La 23 mai 2018, Comisia a emis un raport în temeiul articolului 126 alineatul (3) din TFUE, întrucât Italia nu înregistrase progrese suficiente în vederea respectării criteriului datoriei în 2017. Raportul a conchis că respectivul criteriu ar trebui considerat ca fiind respectat la momentul în cauză, având în vedere în special respectarea ex post de către Italia a componentei preventive în 2017. În raport s-a remarcat, de asemenea, riscul abaterii semnificative de la traiectoria de ajustare în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu recomandată de Consiliu pentru 2018, potrivit atât planurilor guvernului, cât și previziunilor Comisiei din primăvara anului 2018. În raport s-a indicat faptul că Comisia va reevalua conformitatea pe baza datelor ex post pentru 2018, care urmează să fie notificate în primăvara anului 2019.

Pentru 2020, Programul de stabilitate estimează că ponderea datoriei în PIB va scădea, ajungând la 131,3 %, adică cu 1,3 puncte procentuale față de nivelul din 2019. Dinamica prevăzută este, în principal, rezultatul unui excedent primar estimat important (1,6 % din PIB) și al unui efect de „bulgăre de zăpadă” neutru, ca urmare a creșterii semnificative a PIB-ului nominal preconizate (2,8 %), în ciuda unei ajustări stoc-flux cu un efect de creștere ușoară a datoriei (0,3 %). Comisia se așteaptă, mai degrabă, ca ponderea datoriei Italiei să crească în continuare în 2020, ajungând la 135,2 %. Diferența se datorează unui sold primar mult mai scăzut (un deficit primar de 0,2 % din PIB), deoarece Comisia nu include în previziunile sale creșterea cotelor de TVA legiferată drept clauză de salvgardare, și unei manifestări mai puternice a efectului de „bulgăre de zăpadă” de creștere a datoriilor (1,4 %), legate de ipoteze mai prudente în ceea ce privește creșterea PIB-ului nominal (1,8 % în loc de 2,8 %). În plus, Comisia estimează rezultate mai slabe ale privatizărilor preconizate de guvern (zero în loc de 0,3 % din PIB). Riscurile legate de proiecțiile referitoare la datorie, atât din previziunile Comisiei, cât și din Programul de stabilitate, ar putea fi legate de o perspectivă macroeconomică sub așteptări, de o deteriorare mai puternică a soldului primar, de o inflație mai scăzută și/sau de venituri mai scăzute din privatizări, precum și de cheltuieli cu dobânzile mai mari decât cele preconizate.

Având în vedere dispozițiile respective, următoarele subsecțiuni analizează: (1) poziția bugetară pe termen mediu, inclusiv o evaluare a respectării ajustărilor necesare în vederea atingerii OTM și a investițiilor publice; (2) evoluțiile poziției datoriei publice pe termen mediu, inclusiv perspectivele acesteia în materie de sustenabilitate; (3) situația economică pe termen mediu, inclusiv situația în ceea ce privește punerea în aplicare a reformelor structurale; (4) alți factori considerați ca fiind relevanți de către Comisie; și (5) alți factori prezentați de statul membru.

4.1.Poziția bugetară pe termen mediu

O evaluare ex post indică faptul că Italia nu a respectat traiectoria de ajustare recomandată în vederea atingerii OTM în 2018, chiar și după ce s-a luat în considerare așa-numita „marjă de apreciere”. În plus, în ceea ce privește anul 2019, Italia riscă să nu se conformeze componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere, chiar și după ce s-a luat în considerare abaterea autorizată în prealabil pentru evenimente neobișnuite. Se preconizează că abaterea de la traiectoria de ajustare recomandată în vederea atingerii OTM va crește și mai mult în 2020, potrivit previziunilor Comisiei din primăvara anului 2019, în ipoteza menținerii politicilor actuale. Acest lucru reprezintă un factor agravant.

Soldul structural și ajustarea în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu

În ceea ce privește anul 2018, la 11 iulie 2017, Consiliul a recomandat Italiei să realizeze un efort bugetar substanțial în conformitate cu cerințele componentei preventive a PSC, ținând seama de necesitatea de a consolida redresarea în curs și de a asigura sustenabilitatea finanțelor publice. Conform matricei de ajustare stabilite de comun acord în cadrul componentei preventive a PSC, ajustarea respectivă se traduce prin cerința ca rata de reducere nominală a cheltuielilor publice primare nete să fie de cel puțin 0,2 %, ceea ce corespunde unui efort structural anual de cel puțin 0,6 % din PIB. În același timp, Consiliul a afirmat că evaluarea proiectului de plan bugetar pentru 2018 și evaluarea ulterioară a rezultatelor bugetare din 2018 vor trebui să ia în considerare obiectivul de a se ajunge la o orientare fiscală care să contribuie atât la consolidarea redresării în curs, cât și la asigurarea sustenabilității finanțelor publice. După ce, în noiembrie 2017, în cadrul avizului său privind proiectul de plan bugetar al Italiei pentru 2018, Comisia a evaluat vigoarea redresării Italiei, acordând totodată atenția cuvenită problemelor de sustenabilitate cu care se confruntă această țară, Consiliul a decis, la 13 iulie 2018, că Italia trebuie să realizeze un efort structural fiscal de cel puțin 0,3 % din PIB pentru 2018, fără nicio marjă suplimentară de abatere pe o perioadă de un an, ceea ce corespunde unei rate de creștere nominală a cheltuielilor publice primare nete de maximum 0,5 %.

Conform datelor notificate, criteriul de referință privind cheltuielile indică o ajustare bugetară inadecvată în 2018, din cauza faptului că se așteaptă ca rata de creștere a cheltuielilor publice ale Italiei, de 2 %, fără măsurile discreționare pe partea veniturilor și fără măsurile cu caracter excepțional, să fi depășit creșterea de 0,5 % recomandată de Consiliu. În plus, potrivit datelor notificate și previziunilor Comisiei din primăvara anului 2019, se estimează că soldul structural al Italiei s-a deteriorat cu 0,1 % din PIB în 2018, ceea ce nu corespunde efortului structural adecvat de 0,3 % din PIB. Mai concret, creșterea cheltuielilor primare structurale ale Italiei cu aproximativ 0,45 % din PIB-ul potențial în comparație cu 2017 a fost determinată, în mare măsură, de remunerarea angajaților și de transferurile sociale în numerar. Această creștere a fost compensată doar în parte de o reducere a cheltuielilor cu dobânzile de ordinul a 0,1 % din PIB, ceea ce a dus la o creștere globală a cheltuielilor structurale cu aproximativ 0,35 % din PIB-ul potențial. Pe de altă parte, veniturile structurale ale Italiei s-au îmbunătățit doar cu aproximativ 0,25 % din PIB-ul potențial, în mare parte datorită veniturilor din impozitele indirecte și contribuțiilor la asigurările sociale. O evaluare globală indică, așadar, riscul unei nerespectări de către Italia a traiectoriei de ajustare în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu, recomandată de Consiliu pentru 2018.

Pentru 2019, Consiliul a recomandat Italiei să se asigure că rata de creștere nominală a cheltuielilor publice primare nete nu va depăși 0,1 %, ceea ce corespunde unei ajustări structurale anuale de 0,6 % din PIB.

Potrivit Programului de stabilitate, criteriul de referință privind cheltuielile indică riscul unei abateri semnificative atât în 2019 (o diferență de 0,7 % din PIB), cât și pe parcursul anilor 2018 și 2019 considerați împreună (o diferență de 0,7 % din PIB pe an, în medie, după ce s-a luat în considerare marja de apreciere în 2018), întrucât rata de creștere a cheltuielilor publice, de 1,8 %, fără măsurile discreționare pe partea veniturilor și fără măsurile cu caracter excepțional, o va depăși pe cea recomandată de Consiliu. Criteriul soldului structural oferă aceeași indicație, deoarece, potrivit previziunilor din Programul de stabilitate, soldul structural (recalculat) se va deteriora cu 0,2 % din PIB în 2019. Acest criteriu indică riscul unei abateri semnificative atât pe parcursul unui an (o diferență de 0,8 % din PIB în 2019), cât și pe parcursul anilor 2018 și 2019 considerați împreună (o diferență de 0,6 % pe an, în medie, după ce s-a luat în considerare marja de apreciere în 2018). O evaluare globală bazată pe planurile guvernului indică riscul unei abateri semnificative de la traiectoria de ajustare în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu recomandată de Consiliu pentru 2019. Concluzia respectivă nu s-ar modifica nici dacă impactul bugetar (de aproximativ 0,18 % din PIB) al programului extraordinar de întreținere a conexiunilor și a rețelei rutiere în urma prăbușirii Podului Morandi din Genova și al unui plan preventiv de limitare a riscurilor hidrogeologice ca urmare a condițiilor meteorologice nefavorabile ar fi considerate ca fiind „evenimente neobișnuite” în afara sferei de control a statului membru în cauză în sensul articolului 5 alineatul (1) și al articolului 6 alineatul (3) din Regulamentul (CE) nr. 1466/97 și ar fi excluse din cerința componentei preventive a Pactului de stabilitate și de creștere.

Previziunile Comisiei din primăvara anului 2019 confirmă evaluarea globală bazată pe planurile recalculate ale guvernului. Criteriul de referință privind cheltuielile indică riscul unei abateri semnificative atât în 2019 (o diferență de 0,9 % din PIB), cât și pe parcursul anilor 2018 și 2019 considerați împreună (o diferență de 0,8 % din PIB pe an, în medie, după ce s-a luat în considerare marja de apreciere în 2018), întrucât rata de creștere a cheltuielilor publice, de 2,0 %, fără măsurile discreționare pe partea veniturilor și fără măsurile cu caracter excepțional, o va depăși pe cea recomandată de Consiliu. Criteriul soldului structural oferă aceeași indicație, deoarece, potrivit estimărilor Comisiei, soldul structural al Italiei se va deteriora cu 0,2 % din PIB în 2019, ajungând la -2,4 % din PIB. Criteriul soldului structural indică, așadar, riscul unei abateri semnificative atât pe parcursul unui an (o diferență de 0,8 % din PIB în 2019), cât și pe parcursul anilor 2018 și 2019 considerați împreună (o diferență de 0,6 % pe an, în medie, după ce s-a luat în considerare marja de apreciere în 2018). Această concluzie nu s-ar schimba nici după luarea în considerare a abaterii autorizate în prealabil pentru evenimente neobișnuite în 2019. Cu toate acestea, autoritățile italiene indică existența unor riscuri de evoluție pozitivă în ceea ce privește soldul bugetar pentru 2019, datorită veniturilor mai mari decât cele preconizate și cheltuielilor publice mai scăzute decât cele preconizate pentru măsurile din bugetul pe 2019 (secțiunea 4.5).

Pentru 2020, Italiei i s-a recomandat să se asigure că cheltuielile publice primare nete vor scădea cu 0,1 %, ceea ce corespunde unei ajustări structurale anuale de 0,6 % din PIB.

Potrivit Programului de stabilitate, criteriul de referință privind cheltuielile indică riscul unei oarecare abateri în 2020 (o diferență de 0,3 % din PIB) și riscul unei abateri semnificative pe parcursul anilor 2019 și 2020 considerați împreună (o diferență de 0,5 % din PIB pe an, în medie), întrucât rata de creștere a cheltuielilor publice, de 0,6 %, fără măsurile discreționare pe partea veniturilor și fără măsurile cu caracter excepțional, o va depăși pe cea recomandată de Consiliu. Criteriul soldului structural oferă aceeași indicație, deoarece, potrivit previziunilor din Programul de stabilitate, soldul structural (recalculat) se va îmbunătăți cu 0,2 % din PIB în 2020. Acest criteriu indică riscul unei oarecare abateri pe parcursul unui an (o diferență de 0,4 % din PIB în 2020) și riscul unei abateri semnificative pe parcursul anilor 2019 și 2020 considerați împreună (o diferență de 0,6 % pe an, în medie). Indicațiile furnizate de ambele criterii sugerează că evoluțiile bugetare mai pozitive preconizate în Programul de stabilitate pentru 2020, în mare parte ca urmare a punerii depline în aplicare a unei creșteri mari a TVA-ului, nu sunt suficiente pentru a compensa abaterea preconizată importantă de la cerința componentei preventive în 2019. O evaluare globală bazată pe planurile guvernului indică riscul unei abateri semnificative de la traiectoria de ajustare în vederea atingerii obiectivului bugetar pe termen mediu recomandată de Consiliu pentru 2020. Această concluzie nu s-ar schimba nici după luarea în considerare a abaterii autorizate în prealabil pentru evenimente neobișnuite în 2019.

Previziunile Comisiei din primăvara anului 2019 confirmă evaluarea globală bazată pe planurile recalculate ale guvernului. Criteriul de referință privind cheltuielile indică riscul unei abateri semnificative atât în 2020 (o diferență de 1,5 % din PIB), cât și pe parcursul anilor 2019 și 2020 considerați împreună (o diferență de 1,2 % din PIB pe an, în medie), întrucât rata de creștere a cheltuielilor publice, de 3,3 %, fără măsurile discreționare pe partea veniturilor și fără măsurile cu caracter excepțional, o va depăși pe cea recomandată de Consiliu. Criteriul soldului structural oferă aceeași indicație, deoarece, potrivit estimărilor Comisiei, soldul structural al Italiei se va deteriora cu 1,2 % din PIB în 2020. Acest criteriu indică riscul unei abateri semnificative atât pe parcursul unui an (o diferență de 1,8 % din PIB în 2019), cât și pe parcursul anilor 2019 și 2020 considerați împreună (o diferență de 1,3 % pe an, în medie). Această concluzie nu s-ar schimba nici după luarea în considerare a abaterii autorizate în prealabil pentru evenimente neobișnuite în 2019. În cazul ambelor criterii, deficiențele în ceea ce privește conformitatea în 2020 indicate în previziunile Comisiei sunt semnificativ mai mari decât cele semnalate în Programul de stabilitate, întrucât primele nu includ clauzele de salvgardare și prevăd o situație bugetară mai proastă în 2020.

OTM stabilit în Programul de stabilitate pentru 2019, și anume un excedent bugetar de 0,5 % din PIB în termeni structurali, reflectă obiectivele PSC, dar nu se prevede să fie îndeplinit în perioada de programare. Mai precis, după ce a fost stabil în 2018, se preconizează că soldul structural se va deteriora cu 0,1 % din PIB în 2019 și se va îmbunătăți cu 0,2 % din PIB în 2020 și cu 0,3 % din PIB atât în 2021, cât și în 2022, ajungând la -0,8 % din PIB în 2022.

Caseta 1: flexibilitatea în cadrul componentei preventive În contextul supravegherii bugetare efectuate de Comisie în ultimii ani, Italia a beneficiat de diferite tipuri de clauze de flexibilitate și de abateri autorizate prevăzute în cadrul PSC. Mai exact, în perioada 2015-2018, Italia a beneficiat de o abatere autorizată cumulată de aproximativ 30 miliarde EUR, adică 1,8 % din PIB, în plus față de o abatere de aproximativ 3 miliarde EUR, adică 0,18 % din PIB, autorizată provizoriu pentru 2019. Flexibilitatea acordată Italiei a fost esențială pentru a asigura conformitatea (în linii mari) acestei țări cu componenta preventivă a PSC, pe baza datelor privind rezultatul bugetar, în special pentru 2015, 2016 și 2017. Comisia a considerat, de asemenea, că conformitatea cu componenta preventivă reprezintă un factor atenuant esențial pentru a nu declanșa o procedură de deficit excesiv, în pofida nerespectării, prima facie, a criteriului de referință privind reducerea datoriei. În urma „Comunicării privind flexibilitatea” din ianuarie 2015, Consiliul a recomandat Italiei un efort bugetar de 0,25 % din PIB în 2015, în loc de 0,5 %, ca urmare a importanței mai mari acordate condițiilor ciclice („conjunctură economică foarte nefavorabilă”). În plus, Italia a beneficiat de o abatere autorizată de 0,03 % din PIB pentru cheltuielile suplimentare legate de refugiați. În ceea ce privește anul 2016, flexibilitatea acordată Italiei s-a ridicat la 0,5 % din PIB în temeiul clauzei privind reformele structurale, 0,21 % în temeiul clauzei privind investițiile, 0,06 % pentru cheltuielile suplimentare legate de refugiați și 0,06 % pentru măsurile excepționale de securitate legate de amenințarea teroristă. În ceea ce privește anul 2017, flexibilitatea acordată Italiei s-a ridicat la 0,35 % din PIB, din care 0,18 % pentru un plan preventiv de investiții pentru protecția teritoriului național împotriva riscurilor seismice și 0,17 % pentru criza refugiaților. În ceea ce privește anul 2018, în avizul său privind proiectul de plan bugetar (PPB) al Italiei pe 2018, Comisia a recurs la „marja de apreciere”, considerând un efort structural de 0,3 % din PIB (în loc de 0,6 %) potrivit pentru Italia, fără nicio altă marjă de abatere timp de un an, din cauza necesității de „a lua în considerare obiectivul de a realiza o orientare fiscală care să contribuie atât la consolidarea redresării în curs, cât și la asigurarea sustenabilității finanțelor publice”. În ceea ce privește anul 2019, în contextul dialogului dintre autoritățile italiene și Comisie cu privire la PPB 2019, Comisia a apreciat că Italia este provizoriu eligibilă pentru o abatere autorizată de aproximativ 0,18 % din PIB pentru „evenimente neobișnuite” în scopul realizării programului extraordinar de întreținere a rețelei rutiere și a unui plan preventiv de limitare a riscurilor hidrogeologice. Sumele respective vor trebui să fie confirmate pe baza datelor privind rezultatul bugetar.

Investițiile publice

În ceea ce privește investițiile publice, formarea brută de capital fix în sectorul public din Italia a fost în medie de aproximativ 3 % din PIB în perioada 1999-2010, dar necesitatea de a se adapta rapid la criza datoriei suverane a condus la o reducere substanțială a investițiilor publice, la aproximativ 2,4 % din PIB în medie în perioada 2011-2016. În 2018, ponderea investițiilor din sectorul public în PIB a atins un nou nivel minim, de 2,1 % din PIB (rată de creștere de la an la an de -4,3 % în termeni nominali). Conform estimărilor din Programul de stabilitate, rata va crește la 2,2 % din PIB în 2019 (+ 5,2 % de la an la an în termeni nominali) și la 2,4 % în 2020, susținută de fondurile suplimentare alocate și de măsurile luate pentru a accelera procedurile administrative. În schimb, Comisia se așteaptă ca investițiile să rămână, în linii mari, stabile, la un nivel de 2,1 % din PIB în 2019 (rată de creștere de la an la an de 1,9 % în termeni nominali), înainte de a se redresa ușor, ajungând la 2,3 % în 2020.

În general, având în vedere scăderea lor globală în timp, investițiile publice nu par să reprezinte un factor atenuant care să justifice nerespectarea de către Italia a criteriului de referință privind reducerea datoriei.

4.2.Situația datoriei publice pe termen mediu