P9_TA(2021)0227

Realizarea obiectivelor obligației de debarcare în temeiul articolului 15 al politicii comune în domeniul pescuitului

Rezoluția Parlamentului European din 18 mai 2021 referitoare la realizarea obiectivelor în materie de obligații de debarcare în temeiul articolului 15 din Regulamentul privind politica comună în domeniul pescuitului (2019/2177(INI))

(2022/C 15/02)

Parlamentul European,

— având în vedere Comunicarea Comisiei din 7 iunie 2019 privind situația actuală a politicii comune în domeniul pescuitului și consultarea referitoare la posibilitățile de pescuit pentru 2020 (COM(2019)0274),

— având în vedere comunicarea Comisiei din 16 iunie 2020 intitulată „Către un pescuit mai sustenabil în UE: situația actuală și orientări pentru 2021” (COM(2020)0248),

— având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 43 alineatul (2),

— având în vedere Regulamentul (UE) nr. 1380/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 decembrie 2013 privind politica comună în domeniul pescuitului (1),

— având în vedere Regulamentul (UE) 2019/1241 al Parlamentului European și al Consiliului din 20 iunie 2019 privind conservarea resurselor piscicole și protecția ecosistemelor marine prin măsuri tehnice (2),

— având în vedere rapoartele Agenției Europene pentru Controlul Pescuitului (EFCA) care evaluează respectarea obligației de debarcare pentru Marea Nordului (2016-2017), apele de nord-vest (2016-2017) și macroul din Marea Nordului și din apele de nord-vest (2015-2017),

— având în vedere rapoartele Comitetului științific, tehnic și economic pentru pescuit (CSTEP) (PLEN 20-01, 19-01, 18-01 și 17-01) și rapoartele sale referitoare la evaluarea rapoartelor anuale ale statelor membre privind obligația de debarcare (pentru 2019) (Adhoc-20-02), la monitorizarea performanței politicii comune în domeniul pescuitului (Adhoc-20-01) și la evaluarea recomandărilor comune referitoare la obligația de debarcare și la Regulamentul privind măsurile tehnice (CSTEP-20-04),

— având în vedere Directiva (UE) 2017/159 a Consiliului din 19 decembrie 2016 de punere în aplicare a Acordului referitor la punerea în aplicare a Convenției din 2007 a Organizației Internaționale a Muncii privind munca în domeniul pescuitului (3),

— având în vedere articolul intitulat „The unintended impact of the European discard ban” (Impactul neprevăzut al interdicției europene de aruncare înapoi în mare a capturilor) (4),

— având în vedere studiul intitulat „Implementation of the EU fisheries control system by Member States (2014-2019)” [Punerea în aplicare a sistemului UE de control al pescuitului de către statele membre (2014-2019)], solicitat de Comisia pentru pescuit,

— având în vedere studiile solicitate de Comisia pentru pescuit referitoare la obligația de debarcare și speciile de blocaj în activitățile de pescuit de specii multiple și mixt din Marea Nordului (5), din apele de nord-vest (6) și din apele de sud-vest (7), precum și studiile privind interdicția de aruncare înapoi în mare a capturilor, obligația de debarcare și captura maximă durabilă (MSY) în vestul Mării Mediterane (8) (9),

— având în vedere cartea „The European Landing Obligation, Reducing discards in complex, multi-species and multi-jurisdictional fisheries” (10), publicată în 2019,

— având în vedere raportul intitulat „A third assessment of global marine fisheries discards” (A treia evaluare a capturilor globale marine aruncate înapoi în mare), publicat de Organizația Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură (FAO) în 2019,

— având în vedere articolul 54 din Regulamentul său de procedură,

— având în vedere raportul Comisiei pentru pescuit (A9-0147/2021),

A. întrucât ținta 14.4 a obiectivului 14 din Agenda 2030 a Națiunilor Unite pentru dezvoltare durabilă îndeamnă comunitatea internațională să reglementeze eficient exploatarea, să elimine pescuitul excesiv, pescuitul ilegal, nedeclarat și nereglementat și practicile de pescuit distructive și să pună în aplicare planuri de gestionare bazate pe date științifice până în anul 2020, cu scopul de a reface stocurile de pește în cel mai scurt timp posibil, cel puțin la niveluri care pot asigura captura maximă durabilă (MSY), în funcție de caracteristicile lor biologice;

B. întrucât amploarea practicii de aruncare înapoi în mare a capturilor în fiecare an în activitățile globale de pescuit maritim este estimată la 9,1 milioane de tone, ceea ce reprezintă 10,8 % din capturile medii anuale din perioada 2010-2014; întrucât activitățile de pescuit care vizează speciile de ton și alte specii pelagice au înregistrat cele mai mici rate de aruncare înapoi în mare a capturilor, în timp ce activitățile de pescuit care vizează crustaceele au înregistrat cele mai mari rate de aruncare înapoi în mare a capturilor; întrucât activitățile de pescuit care vizează speciile demersale au produs cele mai mari volume de capturi aruncate înapoi în mare, iar activitățile de pescuit care vizează moluștele (cu excepția cefalopodelor) au produs cele mai mici volume; întrucât capturile anuale globale aruncate înapoi în mare au atins cel mai mare nivel, de aproximativ 18,8 milioane de tone, în 1989 și au scăzut treptat până la mai puțin de 10 milioane de tone până în 2014 (11);

C. întrucât aruncarea capturilor înapoi în mare este o practică des întâlnită în sectorul pescuitului, care constă în returnarea în mare a capturilor neintenționate, moarte sau vii, din cauza peștilor afectați, a capturării de exemplare sub dimensiunile minime (restricții privind dimensiunea minimă), din motive de comercializare, din cauza absenței cotelor sau a normelor privind componența capturilor; întrucât înainte de introducerea obligației de debarcare era interzis să se păstreze la bord sau să se debarce peștii sub dimensiunile minime;

D. întrucât capturile neintenționate și aruncarea lor înapoi în mare reprezintă o risipă considerabilă de resurse naturale pentru alimentația umană și pot avea, și deseori chiar au, efecte negative asupra exploatării sustenabile a stocurilor de pește și a ecosistemelor marine, precum și asupra viabilității financiare a pescuitului; întrucât un anumit nivel de capturi accidentale neintenționate și de capturi aruncate înapoi în mare este inevitabil, în special în cazul pescuitului mixt;

E. întrucât nivelul istoric ridicat al capturilor aruncate înapoi în mare în anumite activități de pescuit din UE a reprezentat o problemă gravă pentru sustenabilitatea pe termen lung a activităților de pescuit ale UE, punând sub semnul întrebării credibilitatea politicii Uniunii în domeniul pescuitului;

F. întrucât interzicerea pescuitului excesiv cu mari cantități de captură nereținută la bord (aruncarea înapoi în mare a peștelui comercializabil), care a fost introdusă în UE în 2010, a fost pusă în aplicare neadecvat;

G. întrucât politica comună în domeniul pescuitului (PCP), așa cum a fost reformată în 2013, trebuie să asigure reducerea la minimum a impactului negativ al activităților de pescuit asupra ecosistemului marin și a introdus următoarele obiective: (a) „[să se elimine] treptat aruncarea capturilor înapoi în mare, de la caz la caz, luând în considerare cele mai bune avize științifice disponibile, prin evitarea și reducerea pe cât posibil a capturilor nedorite, și [asigurând] treptat debarcarea capturilor” de specii comerciale reglementate și (b) „după caz, [să se utilizeze] optim capturile nedorite, fără a crea o piață pentru respectivele capturi care sunt sub dimensiunea minimă de referință pentru conservare”;

H. întrucât nu există date fiabile privind aruncarea înapoi în mare a capturilor și nici dovezi științifice care să sugereze că punerea în aplicare a obligației de debarcare a condus la o reducere substanțială a capturilor neintenționate; întrucât este posibil ca punerea sa deficitară în aplicare să fi dus la o reducere a vizibilității capturilor în anumite activități de pescuit și la o degradare a avizelor științifice și a calității datelor;

I. întrucât sectorul pescuitului a înregistrat progrese spre atingerea obiectivului privind MSY; întrucât 99 % din capturile debarcate în Marea Baltică, Marea Nordului și Oceanul Atlantic în 2020 gestionate exclusiv de UE și pentru care sunt disponibile evaluări științifice, provin din activități de pescuit gestionate sustenabil; întrucât în Atlanticul de Nord-Est biomasa pentru stocurile evaluate integral a fost cu 48 % mai mare în 2018 decât în 2003; întrucât există în continuare probleme semnificative, în special în Marea Mediterană și Marea Neagră, unde aproximativ 75 % din stocurile evaluate științific sunt supraexploatate;

J. întrucât obligația de debarcare, care a fost introdusă treptat de-a lungul unei perioade de patru ani (2015-2019), face obligatorie debarcarea și deducerea din cotele aplicabile a tuturor capturilor de specii care fac obiectul limitelor de capturi și care, în Marea Mediterană, fac obiectul dimensiunilor minime, din apele UE sau, în anumite cazuri, de către navele UE din apele internaționale și interzice folosirea pentru consum uman direct a peștilor sub dimensiunile minime;

K. întrucât conform CSTEP (12), nu au fost furnizate informații privind punerea în aplicare a obligației de debarcare pentru flotele de lungă distanță care operează în afara apelor Uniunii; întrucât Consiliul consultativ pentru flota de lungă distanță (LDAC) a evidențiat că obligația de debarcare nu se aplică în practică navelor UE care pescuiesc în afara apelor Uniunii;

L. întrucât peștii debarcați care au sub dimensiunile minime de referință pentru conservare sunt folosiți în continuare pentru făină de pește, hrană pentru animalele de companie sau ca momeală pentru pescuitul cu cuști, cu o rentabilitate economică scăzută; întrucât aceste utilizări alternative sunt fezabile din punct de vedere economic atunci când există o unitate de producție în apropierea portului de debarcare, dar fezabilitatea scade (sau dispare) atunci când este nevoie de logistică și infrastructură pentru transportul pe distanțe lungi sau de investiții în noi unități de producție (13);

M. întrucât mai multe state membre propun ca legislația să fie modificată pentru a permite ca peștii sub dimensiunile minime de referință pentru conservare relevante care fac obiectul obligației de debarcare să poată fi folosiți în scopuri caritabile;

N. întrucât obligația de debarcare nu este o interdicție deplină a aruncării înapoi în mare, deoarece se aplică numai speciilor reglementate (capturile totale admisibile – TAC – și activitățile de pescuit pentru care efortul de pescuit este reglementat și a fost stabilită o dimensiune minimă) și include derogări pentru peștii care par afectați de prădători și pentru o rată ridicată de supraviețuire și o derogare de minimis de până la 5 % în cazurile în care creșterea selectivității este dificil de realizat sau în cazul în care manipularea capturilor neintenționate implică costuri disproporționate; întrucât punerea în aplicare a obligației de debarcare depinde și de utilizarea extensivă a excepțiilor temporare care necesită revizuiri bazate pe evaluări științifice, consumând timp și efort din partea factorilor de decizie și a sectorului pescuitului;

O. întrucât nivelurile aruncării capturilor înapoi în mare variază considerabil în funcție de regiuni și de specii, capturile aruncate înapoi în mare fiind minime sau nule în activitățile de pescuit în care toate capturile sau majoritatea acestora au valoare comercială și sunt exploatate, ca în cazul activităților de pescuit la scară mică sau tradițional ori al activităților de pescuit cu producție pentru consumul uman direct;

P. întrucât pescuitul la scară mică folosește mai mulți operatori și echipamente mai selective, provocând mai puține daune mediului și jucând un rol social și economic esențial, așa cum se evidențiază în raportul privind situația pescuitului în Marea Mediterană și în Marea Neagră din 2018 al Comisiei Generale pentru Pescuit în Marea Mediterană (CGPM);

Q. întrucât capturile aruncate înapoi în mare contribuie la hrănirea mai multor specii necrofage, de la comunități aviare la cele mezopelagice și bentonice, care sunt importante în lanțul trofic ecologic; întrucât literatura de specialitate concluzionează că reducerea aruncării capturilor înapoi în mare prin obligația de debarcare poate afecta populațiile de câteva specii în unele zone, dar, în general, este puțin probabil să se întâmple acest lucru;

R. întrucât „speciile de blocaj” sunt acele specii sau stocuri de pește pentru care un anumit stat membru, o anumită flotă sau o anumită navă are mai puține posibilități de pescuit (cotă) decât pentru alte specii; întrucât respectarea deplină și strictă a obligației de debarcare, în special în cazul pescuitului mixt, ar presupune încetarea activității de pescuit corespunzătoare („blocaj”) după ce cota (limitată) pentru specia respectivă a fost epuizată, pentru a evita capturile ulterioare ale acesteia; întrucât potențialul de blocaj în activitățile de pescuit mixt este în continuare o problemă gravă și este posibil să fi contribuit la nivelul redus al punerii în aplicare a obligației de debarcare și la schimburile reduse de cote între statele membre, accentuând astfel subutilizarea posibilităților de pescuit;

S. întrucât selectivitatea nu va rezolva pe deplin problemele aferente acestor activități de pescuit pentru că va fi foarte dificil din punct de vedere tehnic să se reducă capturile de stocuri de blocaj relevante fără a cauza mari pierderi de alte capturi comercializabile, creând astfel dificultăți economice grave pentru flotele în cauză; întrucât recent au fost adoptate rezerve de cote pentru capturile accidentale pentru a contracara situațiile legate de speciile de blocaj, iar eficacitatea acestora urmează să fie evaluată;

T. întrucât cantitatea de pește capturat neintenționat în plasă și transportat la bord poate fi diminuată semnificativ în primul rând prin măsuri de evitare spațială și temporală și de selectivitate tehnică, reducând astfel timpul de manipulare, consumul de combustibil și nevoile de depozitare;

U. întrucât CSTEP evidențiază că în recomandările comune ale grupurilor regionale ale statelor membre pentru punerea în aplicare a obligației de debarcare în 2021 au fost incluse relativ puține măsuri care urmăresc să crească selectivitatea; întrucât numărul de proiecte-pilot pentru testarea unor unelte de pescuit mai selective sau a unor strategii de evitare, în conformitate cu articolul 14 din Regulamentul privind PCP, este în scădere;

V. întrucât Consiliul a eliminat câteva specii de pe lista TAC în ultimii ani, acestea fiind astfel excluse și de la obligația de debarcare;

W. întrucât obligația de debarcare este un instrument care contribuie la atingerea obiectivului de selectivitate al PCP și nu un obiectiv în sine;

X. întrucât au fost adoptate recent rezerve de cote pentru capturile accidentale pentru a contracara situațiile legate de speciile de blocaj;

Y. întrucât aruncarea înapoi în mare a capturilor neintenționate este un fenomen care se întâlnește în toate activitățile de pescuit din lume și nu o problemă cu care se confruntă numai Europa; întrucât apele UE sunt renumite pentru abundența activităților de pescuit mixt; întrucât mai multe țări terțe și teritorii autonome au introdus, într-o măsură mai mare sau mai mică, interdicții de aruncare înapoi în mare a capturilor, inclusiv Canada, Insulele Feroe, Norvegia, Islanda, Chile și Noua Zeelandă; întrucât alte țări terțe, cum ar fi Statele Unite ale Americii, nu au interzis aruncarea înapoi în mare a capturilor, dar legislația lor în domeniul pescuitului recurge la alte strategii pentru a reduce capturile neintenționate; întrucât interdicția de aruncare înapoi în mare a capturilor din Norvegia și Islanda a fost modificată de-a lungul a 30 de ani ca răspuns la probleme specifice; întrucât nu se cunoaște în întregime care este impactul interdicției de aruncare înapoi în mare a capturilor din Chile, deoarece aceasta a început să fie pusă în aplicare de curând; întrucât aruncarea înapoi în mare a capturilor rămâne o problemă majoră în gestionarea activităților de pescuit din Noua Zeelandă;

Z. întrucât principiul stabilității relative, instituit pentru prima dată prin Regulamentul de bază din 1983 privind PCP și pus în practică prin Regulamentul din același an privind TAC și cotele de pescuit, stabilește o cheie de repartizare a TAC pentru fiecare stat membru pe baza principiilor de alocare bazate pe capturile istorice (1973-1978), pe dependență, astfel cum este consacrată în preferințele de la Haga din 1976, și pe pierderile în apele țărilor terțe (1973-1976);

AA. întrucât au fost publicate aproape 4 000 de lucrări științifice privind capturile aruncate înapoi în mare, dintre care peste 3 700 privesc activitățile de pescuit industrial și mai puțin de 200 de lucrări se axează pe activitățile de pescuit costier la scară mică;

AB. întrucât aproximativ din anul 1950 încoace, numeroase specii marine din diferite grupuri au suferit modificări ale habitatelor în ceea ce privește extinderea geografică și activitățile sezoniere ca urmare a încălzirii oceanelor și a schimbărilor biogeochimice precum pierderea de oxigen, ceea ce a dus la modificări ale componenței și abundenței speciilor și ale producerii de biomasă de către ecosisteme, de la ecuator la poli; întrucât modificarea distribuției stocurilor de pește are efecte asupra gestionării viitoare a pescuitului și astfel asupra punerii în aplicare a obligației de debarcare;

AC. întrucât Comisia a realizat o evaluare a impactului socioeconomic privind politicile de reducere a capturilor aruncate înapoi în mare înainte de a-și prezenta propunerea de nou regulament de bază privind PCP în iulie 2011, dar nu a reușit până în prezent să analizeze în profunzime impactul său socioeconomic și efectele asupra siguranței la bord și nici să ofere răspunsuri la preocupările legate de punerea în aplicare exprimate de consiliile consultative și de statele membre;

AD. întrucât nu se cunoaște încă în ce măsură a fost redusă practica aruncării înapoi în mare a capturilor; întrucât până la cinci state membre nu au răspuns la chestionarul Comisiei privind punerea în aplicare a obligației de debarcare pentru 2019, iar două dintre aceste state nu au răspuns deloc în ultimii trei ani;

AE. întrucât diferențele legate de controlul și asigurarea respectării obligației de debarcare pot duce la condiții de concurență inechitabile în statele membre și între acestea; întrucât în rapoartele sale de evaluare a respectării obligației de debarcare, EFCA a constatat că punerea în aplicare de către statele membre este insuficientă și a prezentat recomandări pentru îmbunătățirea controlului;

AF. întrucât Comisia trebuie să prezinte Parlamentului European și Consiliului un raport privind punerea în aplicare a PCP, inclusiv a obligației de debarcare, înainte de 31 decembrie 2022,

1. afirmă că obiectivul general al UE este de a asigura exploatarea sustenabilă a stocurilor de pește și protecția ecosistemelor marine; accentuează că reducerea capturilor aruncate înapoi în mare și reducerea la minimum a capturilor neintenționate reprezintă o prioritate de politică publică apărută ca răspuns la preocupările privind răspunderea pentru resursele naturale, conservarea și risipa lor, precum și din nevoia științifică de a se ține seama pe deplin de toate sursele mortalității prin pescuit;

2. regretă că rapoartele anuale ale Comisiei privind situația actuală a PCP includ foarte puține informații despre punerea în aplicare a obligației de debarcare, fără să existe până în prezent informații privind măsura în care au fost reduse capturile aruncate înapoi în mare în urma acestei obligații și fără să se fi analizat impactul socioeconomic al obligației sau efectele punerii sale în aplicare asupra siguranței la bordul navelor de pescuit;

3. recunoaște că introducerea obligației de debarcare reprezintă o schimbare de paradigmă și una dintre cele mai mari provocări din istoria gestionării pescuitului în UE – de la înregistrarea debarcărilor și chiar impunerea aruncării capturilor înapoi în mare uneori, la un sistem care înregistrează întreaga captură – și că, alături de introducerea politicii privind MSY, a avut inevitabil o serie de efecte ecologice și socioeconomice de mare anvergură pe termen scurt și lung; accentuează că este nevoie de o evaluare a impactului socioeconomic al obligației de debarcare;

4. observă că politica privind MSY nu presupune că nu există capturi aruncate înapoi în mare și aruncarea capturilor înapoi în mare nu înseamnă că nu se poate atinge MSY, iar dovezi care să susțină aceste afirmații există pentru numeroase stocuri, inclusiv pentru speciile capturate accidental;

5. evidențiază progresele realizate în cooperarea dintre părțile interesate și măsurile luate pentru îmbunătățirea selectivității; constată însă că, conform Comisiei și CSTEP, aplicarea obligației de debarcare rămâne în general la un nivel scăzut și că ratele aruncării înapoi în mare a capturilor sunt relativ similare celor din anii anteriori introducerii obligației de debarcare;

6. recunoaște că începând cu 2010 a existat o obligație de înregistrare a capturilor aruncate înapoi în mare în jurnalul de bord, în conformitate cu Regulamentul privind controlul pescuitului; regretă că, în pofida introducerii obligației de debarcare, există în continuare puține date și cunoștințe fiabile despre volumul capturilor aruncate înapoi în mare, numărul TAC de precauție a crescut, în contrast cu reducerea cantităților de TAC analitice, iar disponibilitatea informațiilor științifice privind situația stocurilor nu a crescut substanțial;

7. constată că obligația de debarcare continuă să fie motiv de îngrijorare în industria pescuitului și în comunitatea științifică din cauza diferitelor obstacole; atrage atenția că motivele de îngrijorare ale sectorului pescuitului sunt lipsa infrastructurii adecvate în porturi, creșterea cheltuielilor de funcționare, lipsa stimulentelor pentru respectarea normelor din partea autorităților și dificultățile în obținerea unei selectivități sporite în anumite activități de pescuit fără a pune în pericol viabilitatea economică a activității, în special în cazul pescuitului mixt expus unui risc ridicat de situații de blocaj care duc la o subutilizare a cotelor disponibile și la o eventuală încetarea anticipată a activităților de pescuit și creează dificultăți economice grave pentru flotele în cauză; constată că până în prezent au fost raportate doar două cazuri: limbă-de-mare (Belgia) și ton obez (Franța);

8. regretă că dificultățile întâmpinate în punerea în aplicare a interdicției de aruncare a capturilor înapoi în mare au avut ca efect o imagine negativă a pescarilor și a eforturilor sectorului pescuitului, în pofida progreselor înregistrate în atingerea obiectivului privind MSY;

9. ia notă de măsurile recente luate până în prezent – schimburile de cote și rezervele de cote pentru speciile capturate accidental -, deși aceste măsuri sunt în cea mai mare parte nepermanente și fac obiectul unor negocieri între statele membre, iar eficiența lor nu a fost încă evaluată în detaliu; evidențiază că trebuie să se elimine obstacolele administrative din calea punerii efective în aplicare a obligației de debarcare, să se îmbunătățească dezvoltarea și folosirea de noi unelte selective și să se dezvolte în continuare planuri eficiente de reducere a capturilor accidentale, cu scopul de a reface stocurile vulnerabile;

10. accentuează că folosirea excepțiilor prevăzute în regulament (o rată ridicată de supraviețuire și exceptarea de minimis ) are potențial și este necesară pentru a înlesni punerea în aplicare și a contracara eventualele situații de blocaj; reamintește că trebuie transmise date fiabile și exacte și recomandă ca procesul de acordare a exceptărilor să fie raționalizat, inclusiv printr-o mai bună culegere a datelor;

11. accentuează că CSTEP a recunoscut că, de când au fost prezentate primele recomandări comune în 2014, calitatea documentelor transmise pentru a susține exceptările s-a îmbunătățit în general; recunoaște că furnizarea de date și informații în sprijinul exceptărilor poate fi dificilă din cauza naturii datelor necesare; constată însă cu îngrijorare că CSTEP a evidențiat că există numeroase cazuri în care informațiile și datele furnizate nu sunt specifice speciei și/sau activității de pescuit și că se folosesc aceleași studii și ipoteze pentru a susține mai multe exceptări; accentuează că lipsa datelor și informațiilor specifice speciei și activității de pescuit face să fie dificil să se evalueze impactul probabil al exceptării propuse sau să se stabilească dacă excepția respectă condițiile pentru o exceptare de minimis sau legată de rata ridicată de supraviețuire;

12. este îngrijorat că reducerea treptată a anumitor mecanisme flexibile, cum ar fi exceptarea de minimis , poate provoca sau agrava efectul de blocaj și încetarea activităților de pescuit; accentuează că este necesar să se continue elaborarea de planuri eficiente de reducere a capturilor accidentale în activitățile de pescuit cu selectivitate mai redusă, cum ar fi cele cu traule pelagice;

13. reamintește că obligația de debarcare nu reprezintă un scop în sine, ci un instrument de stimulare a îmbunătățirii conduitei în activitatea de pescuit și a celei operaționale, de stimulare a dezvoltării și folosirii unor unelte mai selective pentru a reduce la minimum capturile neintenționate și de îmbunătățire a documentării capturilor pentru o mai bună înțelegere și evaluare științifică a stocurilor de pește; constată că mulți pescari nu sunt de acord cu legătura dintre obiectivele obligației de debarcare și punerea sa în aplicare, ceea ce tinde să împiedice respectarea sa; recunoaște că, deși urmărirea acestui obiectiv final necesită timp și cunoștințe suficiente, sunt necesare eforturi mai mari pentru a promova o înțelegere comună a acestuia și pentru a pune în practică rezultatele studiilor realizate de oamenii de știință și pescari pentru a crește selectivitatea și a reduce capturile neintenționate; invită Comisia să continue să sprijine planurile de creștere a selectivității, inclusiv, după caz, folosind stimulente pentru utilizarea unor unelte mai selective;

14. atrage atenția asupra particularităților regiunilor ultraperiferice, mai ales în ceea ce privește navele, flotele învechite și porturile cu o capacitate redusă de depozitare și de procesare, ceea ce poate face ca obligația de debarcare să nu poată fi pusă în practică;

15. constată că nivelurile aruncării capturilor înapoi în mare variază considerabil în funcție de activitatea de pescuit și de bazinul maritim, ceea ce dă naștere la ideea că s-ar putea ca abordarea de tip „soluție unică” să nu fie strategia optimă pentru a-i încuraja pe pescari să devină mai selectivi; invită Comisia să identifice principalele deficiențe și să propună soluții adaptate și specifice pentru anumite activități de pescuit pentru fiecare bazin maritim, acordând o atenție deosebită pescuitului artizanal la scară mică, în special în regiunile ultraperiferice;

16. reamintește că actualul cadru juridic oferă temeiul juridic pentru ca statele membre să colaboreze activ la definirea normelor privind pescuitul selectiv într-un mod mai flexibil și să folosească instrumente de atenuare cu bază științifică; invită statele membre să își intensifice cooperarea printr-o abordare regională, inclusiv prin implicarea părților interesate relevante și a consiliilor consultative, și să profite la maximum de subvențiile pe care le au la dispoziție în acest scop; reiterează necesitatea de a asigura condiții de concurență echitabile în ceea ce privește punerea în aplicare a obligației de debarcare;

17. salută rezultatele recentelor studii științifice (de exemplu, DiscardLess, MINOUW și LIFE iSEAS) privind selectivitatea uneltelor de pescuit inovatoare, strategiile de evitare și modificările navelor pentru manipularea capturilor neintenționate la bord; consideră necesar să se continue eforturile de cercetare pentru a îmbunătăți selectivitatea uneltelor, strategiile de evitare și manipularea capturilor neintenționate; salută propunerea privind „Misiunea Starfish 2030: refacerea oceanelor și apelor noastre” și consideră că o misiune în domeniul oceanelor, al mărilor și al apelor costiere și interioare sănătoase va contribui la dezvoltarea unor soluții imperios necesare care au un impact direct asupra sectorului pescuitului și utilizării și gestionării sustenabile a resurselor oceanelor;

18. accentuează că sistemele eficiente de gestionare a pescuitului, inclusiv posibilitatea de a folosi toate elementele pentru a pune în mod adecvat în aplicare obligația de debarcare și a îndeplini obiectivele PCP, trebuie să fie susținute de o documentare a capturilor și date științifice exacte și fiabile; invită Comisia și statele membre să își intensifice eforturile de punere pe deplin în aplicare a legislației aplicabile a UE, dacă este necesar, și să ia măsuri suplimentare pentru a asigura documentarea completă și colectarea completă de date, în mod proporțional cu capacitatea lor de pescuit în cazul flotei costiere de pescuit la scară mică;

19. este îngrijorat de lipsa unui control adecvat în ceea ce privește obligația de debarcare și de nerespectarea cum se cuvine a acesteia și subliniază impactul negativ al unor astfel de deficiențe asupra sustenabilității, inclusiv din cauza stabilirii TAC pe baza capturilor totale, care includ așa-numitele „suplimentări” pentru a compensa peștele aruncat anterior înapoi în mare;

20. evidențiază că existența a numeroase norme, exceptări și derogări adoptate în ultimii ani complică punerea în aplicare a obligației de debarcare și evaluarea conformității realizată de EFCA, ceea ce face mai dificilă atingerea obiectivelor de protejare și îmbunătățire a sustenabilității activităților de pescuit; subliniază că folosirea exceptărilor prevăzute în Regulamentul privind PCP este extrem de importantă pentru punerea în aplicare a obligației de debarcare;

21. solicită să se folosească mai bine noile tehnologii și soluții digitale dezvoltate în cooperare cu sectorul pescuitului și autoritățile statelor membre pentru a îmbunătăți monitorizarea, controlul și supravegherea, respectându-se pe deplin dreptul la viață privată și confidențialitatea comercială;

22. evidențiază rolul esențial al pescarilor și al altor părți interesate în punerea în aplicare a politicilor, promovând astfel o cultură a conformității și modificări treptate și adaptabile ale normelor privind obligația de debarcare de-a lungul timpului; accentuează beneficiile suplimentare ale sistemelor voluntare și bazate pe stimulente pentru creșterea implicării pescarilor;

23. accentuează că, deși creșterea selectivității trebuie să fie în continuare o prioritate majoră, punerea în aplicare a obligației de debarcare necesită o abordare transsectorială și stimulente clare pentru a încuraja atenuarea prin preluarea celor mai bune practici; recomandă următoarele măsuri de însoțire și instrumente de gestionare: (a) folosirea și optimizarea în continuare a instrumentelor bazate pe cote, în conformitate cu principiile PCP și cu condiția instituirii unor măsuri de control eficiente, cum ar fi: — repartizarea cotelor în conformitate cu componența preconizată a capturilor; — ajustări prin schimburi de cote cu alte state membre și țări terțe învecinate cu care UE are stocuri comune, efectuate într-un mod flexibil și eficient pentru a evita subutilizarea cotelor, de exemplu prin trecerea la mecanisme permanente și nu doar care pot fie reînnoite anual după stabilirea TAC și a cotelor, în conformitate cu cele mai bune avize științifice disponibile; — alocarea de cote estimate de capturi aruncate înapoi în mare pentru pescari, în special pentru cei ce operează la scară mică, care optează să folosească unelte mai selective; (b) studierea fezabilității implementării unei gestionări bazate pe amenajarea spațiului maritim și pe zone pentru a evita aruncarea înapoi în mare a capturilor orientând pescarii spre zonele în care este mai puțin probabil să se afle pești sub dimensiunile minime, asigurând totodată faptul că aceste măsuri nu duc la neutilizarea extinsă a altor specii cu dimensiuni comerciale; (c) asigurarea unei mai mari flexibilități pentru a le permite pescarilor să aleagă soluții privind uneltele, alături de o responsabilitate mai mare în legătură cu documentarea (documentarea completă a capturilor); (d) prevederea de mecanisme flexibile pentru aprobarea de noi tipuri de unelte selective pentru a stimula părțile interesate să solicite participarea la proiecte-pilot și să le pună în practică; (e) acordarea de acces exclusiv la locuri de pescuit sau intervale de timp pentru a încuraja selectivitatea; (f) adoptarea de strategii pentru a valorifica la maximum capturile neintenționate în alte scopuri decât consumul uman, fără a crea o cerere de capturi subdimensionate și cu condiția ca acest lucru să fie fezabil pentru pescari din punct de vedere economic și operațional; (g) crearea unui atlas al aruncărilor capturilor înapoi în mare, ca un inventar al capturilor neintenționate din diferitele activități și zone de pescuit, pentru a elabora mai bine planuri regionale privind capturile accidentale, implicând statele membre și sectorul pescuitului și cu sprijinul Fondului european pentru afaceri maritime, pescuit și acvacultură; (h) folosirea și dezvoltarea de instrumente voluntare și bazate pe stimulente care utilizează inteligență artificială pentru a crește selectivitatea și controlul și a îmbunătăți identificarea speciilor, în colaborare cu sectorul pescuitului și autoritățile statelor membre; (i) introducerea progresivă a cerinței de respectare a aceleiași politici privind capturile aruncate înapoi în mare pentru importurile de produse pescărești din țările terțe, pentru a elimina dezavantajul comparativ și concurența neloială pentru flota europeană, trecând totodată la o mai bună protecție a resurselor pescărești globale; (j) reînnoirea obligației Comisiei de a prezenta anual rapoarte privind situația PCP și punerea în aplicare a obligației de debarcare și furnizarea mai multor informații legate de punerea sa în aplicare, inclusiv de impactul socioeconomic și, printre altele, de aspecte precum consumul de combustibil, spațiul de depozitare, efectele asupra siguranței și condițiilor de muncă de la bordul navelor de pescuit, reducerea aruncării capturilor înapoi în mare și a capturilor neintenționate și îmbunătățirea situației stocurilor (MSY);

24. invită Comisia, în special, ca, în raportul de evaluare a punerii în aplicare a PCP, care trebuie prezentat în 2022: (a) să evalueze în ce măsură s-a realizat reducerea aruncării capturilor înapoi în mare în urma obligației de debarcare și dacă aceasta a contribuit la îmbunătățirea stării stocurilor (MSY) și la reducerea impactului asupra ecosistemului marin; (b) să evalueze impactul socioeconomic al obligației de debarcare, sistemul de remunerare, numărul membrilor echipajului și condițiile de siguranță și de muncă de la bord, în conformitate cu recomandările FAO și OIM; (c) să identifice și să monitorizeze activitățile de pescuit pentru care dovezile științifice arată că este dificil în prezent să crească selectivitatea; (d) să evalueze eficacitatea și aplicabilitatea măsurii recent adoptate privind rezervele de cote pentru capturile accidentale ca instrument eficient și aplicabil pentru contracararea situațiilor legate de speciile de blocaj; (e) să evalueze impactul asupra sustenabilității al eliminării de către Consiliu a unor specii de pe lista stocurilor care fac obiectul TAC în ultimii ani și să evalueze posibilele consecințe ale reintroducerii lor în sistemul TAC; (f) să identifice și să elimine dificultățile administrative întâmpinate în dezvoltarea și punerea în aplicare a proiectelor-pilot privind selectivitatea, care îngreunează eforturile pescarilor de a fi mai selectivi; (g) să identifice oportunitățile comerciale și/sau caritabile urmărind să valorifice cât mai bine capturile inevitabile sub dimensiunile minime de referință pentru conservare debarcate și capturile neintenționate, pentru a evita risipa de resurse naturale, și să evite periclitarea obiectivelor de sustenabilitate ale PCP; (h) să evalueze dacă politica actuală privind obligația de debarcare este adecvată scopului urmărit și să evalueze fezabilitatea adaptării obligației de debarcare de la caz la caz, pentru fiecare activitate de pescuit și/sau stoc; (i) să analizeze căi de urmat în vederea unei mai bune adaptări și a unei simplificări a articolului 15 din Regulamentul privind PCP pentru a facilita punerea în aplicare și înțelegerea sa de către toate părțile interesate și în special utilizarea de către statele membre a instrumentelor generale disponibile prevăzute de cadrul juridic în vigoare pentru a îmbunătăți selectivitatea și a reduce capturile neintenționate;

25. invită Comisia să prezinte, pe baza acestei evaluări și dacă este cazul, o propunere legislativă pentru a realiza mai bine obiectivele de reducere a capturilor aruncate înapoi în mare și de îmbunătățire a stocurilor;

26. subliniază că este îngrijorat că stocurile pe care le împarte cu țări terțe nu fac tot timpul obiectul acelorași dispoziții privind aruncarea capturilor înapoi în mare; accentuează că este nevoie de o convergență progresivă în legătură cu principalele obiective ale gestionării pescuitului, cu scopul de a asigura cele mai înalte standarde pentru obținerea unei stări ecologice bune în ceea ce privește ecosistemul marin comun, sustenabilitatea activității de pescuit și menținerea unor condiții de concurență echitabile în raport cu țările terțe, în special cu Regatul Unit;

27. încredințează Președintelui sarcina de a transmite prezenta rezoluție Consiliului, Comisiei, Comitetului Regiunilor, Comitetului Economic și Social European și guvernelor și parlamentelor statelor membre.

(1) JO L 354, 28.12.2013, p. 22.

(2) JO L 198, 25.7.2019, p. 105.

(3) JO L 25, 31.1.2017, p. 12.

(4) Borges, L., „The unintended impact of the European discard ban” (Impactul neprevăzut al interdicției europene de aruncare înapoi în mare a capturilor), ICES Journal of Marine Science, volumul 78, nr. 1, ianuarie-februarie 2021, p. 134-141, https://doi.org/10.1093/icesjms/fsaa200

(5) „Landing Obligation and Choke Species in Multispecies and Mixed Fisheries – The North Sea” (Obligația de debarcare și speciile de blocaj în activitățile de pescuit de specii multiple și mixt – Marea Nordului).

(6) „Landing Obligation and Choke Species in Multispecies and Mixed Fisheries – The North Western Waters” (Obligația de debarcare și speciile de blocaj în activitățile de pescuit de specii multiple și mixt – apele de nord-vest).

(7) „Landing Obligation and Choke Species in Multispecies and Mixed Fisheries – The South Western Waters” (Obligația de debarcare și speciile de blocaj în activitățile de pescuit de specii multiple și mixt – apele de sud-vest).

(8) „Discard ban, landing obligation and MSY in the Western Mediterranean Sea – the Spanish case” (Interdicția de aruncare înapoi în mare a capturilor, obligația de debarcare și captura maximă durabilă în vestul Mării Mediterane – cazul Spaniei).

(9) „Discard ban, landing obligation and MSY in the Western Mediterranean Sea – the Italian case” (Interdicția de aruncare înapoi în mare a capturilor, obligația de debarcare și captura maximă durabilă în vestul Mării Mediterane – cazul Italiei).

(10) Uhlmann, Sven & Ulrich, Clara & Kennelly, Steven, 2019, „The European Landing Obligation, Reducing Discards in Complex, Multi-Species and Multi-Jurisdictional Fisheries” (Obligația europeană de debarcare, reducerea capturilor aruncate înapoi în mare în activitățile de pescuit complexe, de specii multiple și multi-jurisdicționale).

(11) „A third assessment of global marine fisheries discards” (A treia evaluare a capturilor globale marine aruncate înapoi în mare), FAO, 2019.

(12) „Evaluation of Member States' Annual Reports on the Landing Obligation (for 2019)” [Evaluarea rapoartelor anuale ale statelor membre privind obligația de debarcare (pentru 2019)] (CSTEP-Adhoc-20-02).

(13) „Market outlets for unwanted catches” (Debușee comerciale pentru capturile neintenționate), EUMOFA, 2020.