RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 307/4

Raport final al consilierului-auditor (1)

Cazul COMP/38.589 – Stabilizatori termici

2010/C 307/04

Prezentul caz în materie de concurență vizează o înțelegere de cartel între producătorii a două categorii de stabilizatori termici utilizați în fabricarea produselor din PVC: stabilizatorii pe bază de staniu și ESBO/esterii.

Proiectul de decizie necesită următoarele observații:

Comunicarea privind obiecțiunile

Investigația Comisiei a fost inițiată pe baza unei cereri de imunitate din noiembrie 2002. Comisia a efectuat inspecții la fața locului. Pe lângă solicitantul de imunitate, au existat în acest caz și patru solicitanți de clemență.

Comisia a notificat o comunicare privind obiecțiunile („CO”) la 18 martie 2009 unui număr de 15 întreprinderi sau grupuri de întreprinderi („părțile”) (2).

În CO, Comisia a formulat concluzia preliminară potrivit căreia părțile au participat la o încălcare unică și continuă a articolului 81 alineatul (1) din Tratatul CE și a articolului 53 alineatul (1) din Acordul privind SEE în legătură cu stabilizatorii pe bază de staniu pe o perioadă de 13 ani, între anii 1987 și 2000, și în legătură cu ESBO/esterii pe o perioadă de 9 ani, între anii 1991 și 2000.

Termenul pentru prezentarea răspunsului la CO

Termenul inițial acordat părților pentru a răspunde la CO a fost până la 14 mai 2009. 13 părți au prezentat cereri motivate pentru prelungirea termenului. Am prelungit termenul pentru toate aceste părți. Trei părți au prezentat încă o dată motive justificate pentru o nouă prelungire, pe care am acordat-o. Toate părțile, cu o singură excepție, au prezentat răspunsuri în timp util.

Accesul la dosar

Părților li s-a acordat acces la dosar prin intermediul unui CD ROM. De asemenea, părțile au avut acces la declarațiile de clemență orale și scrise la sediul Comisiei.

Baerlocher a solicitat acces suplimentar la dosar. În răspunsul meu, am aprobat parțial cererea acestei întreprinderi și am permis accesul suplimentar la anumite declarații orale. Astfel, întreprinderii Baerlocher i s-a permis să verifice eventualele discrepanțe între diversele versiuni ale documentelor. O altă parte a cererii acestei întreprinderi a fost respinsă deoarece documentele în cauză făceau la momentul respectiv obiectul unei acțiuni înaintea Curții de Justiție în temeiul confidențialității comunicărilor dintre avocați și clienți. Mai multe părți au solicitat acces la răspunsurile prezentate de alte părți în diferite etape ale procedurii. Am respins aceste cereri invocând comunicarea privind accesul la dosar și jurisprudența aplicabilă (3).

Audierea

Audierea a avut loc în iunie 2009. Au fost prezente toate părțile, cu o singură excepție.

Principalele aspecte privind dreptul la apărare prezentate de către părți

În observațiile lor scrise și orale, părțile au prezentat o serie de reclamații referitoare la dreptul lor la apărare. Reclamațiile au vizat în primul rând nerespectarea obligației de informare, durata excesivă a procedurilor și neefectuarea unei investigații complete.

Dreptul destinatarilor de a fi informați cu privire la investigație

AC Treuhand, Elementis, Chemson, GEA și Faci au susținut că dreptul lor la apărare a fost încălcat deoarece aceste întreprinderi nu au fost informate în timp util cu privire la investigația desfășurată împotriva lor. Ca urmare, AC Treuhand și Elementis au cerut Comisiei închiderea procedurilor împotriva lor, în timp ce Chemson și Gea au solicitat o investigație a ChemTrade Roth. Faci nu a prezentat nicio cerere specifică.

(i) AC Treuhand

AC Treuhand a fost informată prima dată cu privire la statutul său de potențial destinatar al unei CO în cazul Stabilizatori termici în februarie 2009, respectiv după un an și jumătate de la prima cerere de informații și după șase luni de la hotărârea Tribunalului de Primă Instanță („TPI”) care a stabilit precedentul pentru obligația Comisiei de informare față de AC Treuhand în cazul Peroxizi organici (4). Această informare a fost efectuată la data respectivă în pofida mai multor cereri transmise Direcției Generale Concurență de către AC Treuhand, atât înainte cât și după hotărârea TPI, privind clarificarea rolului său în cadrul procedurilor.

În conformitate cu standardele stabilite de către TPI, Comisia ar fi trebuit să informeze întreprinderea AC Treuhand cu privire la statutul acesteia la momentul primei cereri de informații din octombrie 2007. Faptul că o astfel de obligație a fost stipulată de către Curte doar în iulie 2008 nu are relevanță, deoarece în mod obiectiv obligația exista deja înainte de pronunțarea hotărârii. De asemenea, deoarece CO a fost transmisă întreprinderii AC Treuhand în cazul Peroxizi organici în martie 2003, DG Concurență ar fi trebuit să cunoască statutul întreprinderii AC Treuhand în cazul de față atunci când a emis cererea de informații către firma de consultanță. În consecință, a survenit o neregulă.

Aspectul referitor la posibilitatea ca obligația de informare să fi apărut chiar mai devreme (5) poate fi lăsat deschis, deoarece AC Treuhand nu a demonstrat că informarea întârziată ar fi putut să îi compromită efectiv dreptul la apărare în cadrul procedurii în cauză.

Potrivit Curții, simplul fapt că unei persoane juridice nu îi sunt furnizate astfel de informații în timp util nu poate conduce la anularea deciziei contestate. În speță, este necesar să se stabilească și dacă neregula Comisiei putea să compromită efectiv dreptul întreprinderii la apărare în procedura în cauză (6).

AC Treuhand a prezentat trei argumente în acest sens: în primul rând, a indicat pensionarea unui angajat-martor la 31 august 2002. În al doilea rând, întreprinderea a invocat faptul că memoria persoanei respective cu privire la fapte s-a estompat. În al treilea rând, întreprinderea a subliniat expirarea obligației în temeiul dreptului elvețian de stocare pe o perioadă de 10 ani a documentelor (Aufbewahrungspflicht). Primul argument poate fi respins deoarece pensionarea angajatului avusese loc chiar înainte de primirea de către Comisie a cererii de imunitate din partea întreprinderii Chemtura. Astfel, pensionarea ar fi avut loc chiar dacă AC Treuhand ar fi fost informată în mod corespunzător cu privire la investigația desfășurată de Comisie. Al doilea și al treilea argument par a fi destul de abstracte și inexacte, deoarece întreprinderea AC Treuhand nu a specificat natura și sfera informațiilor sau a detaliilor necesare pentru apărarea sa pe care angajatul și le-ar fi putut aminti sau care ar fi putut fi consultate în arhivele AC Treuhand. De asemenea, în acest context poate fi relevant să se țină seama de faptul că, după ce primit notificarea CO în cazul Peroxizi organici în 2003, AC Treuhand cunoștea, sau ar fi putut în mod rezonabil să cunoască, faptul că face obiectul unei anchete a Comisiei. Prin urmare, concluzionez că drepturile la apărare ale întreprinderii AC Treuhand nu au fost încălcate.

(ii) Elementis

Comisia a informat în mod corespunzător întreprinderea Elementis cu privire la potențialele acuzații în prima cerere de informații trimisă în mai 2008. Aspectul necesității ca această întreprindere să fi fost informată mai devreme poate fi lăsat deschis, deoarece argumentele prezentate de Elementis în sprijinul unei concluzii potrivit căreia drepturile acesteia la apărare au fost compromise nu îndeplinesc standardele cerute. Elementis a menționat că un martor a decedat la 24 ianuarie 2008. De asemenea, întreprinderea a susținut că s-a aflat în imposibilitatea de a localiza și de a contacta mai mulți martori menționați în CO sau considerați în alt mod relevanți. În cele din urmă, întreprinderea Elementis a invocat dificultatea localizării evidențelor documentare și faptul că memoria martorilor disponibili s-a estompat.

Afirmația întreprinderii Elementis potrivit căreia nu a putut intervieva o serie de martori este neobișnuită, deoarece cel puțin doi dintre martorii enumerați au prezentat mărturii pentru o altă parte la acest caz. De asemenea, Elementis a descris doar în termeni generali aspectele cu privire la care martorii urmau să furnizeze informații suplimentare. A rămas însă complet deschis aspectul privind modul în care mărturiile acestora ar fi ajutat întreprinderea Elementis în apărarea împotriva încălcării pretinse, conform jurisprudenței.

(iii) Faci

Comisia a informat, de asemenea, în mod corect întreprinderea Faci cu privire la statutul acesteia atunci când a trimis prima cerere de informații în octombrie 2007. Faci a susținut că, dacă ar fi fost informată în 2003 sau cel puțin înainte de anul 2007, ar fi putut fi în măsură să evalueze dacă să prezinte sau nu o cerere de clemență. După ce personalul relevant a părăsit întreprinderea, aceasta nu a mai putut efectua o asemenea evaluare.

Argumentele prezentate de Faci nu susțineau nici încălcarea unei obligații de informare și nici a dreptului la apărare și, astfel, a fost necesară respingerea acestora.

Obligația de investigare

Atât GEA, cât și Chemson au susținut că Comisia avea – și încă are – obligația de a investiga întreprinderea ChemTrade Roth. Ambele au făcut în răspunsul lor la CO o legătură între dreptul de a fi informate cu privire la statutul lor și obligația Comisiei de a desfășura o investigație completă.

GEA și Chemson s-au retras din activitățile relevante în timpul perioadei presupusei încălcări. GEA și-a vândut întreprinderea din sectorul ESBO în mai 2000. În plus, a renunțat la fostele întreprinderi-mamă ale întreprinderii implicate direct în presupusele activități (Dynamit Nobel AG și Chemetall GmbH). Chemson a vândut (prin cumpărarea de către conducere) toate activele și documentele relevante în legătură cu întreprinderea sa în domeniul ESBO în 2002 către ChemTrade Roth. Chemson a susținut că de atunci nu a avut acces la probe documentare privind întreprinderea din sectorul ESBO. În ceea ce privește obligația Comisiei de informare, trebuie remarcat că aceasta a informat în mod corespunzător întreprinderile Chemson și GEA cu privire la potențialele acuzații în cererea de informații trimisă în octombrie 2007 și, respectiv, în iulie 2008. Cu toate acestea, Chemson a indicat o particularitate a acestui caz. Această întreprindere a susținut că nu se poate exclude și că este chiar probabil ca, dacă întreprinderea Chemson în sectorul ESBO ar fi fost vândută printr-o tranzacție cu acțiuni în loc de o cumpărare de către conducere, ChemTrade Roth ar fi făcut obiectul măsurilor de investigare ale Comisiei.

Potrivit jurisprudenței stabilite, Comisia este cea care trebuie să decidă dacă o anumită informație este necesară pentru a-i permite să constate o încălcare a normelor în materie de concurență (7). În cazul de față, nu pare să fi fost strict necesară investigarea întreprinderii ChemTrade Roth pentru a deține suficiente dovezi incriminatoare care să dovedească existența cartelului.

În ceea ce privește dovezile exoneratoare, situația este însă mai puțin clară. Pe de o parte, s-ar putea susține că destinatarii CO au în primul rând obligația de a prezenta probe exoneratoare, iar atât GEA, cât și Chemson nu au furnizat nicio indicație cu privire la ce informații utile ar putea apărea în urma investigării ChemTrade Roth. De asemenea, destinatarii pot include în contractele lor de transfer clauze care să asigure accesul continuu la informații și/sau să transfere la nivel intern răspunderea pentru plata amenzilor în cazul încălcării normelor concurențiale. Pe de altă parte, este, de asemenea, adevărat că Comisia are obligația de a desfășura o investigație obiectivă care în mod normal ar fi inclus întreprinderea ChemTrade Roth. În fine, situația întreprinderilor Chemson și GEA ar fi putut fi mai bună dacă investigația nu ar fi fost suspendată în 2003 sau dacă acești destinatari ar fi fost informați mai devreme de către Comisie cu privire la investigație.

În orice caz, trimiterea unei cereri de informații întreprinderii ChemTrade Roth și o inspecție imediată a acesteia, respectiv după audiere, nu au părut promițătoare. Nu se putea aștepta în mod realist ca aceste măsuri să conducă la rezultate care să remedieze omisiunea anterioară, deoarece este foarte probabil ca documentele relevante (dacă astfel de documente au existat) să nu mai fie păstrate. De asemenea, intervievarea foștilor reprezentanți ai întreprinderii vândute ar fi fost posibilă doar cu consimțământul acestora.

În plus, accesul la documente a fost deja pierdut în 2002, respectiv înainte de inițierea cazului. Orice măsură de investigare a ChemTrade Roth ar fi fost, prin urmare, doar o substituție a accesului pierdut la memoria fostului reprezentant (care ar fi putut fi asigurat pe baza unui contract).

În aceste circumstanțe, nu consider că există o obligație a Comisiei de a investiga întreprinderea ChemTrade Roth, astfel cum solicită întreprinderile Chemson și GEA și că nu a existat nicio încălcare a dreptului de apărare.

Durata procedurilor

În total, 9 din 15 părți au invocat încălcarea dreptului lor la apărare din cauza duratei procedurilor (8). Într-adevăr, investigația preliminară a durat peste șase ani. Izolat, această durată ar putea părea prea lungă.

Instanțele judecătorești au susținut că acțiunile trebuie întreprinse în cadrul unei perioade rezonabile în proceduri administrative (9). Acest principiu se aplică pe deplin investigației (10).

Cu toate acestea, pe parcursul acestei perioade, cazul a fost amânat timp de peste patru ani din cauza procedurilor Akzo/Ackros. În timpul inspecției la Ackros, reprezentanții întreprinderii au susținut că anumite documente făceau obiectul confidențialității între client și avocat. În aprilie 2003, Akzo și Ackros au intentat o acțiune în instanță pentru ca afirmația lor privind confidențialitatea între client și avocat să fie confirmată. Pe perioada procedurilor în instanță, investigația Comisiei a fost suspendată. Patru ani mai târziu, în septembrie 2007, TPI a respins cererea reclamanților ca parțial inadmisibilă și parțial neîntemeiată (11).

DG Concurență a fost nevoită să aștepte hotărârea TPI pentru a putea evalua valoarea adăugată a cererilor de clemență (12). Această evaluare a depins de posibilitatea ca o anumită probă să fie utilizată ca document de inspecție. Documentul în cauză este, într-adevăr, o probă importantă pe care se bazează CO și decizia.

Prin urmare, durata procedurilor nu a fost neobișnuit de lungă. Dreptul la apărare al celor nouă părți nu a fost încălcat.

Proiectul de decizie

În proiectul de decizie, Comisia își menține, în esență, obiecțiunile; totuși, există anumite modificări față de CO:

— Comisia renunță la obiecțiunile împotriva Akzo Nobel Chemicals International BV și Addichem SA;

— Comisia, deși recunoaște că Arkema s-a retras din cartelul din sectorul stabilizatorilor pe bază de staniu în perioada de la 1 aprilie 1996 până la 8 septembrie 1997, consideră că întreprinderea Arkema este răspunzătoare pentru prima perioadă a participării sale (de la 16 martie 1994 până la 31 martie 1996) pe motivul că aceasta s-a alăturat ulterior din nou aceluiași cartel (de la 9 septembrie 1997 până la 21 martie 2000). Cu toate acestea, exercitându-și puterea de apreciere, Comisia nu impune o amendă întreprinderii Arkema pentru prima perioadă a încălcării. Comisia consideră că înțelegerile în ceea ce privește stabilizatorii pe bază de staniu și ESBO/esterii constituie două încălcări separate;

— Comisia concluzionează că nu poate fi răspunzătoare pentru nicio neregulă de ordin procedural, în special pentru faptul că nu a informat potențialii destinatari ai CO că exista o investigație și că aceasta a fost suspendată. În ceea ce privește întreprinderea AC Treuhand, Comisia consideră că, în circumstanțele specifice ale cazului, AC Treuhand ar fi putut concluziona că este posibil să facă obiectul unei investigații. Comisia a concluzionat că a acționat atent și rezonabil pe întregul parcurs al procedurii;

— la stabilirea amenzii pentru Arkema, Comisia ține seama de trei decizii anterioare relevante pentru recidivă (spre deosebire de două decizii anterioare menționate în CO). Comisia a trimis întreprinderii Arkema o scrisoare de expunere a faptelor la 20 octombrie 2009 prin care a informat-o cu privire la această omisiune din CO și a dat întreprinderii Arkema posibilitatea de a prezenta observații în acest sens;

— Comisia concluzionează că procedurile au avut o durată de timp considerabilă, aceasta justificând o reducere a amenzii. Reducerea nu se aplică totuși întreprinderii Ackros și grupului de întreprinderi Akzo, deoarece acțiunea acestora în anulare înaintea TPI în legătură cu confidențialitatea între client și avocat a reprezentat un principal motiv de întârziere în prezentul caz.

În opinia mea, proiectul de decizie se referă doar la obiecțiunile cu privire la care părților li s-a acordat posibilitatea de a-și prezenta punctele de vedere.

Concluzie

Având în vedere observațiile de mai sus, consider că dreptul la audiere a fost respectat în privința tuturor părților la proceduri în prezentul caz.

Bruxelles, 5 noiembrie 2009. Michael ALBERS

(1) În temeiul articolelor 15 și 16 din Decizia Comisiei (2001/462/CE, CECO) din 23 mai 2001 privind mandatul consilierilor-auditori în anumite proceduri în domeniul concurenței (JO L 162, 19.6.2001, p. 21).

(2) (i) Akzo Nobel Chemicals GmbH, Akzo Nobel Chemicals BV, Akzo Nobel Chemicals International BV și întreprinderea-mamă a acestora, Akzo Nobel N.V. („Akzo”); (ii) Ackros Chemicals Ltd („Ackros”); (iii) Elementis plc, Elementis Holdings Ltd, Elementis UK Ltd, Elementis Services Ltd („Elementis”); (iv) Elf Aquitaine SA („Elf”); (v) CECA SA și întreprinderea-mamă a acesteia Arkema France SA („Arkema”); (vi) Baerlocher GmbH, Baerlocher Italia SpA, Baerlocher UK Ltd și întreprinderea-mamă a acestora MRF Michael Rosenthal GmbH („Baerlocher”); (vii) GEA Group AG („GEA”); (viii) Chemson GmbH și Chemson Polymer-Additive AG („Chemson”); (ix) Aachener Chemische Werke Gesellschaft für glastechnische Produkte und Verfahren mbH („ACW”); (x) Addichem SA („Addichem”); (xi) Chemtura Vinyl Additives GmbH și întreprinderea-mamă a acesteia Chemtura Corporation („Chemtura”); (xii) Ciba Lampertheim GmbH și întreprinderea-mamă a acesteia Ciba Holding AG („Ciba”); (xiii) Faci SpA („Faci”); (xiv) Reagens SpA („Reagens”); și (xv) AC Treuhand AG („AC Treuhand”).

(3) De exemplu, a se vedea cauza C-204/00 Aalborg Portland A/S, Rec. 2004, p. I-123, alineatul (70): „nu există niciun principiu abstract general potrivit căruia o parte trebuie să aibă în orice moment posibilitatea de a primi copii ale documentelor luate în considerare în cazul altor persoane”.

(4) Cauza T-99/04, AC Treuhand/Comisia, alineatul (56). A se vedea, de asemenea, articolul 6 alineatul (3) litera (a) din Convenția europeană a drepturilor omului și CEDO, cauza nr. 13972/88, Imbrioscia/Elveția, hotărârea din 24 noiembrie 1993, alineatul (36).

(5) AC Treuhand a susținut că ar fi trebuit să fie informată după ce Comisia a finalizat evaluarea cererilor de clemență, însemnând cu aproximație la jumătatea anului 2003.

(6) Cauza T-99/04, AC Treuhand/Comisia, alineatul (58). A se vedea, de asemenea, cauzele conexate C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P și C-219/00 P, Aalborg Portland și alții/Comisia Rec. 2004 p. I-123 și cauza C-105/04 P, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied/Comisia, Rec. 2006, p. I-8725.

(7) Cauza C-94/00, Roquette Frères/Comisia, Rec. 2002, p. I-9011, alineatul (78).

(8) AC Treuhand, ACW, filialele Akzo, Arkema, Baerlocher, Chemson, Elementis, GEA, Reagens.

(9) Cauzele conexate C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-250/99 P-C-252/99 P și C-254/99 P, Limburgse Vinyl Maatschappij et al./Comisia, Rec. 2000, p. I-8375 alineatul (179); a se vedea, de asemenea, cauza C-167/04 P, JCB Service/Comisia, Rec. 2006, p. I-8935, alineatul (60).

(10) Cauza C-113/04 P, Technische Unie BV/Comisia, Rec. 2006, p. I-8831, alineatul (54) et seq.

(11) Cauza T-112/05, Akzo Nobel și alții/Comisia, Rec. 2007, p. II-05049.

(12) Punctul 26 din Comunicarea privind politica de clemență din 2002.