Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind Codul de vize al Uniunii (Codul de vize) /* COM/2014/0164 final - 2014/0094 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. CONTEXTUL PROPUNERII Motivele și obiectivele propunerii Prezenta propunere reformează și modifică Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize). Prezenta propunere ia în considerare importanța politică sporită acordată impactului economic al politicii în domeniul vizelor asupra ansamblului economiei Uniunii Europene, și în special asupra turismului, pentru a asigura o coerență mai mare cu obiectivele de creștere ale strategiei Europa 2020, în conformitate cu comunicarea Comisiei intitulată Aplicarea și dezvoltarea politicii comune în materie de vize în vederea stimulării creșterii economice în UE[1]. Propunerea se bazează, de asemenea, pe concluziile formulate în raportul Comisiei către Parlamentul European și Consiliu privind evaluarea punerii în aplicare a Codului vizelor[2]. Raportul este însoțit de un document de lucru al serviciilor Comisiei[3] care conține evaluarea detaliată. Prezenta propunere conține, de asemenea, două măsuri care vizează să faciliteze contactele familiale. Ea introduce anumite facilități procedurale pentru rudele apropiate care vizitează cetățeni ai Uniunii avându-și reședința pe teritoriul statului lor membru de cetățenie, precum și pentru rudele apropiate ale unor cetățeni ai Uniunii care locuiesc într-o țară terță, care doresc să viziteze împreună cu cetățeanul Uniunii statul membru de cetățenie al acestuia din urmă. De asemenea, propunerea clarifică faptul că aceleași facilități procedurale ar trebui să se aplice, ca o condiție minimă, membrilor de familie ai cetățenilor Uniunii cărora li se aplică articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2004/38/CE privind dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul statelor membre pentru cetățenii Uniunii și membrii familiilor acestora. Contextul general Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize) se aplică de la 5 aprilie 2010. Dispozițiile privind notificarea, cerința de a furniza motivele refuzării, revocării și anulării vizelor și dreptul de a exercita o cale de atac împotriva unor astfel de decizii au intrat în vigoare la 5 aprilie 2011. Conform articolului 57 alineatul (1) din Codul de vize, Comisia trebuie să transmită Parlamentului European și Consiliului o evaluare a aplicării acestuia la doi ani după ce toate dispozițiile Codului de vize au devenit aplicabile (prin urmare la 5 aprilie 2013). Evaluarea și documentul de lucru însoțitor al serviciilor Comisiei au fost transmise. Articolul 57 alineatul (2) prevede că evaluarea poate fi însoțită de o propunere de modificare a regulamentului. Având în vedere concluziile raportului de evaluare, Comisia a decis să transmită, împreună cu raportul, prezenta propunere de modificare a legislației. Modificările propuse mențin siguranța la frontierele externe și asigură buna funcționare a spațiului Schengen și, în același timp, facilitează circulația persoanelor care călătoresc legal și introduc simplificarea cadrului juridic, în interesul statelor membre, de exemplu permițând norme mai flexibile privind cooperarea consulară. Politica comună a vizelor ar trebui să contribuie la generarea creșterii și să fie coerentă cu alte politici ale UE în materie de relații externe, comerț, educație, cultură și turism. Dispoziții în vigoare Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize). 2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI Consultarea părților interesate Consultarea părților interesate este inclusă în evaluarea impactului[4] care însoțește prezenta propunere. Evaluarea impactului Pe baza raportului de evaluare menționat în secțiunea 1, au fost identificate două mari categorii de probleme: (1) Durata și costurile totale (directe și indirecte) și natura greoaie a procedurilor Evaluarea impactului explică în detaliu natura complexă a acestei categorii de probleme. În ceea ce privește opțiunile de reglementare, eliberarea unor vize cu intrări multiple (VIM) cu o perioadă lungă de valabilitate, însoțită de anumite facilități procedurale, a fost considerată singura soluție avantajoasă pentru ambele părți. Această măsură are potențialul de a reduce sarcina administrativă a consulatelor și, în același timp, este considerată o simplificare foarte importantă pentru anumite categorii de călători. În practică, aceasta ar fi echivalentă cu exonerarea de cerința de a deține viză pentru perioada de valabilitate a VIM, ceea ce ar duce la economii semnificative și la o eficiență sporită atât din punctul de vedere al solicitanților de viză (timp și costuri), cât și al consulatelor (timp). Opțiunile de politică avute în vedere ca răspuns la această problemă sunt, prin urmare, destul de asemănătoare. Singurele diferențe se referă la beneficiarii vizați și la durata valabilității VIM care vor fi eliberate, mai exact: Opțiunea unei reglementări minime: introducerea unor facilități procedurale obligatorii și a obligației de a elibera VIM cu o valabilitate de cel puțin un an, iar ulterior de trei ani, persoanelor care călătoresc frecvent [definite ca solicitanți care au utilizat în mod legal cel puțin trei vize (în cele 12 luni anterioare datei cererii) și care sunt înregistrați în Sistemul de informații privind vizele (VIS)]. Opțiunea intermediară: introducerea unor facilități procedurale obligatorii, precum și a obligației de a elibera VIM cu o valabilitate de cel puțin trei ani, iar ulterior de cinci ani, persoanelor care călătoresc cu regularitate (definite ca solicitanți care au utilizat în mod legal cel puțin două vize și care sunt înregistrați în VIS). Opțiunea maximă identificată ar extinde facilitățile procedurale obligatorii și eliberarea imediată obligatorie a VIM cu o valabilitate de cinci ani pentru majoritatea solicitanților („solicitanți înregistrați în VIS”), cu cerința de a deține numai o viză utilizată în mod legal (în cursul celor douăsprezece luni imediat anterioare datei depunerii cererii) înregistrată în VIS. Evaluarea impactului a arătat că toate aceste opțiuni ar consolida armonizarea cadrului juridic actual și ar conduce către o veritabilă politică comună a vizelor. Impacturile economice potențiale ale acestor opțiuni asupra statelor membre sunt legate de probabilitatea ca titularii vizelor VIM cu valabilitate (mai) lungă să efectueze mai multe călătorii în spațiul Schengen decât dacă nu ar fi deținut aceste vize. Evaluarea impactului estimează circa 500 000 de călătorii suplimentare în spațiul Schengen pentru opțiunea minimă, circa 2 milioane pentru opțiunea intermediară și circa 3 milioane pentru cea maximă. În mod evident, călătoriile suplimentare în spațiul Schengen ar genera venituri suplimentare: circa 300 de milioane EUR (favorizând crearea a aproximativ 7 600 de locuri de muncă echivalent normă întreagă – ENI) în cazul opțiunii minime; peste 1 miliard EUR (favorizând crearea a aproximativ 30 000 de locuri de muncă ENI) în cazul opțiunii intermediare și aproximativ 2 miliarde EUR (favorizând crearea a 50 000 de locuri de muncă ENI) în cazul opțiunii maxime. De asemenea, evaluarea impactului a arătat că impactul economic potențial ridicat al opțiunii maxime este asociat cu un risc mai mare în ceea ce privește securitatea. Niciuna dintre aceste opțiuni nu ar determina costuri suplimentare considerabile. De fapt, una dintre forțele motrice ale opțiunilor de politică este obiectivul de a permite ca atât statele membre/consulatele, cât și solicitanții de vize să facă economii. Aceste opțiuni duc progresiv la reducerea costurilor pentru solicitanți, în special datorită creșterii numărului de VIM de lungă durată eliberate. Din punctul de vedere al solicitanților, opțiunea maximă este, evident, cea mai eficientă, opțiunea minimă fiind cea mai puțin eficientă. Se estimează că scăderea numărului cererilor de viză din cadrul sistemului VIM ar reduce veniturile statelor membre provenind din eliberarea vizelor. Pe de altă parte, eliberarea unui număr mai mic de VIM determină o reducere a costurilor, deoarece trebuie prelucrate mai puține cereri de vize: beneficiile economice depășesc considerabil costurile estimate în cadrul tuturor opțiunilor. Deși a reieșit în mod clar că opțiunea maximă ar avea un impact economic foarte pozitiv, aceasta este de asemenea asociată cu un risc potențial mai mare în privința securității. Pentru a atenua acest risc, abordarea propusă constă în eliberarea progresivă de VIM cu o valabilitate mai lungă pentru „persoanele care călătoresc cu regularitate înregistrate în VIS” (acordarea inițială a unei vize cu o valabilitate de trei ani, iar apoi, pe baza utilizării în mod legal a primei vize, acordarea unei vize cu o valabilitate de cinci ani). Impacturile acestei abordări se situează între impacturile opțiunii intermediare și cele ale opțiunii maxime identificate în evaluarea impactului și sunt probabil mai apropiate, din punct de vedere economic, de cele ale opțiunii maxime. (2) O acoperire geografică insuficientă în privința procesului de eliberare a vizelor Opțiunea minimă analizată pentru această categorie de probleme a constat în abrogarea articolului 41 din Codul de vize (colocare, centre comune de primire a cererilor) și introducerea unui concept/unei noțiuni general(e) de „centru de vize Schengen”, care ar oferi o definiție mai realistă și mai flexibilă pentru anumite forme de cooperare consulară. Opțiunea intermediară a introdus, pe lângă „centrele de vize Schengen”, conceptul de „reprezentare obligatorie”, conform căruia, dacă statul membru competent să prelucreze o cerere de viză nu este nici prezent, nici reprezentat (în cadrul unei astfel de înțelegeri) într-o anumită țară terță, oricare alt stat membru prezent în țara respectivă ar fi obligat să prelucreze cererile de viză în numele acestuia. În cele din urmă, opțiunea maximă prevede că, pentru a asigura o acoperire adecvată a colectării/prelucrării cererilor de viză, s-ar putea adopta decizii de punere în aplicare ale Comisiei care să prevadă configurația preconizată a rețelei de colectare a cererilor de viză din țările terțe, în ceea ce privește înțelegerile de reprezentare, cooperarea cu prestatorii externi de servicii și alte modalități de punere în comun a resurselor. Evaluarea impactului arată că opțiunea maximă ar putea avea impactul pozitiv cel mai semnificativ în ceea ce privește raționalizarea prezenței în vederea colectării/prelucrării cererilor de vize și ar putea determina avantaje importante pentru solicitanții de viză și o creștere considerabilă a eficienței pentru consulate. Cu toate acestea, fezabilitatea sa pare scăzută. Pe baza evaluării impactului, a fost preferată opțiunea intermediară. Evaluarea impactului subliniază că „reprezentarea obligatorie” ar asigura acoperirea consulară în orice țară terță în care există cel puțin un consulat care să prelucreze cererile de viză. Acest lucru ar putea avea un impact pozitiv asupra unui număr aproximativ de 100 000 de solicitanți, care ar avea posibilitatea de a-și depune cererea în țara lor de reședință, în loc să se deplaseze într-o țară în care statul membru competent este prezent sau reprezentat. Impacturile economice ale tuturor opțiunilor de politică au fost considerate a fi relativ modeste. De fapt, având în vedere natura însăși a problemei, opțiunile de politică nu vizau generarea creșterii economice, ci furnizarea de servicii mai bune solicitanților de vize și asigurarea unui cadru juridic bun, în scopul raționalizării resurselor statelor membre. Impacturile financiare ale „reprezentării obligatorii” nu au fost considerate a fi semnificative, deoarece, atunci când un număr ridicat de cereri de vize este adresat unui stat membru dintr-o anumită țară terță, în general acest stat asigură deja prezența consulară, fiind prezent sau reprezentat. În plus, taxa de viză acoperă în principiu costul mediu al prelucrării. Opțiunile de politică fără caracter de reglementare au fost considerate a avea un impact pozitiv foarte scăzut în ceea ce privește abordarea problemelor sau atingerea obiectivelor de politică și, prin urmare, s-a considerat că nu sunt foarte eficace. Raportul de evaluare sugerează alte aspecte (majoritatea fiind destul de tehnice), abordate de prezenta propunere. Evaluarea impactului nu a analizat aspectele respective, deoarece s-a considerat că modificările avute în vedere nu vor avea implicații bugetare, sociale sau economice substanțiale și/sau măsurabile; majoritatea modificărilor propuse au scopul de a clarifica sau de a adapta/completa anumite dispoziții din Codul de vize, fără modificarea conținutului acestora. 3. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII Rezumat Modificările propuse vizează următoarele aspecte: Dispozițiile privind introducerea de către unele state membre a cerinței de a deține viză de tranzit aeroportuar pentru resortisanții unor țări terțe specifice au fost revizuite pentru a asigura transparența și proporționalitatea (articolul 3). Pentru a face o distincție clară între diferitele categorii de solicitanți de viză, ținând cont, în același timp, de aplicarea generalizată a VIS, au fost adăugate definiții pentru „solicitanți înregistrați în VIS” și „persoane care călătoresc cu regularitate înregistrate în VIS” (articolul 2). Această distincție se reflectă în cadrul tuturor etapelor procedurii (articolele 5, 10, 12, 13, 18 și 21). În continuare se oferă o prezentare de ansamblu a diferitelor facilități procedurale: || Depunerea în persoană || Prelevarea amprentelor digitale || Documente justificative || Vize care se eliberează Persoană care solicită o viză pentru prima dată – neînregistrată în VIS || DA || DA || Lista completă corespunzătoare tuturor condițiilor de intrare || O singură intrare, corespunzătoare scopului călătoriei. Cu toate acestea, se poate emite o VIM în cazul în care consulatul consideră că solicitantul prezintă încredere. Solicitant înregistrat în VIS (dar care nu călătorește cu regularitate) || NU || NU, cu excepția cazului în care amprentele digitale nu au fost colectate în ultimele 59 de luni || Lista completă corespunzătoare tuturor condițiilor de intrare || Viză cu o singură intrare sau VIM Persoană care călătorește cu regularitate înregistrată în VIS || NU || NU || Doar dovada scopului călătoriei Prezumție (pe baza vizelor anterioare) de îndeplinire a condițiilor de intrare privind riscurile în materie de migrație și de securitate, precum și mijloacele de întreținere suficiente. || Prima cerere: VIM cu valabilitate de trei ani Următoarele cereri: VIM cu valabilitate de cinci ani Dispozițiile privind „statul membru competent” (articolul 5) au fost simplificate astfel încât să fie mai ușor pentru solicitanți să afle unde se poate depune cererea și să se garanteze faptul că, în principiu, toți solicitanții pot depune cererea în țara lor de reședință. Aceasta implică faptul că, în cazul în care statul membru competent nu este nici prezent, nici reprezentat într-un anumit loc, solicitantul are dreptul de a depune cererea la unul dintre consulatele prezente, în conformitate cu criteriile prevăzute de articol. Sunt oferite anumite facilități procedurale pentru rudele apropiate ale cetățenilor Uniunii, pentru a contribui la îmbunătățirea mobilității acestora, în special prin înlesnirea vizitelor de familie (articolele 8, 13, 14 și 20). În primul rând, se prevăd facilități pentru membrii de familie care doresc să viziteze cetățeni ai Uniunii avându-și reședința pe teritoriul statului lor membru de cetățenie, precum și pentru membrii de familie ai unor cetățeni ai Uniunii care locuiesc într-o țară terță și doresc să viziteze împreună statul membru de cetățenie al cetățeanului UE. Ambele categorii de situații se află în afara domeniului de aplicare al Directivei 2004/38/CE. Acordurile de facilitare a eliberării vizelor încheiate și puse în aplicare de UE cu o serie de țări terțe demonstrează importanța de a înlesni aceste vizite: acordurile de facilitare a eliberării vizelor încheiate cu Ucraina și cu Moldova, astfel cum au fost modificate, precum și acordurile recente de facilitare a eliberării vizelor cu Armenia și cu Azerbaidjan oferă facilități (precum scutiri de taxa de viză și eliberarea de vize cu intrări multiple cu o perioadă lungă de valabilitate) pentru cetățenii din țările terțe respective care vizitează rude apropiate care au cetățenia statului membru de reședință. Această practică a Uniunii ar trebui generalizată în cadrul Codului de vize. În al doilea rând, conform dispozițiilor, aceleași facilități sunt acordate, ca o condiție minimă, în situațiile care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2004/38/CE. La articolul 5 alineatul (2) din directivă se prevede că statele membre pot, în cazul în care cetățeanul UE își exercită dreptul la liberă circulație și ședere pe teritoriul lor, cere ca un membru de familie care nu este resortisant al unui stat din UE să dețină o viză de intrare. Astfel cum a fost confirmat de Curtea de Justiție[5], acești membri de familie au nu numai dreptul de a intra pe teritoriul statului membru, ci și dreptul de a obține o viză de intrare în acest scop. În conformitate cu articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din directivă, statele membre trebuie să acorde acestor persoane toate facilitățile[6] pentru a obține vizele necesare, care trebuie eliberate gratuit, în cel mai scurt termen și pe baza unor proceduri accelerate. Trebuie remarcat că articolul 5 alineatul (2) citat anterior conține, în esență, aceeași dispoziție ca articolul 3 alineatul (2) din Directiva 68/360/CEE[7], care a fost abrogată de Directiva 2004/38/CE. Când au fost adoptate prevederile de la articolul 3 alineatul (2) din Directiva 68/360/CEE, Comunitatea nu avea competența de a legifera în domeniul vizelor. De la intrarea în vigoare a Tratatului de la Amsterdam, la 1 mai 1999, Comunitatea a dobândit competența de a legifera în acest domeniu. Această competență, consacrată în prezent de articolul 77 din TFUE, a fost utilizată pentru adoptarea Codului de vize. Este de dorit să se definească mai precis facilitățile la care se referă Directiva 2004/38/CE, iar Codul de vize, care stabilește normele detaliate privind condițiile și procedurile de eliberare a vizelor, este documentul potrivit pentru a face acest lucru. Facilitățile propuse pentru anumite rude apropiate ale unor cetățeni ai Uniunii care nu și-au utilizat dreptul la liberă circulație și ședere în cadrul Uniunii ar trebui să se aplice, ca o condiție minimă, în situațiile care intră în domeniul de aplicare al Directivei 2004/38/CE, respectând libertatea statelor membre de a acorda facilități suplimentare. Facilitățile respective constituie astfel o punere în aplicare comună a Codului de vize, iar pentru statele membre cărora aceasta li se aplică, a obligației prevăzute la articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva 2004/38/CE. Dispozițiile privind scutirile de la plata taxelor de viză nu mai sunt facultative, ci au devenit obligatorii, pentru a asigura egalitatea de tratament a solicitanților (articolul 14). Au fost adăugate unele categorii eligibile pentru scutirea de la plata taxelor de viză, de exemplu minorii până la 18 ani (rude apropiate ale unor cetățeni ai Uniunii care nu își exercită dreptul la liberă circulație). Facilități procedurale generale: – A fost eliminat principiul conform căruia toți solicitanții trebuie să depună cererea în persoană [a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei, punctul 2.1.1.1 (subpunctul 7)]. În general, solicitanților li se va cere să se prezinte în persoană la consulat sau la prestatorul extern de servicii numai pentru prelevarea amprentelor digitale care urmează să fie stocate în Sistemul de informații privind vizele (articolul 9). – Termenul maxim pentru depunerea unei cereri a fost prelungit pentru a permite persoanelor să își planifice călătoriile și să evite perioadele de vârf; de asemenea, a fost stabilit un termen minim pentru depunerea unei cereri, pentru a acorda statelor membre timpul necesar pentru evaluarea adecvată a cererilor și pentru organizarea muncii (articolul 8). – Formularul general de cerere de viză (anexa I) a fost simplificat și s-a introdus o referire la posibilitatea completării electronice a formularului (articolul 10). – Lista de documente justificative din anexa II nu mai este o „listă neexhaustivă” și s-a introdus o distincție între solicitanții necunoscuți și persoanele care călătoresc cu regularitate înregistrate în VIS în ceea ce privește documentele justificative necesare (articolul 13). Dispozițiile referitoare la lucrările pregătitoare pentru întocmirea unor liste adaptate la circumstanțele locale în cadrul cooperării locale Schengen au fost consolidate prin articolul 13. – Solicitantul de viză necunoscut (și anume o persoană care solicită viză pentru prima dată) trebuie să facă dovada că îndeplinește condițiile pentru eliberarea vizelor. – În acest context, se atrage atenția asupra hotărârii recent pronunțate în cauza Koushkaki[8], conform căreia articolele 23 alineatul (4), 32 alineatul (1) și 35 alineatul (6) [articolele 20 alineatul (4), 29 alineatul (1) și 32 alineatul (5) din Codul de vize reformat] „trebuie interpretate în sensul că autoritățile competente ale unui stat membru nu pot refuza, în urma examinării unei cereri de viză uniformă, să elibereze o astfel de viză unui solicitant decât în cazul în care poate fi invocat în privința acestuia unul dintre motivele pentru respingerea cererii de viză enumerate în aceste dispoziții. Autoritățile menționate dispun în cadrul examinării acestei cereri de o largă marjă de apreciere, în ceea ce privește condițiile de aplicare a acestor dispoziții și evaluarea faptelor pertinente, pentru a stabili dacă poate fi invocat în privința solicitantului unul dintre aceste motive de refuz.” – Curtea Europeană de Justiție a hotărât, de asemenea, că dispozițiile articolului 32 alineatul (1) [în prezent articolul 29 alineatul (1)] din Codul de vize, coroborat cu articolul 21 alineatul (1) [în prezent articolul 18 alineatul (1)], „trebuie interpretat în sensul că obligația autorităților competente ale unui stat membru de a elibera o viză uniformă este supusă condiției să nu existe o îndoială întemeiată cu privire la intenția solicitantului de a părăsi teritoriul statelor membre înainte de expirarea vizei solicitate, având în vedere situația generală din țara în care locuiește solicitantul și caracteristicile proprii acestuia, stabilite în raport cu informațiile furnizate de acesta din urmă.” – Ar trebui să se presupună că „persoanele care călătoresc cu regularitate înregistrate în VIS” îndeplinesc condițiile de intrare legate de riscul de imigrație neregulamentară și de necesitatea de a deține mijloace de întreținere suficiente. Totuși, această prezumție ar trebui să fie reversibilă în cazuri individuale. – Propunerea stabilește că autoritățile statelor membre pot respinge prezumția de îndeplinire a condițiilor de intrare în cazuri individuale și prevede motivele pe baza cărora pot face acest lucru [articolul 18 alineatul (9)]. – Reducerea generală a termenelor pentru luarea unei decizii privind o cerere de viză (articolul 20), reflectând reducerea termenului pentru transmiterea unui răspuns din cadrul procedurii de consultare prealabilă (articolul 19). Sunt introduse termene scurte pentru examinarea cererilor din partea membrilor de familie ai cetățenilor Uniunii care își exercită dreptul la libera circulație și din partea rudelor apropiate ale cetățenilor Uniunii care nu își exercită dreptul la libera circulație. – Este posibilă eliberarea unei VIM cu o perioadă de valabilitate care să o depășească pe cea a documentului de călătorie [articolul 11 litera (a)]. – Dispozițiile privind asigurarea medicală de călătorie (AMC) ar trebui să fie eliminate, întrucât nu a fost niciodată demonstrată valoarea adăugată reală a AMC (a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei, punctul 2.1.1.2 subpunctul 14). – Formularul standard pentru notificarea și motivarea refuzării, anulării sau revocării unei vize a fost revizuit pentru a include un motiv specific pentru refuzarea unei vize de tranzit aeroportuar și pentru a garanta că persoana în cauză este informată în mod corespunzător cu privire la exercitarea căilor de atac. – Au fost introduse dispoziții de derogare de la dispozițiile generale, cu privire la eliberarea în mod excepțional a vizelor la frontierele externe: în vederea promovării turismului pe termen scurt, statele membre vor avea posibilitatea de a elibera vize la frontierele externe, în cadrul unul regim temporar și cu condiția notificării și a publicării modalităților de organizare a regimului respectiv (articolul 33). – Au fost adăugate norme flexibile care permit statelor membre să optimizeze utilizarea resurselor, să mărească acoperirea consulară și să dezvolte cooperarea între statele membre (articolul 38). – Utilizarea de către statele membre a unui prestator extern de servicii nu mai constituie o soluție de ultimă instanță. – Statele membre nu sunt obligate să mențină posibilitatea „accesului direct” pentru depunerea cererilor la consulat în locuri în care un prestator extern de servicii a fost mandatat să colecteze cererile de viză [eliminarea fostului articol 17 alineatul (5)]. Cu toate acestea, membrii de familie ai cetățenilor Uniunii care își exercită dreptul la libera circulație și rudele apropiate ale unor cetățeni ai Uniunii care nu își exercită dreptul la libera circulație, precum și solicitanții care pot demonstra că se află într-o situație de urgență ar trebui să beneficieze de o programare de urgență. – Statele membre ar trebui să transmită anual Comisiei rapoarte privind cooperarea cu prestatorii externi de servicii, inclusiv monitorizarea prestatorilor de servicii. – Simplificarea dispozițiilor privind înțelegerile de reprezentare (articolul 39) [a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei, punctele 2.1.1.5 (subpunctul 20) și 2.1.4 (subpunctul 41)]. – După cum se explică în raportul de evaluare (punctul 3.2), absența unor date statistice suficient de detaliate împiedică evaluarea punerii în aplicare a anumitor dispoziții. Prin urmare, anexa VII este modificată pentru a prevedea colectarea tuturor datelor relevante într-o formă suficient de dezagregată pentru a permite o evaluare corespunzătoare. Toate datele în cauză pot fi obținute (de către statele membre) din VIS, cu excepția informațiilor privind numărul de vize eliberate gratuit, dar aceste date, dat fiind că sunt legate de finanțele generale ale statelor membre, ar trebui să fie ușor accesibile. – Consolidarea cadrului juridic referitor la informarea publicului (articolul 45): - Comisia va crea un site internet comun privind vizele Schengen - Comisia va elabora un model pentru informațiile care trebuie puse la dispoziția solicitanților de vize Modificări tehnice: – Eliminarea referirii la scopul specific de călătorie „tranzit” [în special articolul 1 alineatul (1)], având în vedere că vizele de ședere pe termen scurt nu sunt legate de un scop al călătoriei. Referirea a fost menținută numai acolo unde indică un scop specific al călătoriei, de exemplu în anexa II la Codul de vize, care prevede documentele justificative de transmis în funcție de scopul călătoriei – Stabilirea unor norme armonizate privind gestionarea situațiilor de pierdere a documentului de identitate și a vizei valabile (articolul 7). – Termene precise pentru diferitele notificări elaborate de statele membre (15 zile): pentru înțelegerile de reprezentare, introducerea consultării prealabile și informațiile ex-post. – În conformitate cu articolul 290 din TFUE, se conferă Comisiei competența de a modifica elemente neesențiale ale regulamentului, în ceea ce privește lista țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să fie în posesia unei vize de tranzit aeroportuar la trecerea prin zona de tranzit internațional din aeroporturile situate pe teritoriul statelor membre (anexa III), precum și lista permiselor de ședere care conferă titularilor dreptul de tranzit prin aeroporturile statelor membre fără să li se solicite să dețină o viză de tranzit aeroportuar (anexa IV). – În conformitate cu articolul 291 din TFUE, ar trebui să se confere Comisiei competența de a adopta acte de punere în aplicare prin care să se stabilească listele de documente justificative care trebuie utilizate într-un anumit loc, pentru a se ține seama de circumstanțele specifice, detaliile privind completarea și aplicarea autocolantelor de viză și normele privind eliberarea vizelor pentru navigatori la frontierele externe. Prin urmare, fostele anexe VII, VIII și IX ar trebui eliminate. Temeiul juridic Articolul 77 alineatul (2) litera (a) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Prezenta propunere reformează Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize), care se întemeia pe dispozițiile echivalente din Tratatul de instituire a Comunității Europene, și anume articolul 62 alineatul (2) litera (a) și litera (b) punctul (ii). Principiul subsidiarității Articolul 77 alineatul (2) litera (a) din TFUE conferă Uniunii competența de a elabora măsuri privind „politica comună a vizelor și a altor permise de ședere de scurtă durată”. Prezenta propunere se încadrează în limitele dispoziției menționate. Obiectivul prezentei propuneri este de a dezvolta și a îmbunătăți măsurile Codului de vize cu privire la condițiile și procedurile de eliberare a vizelor pentru șederi pe teritoriul statelor membre cu o durată prevăzută de maximum 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. Acest obiectiv nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre acționând individual, deoarece o modificare a unui act al Uniunii cu putere de lege (Codul de vize) poate fi realizată doar de către Uniune. Principiul proporționalității Conform articolului 5 alineatul (4) din TUE, acțiunea Uniunii, în conținut și formă, nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivelor tratatelor: Forma aleasă pentru această acțiune trebuie să permită propunerii să își atingă obiectivul și să fie pusă în aplicare într-un mod cât mai eficace cu putință. Instituirea Codului de vize în 2009 a luat forma unui regulament pentru a garanta aplicarea sa uniformă în toate statele membre care aplică acquis-ul Schengen. Inițiativa propusă constituie o modificare a unui regulament existent și, prin urmare, trebuie să ia forma unui regulament. În ceea ce privește conținutul, inițiativa se limitează la îmbunătățiri aduse regulamentului existent și bazate pe obiectivele de politică, la care a fost adăugat un nou obiectiv: creșterea economică. Prin urmare, propunerea respectă principiul proporționalității. Alegerea instrumentului Prezenta propunere reformează Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 13 iulie 2009 privind instituirea unui Cod comunitar de vize (Codul de vize). În consecință, singurul instrument juridic care poate fi ales este regulamentul. 4. IMPLICAȚIILE BUGETARE Modificarea propusă nu are implicații pentru bugetul UE. 5. ELEMENTE SUPLIMENTARE Consecințele diferitelor protocoale anexate la tratate și ale acordurilor de asociere încheiate cu țări terțe Întrucât temeiul juridic al prezentei propuneri este titlul V din partea a treia a Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, se aplică sistemul „geometriei variabile” prevăzut de protocoalele privind poziția Regatului Unit, a Irlandei și a Danemarcei, precum și de Protocolul Schengen. Prezenta propunere se bazează pe acquis-ul Schengen. Prin urmare, trebuie să fie luate în considerare consecințele asupra diferitelor protocoale în ceea ce privește Danemarca, Irlanda și Regatul Unit, Islanda și Norvegia, precum și Elveția și Liechtenstein. De asemenea, trebuie să fie luate în considerare consecințele pentru diferitele acte de aderare. Situația detaliată a fiecăruia dintre aceste state este descrisă în considerentele 49-57 din prezenta propunere. Sistemul „geometriei variabile” prevăzut de prezenta propunere este identic cu cel care se aplică Codului de vize inițial, cu adăugarea unei trimiteri la Actul de aderare din 2011 în ceea ce privește Croația. Legătură cu propunerea paralelă de regulament de instituire a unei vize de circuit[9] Eventualele modificări ale prezentei propuneri în cadrul procesului legislativ vor avea consecințe asupra propunerii de regulament de instituire a vizei de circuit, astfel încât ar trebui acordată o atenție deosebită garantării sinergiilor necesare între aceste două propuneri în cursul procesului de negociere. În cazul în care, în timpul acestor negocieri, se va dovedi realizabilă adoptarea lor într-un interval de timp similar, Comisia intenționează să unească cele două propuneri într-o singură propunere de reformare. În cazul în care legislatorii ajung la un acord privind prezenta propunere înaintea apariției perspectivei unui acord iminent cu privire la propunerea de regulament de instituire a vizei de circuit, dispozițiile prezentei propuneri referitoare la viza de circuit avută în vedere [articolele 3 alineatul (7), 12 alineatul (3) și 18 alineatul (6)] nu ar trebui menținute în vederea adoptării, ci ar trebui introduse ulterior printr-o modificare a Codului de vize, după obținerea unui acord cu privire la propunerea de instituire a codului de vize. Scurtă prezentare a modificărilor propuse Articolul 1 — Modificări ale Codului de vize Articolul 1 - Obiectul și domeniul de aplicare – Modificare orizontală: în tot cuprinsul textului, trimiterea la „tranzit” ca scop al călătoriei a fost eliminată. Articolul 2 - Definiții – Se adaugă punctul 6 pentru a face trimitere la definiția „vizei de circuit” din regulamentul relevant. – Se adaugă punctul 7 pentru a defini „rudele apropiate” (ale cetățenilor Uniunii). – Se adaugă punctul 8 pentru a defini „solicitanții înregistrați în VIS”, în scopul de a garanta că beneficiile Sistemului de informații privind vizele sunt valorificate pe deplin. – Se adaugă punctul 9 pentru a defini „persoanele care călătoresc cu regularitate înregistrate în VIS”, în scopul de a garanta că beneficiile Sistemului de informații privind vizele sunt valorificate pe deplin și că se ține seama de utilizarea vizelor anterioare de către solicitant. – Se adaugă punctul 12 pentru a defini termenul „valabil” în sensul de document care nu a expirat și care nu este fals, contrafăcut sau falsificat. – Punctul 16: se adaugă o definiție pentru navigator, pentru a garanta că întregul personal care lucrează pe nave beneficiază de diferitele facilități procedurale. Articolul 3 - Resortisanții țărilor terțe care trebuie să dețină o viză de tranzit aeroportuar – Alineatul (4): dispozițiile privind introducerea de către statele membre individuale a unei cerințe de a deține o viză de tranzit aeroportuar pentru resortisanții anumitor țări terțe au fost revizuite pentru a intra sub incidența cadrului juridic instituțional adecvat. Articolul 5 — Statul membru competent pentru a examina și a decide cu privire la o cerere – Alineatul (1) litera (b) se modifică pentru a menține un singur criteriu obiectiv, și anume durata șederii, pentru determinarea statului membru competent pentru a examina o cerere atunci când călătoria preconizată include mai multe destinații. În plus, s-au adăugat dispoziții care să acopere situațiile în care călătorul urmează să efectueze mai multe călătorii în diferite state membre în cursul unei perioade scurte, și anume două luni. – Alineatul (2) se modifică pentru a soluționa situațiile în care statul membru „competent” nu este nici prezent, nici reprezentat în țara terță în care solicitantul își are reședința legală. Dispozițiile acoperă toate situațiile posibile și oferă soluții care reflectă spiritul de cooperare și încrederea pe care este bazată cooperarea Schengen. Articolul 7 - Competența de eliberare a vizelor pentru resortisanții unor țări terțe prezenți în mod legal pe teritoriul unui stat membru – Alineatul (1) este modificat ca urmare a modificării articolului 5. – Se introduc alineatele (2) și (3) în scopul de a crea un cadru juridic armonizat pentru situațiile în care un resortisant al unei țări terțe își pierde documentul de călătorie sau acest document este furat în timpul șederii pe teritoriul statelor membre. Articolul 8 — Modalități practice de depunere a unei cereri – Alineatul (1) stabilește termenele maxime și minime generale pentru depunerea unei cereri. – Se adaugă alineatul (3) pentru a oferi facilități rudelor unor cetățeni ai Uniunii aflate în anumite situații, care ar trebui să beneficieze de o programare imediată. – Alineatul (4) se modifică pentru a deveni obligatoriu („permite”), și nu facultativ („poate”), însemnând că situațiile de urgență trebuie tratate imediat. – Alineatul (5) se modifică pentru a clarifica normele privind cine poate depune cererea în numele solicitantului; de asemenea, se introduce o referire la asociațiile sau instituțiile profesionale, culturale, sportive sau educaționale, în mod diferențiat față de intermediarii comerciali. – Alineatul (6) a fost transferat de la fostul articol 40 alineatul (4) și modificat pentru a include numai prevederea că solicitanții trebuie să se prezinte în persoană într-un singur loc pentru a depune o cerere. Articolul 9 — Reguli generale pentru depunerea unei cereri – Alineatul (1) a fost înlocuit cu un nou text pentru a reflecta eliminarea principiului general conform căruia toți solicitanții trebuie să depună o cerere în persoană [a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei, punctul 2.1.1.1 (subpunctul 7)]. – Alineatul (2) este modificat ca urmare a modificării articolului 1. Articolul 10 – Formularul de cerere – Alineatul (1) se modifică pentru a include o trimitere la posibilitatea de a completa electronic formularul de cerere. – Se introduce alineatul (2) pentru a se asigura că versiunea electronică a formularului de cerere corespunde exact formularului de cerere care figurează în anexa I. – Alineatul (4) a fost simplificat pentru a se asigura că formularul de cerere este întotdeauna, ca o condiție minimă, disponibil în limba oficială a statului membru pentru care se solicită viza și în cea a statului gazdă. Articolul 11 — Documentul de călătorie – Litera (a) se modifică prin introducerea unei trimiteri la noua dispoziție de la articolul 21 alineatul (2), a se vedea mai jos. – Litera (b) se modifică pentru a se asigura că în documentul de călătorie al solicitantului este disponibilă o pagină dublă liberă, astfel încât autocolantul de viză și ștampilele de intrare și de ieșire aplicate ulterior sunt aplicate în același loc. Acest lucru va facilita controalele la frontieră; a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei, punctul 2.1.1.2 (subpunctul 11). Articolul 12 — Elemente biometrice de identificare – Alineatele (2) și (4) sunt modificate ca urmare a modificării articolului 9 alineatul (1). – Alineatul (3) se modifică pentru a se ține seama de propunerea privind „viza de circuit”. Articolul 13 – Documente justificative – Se introduce alineatul (2) pentru a se ține seama de facilitățile procedurale care trebuie acordate persoanelor care călătoresc cu regularitate înregistrate în VIS, astfel încât solicitanții din această categorie vor trebui să prezinte numai dovada scopului călătoriei. – Se introduce alineatul (3), pentru a acorda facilități pentru rudele cetățenilor Uniunii în anumite situații sau a clarifica facilitățile acordate. – Alineatul (4) se modifică pentru a stabili că lista armonizată a documentelor justificative din anexa II este exhaustivă. – Se introduce alineatul (6) pentru a se garanta că solicitanții pot trimite faxuri sau copii ale documentelor justificative originale. Solicitanții ar trebui să transmită ulterior documentele originale, cu excepția unor cazuri specifice în care documentul original poate fi cerut numai dacă există îndoieli în legătură cu autenticitatea documentelor. – La alineatul (7) litera (a), se adaugă o referire la cazarea privată. – Alineatul (10) se adăugă pentru a lua în considerare dispozițiile privind măsurile de punere în aplicare. Articolul 14 — Taxa de viză – Litera (a) de la alineatul (3) extinde scutirea de la plata taxei de viză pentru a include minorii sub 18 ani (anterior vârsta era de șase ani), eliminând prin urmare prevederile privind reducerea taxei pentru copii între 6 și 12 ani și scutirea facultativă de la plata taxei pentru aceeași categorie de vârstă. – Litera (c) de la alineatul (3) se modifică pentru a menționa clar categoria de persoane acoperite. – Litera (d) de la alineatul (3) face să devină obligatorie scutirea de taxă pentru titularii de pașapoarte diplomatice și de serviciu. – Litera (e) de la alineatul (3) face să devină obligatorie scutirea de la plata taxei de viză pentru participanții cu vârsta de cel mult 25 de ani la seminare, conferințe, evenimente sportive, culturale sau educaționale organizate de organizații non-profit, eliminând prin urmare dispozițiile privind scutirea facultativă pentru această grupă de vârstă, precum și cele privind scutirea obligatorie pentru reprezentanții cu vârsta de cel mult 25 de ani care participă la seminare, conferințe, evenimente sportive, culturale sau educaționale organizate de organizații non-profit. – Se introduc literele (f) și (g) pentru a acorda scutiri de la plata taxei de viză în anumite situații pentru rudele cetățenilor Uniunii sau pentru a clarifica aceste scutiri. A se vedea, de asemenea, documentul de lucru al serviciilor Comisiei, punctul 2.1.1.3 (subpunctul 15). Articolul 15 — Taxa pentru servicii – La alineatul (1), trimiterea la o taxă „suplimentară” pentru servicii se elimină. – Alineatul (3) este modificat ca urmare a modificării articolului 14. Articolul 18 – Verificarea condițiilor de intrare și evaluarea riscului – Se introduce alineatul (2) pentru a lua în considerare introducerea articolului 2 alineatul (9) și introducerea articolului 13 alineatul (1) litera (e). – Se introduce alineatul (3) pentru a clarifica faptul că autoritățile competente ale statelor membre au responsabilitatea de a justifica respingerea prezumției de îndeplinire a condițiilor de intrare în cazuri individuale, precum și justificările pe care se poate baza o astfel de prezumție. – Alineatul (6) este modificat pentru a se ține seama de propunerea privind viza de circuit, iar cuvintele „emis de un alt stat membru”, care puteau induce în eroare, se elimină. – Alineatul (10) este modificat pentru a permite statelor membre să utilizeze mijloace de comunicare moderne pentru realizarea unui interviu cu solicitantul, în loc de a-i cere să se prezinte în persoană la consulat. Articolul 19 — Consultarea prealabilă – Alineatul (2) este modificat pentru a impune ca statele membre să răspundă la cererile de consultare în cinci zile calendaristice, în loc de șapte. – Alineatul (3) prevede ca statele membre să notifice cererile de consultare prealabilă în termen de 15 zile calendaristice înainte de introducerea măsurii pentru a permite informarea în timp util a solicitanților și pentru ca celelalte state membre să se poată pregăti la nivel tehnic. – Alineatul (5) se elimină întrucât a devenit caduc. Articolul 20 – Decizia privind cererea – Alineatul (1) prevede reducerea termenului pentru luarea unei decizii la maximum 10 zile calendaristice. Acest lucru reprezintă atât o consecință a modificării articolului 19 alineatul (2), cât și a constatărilor din evaluarea punerii în aplicare a Codului de vize (a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei, punctul 2.1.1.6 subpunctul 22). – Alineatul (2) se modifică pentru a reduce la maximum 20 de zile termenul pentru luarea unei decizii, iar ultima teză se elimină ca urmare a eliminării dispoziției care permitea statului membru reprezentat să solicite să fie consultat cu privire la cazurile soluționate în reprezentare. – Se introduce alineatul (3) pentru a acorda facilități în anumite situații rudelor apropiate ale cetățenilor Uniunii și pentru a clarifica aceste facilități. – Alineatul precedent (3) se elimină, deoarece examinarea unei cereri de viză de ședere pe termen scurt nu ar trebui să poată dura 60 de zile calendaristice. – Alineatul (4) litera (d) se elimină ca urmare a eliminării dispoziției care permitea statului membru reprezentat să fie consultat; astfel, se elimină cerința ca anumite cazuri să fie transmise pentru tratarea de către statul membru reprezentat, în locul statului membru reprezentant. Articolul 21 — Eliberarea vizei uniforme – Alineatul (2) înlocuiește fostul articol 24 alineatul (1) al patrulea și al cincilea paragraf. – Alineatul (2) primul paragraf se modifică pentru a elimina referirea la vizele „cu două intrări”, care pare redundantă, și pentru a include o referire la posibilitatea de a elibera o viză cu intrări multiple a cărei perioadă de valabilitate să o depășească pe cea a documentului de călătorie. – Se adaugă alineatele (3) și (4) pentru a se ține seama de modificarea articolului 2 alineatul (10) și a introduce criterii definite în mod obiectiv pentru acordarea unor facilități specifice. – Alineatul (5) se modifică pentru a acoperi alte cazuri în care solicitanții de viză sunt eligibili pentru eliberarea unei vize cu intrări multiple. Articolul 24 — Completarea autocolantului de viză – Se introduce alineatul (2) pentru a se ține seama de articolul 51 alineatul (2). – Alineatul (3) se modifică pentru a consolida dispozițiile privind rubricile naționale de observații de pe autocolantul de viză [a se vedea documentul de lucru al serviciilor Comisiei, punctul 2.1.1.6 (subpunctul 27)]. – Alineatul (5) se modifică pentru a garanta că numai vizele cu o singură intrare se pot emite manual. Articolul 25 — Anularea autocolantului de viză completat – Alineatul (2) se modifică pentru a lua în considerare necesitatea de a crea un temei juridic adecvat pentru o bună practică recomandată de Manualul Codului de vize. Articolul 26 — Aplicarea autocolantului de viză – Se introduce alineatul (2) pentru a se ține seama de dispozițiile de la articolul 51 alineatul (2). Articolul 28 — Informarea autorităților centrale ale altor state membre – Alineatul (2) se modifică pentru a se garanta informarea în timp util a altor state membre (a se vedea observațiile referitoare la articolul 19). Articolul 29 – Refuzarea unei vize – Alineatul (1) litera (a) subpunctul (vii) se elimină ca urmare a eliminării cerințelor privind asigurarea medicală de călătorie. – Alineatul (3) se înlocuiește pentru a adăuga o referire la necesitatea ca statele membre să furnizeze informații detaliate privind exercitarea unei căi de atac. – Alineatul (4) se elimină ca urmare a eliminării dispoziției care impunea ca anumite cazuri să fie transmise pentru a fi tratate de către statul membru reprezentat, în locul statului membru reprezentant. Articolul 31 – Anularea și revocarea – Alineatul (4) se modifică pentru a se ține seama de modificarea articolului 13. Articolul 32 – Vizele solicitate în mod excepțional la frontiera externă – Titlul este modificat ca urmare a introducerii articolului 33. – Alineatul (2) se elimină ca urmare a eliminării cerințelor privind asigurarea medicală de călătorie. Articolul 33 – Vizele solicitate la frontiera externă în cadrul unui regim temporar – Aceste dispoziții au fost introduse pentru a permite statelor membre să promoveze turismul pe termen scurt; statele membre ar trebui autorizate să elibereze vize la frontiera externă nu numai în cazuri individuale, în funcție de situația specifică a resortisanților țărilor terțe, ci și pe baza unui regim temporar. Articolul stabilește norme privind notificarea și publicarea modalităților de organizare a regimului temporar și prevede că valabilitatea vizei eliberate trebuie să se limiteze la teritoriul statului membru emitent. – Alineatul (6) specifică cerințele privind raportarea de către statul membru în cauză. Articolul 34 — Vizele eliberate navigatorilor la frontierele externe – Se introduce alineatul (3) pentru a se ține seama de dispozițiile de la articolul 51 alineatul (2). Articolul 38 – Organizare și cooperare consulară – La alineatul (1), a doua teză a devenit caducă. – Litera (b) de la alineatul (2) se reformulează ca urmare a abrogării fostului articol 41 și a eliminării clasificării externalizării drept soluție de „ultimă instanță”. – Alineatul (4) se înlocuiește prin introducerea articolului 8 alineatul (6). Articolul 39 — Înțelegeri de reprezentare – Alineatul (1) corespunde fostului articol 8 alineatul (1). – Alineatul (2) descrie colectarea și transmiterea dosarelor și a datelor între statele membre în situațiile în care un stat membru reprezintă un alt stat membru numai pentru colectarea cererilor și a elementelor biometrice de identificare. – Alineatul (3) se modifică pentru a se ține seama de eliminarea posibilității ca un stat membru reprezentat să ceară să fie implicat în cazurile tratate prin reprezentare. – Alineatele (4) și (5) corespund fostului articol 8 alineatele (5) și respectiv (6). – Alineatul (6) stabilește un termen minim în care statul membru reprezentat trebuie să notifice Comisiei încheierea sau încetarea înțelegerilor de reprezentare. – Alineatul (7) prevede că statele membre reprezentante informează, concomitent, celelalte state membre și delegația Uniunii Europene din jurisdicția relevantă, cu privire la încheierea sau încetarea înțelegerilor de reprezentare. – Alineatul (8) corespunde fostului articol 8 alineatul (9). Articolul 40 — Implicarea consulilor onorifici – La alineatul (1), sintagma „de asemenea” se elimină. Articolul 41 — Cooperarea cu prestatorii externi de servicii – Fostul alineat (3) se elimină, deoarece în realitate o astfel de armonizare nu este posibilă, întrucât statele membre încheie în general contracte globale cu prestatorii externi de servicii. – Litera (e) de la alineatul (5) este modificată ca urmare a modificării articolului 9. – Alineatul (12) se modifică pentru a solicita statelor membre să raporteze anual cu privire la cooperarea lor cu prestatorii externi de servicii și la monitorizarea acestora, astfel cum se prevede în anexa IX. Articolul 42 — Criptarea și transferul securizat de date – Alineatele (1), (2) și (4) se modifică pentru a se ține seama de abrogarea fostului articol 8. Articolul 43 — Cooperarea dintre statele membre și intermediarii comerciali – Alineatul (1) este modificat ca urmare a eliminării fostului articol 2 alineatul (11), și anume definiția intermediarilor comerciali. – Alineatul (5) al doilea paragraf se modifică pentru a se asigura informarea publicului în legătură cu intermediarii comerciali acreditați. Articolul 45 — Informații furnizate publicului – Litera (c) de la alineatul (1) se modifică pentru a se ține seama de abrogarea fostului articol 41. – Fostul punct (e) de la alineatul (1) se elimină pentru a se ține seama de abrogarea fostului articol 20. – Se introduce alineatul (3) pentru a prevedea stabilirea de către Comisie a unui format armonizat pentru informațiile care trebuie furnizate în temeiul articolului 45 alineatul (1). – Se introduce alineatul (4) pentru a prevedea crearea de către Comisie a unui site internet privind viza Schengen care să conțină toate informațiile relevante cu privire la cererile de viză. Articolul 46 – Cooperarea locală Schengen – La alineatul (1), prima teză și litera (a) sunt modificate pentru a prevedea că în cadrul cooperării locale Schengen (CLS) se pregătesc liste armonizate de documente justificative. – La alineatul (1), litera (b) și ultimul paragraf sunt modificate ca urmare a modificării articolului 14. – Alineatul (2) este modificat ca urmare a introducerii articolului 45 alineatul (3). – Litera (a) de la alineatul (3) se modifică pentru a prevedea statistici trimestriale privind vizele la nivel local, precum și pentru a adăuga o referire la viza de circuit. – Litera (b) de la alineatul (3) este modificată ca urmare a reformulării primei teze. – Alineatul (7) este modificat pentru a prevedea că, pe baza rapoartelor anuale elaborate în cadrul diferitelor cooperări locale Schengen, Comisia întocmește un raport anual, pe care îl înaintează Parlamentului European și Consiliului. Articolele 48-49 – Exercitarea delegării de competențe – Aceste articole se introduc pentru a se ține seama de dispozițiile articolului 290 din TFUE referitoare la actele delegate. Articolul 50 – Instrucțiuni privind aplicarea în practică a Codului de vize – Articolul este modificat pentru a se ține seama de dispozițiile de la articolul 51 alineatul (2). Articolul 51 – Procedura comitetului – Articolul se modifică pentru a se ține seama de dispozițiile care reglementează exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011. Articolul 52 – Notificarea – Litera (g) de la alineatul (1) este modificată ca urmare a modificării articolului 38. – Alineatul (2) este modificat ca urmare a introducerii articolului 45 alineatul (4). Articolul 54 – Monitorizare și evaluare – Acestea sunt dispozițiile standard privind monitorizarea și evaluarea instrumentelor juridice. Articolul 55 – Intrarea în vigoare – Aceasta este clauza standard privind intrarea în vigoare și aplicabilitatea directă. Aplicarea regulamentului este amânată la șase luni de la intrarea în vigoare, cu excepția articolului 51 alineatul (2), care se aplică la trei luni de la intrarea în vigoare, pentru a permite adoptarea actelor de punere în aplicare în conformitate cu articolele 24, 26, 32 și 50. Anexe – Anexa I se înlocuiește – Anexa V: - fostul punct 7, privind asigurarea medicală de călătorie, se elimină; - se adaugă un nou punct 10 pentru a acoperi cazurile în care o cerere de viză de tranzit aeroportuar este refuzată. ê 810/2009 (adaptat) 2014/0094 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI AL CONSILIULUI privind instituirea unui Cod comunitar Ö Codul Õ de vize Ö al Uniunii Õ (Codul de vize) (reformare) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene Ö privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) Õ , în special articolul 62 Ö 77 Õ alineatul (2) litera (a) și litera (b) punctul (ii), având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[10], hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: ò nou (1) Regulamentul (CE) nr. 810/2009 al Parlamentului European și al Consiliului[11] a fost modificat de mai multe ori în mod substanțial. Întrucât se impun noi modificări, este necesar, din motive de claritate, să se procedeze la reformarea respectivului regulament. ê 810/2009 considerentul 1 (adaptat) În conformitate cu articolul 61 din tratat, crearea unui spațiu în care persoanele pot circula liber ar trebui să fie însoțită de măsuri privind controalele la frontiera externă, azilul și imigrația. ê 810/2009 considerentul 2 (adaptat) În conformitate cu articolul 62 alineatul (2) din tratat, măsurile privind trecerea frontierelor externe ale statelor membre instituie norme în materie de vize pentru șederi cu o durată prevăzută de maximum 3 luni, inclusiv procedurile și condițiile de eliberare a vizelor de către statele membre. ò nou (2) Politica UE în domeniul vizelor pentru șederile de până la 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile este o componentă fundamentală a creării unui spațiu comun fără frontiere interne. Normele comune privind condițiile și procedurile de eliberare a vizelor ar trebui să fie guvernate de principiul solidarității și al încrederii reciproce între statele membre. ê 810/2009 considerentul 3 (adaptat) (3) În ceea ce privește politica în materie de vize, stabilirea unui „corpus comun” de acte legislative, în special prin consolidarea și dezvoltarea acquis-ului (dispozițiile pertinente din Convenția de punere în aplicare a Acordului Schengen din 14 iunie 1985[12] și Instrucțiunile consulare comune[13], constituie unul dintre elementele fundamentale ale Ö Regulamentul (CE) nr. 810/2009 urmărește, printre altele, să Õ „dezvoltării Ö dezvolte Õ în continuare a politicii comune Ö politica comună Õ în materie de vize a vizelor ca parte a unui sistem multistratificat destinat să faciliteze Ö pentru a facilita Õ călătoriile legitime și să combată Ö a combate Õ imigrația clandestină Ö neregulamentară Õ printr-o mai mare armonizare a legislațiilor naționale și a practicilor de procesare a cererilor de viză la reprezentanțele consulare locale”, astfel cum sunt definite în Programul de la Haga: consolidarea libertății, a securității și a justiției în Uniunea Europeană[14]. ê 810/2009 considerentul 8 (adaptat) (4) Sub rezerva îndeplinirii anumitor Ö Acesta ar trebui, de asemenea, să garanteze că, în anumite Õ condiții, ar trebui să se elibereze Ö se eliberează Õ vize cu intrări multiple pentru a diminua sarcina administrativă a consulatelor statelor membre și pentru a facilita deplasarea fără probleme a persoanelor care călătoresc în mod frecvent sau care călătoresc cu regularitatet. Ar trebui să se permită solicitanților cărora consulatele le cunosc integritatea și gradul de încredere să beneficieze, în măsura posibilului, de o procedură simplificată. ò nou (5) Regulamentul (CE) nr. 810/2009 a clarificat și a simplificat cadrul juridic și, de asemenea, a modernizat și a standardizat în mod considerabil procedurile de acordare a vizelor. Cu toate acestea, anumite dispoziții care erau destinate să faciliteze procedurile în cazuri individuale, pe baza unor criterii subiective, nu sunt aplicate suficient. (6) O politică inteligentă în materie de vize ar trebui să implice o securitate permanentă la frontierele externe, asigurând în același timp funcționarea eficace a spațiului Schengen și facilitând posibilitățile de călătorie în cazul călătoriilor legitime. Politica comună a vizelor ar trebui să contribuie la generarea creșterii și să fie coerentă cu alte politici ale Uniunii, precum politicile în materie de relații externe, comerț, educație, cultură și turism. (7) Pentru a favoriza mobilitatea și a facilita vizitele de familie în cazul resortisanților unor țări terțe care își vizitează rude apropiate care sunt cetățeni ai Uniunii avându-și reședința pe teritoriul statului lor membru de cetățenie, precum și în cazul rudelor apropiate ale unor cetățeni Uniunii cu reședința într-o țară terță, care doresc să viziteze împreună statul membru de cetățenie al cetățeanului Uniunii, prezentul regulament ar trebui să prevadă anumite facilități procedurale. (8) Cel puțin aceleași facilități ar trebui acordate membrilor de familie în situațiile care intră sub incidența Directivei 2004/38/CE[15], în conformitate cu articolul 5 alineatul (2) din directiva respectivă. (9) Ar trebui să se facă distincție între persoanele care solicită o viză pentru prima dată și cele cărora li s-au acordat deja vize și care sunt înregistrate în Sistemul de informații privind vizele (VIS), pentru a simplifica procedura în cazul călătorilor înregistrați, prevenind, în același timp, riscul imigrației neregulamentare și problemele de securitate legate de unii călători. Această distincție ar trebui să se reflecte în toate etapele procedurii. (10) Ar trebui să se presupună că solicitanții care sunt înregistrați în VIS și au obținut și utilizat în mod legal două vize în cursul celor 12 luni anterioare depunerii cererii îndeplinesc condițiile de intrare legate de riscul de imigrație neregulamentară, precum și de necesitatea de a avea suficiente mijloace de întreținere. Totuși, această prezumție ar trebui să poată fi respinsă în cazul în care autoritățile competente constată că una sau mai multe dintre aceste condiții nu sunt îndeplinite în anumite cazuri individuale. (11) Evaluarea efectuată pentru a stabili dacă o viză eliberată a fost utilizată în mod legal ar trebui să se bazeze pe elemente precum respectarea perioadei de ședere autorizată, a valabilității teritoriale a vizei și a normelor privind accesul la piața muncii și exercitarea unei activități economice. ê 810/2009 considerentul 5 (adaptat) ð nou (12) Pentru combaterea imigrației ilegale Ö neregulamentare Õ , este necesar să se elaboreze norme de tranzitare a zonelor internaționale din aeroporturi. ÖÎn acest scop, Õ Astfel, resortisanților provenind din țări terțe înscrise pe ð ar trebui să se instituie ï o listă comună Ö a țărilor terțe Õ ð ai căror resortisanți ï ar trebui să li se impună să dețină Ö facă obiectul cerinței de a deține Õ vize de tranzit aeroportuar. Cu toate acestea, în situațiile urgente de ð în cazul în care un stat membru se confruntă cu un ï flux în masă ð brusc și semnificativ ï de imigranți ilegali, Ö neregulamentari, acesta Õ ar trebui să li se permită statelor membre să impună o astfel de cerință și resortisanților din alte țări terțe decât cele înscrise pe lista comună Ö aibă posibilitatea de a introduce temporar cerința de a deține viză de tranzit aeroportuar pentru resortisanții dintr-o anumită țară terță Õ. Deciziile individuale ale statelor membre ar trebui revizuite anual. ðAr trebui să se prevadă condițiile și procedurile în acest scop, pentru a garanta că aplicarea acestei măsuri este limitată în timp și că, în conformitate cu principiul proporționalității, nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii obiectivului. Domeniul de aplicare al cerinței de a deține viză de tranzit aeroportuar ar trebui să se limiteze la a răspunde la situația specifică ce a determinat introducerea măsurii. ï ò nou (13) Cerința de a deține viză de tranzit aeroportuar ar trebui să nu se aplice în cazul titularilor unor vize și permise de ședere eliberate de anumite țări. (14) Ar trebui să fie clar care este statul membru competent pentru examinarea unei cereri de viză, în special atunci când vizita preconizată include mai multe state membre. (15) Solicitanții de viză ar trebui să poată depune cererea în țara lor de reședință, chiar și în cazul în care statul membru competent în conformitate cu normele generale nu este prezent și nici reprezentat în țara respectivă. (16) Ar trebui să se asigure tratamentul armonizat al titularilor de vize al căror document de călătorie a fost pierdut sau furat în timpul șederii pe teritoriul statelor membre. ê 810/2009 considerentul 9 (17) Având în vedere înregistrarea elementelor biometrice de identificare în Sistemul de Iinformații privind Vvizele (VIS) astfel cum a fost instituit prin Regulamentul (CE) nr. 767/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 iulie 2008 privind Sistemul de informații privind vizele (VIS) și schimbul de date între statele membre cu privire la vizele de scurtă ședere (Regulamentul VIS)[16], prezentarea în persoană a solicitanților, cel puțin la depunerea primei cereri, ar trebui să reprezinte o cerință de bază pentru depunerea unei cereri de viză. ê 810/2009 considerentul 10 (18) În scopul facilitării procedurii de cerere de viză la depunerea cererilor ulterioare, ar trebui să fie posibilă copierea amprentelor digitale din prima introducere în VIS, în termen de 59 de luni. După acest termen, amprentele digitale ar trebui prelevate din nou. ê 810/2009 considerentul 11 (adaptat) (19) Orice document, dată sau element biometric de identificare primite de un stat membru în cadrul procesului de depunere a cererii de viză este Ö ar trebui să fie Õ considerat „document consular”, în conformitate cu Convenția de la Viena privind relațiile consulare din 24 aprilie 1963 și face obiectul unei procesări corespunzătoare Ö să fie tratat în consecință Õ . ê 810/2009 considerentul 12 (20) Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date[17] se aplică prelucrării datelor cu caracter personal de către statele membre la punerea în aplicare a prezentului regulament. ò nou (21) Ar trebui stabilite termenele pentru diferitele etape ale procedurii, în special pentru a permite solicitanților să își planifice călătoriile și să evite perioadele de vârf în consulate. (22) Consulatele statelor membre ar trebui să aplice aceeași taxă de viză pentru prelucrarea cererilor de viză. Categoriile de persoane pentru care sunt acordate scutiri de la plata taxei de viză ar trebui să fie uniforme și definite în mod clar. Ar trebui să se permită statelor membre să renunțe la taxa de viză în cazuri individuale. (23) Solicitanților nu ar trebui să li se ceară să prezinte o asigurare medicală de călătorie în cazul în care depun o cerere pentru o viză de scurtă ședere, deoarece aceasta reprezintă o sarcină disproporționată pentru solicitanții de viză și nu există nicio dovadă că titularii vizelor de scurtă ședere prezintă un risc mai ridicat în ceea ce privește cheltuielile publice de asistență medicală în statele membre decât resortisanții unor țări terțe care sunt exonerați de obligația de a deține viză. (24) Ar trebui să se permită ca asociațiile profesionale, culturale și sportive, precum și intermediarii comerciali acreditați să depună cereri în numele solicitanților de viză. (25) Ar trebui clarificate dispozițiile privind, printre altele, „perioada de grație”, completarea autocolantului de viză și anularea autocolantelor de viză completate. (26) Vizele cu intrări multiple cu o perioadă lungă de valabilitate ar trebui eliberate pe baza unor criterii definite în mod obiectiv. Perioada de valabilitate a unei vize cu intrări multiple ar putea depăși perioada de valabilitate a documentului de călătorie în care aceasta este aplicată. (27) Formularul de cerere ar trebui să țină seama de punerea în aplicare a VIS. Statele membre ar trebui să permită, pe cât posibil, completarea și depunerea electronică a formularelor de cerere de viză, precum și să accepte faxuri sau copii ale documentelor justificative. Documentele originale ar trebui solicitate numai în cazuri specifice. (28) Formularul standard pentru notificarea motivelor refuzării, anulării sau revocării unei vize ar trebui să includă un motiv specific pentru refuzarea unei vize de tranzit aeroportuar și să asigure informarea corespunzătoare a persoanei vizate în legătură cu exercitarea căilor de atac. (29) Normele privind schimbul de informații dintre autoritățile competente ale statelor membre în vederea eliberării de vize la frontierele externe pentru navigatori, precum și formularul care trebuie completat în acest scop ar trebui să fie cât mai simple și mai clare cu putință. (30) Eliberarea de vize la frontiera externă ar trebui, în principiu, să rămână excepțională. Cu toate acestea, pentru a permite statelor membre să promoveze turismul pe termen scurt, acestea ar trebui să fie autorizate să elibereze vize la frontiera externă pe baza unui regim temporar, după notificarea și publicarea modalităților de organizare a regimului respectiv. Aceste regimuri ar trebui să fie de natură temporară, iar valabilitatea vizei eliberate ar trebui să fie limitată la teritoriul statului membru emitent. ê 810/2009 considerentul 6 (adaptat) ð nou (31) Ö Modalitățile de Õ Primirea Ö primire a Õ solicitanților ar trebui să se desfășoare în condiții Ö stabilite într-un mod Õ care să respecte demnitatea umană. Cererile de viză ar trebui să se prelucreze în mod profesional, respectuos și proporțional cu ð să nu depășească ceea ce este necesar pentru ï Ö a atinge Õ obiectivele urmărite. ê 810/2009 considerentul 7 (adaptat) ð nou (32) Statele membre ar trebui să se asigure că serviciile oferite publicului sunt de înaltă calitate și respectă bunele practici administrative. Statele membre ar trebui să asigure personal calificat și în număr corespunzător și să aloce resurse suficiente pentru a facilita, cât mai mult posibil, procesul de depunere a cererilor de viză. Statele membre ar trebui să se asigure că principiul „ghișeului unic” se aplică tuturor solicitanților Ö solicitanții de viză vor trebui să se prezinte într-un singur loc pentru a depune cererea Õ . ðAcest lucru nu ar trebui să aducă atingere posibilității de a realiza un interviu personal cu solicitantul. ï ê 810/2009 considerentul 13 (adaptat) ð nou (33) Pentru a facilita procedura, Ö Regulamentul (CE) nr. 810/2009 prevede Õ ar trebui luate în considerare mai multe forme de cooperare precum reprezentarea limitată, colocarea, centrele comune de primire a cererilor de viză, implicarea consulilor onorifici și cooperarea cu prestatorii externi de servicii, ținând seama în special de cerințele de protecție a datelor prevăzute în Directiva 95/46/CE Ö între statele membre, care urmăresc, pe de o parte, să le permită statelor membre să-și pună resursele în comun și, pe de altă parte, să mărească acoperirea consulară în beneficiul solicitanților Õ . Statele membre ar trebui să determine, în conformitate cu condițiile stabilite în prezentul regulament, tipul de structură organizatorică pe care o vor folosi în fiecare țară terță. ðAr trebui stabilite norme flexibile pentru a permite statelor membre să optimizeze punerea în comun a resurselor și să mărească acoperirea consulară. Cooperarea dintre statele membre („centrele de vize Schengen”) ar putea lua orice formă adaptată circumstanțelor locale având scopul de a mări acoperirea geografică a consulatelor, de a reduce costurile pentru statele membre, de a mări vizibilitatea Uniunii Europene și de a îmbunătăți serviciile oferite solicitanților de viză. ï ê 810/2009 considerentul 4 (adaptat) ð nou (34) Statele membre ar trebui să fie prezente sau reprezentate, în scopul eliberării vizelor, în toate țările terțe ai căror resortisanți intră sub incidența obligației de viză. ðStatele membre ar trebui să urmărească extinderea acoperirii lor consulare. ï Statele membre care nu au propriul consulat într-o țară terță sau într-o anumită regiune a unei țări terțe ar trebui Ö prin urmare Õ să depună eforturi pentru a încheia înțelegeri de reprezentare pentru a evita ca solicitanții de viză să depună un efort disproporționat pentru a avea acces la consulate. ò nou (35) Înțelegerile de reprezentare ar trebui să fie simplificate, obstacolele în calea încheierii unor astfel de înțelegeri între statele membre ar trebui să fie evitate, iar statul membru reprezentant ar trebui să fie responsabil pentru întregul proces de prelucrare a cererilor de viză, fără implicarea statului membru reprezentat. ê 810/2009 considerentul 14 ð nou (36) Este necesară reglementarea situațiilor în care un stat membru decide să coopereze cu un prestator extern de servicii în vederea colectării cererilor. Se poate lua o astfel de decizie în cazul în care, în situații speciale sau din motive legate de situația locală, cooperarea cu alte state membre sub forma reprezentării, a reprezentării limitate, a colocării sau a centrelor comune de primire a cererilor se dovedește a fi inadecvată pentru statul membru în cauză. Astfel de măsuri ar trebui stabilite în conformitate cu principiile generale de eliberare a vizelor și cu respectarea cerințelor de protecție a datelor stabilite prin Directiva 95/46/CE. În plus, la stabilirea și punerea în aplicare a unor astfel de măsuri, ar trebui luată în considerare necesitatea evitării fenomenului de „visa-shopping”. ê 810/2009 considerentul 15 Atunci când un stat membru decide să coopereze cu un prestator extern de servicii, acesta ar trebui să permită în continuare solicitanților să depună cererile direct la misiunile sale diplomatice sau la oficiile sale consulare. ê 810/2009 considerentul 16 (adaptat) ð nou (37) Statul membru ar trebui să coopereze cu un prestator extern de servicii pe baza unui instrument juridic care ar trebui să cuprindă dispoziții privind responsabilitățile exacte ale acestuia Ö din urmă Õ , accesul direct și complet Ö al statului membru Õ la sediul său Ö prestatorului extern de servicii Õ , informațiile destinate solicitanților, confidențialitatea, precum și circumstanțele, condițiile și procedurile pentru suspendarea sau încetarea cooperării. ð Statele membre ar trebui să transmită anual Comisiei rapoarte privind cooperarea cu prestatorii externi de servicii, inclusiv monitorizarea prestatorilor de servicii. ï ê 810/2009 considerentul 17 Prezentul regulament creează o derogare de la regula generală conform căreia solicitantul trebuie să se prezinte în persoană la misiunea diplomatică sau la oficiul consular, permițând statelor membre să coopereze cu prestatorii externi de servicii în vederea colectării cererilor, stabilind totodată principiul „ghișeului unic” la prezentarea cererilor. Aceasta nu aduce atingere posibilității de a invita solicitantul la un interviu în persoană. ê 810/2009 considerentul 19 ð nou (38) Datele statistice constituie un mijloc important de monitorizare a fluxurilor migratoare și pot servi ca instrument eficient de gestionare. În consecință, aceste date ar trebui compilate în mod regulat, într-un format comun. ð Ar trebui colectate date detaliate privind vizele, în scopul de a elabora statistici comparative care să permită o evaluare bazată pe elemente concrete a punerii în aplicare a prezentului regulament. ï ê 810/2009 considerentul 23 (adaptat) ð nou (39) ÖAr trebui să se pună la dispoziția publicului general toate informațiile relevante cu privire la cererile de viză, iar vizibilitatea și imaginea uniformă a politicii comune a vizelor ar trebui îmbunătățite. În acest scop, Õ aAr trebui creat un site Iinternet comun destinat vizei Schengen pentru a îmbunătăți vizibilitatea și pentru a oferi o imagine uniformă a politicii comune în materie de vize ð și ar trebui elaborat un model comun pentru informațiile comunicate publicului de statele membre ï . Un astfel de site va fi utilizat pentru a pune la dispoziția publicului toate informațiile relevante cu privire la cererile de viză. ê 810/2009 considerentul 18 (adaptat) (40) Cooperarea locală Schengen este indispensabilă pentru o aplicare armonizată a politicii comune în materie de vize a vizelor și pentru evaluarea corectă a riscurilor legate de migrație și/sau de securitate. Date fiind situațiile diferite existente la nivel local, misiunile diplomatice și oficiile consulare ale statelor membre din diferite zone ar trebui să-și evalueze aplicarea practică a anumitor Ö unor Õ dispoziții legislative Ö specifice Õ , pentru a asigura aplicarea armonizată a acestora, în vederea împiedicării fenomenului de „visa shopping” și a tratamentului diferit aplicat solicitanților de viză. ò nou (41) Dacă într-un anumit loc nu există o listă armonizată a documentelor justificative, statele membre sunt libere să definească exact documentele justificative pe care trebuie să le prezinte solicitanții de viză pentru a demonstra îndeplinirea condițiilor de intrare prevăzute de prezentul regulament. Dacă o astfel de listă armonizată a documentelor justificative există, pentru a crea facilități pentru solicitanții de viză, ar trebui să se permită statelor membre să introducă anumite derogări de la lista respectivă atunci când pe teritoriul lor se organizează evenimente internaționale majore. Acestea ar trebui să fie evenimente la scară largă și cu o importanță deosebită ca impact turistic și/sau cultural, de exemplu expoziții internaționale sau universale și campionate sportive. ê 810/2009 considerentul 27 (adaptat) (42) Atunci când un stat membru găzduiește Jocurile Olimpice și Paralimpice, ar trebui stabilit un sistem special Ö specific Õ care să faciliteze eliberarea de vize pentru membrii familiei olimpice. ê 810/2009 considerentul 20 Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentului regulament ar trebui să fie adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor pentru exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei[18]. ê 810/2009 considerentul 21 Comisia ar trebui, în special, să fie împuternicită să adopte modificări la anexele la prezentul regulament. Deoarece măsurile respective au un domeniu general de aplicare și sunt destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentului regulament, printre altele prin completarea acestuia cu noi elemente neesențiale, acestea trebuie să fie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE. ê 810/2009 considerentul 22 Pentru a garanta aplicarea armonizată a prezentului regulament la nivel operativ, ar trebui elaborate instrucțiuni referitoare la practica și procedurile de urmat de către statele membre la procesarea cererilor de viză. ò nou (43) Pentru a adapta la circumstanțele în schimbare lista comună a țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să fie în posesia unei vize de tranzit aeroportuar la trecerea prin zona de tranzit internațional din aeroporturile situate pe teritoriul statelor membre, precum și lista permiselor de ședere care conferă titularilor dreptul de tranzit prin aeroporturile statelor membre fără să li se solicite să dețină o viză de tranzit aeroportuar, ar trebui să se delege Comisiei competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din tratat. Este foarte important ca, în timpul lucrărilor pregătitoare, Comisia să desfășoare consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți. (44) Pentru a asigura condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentului regulament în ceea ce privește stabilirea unor instrucțiuni operaționale privind practicile și procedurile pe care trebuie să le urmeze statele membre atunci când prelucrează cererile de viză, listele documentelor justificative care trebuie aplicate în fiecare jurisdicție, rubricile obligatorii de pe autocolantul de viză, normele privind aplicarea autocolantului de viză, precum și normele privind eliberarea vizelor pentru navigatori la frontiera externă, ar trebui să se confere Comisiei competențe de executare. Aceste competențe ar trebui să fie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului[19]. Procedura utilizată pentru adoptarea unor astfel de acte de punere în aplicare ar trebui să fie procedura de examinare. ê 810/2009 considerentul 26 (adaptat) (45) Acordurile bilaterale încheiate de Comunitate Ö Uniune Õ cu țări terțe în scopul facilitării prelucrării cererilor de viză pot prevedea derogări de la dispozițiile prezentului regulament. ê 810/2009 considerentul 30 (46) Condițiile referitoare la intrarea pe teritoriul statelor membre sau la eliberarea vizelor nu aduc atingere normelor actuale care reglementează recunoașterea valabilității documentelor de călătorie. ê 810/2009 considerentul 28 (adaptat) ð nou (47) Deoarece obiectivul prezentului regulament, și anume stabilirea procedurilor și a condițiilor Ö și a procedurilor Õ ð comune ï de eliberare a vizelor de tranzit sau de ședere pe teritoriul statelor membre pentru o perioadă care să nu depășească trei luni Ö 90 de zile Õ , în decursul unei perioade de șase luni Ö 180 de zile Õ , nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre și, în consecință, poate fi realizat mai bine ð numai ï la nivelul Comunității Ö Uniunii Õ , aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat Ö Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) Õ. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la în respectivul articol, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii acestui obiectiv. ê 810/2009 considerentul 29 (adaptat) ð nou (48) Prezentul regulament respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute, în special, de Convenția pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale a Consiliului Europei și de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. ð În special, prezentul regulament urmărește să asigure respectarea deplină a dreptului la viața privată și de familie menționat la articolul 7, a dreptului la protecția datelor cu caracter personal menționat la articolul 8 și a drepturilor copilului menționate la articolul 24 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene ï . ê 810/2009 considerentul 31 (adaptat) ð nou (49) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul Ö nr. 22 Õ privind poziția Danemarcei, anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană Ö TUE Õ și la Tratatul de instituire a Comunității Ö privind funcționarea Uniunii Õ Europene Ö (TFUE) Õ , Danemarca nu participă la adoptarea prezentului regulament, care nu este obligatoriu pentru aceasta și nu i se aplică. Ținând seama de faptul că prezentul regulament dezvoltă acquis-ul Schengen în temeiul dispozițiilor părții a treia titlul IV din Tratatul de instituire a Comunității Europene, Danemarca, în conformitate cu articolul 4 din respectivul protocol, decide în termen de șase luni de la data adoptării ð decizia Consiliului cu privire la ï prezentului regulament, dacă îl va pune în aplicare în legislația sa națională. ê 810/2009 considerentul 32 (adaptat) (50) În ceea ce privește Islanda și Norvegia, prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în sensul aAcordului încheiat de Consiliul Uniunii Europene și Republica Islanda și Regatul Norvegiei în ceea ce privește privind asocierea acestor două state Ö acestora din urmă Õ la punerea în aplicare, asigurarea respectării implementarea, aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[20], care intră în domeniul de aplicare menționat la articolul 1 punctul B din Decizia 1999/437/CE a Consiliului[21] privind anumite modalități de aplicare a respectivului acord. ê 810/2009 considerentul 33 (adaptat) Ar trebui să se încheie un aranjament care să le permită reprezentanților Islandei și Norvegiei să se asocieze lucrărilor comitetelor care asistă Comisia în exercitarea competențelor sale de executare în temeiul prezentului regulament. Un astfel de aranjament este preconizat în schimbul de scrisori dintre Consiliul Uniunii Europene și Islanda și Norvegia cu privire la comitetele care asistă Comisia Europeană în exercitarea competențelor sale de executare[22], anexat la acordul menționat anterior. Comisia a prezentat Consiliului un proiect de recomandare în vederea negocierii acestui aranjament. ê 810/2009 considerentul 34 (51) În ceea ce privește Elveția, prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în înțelesul Acordului între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind cu privire la asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare, asigurarea respectării respectarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen[23], care intră sub incidența domeniului menționat la articolul 1 litera B din Decizia 1999/437/CE coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/146/CE a Consiliului[24] privind încheierea acordului menționat. ê 810/2009 considerentul 35 (adaptat) ð nou (52) În ceea ce privește Liechtenstein, prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen în sensul Protocolului semnat între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană, Confederația Elvețiană și Principatul Liechtenstein cu privire la privind aderarea Principatului Liechtenstein la Acordul între Uniunea Europeană, Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind asocierea Confederației Elvețiene la punerea în aplicare practică, asigurarea respectării aplicarea și dezvoltarea acquis-ului Schengen, care intră sub incidența domeniului menționat la articolul 1 litera B din Decizia 1999/437/CE coroborat cu articolul 3 din Decizia 2008/261/CE 2011/350/UE[25] a Consiliului privind semnarea ð încheierea ï protocolului menționat. ê 154/2012 considerentul 11 (adaptat) (53) În ceea ce privește Cipru, prezentul regulament constituie un act care se întemeiază pe acquis-ul Schengen sau care se raportează la acesta Ö este conex acestuia Õ în înțelesul articolului 3 alineatul (12) din Actul de aderare din 2003. ê 154/2012 considerentul 12 (adaptat) (54) În ceea ce privește Bulgaria și România, prezentul regulament constituie un act care se întemeiază pe acquis-ul Schengen sau care se raportează la acesta Ö este conex acestuia Õ în înțelesul articolului 4 alineatul (12) din Actul de aderare din 2005. ò nou (55) În ceea ce privește Croația, prezentul regulament constituie un act care se întemeiază pe acquis-ul Schengen sau care este conex acestuia în înțelesul articolului 4 alineatul (2) din Actul de aderare din 2011. ê 810/2009 considerentul 36 (56) Prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Regatul Unit nu participă, în conformitate cu Decizia 2000/365/CE a Consiliului din 29 mai 2000 privind solicitarea Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen[26]. În consecință, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentului regulament, care nu este obligatoriu pentru acesta și nu i se aplică. ê 810/2009 considerentul 37 (adaptat) (57) Prezentul regulament reprezintă o dezvoltare a dispozițiilor acquis-ului Schengen la care Irlanda nu participă, în conformitate cu Decizia 2002/192/CE din 28 februarie 2002 a Consiliului privind solicitarea Irlandei de a participa la unele dintre dispozițiile acquis-ului Schengen[27]. În consecință, Irlanda nu participă la adoptarea prezentului regulament, care nu este obligatoriu pentru aceasta și nu i se aplică, ê 810/2009 considerentul 38 (adaptat) Prezentul regulament, cu excepția articolului 3, reprezintă dispoziții care se întemeiază pe acquis-ul Schengen sau se raportează la acesta în alt mod, în sensul articolului 3 alineatul (2) din Actul de aderare din 2003 și în sensul articolului 4 alineatul (2) din Actul de aderare din 2005, ê 810/2009 (adaptat) ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT: TITLUL I DISPOZIȚII GENERALE Articolul 1 Obiectivul Ö Obiectul Õ și domeniul de aplicare ê 610/2013 articolul 6 punctul 1 (adaptat) 1. Prezentul regulament stabilește procedurile și condițiile Ö condițiile și procedurile Õ de eliberare a vizelor de tranzit sau de ședere pe teritoriul statelor membre pentru o perioadă care să nu depășească 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile. ê 810/2009 (adaptat) 2. Dispozițiile prezentului regulament se aplică tuturor resortisanților țărilor terțe care trebuie să dețină o viză la trecerea frontierelor externe ale statelor membre, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 539/2001 al Consiliului din 15 martie 2001 de stabilire a listei țărilor terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină viză pentru trecerea frontierelor externe și a listei țărilor terțe ai căror resortisanți sunt exonerați de această obligație[28], fără a aduce atingere: (a) dreptului la liberă circulație de care beneficiază resortisanții unor țări terțe în calitate de membri de familie ai unor cetățeni ai Uniunii; (b) drepturilor echivalente de care se bucură resortisanții unor țări terțe și membrii familiilor acestora care, în temeiul acordurilor dintre Comunitate Ö Uniune Õ și statele sale membre, pe de o parte, și respectivele țări terțe, pe de altă parte, se bucură de drepturi de liberă circulație echivalente cu cele ale cetățenilor Uniunii și ale membrilor familiilor acestora. 3. Prezentul regulament stabilește, de asemenea, țările terțe ai căror resortisanți trebuie să dețină o viză de tranzit aeroportuar ca o excepție de la principiul de liberă tranzitare prevăzut în anexa 9 la Convenția de la Chicago privind aviația civilă internațională și stabilește procedurile și condițiile Ö condițiile și procedurile Õ de eliberare a vizelor în vederea tranzitării zonelor internaționale de tranzit din aeroporturile statelor membre. Articolul 2 Definiții În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții: 1. „resortisant al unei țări terțe” înseamnă orice persoană care nu este cetățean al Uniunii în sensul articolului 17 Ö 20 Õ alineatul (1) din tratat Ö TFUE Õ ; 2. „viză” înseamnă o autorizație eliberată de un stat membru în scopul: ê 610/2013 articolul 6 punctul 2 (adaptat) (a) tranzitării sau al șederii pe teritoriul statelor membre pentru o perioadă care să nu depășească 90 de zile în cursul oricărei perioade de 180 de zile de la data primei intrări pe teritoriul statelor membre; Ö sau Õ ê 810/2009 (b) tranzitarea tranzitării zonelor de tranzit internațional din aeroporturile statelor membre; 3. „viză uniformă” înseamnă o viză valabilă pentru întregul teritoriu al statelor membre; 4. „viză cu valabilitate teritorială limitată” înseamnă o viză valabilă pe teritoriul unuia sau mai multor state membre, dar nu al tuturor statelor membre; 5. „viză de tranzit aeroportuar” înseamnă o viză valabilă pentru tranzitarea zonelor de tranzit internațional din unul sau mai multe aeroporturi ale statelor membre; ò nou 6. „viză de circuit” înseamnă o viză astfel cum este definită la articolul 3 alineatul (2) din [Regulamentul nr. .../...]; 7. „rude apropiate” înseamnă soțul sau soția, copiii, părinții, persoanele care exercită autoritatea părintească, bunicii și nepoții; 8. „solicitant înregistrat în VIS” înseamnă un solicitant ale cărui date sunt înregistrate în Sistemul de informații privind vizele; 9. „persoană care călătorește cu regularitate înregistrată în VIS” înseamnă un solicitant care este înregistrat în Sistemul de informații privind vizele și care a obținut două vize în cursul celor 12 luni anterioare depunerii cererii; ê 810/2009 ð nou 610. „autocolant de viză” înseamnă modelul uniform de viză, astfel cum este definit de Regulamentul (CE) nr. 1683/95 al Consiliului din 29 mai 1995 de instituire a unui model uniform de viză[29]; 711. „document de călătorie recunoscut” înseamnă un document de călătorie recunoscut de unul sau mai multe state membre în scopul ð trecerii frontierelor externe și al ï aplicării vizelor ð , în temeiul Deciziei nr. 1105/2011/UE a Parlamentului European și a Consiliului[30] ï ; ò nou 12. „document de călătorie valabil” înseamnă un document de călătorie care nu este fals, contrafăcut sau falsificat și a cărui perioadă de valabilitate, astfel cum este definită de către autoritatea emitentă, nu a expirat; ê 810/2009 ðnou 813. „filă separată pentru aplicarea vizei” înseamnă formatul tipizat pentru formularele destinate aplicării vizelor eliberate de statele membre persoanelor care dețin documente de călătorie nerecunoscute de statul membru care completează formularul în sensul Regulamentului (CE) nr. 333/2002 al Consiliului din 18 februarie 2002 de stabilire a unui model uniform de formular pentru aplicarea unei vize eliberate de statele membre titularilor unui document de călătorie nerecunoscut de statul membru care completează formularul respectiv[31]; 914. „consulat” înseamnă misiunea diplomatică sau oficiul consular ale unui stat membru autorizate să elibereze vize și conduse de un funcționar consular de carieră, astfel cum este definit de Convenția de la Viena privind relațiile consulare din 24 aprilie 1963; 1015. „cerere” înseamnă o cerere de viză; 11. „intermediar comercial” înseamnă o agenție administrativă privată, o firmă de transport sau o agenție de voiaj (agenție de turism sau de comercializare cu amănuntul). ònou 16. „navigator” înseamnă orice persoană încadrată în muncă sau angajată sau care lucrează, indiferent de funcție, la bordul unei nave căreia i se aplică Convenția privind munca în domeniul maritim, 2006. ê 810/2009 ðnou TITLUL II VIZA DE TRANZIT AEROPORTUAR Articolul 3 Resortisanții țărilor terțe care trebuie să dețină o viză de tranzit aeroportuar 1. Atunci când tranzitează zonele de tranzit internațional ale unor aeroporturi aflate pe teritoriile statelor membre, resortisanții țărilor terțe care figurează pe lista prevăzută în anexa IV III trebuie să dețină o viză de tranzit aeroportuar. ònou 2. Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 48 cu privire la modificarea listei țărilor terțe care este prevăzută în anexa III. În cazul unor riscuri emergente, dacă motive imperative de urgență impun acest lucru, procedura prevăzută la articolul 49 se aplică actelor delegate adoptate în temeiul prezentului alineat. ê810/2009 (adaptat) ðnou 3. În situațiile de urgență, atunci Ö Atunci Õ când intervine un flux în masă Ö brusc și semnificativ Õ de imigranți ilegali Ö neregulamentari Õ , statele membre pot Ö un stat membru poate Õ impune, în mod individual, resortisanților altor țări terțe decât cele menționate la alineatul (1) să dețină o viză de tranzit aeroportuar atunci când tranzitează zonele de tranzit internațional ale aeroporturilor aflate pe teritoriul lor Ö său Õ . Statele membre informează Comisia cu privire la astfel de decizii înainte de intrarea lor în vigoare și cu privire la retragerea cerinței de a deține o viză de tranzit aeroportuar. ðDurata aplicării unei astfel de măsuri nu poate depăși 12 luni. Domeniul de aplicare și durata cerinței de a deține o viză de tranzit aeroportuar nu depășesc ceea ce este strict necesar pentru a răspunde fluxului brusc și semnificativ de imigranți neregulamentari. ï ònou 4. Dacă un stat membru intenționează să introducă cerința de a deține o viză de tranzit aeroportuar în conformitate cu alineatul (3), aceasta informează în cel mai scurt timp Comisia și furnizează următoarele informații: (a) motivul introducerii planificate a cerinței de a deține o viză de tranzit, însoțit de elemente care să demonstreze existența unui flux brusc și semnificativ de imigranți neregulamentari; (b) domeniul de aplicare și durata introducerii planificate a cerinței de a deține o viză de tranzit aeroportuar. 5. În urma notificării de către statul membru în cauză, în conformitate cu alineatul (4), Comisia poate formula un aviz. 6. Statul membru poate prelungi aplicarea cerinței de a deține viză de tranzit aeroportuar doar o singură dată, în cazul în care eliminarea cerinței ar determina un flux semnificativ de migranți neregulamentari. Alineatul (3) se aplică unei astfel de prelungiri. 7. Comisia informează anual Parlamentul European și Consiliul cu privire la punerea în aplicare a prezentului articol. ê 810/2009 3. În cadrul comitetului menționat la articolul 52 alineatul (1), notificările respective sunt revizuite anual în scopul înscrierii țării terțe în cauză pe lista prevăzută la anexa IV. 4. În cazul în care țara terță în cauză nu figurează pe lista prevăzută la anexa IV, statul membru respectiv poate să mențină, sub rezerva îndeplinirii condițiilor prevăzute la alineatul (2), sau să retragă solicitarea de a deține o viză de tranzit aeroportuar. ê 810/2009 ðnou 58. Următoarele categorii de persoane sunt exonerate de la obligația de deținere a unei vize de tranzit aeroportuar, în conformitate cu prevăzută la alineatele (1) și (3): (a) titularii unei vize uniforme valabile, ð ai unei vize de circuit, ï ai unei vize naționale de lungă ședere sau ai unui permis de ședere eliberat de un stat membru; ê154/2012 articolul 1 ð nou (b) resortisanții țărilor terțe care dețin un permis de ședere valabil eliberat de un stat membru care nu participă la adoptarea prezentului regulament sau de un stat membru care nu aplică încă în totalitate dispozițiile acquis-ului Schengen, sau resortisanții țărilor terțe care dețin unul din permisele de ședere valabile menționate în anexa V IV, eliberate de Andorra, Canada, Japonia, San Marino sau Statele Unite ale Americii, care îi garantează titularului un drept de readmisie necondiționat ð sau care dețin un permis de ședere pentru părțile din Caraibe constituente ale Regatului Țărilor de Jos (Aruba, Curaçao, Sint-Maarten, Bonaire, Sint Eustatius și Saba) ï; (c) resortisanții țărilor terțe care dețin o viză valabilă pentru un stat membru care nu participă la adoptarea prezentului regulament, pentru un stat membru care nu aplică încă în totalitate dispozițiile acquis-ului Schengen, ð pentru o țară care este parte la Acordul privind Spațiul Economic European ï sau pentru Canada, Japonia sau Statele Unite ale Americii, ð sau titularii unei vize valabile pentru părțile din Caraibi constituente ale Regatului Țărilor de Jos (Aruba, Curaçao, Sint-Maarten, Bonaire, Sint Eustatius și Saba), ï atunci când călătoresc în țara emitentă sau în orice altă țară terță, sau atunci când se întorc din țara emitentă, după ce au utilizat viza; ê 810/2009 (adaptat) ð nou (d) membrii de familie ai cetățenilor Uniunii, astfel cum se prevede la articolul 1 alineatul (2) litera (a) ð 3 din Directiva 2004/38/CE ï; (e) titularii de pașapoarte diplomatice ð , de serviciu, oficiale sau speciale ï ; (f) membrii echipajelor de zbor care sunt resortisanți ai unei părți contractante la Convenția de la Chicago privind aviația civilă internațională. ò nou 9. Comisia este împuternicită să adopte acte delegate în conformitate cu articolul 48 cu privire la modificările aduse listei permiselor de ședere valabile care conferă titularului dreptul de tranzit prin aeroporturile statelor membre fără să i se ceară să dețină o viză de tranzit aeroportuar, astfel cum este stabilită în anexa IV. ê 810/2009 (adaptat) ð nou TITLUL III PROCEDURILE ȘI CONDIȚIILE Ö ȘI PROCEDURILE Õ DE ELIBERARE A VIZELOR CAPITOLUL I Autoritățile care participă la procedurile privind cererile Articolul 4 Autoritățile competente să participe la procedurile privind cererile 1. Consulatele examinează cererile și decid cu privire la acestea. 2. Prin derogare de la alineatul (1), cererile pot fi examinate și se poate decide cu privire la acestea la frontierele externe ale statelor membre, de către autoritățile responsabile de controlul persoanelor, în conformitate cu articolele 3532 ð , 33 ï și 3634. 3. În teritoriile de peste mări care aparțin statelor membre și care sunt situate în afara Europei, autoritățile desemnate de statul membru în cauză pot examina cererile și decide cu privire la acestea. 4. Un stat membru poate solicita implicarea altor autorități decât cele desemnate Ö menționate Õ la alineatele (1) și (2) în examinarea cererilor de viză și luarea deciziilor cu privire la acestea. 5. Un stat membru poate solicita să fie consultat sau informat de către un alt stat membru, în conformitate cu articolele 2219 și 3128. Articolul 5 Statul membru competent pentru a examina și a decide cu privire la o cerere 1. Statul membru competent pentru a examina și a decide cu privire la o cerere de viză uniformă este: (a) statul membru al cărui teritoriu reprezintă singura destinație a vizitei (vizitelor); (b) dacă vizita include mai multe destinații, ð sau dacă urmează să se efectueze mai multe vizite separate în cursul unei perioade de două luni, ï statul membru al cărui teritoriu constituie principala destinație a vizitei (vizitelor) din punctul de vedere al duratei sau al scopului șederii, ð calculate în zile ï ; sau (c) dacă destinația principală nu poate fi stabilită, statul membru a cărui frontieră externă urmează să fie traversată de solicitant pentru a intra pe teritoriul statelor membre. 42. Statele membre cooperează pentru a preveni situația în care o cerere nu poate fi examinată și nu se poate decide cu privire la aceasta ca urmare a faptului că Ö Dacă Õ statul membru competent, în conformitate cu alineatele alineatul (1)-(3) ð litera (a) sau (b) ï , fie nu este prezent, fie nu este reprezentat în țara terță în care solicitantul depune cererea de viză în conformitate cu articolul 6. , ð solicitantul are dreptul de a depune cererea de viză: ï ò nou a) la consulatul unuia dintre statele membre de destinație a vizitei avute în vedere; b) la consulatul statului membru al primei intrări, dacă lite