EU ETS acoperă emisiile de dioxid de carbon (CO2), însă și emisiile de protoxid de azot (N2O) provenite de la toate instalațiile care produc acid azotic, acid adipic, glioxal și acid glioxilic și emisiile de perfluorocarburi (PFC) rezultate din producția de aluminiu. Chiar dacă participarea la EU ETS este obligatorie, în unele sectoare sunt incluse numai instalațiile care depășesc o anumită dimensiune. Mai mult, țările participante pot exclude din sistem instalațiile de mici dimensiuni (care emit mai puțin de 25 000 tone de CO2 echivalent), în cazul în care există măsuri alternative și echivalente. Directiva privind EU ETS revizuită prevede, în plus, că, în faza a 4-a, emițătorii de talie foarte redusă (cu emisii raportate de mai puțin de 2 500 de tone de CO2 echivalent în ultimii trei ani) pot fi excluși din EU ETS, sub rezerva existenței unor mecanisme de monitorizare simplificate pentru a evalua cantitatea emisiilor lor. În cazul în care emisiile instalațiilor de dimensiuni foarte mici depășesc această cantitate într-un an calendaristic, acestea vor fi reintroduse în sistem. Țările participante pot adăuga, de asemenea, mai multe sectoare și GES la EU ETS.

Domeniul de aplicare al EU ETS în sectorul aviației a fost limitat la zborurile din cadrul SEE în perioada 2013-2016, până la adoptarea unei abordări globale de către Organizația Aviației Civile Internaționale (OACI). În octombrie 2016, OACI a convenit asupra unei rezoluții privind schema de compensare și de reducere a emisiilor de carbon pentru aviația internațională (CORSIA), care va începe în 2021. În urma acordului și în așteptarea aplicării CORSIA, în 2017 domeniul de aplicare în interiorul SEE în sectorul aviației a fost extins până în 2023 (a se vedea secțiunea 5).

EU ETS funcționează în cele 31 de țări ale Spațiului Economic European (SEE). Acesta limitează emisiile de la aproape 11 000 de centrale electrice și instalații de producție, precum și de la peste 500 de operatori de aeronave care efectuează zboruri între aeroporturile din SEE. Sistemul acoperă aproximativ 40 % din emisiile de GES din UE.

În plus față de cele două fonduri noi, alocarea tranzitorie opțională cu titlu gratuit în temeiul articolului 10c din Directiva privind EU ETS va continua să fie disponibilă pentru modernizarea sectoarelor energiei din aceleași state membre cu venituri mai mici eligibile pentru Fondul pentru modernizare. Transparența procedurilor de alocare a resurselor a fost mult îmbunătățită. Proiectele cu o valoare de peste 12,5 milioane EUR vor fi selectate printr-o licitație, iar investițiile sub această valoare vor trebui selectate pe baza unor criterii clare și transparente, rezultatele selecției fiind supuse consultării publice (cu excepția cazului în care astfel de proiecte sunt selectate, de asemenea, prin licitație). Directiva privind EU ETS revizuită prevede că certificatele nealocate în temeiul articolului 10c din cea de a treia perioadă de comercializare (2013-2020) pot fi alocate în perioada 2021-2030 investițiilor selectate printr-o astfel de licitație, cu excepția cazului în care statul membru în cauză decide să nu facă acest lucru integral sau parțial și informează Comisia în consecință până la 30 septembrie 2019. În plus, în conformitate cu noile dispoziții, statele membre eligibile pot utiliza, integral sau parțial, alocarea care le revine în temeiul articolului 10c pentru a sprijini investiții în cadrul Fondului pentru modernizare, cu condiția ca acestea să anunțe Comisia cu privire la sumele respective până la 30 septembrie 2019.

Instalații EU ETS care implică activități de ardere se găsesc în toate țările participante, în timp ce rafinarea petrolului, producția de oțel, ciment, var, sticlă, ceramică, celuloză și hârtie pot fi găsite în majoritatea acestora. În ceea ce privește activitățile EU ETS enumerate în plus pentru emisii, altele decât emisiile de CO2, s-a raportat emiterea de autorizații pentru aluminiu primar și perfluorocarburi (PFC) în 12 țări (DE, FR, EL, IS, IT, NL, NO, RO, SE, SI, SK, UK), iar pentru producția de acid azotic și N2O s-a raportat emiterea de autorizații în 20 de țări (toate, cu excepția CY, DK, EE, ES, IE, IS, LI, LU, LV, MT și SI). Celelalte sectoare care emit N2O – producția de acid adipic și producția de glioxal și acid glioxilic sunt raportate în trei (DE, FR, IT) și, respectiv, două țări (DE, FR). Numai Norvegia a declarat activități de captare și stocare a CO2.

Șapte țări (ES, FR, HR, IS, IT, SI, UK) au recurs la posibilitatea de a exclude emițătorii de talie redusă din EU ETS în conformitate cu articolul 27 din Directiva privind EU ETS. Emisiile excluse pentru anul 2017 s-au ridicat la 2,85 milioane de tone de CO2 (aproximativ 0,16 % din totalul emisiilor verificate).

Potrivit rapoartelor prevăzute la articolul 21, care au fost prezentate în 2018, până în prezent opt țări (BE, DK, FR, HR, HU, LI, LT, NL) au profitat de dispoziția de la articolul 13 din Regulamentul privind monitorizarea și raportarea (MRR) pentru a permite utilizarea de planuri de monitorizare simplificată în cazurile cu risc scăzut pentru instalațiile staționare. Doar Țările de Jos s-au alăturat din 2016. În cazul operatorilor de aeronave cu emisii scăzute, trei țări au raportat utilizarea acestei dispoziții pentru anul 2017 (BE, IS și PL).

În 2017, 541 de operatori de aeronave au fost raportați ca având un plan de monitorizare (față de 503 în 2016 și 524 în 2015). 58 % (316) dintre operatorii raportați au fost operatori de aeronave comerciale, iar cealaltă proporție de 42 % (225) au fost operatori de aeronave necomerciale. Un număr total de 280 (aproape 52 %) au fost clasificați drept emițători de talie redusă [față de 249 (50 %) în 2016 și 274 (52 %) în 2015].

3.2. Registrul Uniunii și Registrul de tranzacții al Uniunii Europene (EUTL)

Registrul Uniunii și Registrul de tranzacții al Uniunii Europene (EUTL) țin evidența informațiilor privind proprietatea certificatelor generale și a certificatelor pentru aviație, înregistrând sumele deținute în conturi și tranzacțiile dintre conturi. Acestea sunt utilizate și întreținute de către Comisie, iar administratorii registrelor naționale din cele 31 de țări participante rămân punctul de contact pentru reprezentanții a aproximativ 15 000 de conturi (întreprinderi sau persoane fizice). În timp ce registrul Uniunii deține conturi pentru instalațiile staționare și pentru operatorii de aeronave, EUTL verifică, înregistrează și autorizează automat toate tranzacțiile dintre conturi, asigurându-se astfel că toate transferurile respectă normele EU ETS. Datele înregistrate în registrul Uniunii și în EUTL constituie o sursă importantă de informații pentru diverse tipuri de raportare în cadrul ETS, cum ar fi calcularea indicatorului de excedent din rezerva pentru stabilitatea pieței (a se vedea secțiunea 4.3) și raportarea realizată de către Agenția Europeană de Mediu (AEM). De asemenea, EUTL asigură transparența în ceea ce privește EU ETS, publicând* informații privind drepturile de alocare și conformitatea instalațiilor staționare și a operatorilor de aeronave cu dispozițiile ETS. * Informațiile publicate de EUTL sunt disponibile la adresa: http://ec.europa.eu/environment/ets/

Registrul Uniunii și EUTL au fost pe deplin operaționale timp de 365 de zile, în regim permanent, în cursul anului 2017, existând doar întreruperi minore care au însumat aproximativ 17 ore din cauza actualizărilor tehnice.

În 2017, Comisia a demarat un proces de trecere la o platformă de găzduire mai modernă și mai sigură atât pentru registrul Uniunii, cât și pentru EUTL. Trecerea a fost finalizată în iunie 2018. În plus, Comisia, de comun acord cu statele membre, a început să pună în aplicare mai multe modificări menite să eficientizeze colaborarea cu registrul Uniunii.

În februarie 2018, Regulamentul privind registrul EU ETS a fost modificat pentru a pune în aplicare măsuri de salvgardare în vederea protejării integrității de mediu a EU ETS în cazurile în care dreptul UE încetează să se aplice unui stat membru care se retrage din UE.

4. FUNCȚIONAREA PIEȚEI CARBONULUI ÎN 2017

Acest capitol prezintă informații privind aspecte legate de cererea și oferta de certificate în cadrul EU ETS. Secțiunea referitoare la ofertă include informații privind plafonul pentru emisii, alocarea cu titlu gratuit, programul NER 300, licitarea, derogarea de la licitarea integrală pentru sectorul energiei (articolul 10c), utilizarea creditelor internaționale și un capitol dedicat schemelor de compensare a costurilor indirecte ale emisiilor de carbon.

În secțiunea referitoare la cerere sunt furnizate informații cu privire la numărul de emisii verificate și la metodele de echilibrare a cererii și a ofertei de certificate, cum ar fi rezerva pentru stabilitatea pieței (MSR).

4.1. Oferta: certificate puse în circulație

4.1.1. Plafon

Plafonul constituie cantitatea totală de GES care pot fi emise de către entitățile vizate de sistem pentru a se asigura îndeplinirea obiectivului de reducere a emisiilor și faptul că acesta corespunde numărului de certificate puse în circulație într-o perioadă de comercializare. În faza a 3-a, se aplică un plafon comun la nivelul Uniunii, care înlocuiește sistemul anterior de plafoane naționale. Plafonul aferent anului 2013 pentru emisii provenite de la instalațiile staționare a fost stabilit la 2 084 301 856 de certificate. Acest plafon scade în fiecare an cu un factor linear de reducere de 1,74 % din cantitatea totală medie a certificatelor emise anual în perioada 2008-2012, asigurându-se astfel că numărul de certificate care pot fi utilizate de instalațiile staționare va fi cu 21 % mai mic în 2020 decât în 2005. Plafonul din sectorului aviației a fost stabilit inițial la 210 349 264 de certificate pentru aviație pe an, cu 5 % sub nivelul mediu anual al emisiilor din activitățile de aviație din perioada 2004-2006. La 1 ianuarie 2014 acesta a crescut cu 116 524 de certificate alocate sectorului aviației, pentru a permite aderarea Croației la EU ETS. Acest plafon a fost menit să reflecte legislația din 2008* care prevedea că toate zborurile din, spre și în interiorul SEE vor fi incluse în EU ETS. Cu toate acestea, în perioada 2013-2016, domeniul de aplicare al EU ETS s-a limitat temporar la zborurile din interiorul SEE pentru a sprijini elaborarea unei măsuri globale de către OACI în vederea stabilizării emisiilor din sectorul aviației internaționale la nivelurile din 2020. Prin urmare, numărul certificatelor pentru aviație puse în circulație în perioada 2013-2016 a fost semnificativ mai mic decât plafonul inițial. În 2017, în așteptarea aplicării măsurii globale a OACI, domeniul de aplicare în interiorul SEE pentru sectorul aviației a fost prelungit până în 2023 (a se vedea secțiunea 5). * Directiva 2008/101/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 de modificare a Directivei 2003/87/CE pentru a include activitățile de aviație în sistemul de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității

Tabelul 1 prezintă nivelurile plafonului pentru instalațiile staționare și numărul certificatelor pentru aviație puse anual în circulație pentru fiecare an în faza a 3-a a EU ETS .