anuale contabilizate din LULUCF au scăzut în perioada 2013-2019.

În conformitate cu Acordul de la Paris, UE a stabilit, în decembrie 2019, obiectivul neutralității climatice până în 2050. De asemenea, UE a adoptat Pactul verde european, precum și foaia sa de parcurs multisectorială pentru o tranziție verde și justă, în care tehnologiile digitale joacă un rol din ce în ce mai important pentru atenuarea schimbărilor climatice și adaptarea la acestea. În decembrie 2020, Consiliul European a aprobat un obiectiv mai ambițios pentru 2030 de reducere cu cel puțin -55 % a emisiilor nete (anterior -40 % GES), în urma publicării Planului Comisiei privind obiectivul climatic pentru 2030, care propune o traiectorie mai echilibrată către neutralitatea climatică. Acest lucru a determinat UE și statele sale membre să transmită CCONUSC, în decembrie 2020, contribuții stabilite la nivel național (CSN) actualizate. Până în octombrie 2021, 20 de state membre au prezentat UE strategiile lor pe termen lung, dar statele membre sunt încurajate să aibă în vedere actualizarea și, acolo unde este posibil, creșterea nivelului lor de ambiție.

Odată cu adoptarea și intrarea în vigoare a Legii europene a climei în iunie 2021, atât obiectivele pentru 2030, cât și cele pentru 2050 au devenit obligatorii din punct de vedere juridic în UE. Legea limitează, de asemenea, contribuția pe care o poate aduce eliminarea carbonului la reducerea emisiilor în 2030, pentru a se asigura că există suficiente eforturi de reducere. Acesta invită sectoarele să pregătească foi de parcurs în vederea îndeplinirii obiectivului privind neutralitatea climatică și instituie un Consiliu științific consultativ european privind schimbările climatice.

Pentru a asigura adecvarea cadrului de politică al UE pentru noul obiectiv climatic al acesteia pentru 2030, Comisia a propus în iulie 2021 cel mai cuprinzător pachet legislativ privind clima și energia din istorie. Pachetul urmărește să introducă treptat schimbări și să propună o serie de instrumente pentru a sprijini o tranziție acceptabilă din punct de vedere social. În ceea ce privește emisiile de GES, pachetul propune înăsprirea sistemului EU ETS existent și extinderea sistemului de tarifare a carbonului la sectorul transportului maritim. Aceasta propune, de asemenea, modalități de stimulare a utilizării combustibililor alternativi durabili în sectorul maritim și în cel al aviației. În plus, pachetul propune eliminarea treptată a certificatelor de emisii gratuite în sectorul aviației și punerea în aplicare, după caz, a Schemei globale de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA) pentru zborurile din afara SEE. În plus, pachetul propune un sistem separat de comercializare a certificatelor de emisii pentru combustibilii utilizați în sectoarele transportului rutier și clădirilor, un obiectiv mai ambițios de reducere a emisiilor de CO2 ale autoturismelor și camionetelor noi și o introducere mai rapidă a infrastructurii pentru combustibili alternativi. Pentru sectoarele care nu fac în prezent obiectul EU ETS (sectoarele construcțiilor, transportului rutier și maritim intern, agriculturii, deșeurilor și micii industrii), pachetul consolidează obiectivele obligatorii de reducere a emisiilor de GES pentru fiecare stat membru. De asemenea, sunt stabilite obiective specifice pentru conservarea și sporirea absorbanților naturali de carbon. Pachetul include, de asemenea, obiective mai ambițioase pentru utilizarea surselor regenerabile de energie și măsuri de accelerare a implementării acestora în toate sectoarele de utilizare finală și de promovare a integrării sistemului energetic. De asemenea, aceasta stabilește obiective mai ambițioase în materie de eficiență energetică și solicită măsuri mai ample de economisire a energiei, inclusiv rate mai ridicate de renovare a clădirilor publice, propune impozitarea surselor de energie în conformitate cu obiectivele climatice și propune măsuri de prevenire a relocării emisiilor de dioxid de carbon. În iulie 2021, Comisia a adoptat, de asemenea, o nouă strategie a UE pentru păduri pentru 2030. Aceasta recunoaște rolul central al pădurilor și al întregului lanț valoric forestier pentru realizarea obiectivelor UE în materie de biodiversitate și a noului obiectiv de reducere a emisiilor de GES și a neutralității climatice până în 2050.

Având în vedere că statele membre au puncte de plecare diferite și vor fi afectate în mod diferit de tranziția verde, este esențial ca această tranziție să fie justă. Obiectivele consolidate de reducere a emisiilor pentru fiecare stat membru se bazează pe PIB-ul lor pe cap de locuitor, cu ajustări pentru a ține seama de rentabilitate și de circumstanțele naționale specifice. Pentru a aborda efectele distributive și sociale ale tranziției între statele membre și în interiorul acestora, pachetul propune, de asemenea, extinderea Fondului pentru modernizare și direcționarea unei părți din veniturile generate de noul ETS pentru sectoarele transportului rutier și construcțiilor prin intermediul noului Fond pentru atenuarea impactului social al acțiunilor climatice către gospodăriile vulnerabile, microîntreprinderi și utilizatorii transporturilor.

Pentru a se adapta la efectele inevitabile ale schimbărilor climatice și pentru a deveni o societate rezilientă la schimbările climatice până în 2050, Comisia a adoptat noua sa strategie privind adaptarea la schimbările climatice în 2021. Aceasta îndeamnă la o adaptare mai inteligentă, mai rapidă și mai sistematică pentru a consolida capacitatea de adaptare și a reduce la minimum vulnerabilitatea statelor membre și a UE în ansamblu la consecințele schimbărilor climatice, precum și pentru a intensifica cooperarea cu țările partenere din întreaga lume. În octombrie 2021, UE a prezentat CCONUSC comunicarea sa privind adaptarea, care stabilește ambițiile UE, astfel cum sunt definite în strategia UE privind adaptarea, precum și prin exemple de bune practici ale statelor membre.

Finanțarea tranziției către o economie verde

Tranziția către o economie verde va necesita investiții fără precedent în inovare și în noile tehnologii în anii următori. UE va avea nevoie de investiții suplimentare estimate la 390 de miliarde EUR pe an, comparativ cu perioada 2011-2020, pentru a-și îndeplini obiectivul de reducere a emisiilor până în 2030, alături de cele 130 de miliarde EUR pe an pentru alte obiective de mediu. În acest scop, este necesară alinierea tuturor surselor de finanțare: publice și private, naționale și multilaterale. Noul cadru financiar multianual (CFM), Next Generation EU (NGEU), inițiativele de reglementare și de tip public-privat, precum și pachetul din iulie 2021 propun creșteri substanțiale ale finanțării în domeniul climei.

Pentru a contribui la deblocarea investițiilor private, în 2021 a fost adoptată strategia reînnoită privind finanțarea durabilă. Pentru a reorienta capitalul privat, Comisia a adoptat Regulamentul privind taxonomia finanțării durabile, care stabilește un cadru pentru taxonomia UE – o clasificare a activităților economice durabile din punctul de vedere al mediului pentru întreprinderi, investitori și factorii de decizie. Prima parte a acestuia se axează pe atenuarea schimbărilor climatice și adaptarea la acestea în anumite sectoare. Alte dimensiuni sociale și de mediu vor fi finalizate în 2022. Până la sfârșitul anului 2021, Comisia va publica un raport în care va descrie dispozițiile necesare cu privire la activitățile economice care nu au un efect semnificativ asupra durabilității mediului și la activitățile economice care prejudiciază în mod semnificativ durabilitatea mediului. UE continuă să colaboreze cu principalii săi parteneri în cadrul Platformei internaționale privind finanțarea durabilă cu privire la modalitățile de facilitare a investițiilor transfrontaliere durabile, în special prin intermediul unei potențiale taxonomii comune. În plus, Comisia a prezentat o propunere de directivă privind raportarea de către întreprinderi de informații privind durabilitatea („Corporate Sustainability Reporting Directive” – CSRD), care ar modifica cerințele existente de raportare de informații nefinanciare, ar extinde domeniul de aplicare al raportării la toate societățile mari și toate societățile cotate pe piețele reglementate, cu excepția microîntreprinderilor cotate, și prevede auditul informațiilor raportate. Acest lucru ar îmbunătăți în mod semnificativ transparența.

În UE, alianțele industriale fac parte din setul de instrumente de politică pentru mobilizarea investițiilor în sectoarele-cheie. Printre acestea se numără Alianța europeană pentru baterii, Alianța pentru hidrogen curat și Alianța europeană pentru materiile prime.

Către o redresare verde și justă

De la izbucnirea pandemiei în 2020, Pactul verde european s-a aflat în centrul eforturilor UE la elaborarea pachetului de redresare și a bugetului pe termen lung al UE (2021-2027). În urma acordului de anul trecut al Consiliului European, cel puțin 30 % din suma de 1,8 mii de miliarde EUR atât din instrumentul temporar de redresare NGEU, cât și din bugetul pentru perioada 2021-2027 vor fi utilizate pentru politici și programe legate de climă, ridicându-se la 540 de miliarde EUR. Comisia va finanța 30 % din NGEU prin emiterea de obligațiuni ecologice, pe baza cheltuielilor legate de climă din cadrul Mecanismului de redresare și reziliență (MRR). Pentru a primi sprijin din partea MRR, , un element central al NGEU, statele membre au trebuit în 2021 să elaboreze planuri naționale de redresare și reziliență (PNRR) cu privire la modul în care intenționează să își cheltuiască alocările naționale. Aceste planuri trebuie să fie în conformitate cu planurile naționale privind clima și energia, să îndeplinească un obiectiv specific de 37 % privind cheltuielile în domeniul climei și să respecte principiul de „a nu aduce prejudicii semnificative”, pentru a evita orice impact negativ asupra obiectivelor climatice și de mediu . Statele membre ale căror planuri de redresare și reziliență au fost evaluate de Comisie au depășit obiectivul de mai sus, alocând aproximativ 40 % pentru climă.

Mecanismul pentru o tranziție justă a fost instituit pentru a se asigura faptul că tranziția către o economie neutră din punct de vedere climatic are loc în mod echitabil și că nimeni nu este lăsat în urmă. Se preconizează că acest nou instrument va mobiliza aproximativ 55 de miliarde EUR pentru a atenua impactul socioeconomic al tranziției climatice în regiunile și sectoarele cele mai afectate. Statele membre pregătesc planuri teritoriale pentru o tranziție justă, în care se identifică teritoriile cele mai afectate și se descrie procesul lor de tranziție. Pentru a atinge obiectivele privind energia și clima, este esențial ca investițiile să sprijine recalificarea și perfecționarea lucrătorilor din sectoarele afectate în mod negativ de tranziție și să faciliteze tranzițiile de pe piața forței de muncă .În plus, a fost creată o Platformă pentru o tranziție justă pentru a sprijini regiunile care se bazează pe combustibili fosili solizi și pe industrii cu emisii ridicate de dioxid de carbon și pentru a asigura un spațiu pentru un dialog deschis și schimburi.

Orașele și cetățenii au intensificat acțiunile în domeniul climei

Lupta împotriva schimbărilor climatice este o responsabilitate colectivă. Cetățenii și orașele din întreaga UE acționează din ce în ce mai mult. În decembrie 2020, Comisia a lansat Pactul climatic european pentru a le oferi cetățenilor un rol mai important în conceperea atât a acțiunilor de atenuare, cât și a acțiunilor de adaptare, precum și o platformă eficace în acest sens. Până în iulie 2021, existau peste 1 000 de cereri de înscriere în cadrul acestuia, iar peste 500 de cetățeni sunt deja ambasadori pe deplin activi.

Până la sfârșitul anului 2020, aproximativ 9 900 de orașe europene s-au alăturat Convenției primarilor din UE, cu un angajament colectiv de reducere a emisiilor de GES cu 30 % până în 2020 și cu 47 % până în 2030 comparativ cu 2005. În cadrul programului Orizont Europa pentru cercetare și inovare, Comisia lansează, de asemenea, misiunea „Orașe inteligente și neutre din punctul de vedere al impactului asupra climei” pentru ca cel puțin 100 de orașe să devină neutre din punct de vedere climatic până în 2030 și pentru a stimula experimentarea și inovarea, în timp ce alte misiuni (privind adaptarea la schimbările climatice, privind oceanele și apele interioare și privind sănătatea solului) vor promova acțiuni în domeniul climei prin implicarea pe scară largă a cetățenilor.





2.SISTEMUL UE DE COMERCIALIZARE A CERTIFICATELOR DE EMISII

Sistemul UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU ETS) acoperă în prezent aproximativ 36 % din emisiile totale de GES ale UE generate de aproape 9 500 de centrale electrice și fabrici (și anume instalații staționare), precum și de zboruri în interiorul SEE. În total, până în 2020, emisiile din cadrul EU ETS provenite de la instalațiile staționare au scăzut deja cu 43 % față de 2005. Această scădere a fost determinată în principal de sectoarele producției de energie electrică și termică (-15 %), reflectând atât tendințele în materie de decarbonizare identificate anterior (cum ar fi trecerea de la producția de energie pe bază de cărbuni la cea pe bază de gaze naturale și înlocuirea combustibililor fosili cu surse regenerabile de energie, determinate de politicile UE și ale statelor membre privind energia din surse regenerabile), cât și, în 2020, reducerea consumului de energie electrică cauzată de pandemie. În 2020, se estimează că, din cauza efectelor pandemiei, emisiile provenite de la instalațiile staționare au scăzut cu 11,4 %, în timp ce emisiile din industrie au înregistrat cea mai mare scădere (-7 %) de la începutul etapei 3 a EU ETS din 2013, iar sectorul aviației a înregistrat o scădere record (-63,5 %).