[pic] | COMISIA EUROPEANĂ |

Bruxelles, 15.9.2010

COM(2010) 484 final

2010/0250 (COD)

Propunere de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapartidele centrale și registrele centrale de tranzacții

{SEC(2010) 1058}{SEC(2010) 1059}

EXPUNERE DE MOTIVE

1. CONTEXTUL PROPUNERII

Criza financiară a adus instrumentele financiare derivate extrabursiere în atenția entităților preocupate de reglementare. Cvasi-colapsul companiei Bear Sterns în martie 2008, falimentul Lehman Brothers la 15 septembrie 2008 și salvarea AIG la 16 septembrie au scos în evidență problemele de funcționare ale pieței instrumentelor derivate extrabursiere. În cadrul acestei piețe, autoritățile de reglementare au acordat o atenție specială rolului jucat în timpul crizei de swapurile pe riscul de credit ( credit default swaps ).

La rândul său, Comisia a reacționat rapid. Într-o amplă comunicare, publicată la 4 martie 2009 și intitulată „Stimularea redresării economice europene”[1], Comisia s-a angajat ca, pe baza unui raport privind instrumentele financiare derivate și alte produse structurate complexe, să lanseze o serie de inițiative cu scopul de a spori transparența și de a răspunde preocupărilor legate de stabilitate. La 3 iulie 2009, Comisia a adoptat o primă comunicare[2], document în care se analiza în mod concret rolul jucat de instrumentele financiare derivate în cadrul crizei financiare și se treceau în revistă avantajele și riscurile presupuse de aceste piețe. Comunicarea analiza modul în care se pot reduce riscurile identificate[3].

În septembrie 2009, în cadrul summitului de la Pittsburg, liderii G-20 au convenit asupra următorului punct:

„Până cel târziu la sfârșitul anului 2012, va trebui ca toate contractele extrabursiere standardizate pe instrumente financiare derivate să fie tranzacționate la bursă sau, după caz, pe platforme electronice de tranzacționare și compensate prin contrapartide centrale. Contractele derivate extrabursiere vor trebui înregistrate în registre centrale de tranzacții. Contractele care nu sunt compensate la nivel central vor trebui să facă obiectul unor cerințe de capital mai stricte.”

În iunie 2010, liderii G20 și-au reafirmat, la Toronto, angajamentul în această direcție și s-au angajat, de asemenea, să accelereze aplicarea unor măsuri drastice menite „să crească transparența și să îmbunătățească supravegherea și reglementarea instrumentelor financiare derivate extrabursiere, în mod nediscriminatoriu și în același timp coerent la nivel internațional”.

La 20 octombrie 2009, Comisia a adoptat o a doua comunicare[4] care prezenta acțiunile strategice pe care Comisia intenționa să le propună pentru a crește transparența pieței instrumentelor derivate, pentru a reduce riscul de contrapartidă și riscul operațional în procesul de tranzacționare și pentru a garanta un grad mai înalt de integritate și de supraveghere la nivelul pieței. În această comunicare se anunța, de asemenea, intenția Comisiei de a înainta propuneri legislative în 2010, astfel încât să se asigure implementarea angajamentelor luate în cadrul G20 cu privire la compensarea instrumentelor derivate standardizate[5], respectarea de către contrapartidele centrale (CPC) a unor standarde prudențiale de nivel înalt și reglementarea adecvată a registrelor centrale de tranzacții. Prezenta propunere de regulament constituie materializarea angajamentului Comisiei de a acționa rapid și hotărât. Ea beneficiază și de sprijinul Parlamentului European și ține seama de multe dintre măsurile sugerate în cadrul Rezoluției Parlamentului European din 15 iunie 2010 în ceea ce privește „Piețele instrumentelor derivate: acțiuni strategice viitoare” (raportul Langen).

Așa cum se arată mai sus, această inițiativă face parte dintr-o serie mai amplă de acțiuni desfășurate la nivel internațional cu scopul de a conferi mai multă stabilitate sistemului financiar în general și pieței extrabursiere a instrumentelor derivate în particular. Având în vedere caracterul global al pieței extrabursiere a instrumentelor derivate, o abordare coordonată la nivel internațional este crucială. Prin urmare, este important ca prezenta propunere să țină seama de eventualele măsuri adoptate sau inițiative viitoare ale altor jurisdicții în materie de reglementare a instrumentelor derivate extrabursiere, astfel încât să se evite riscul arbitrajului de reglementare.

Astfel, prezenta propunere este consecventă cu legislația recent adoptată de SUA privind instrumentele derivate extrabursiere, cunoscută sub numele de „Frank-Dodd Act”. Această lege are, în linii generale, exact aceeași sferă de aplicare. Ea include prevederi asemănătoare care impun obligația de a raporta contractele pe instrumente derivate extrabursiere și de a le compensa pe cele care îndeplinesc criteriile necesare. Mai mult, legea stabilește cerințe stricte legate de capital și de garanții în cazul instrumentelor derivate extrabursiere care se compensează în continuare bilateral. În fine, noua legislație stabilește un cadru de reglementare pentru registrele centrale de tranzacții și actualizează cadrul existent cu privire la contrapartidele centrale. Ca și propunerea Comisiei, Frank-Dodd Act prevede elaborarea unor norme tehnice.

2. REZULTATELE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRII IMPACTULUI

Din octombrie 2008, serviciile Comisiei au fost implicate aproape permanent în activități de consultare extinsă cu părțile interesate pentru a identifica soluția de politică adecvată. Această interacțiune s-a materializat prin numeroase reuniuni bilaterale și multilaterale, două consultări publice și o conferință.

Inițial, atenția serviciilor Comisiei s-a îndreptat exclusiv asupra pieței swapurilor pe riscul de credit, deoarece această piață a fost adusă în prim plan de cazurile Bear Sterns și Lehman. Pentru a facilita monitorizarea implicării principalilor dealeri, Comisia a creat Grupul de lucru pentru instrumentele financiare derivate, alcătuit din reprezentanți ai instituțiilor financiare care s-au angajat să compenseze tranzacțiile CDS europene până în iulie 2009[6], din reprezentanți ai contrapartidelor centrale, ai registrelor centrale de tranzacții și ai altor părți interesate de pe piață, precum și din reprezentanți ai autorităților competente europene (BCE, CESR, CEBS și CEIOPS)[7] și naționale (AMF, BaFin și FSA)[8]. Pe lângă reuniunile grupului de lucru, Comisia a organizat reuniuni ad-hoc separate, bilaterale și multilaterale, cu numeroase părți interesate din cadrul pieței CDS.

Pornind de la angajamentul reprezentanților sectorului în direcțiile menționate anterior și în vederea adoptării unor măsuri legislative specifice, Comisia a înființat un grup de lucru al experților din statele membre pentru instrumente financiare derivate și infrastructuri de piață. În cadrul acestui grup s-au întâlnit experți din partea statelor membre, a BCE, CESR și CEBS, care au discutat posibile soluții în materie de reglementare. Grupul s-a reunit în perioada ianuarie-iulie 2010.

Comisia a acumulat informații prețioase și prin participarea în cadrul a numeroase foruri internaționale. Este vorba în special despre Grupul autorităților de reglementare a instrumentelor financiare derivate extrabursiere ( OTC Derivatives Regulators Group ) și de Grupul de management și modelizare a riscului ( Risk Management and Modelling Group ) din cadrul Comitetului de la Basel. De asemenea, Comisia a dobândit recent statut de observator în cadrul comitetului director al grupului de lucru mixt CPSS-IOSCO[9], care se ocupă în prezent de revizuirea recomandărilor pentru CPC și pregătește recomandări cu privire la registrele centrale de tranzacții. Pe lângă aceasta, Comisia a desfășurat un dialog frecvent cu autoritățile statelor din afara UE, în special cu cele din SUA (CFTC și SEC[10] , Federal Reserve Bank of New York , Federal Reserve Board și Congresul SUA) și co-prezidează un grup de lucru în cadrul Consiliului pentru stabilitate financiară ( Financial Stability Board - FSB), care se ocupă de aspecte legate de îndeplinirea obligațiilor asumate la nivelul G20 cu privire la raportare, compensare și tranzacționare.

În paralel cu publicarea primei comunicări, DG MARKT a lansat o consultare publică[11], care s-a desfășurat în perioada 3 iulie - 31 august 2009. Serviciile Comisiei au primit 111 răspunsuri, dintre care 100 au fost publicate pe site-ul dedicat acestei consultări[12]. Rezumatul răspunsurilor și analiza introductivă a consultării se regăsesc pe site-ul DG MARKT[13]. Consultarea a fost urmată de o mare conferință organizată la Bruxelles pe 25 septembrie 2009[14]. Trei comitete alcătuite din reprezentanți ai mediului academic, ai sectorului financiar și ai autorităților de reglementare, din UE și SUA, și-au prezentat opiniile cu privire la necesitatea (sau lipsa) reformelor pe piața instrumentelor derivate OTC, în fața a peste 400 de persoane, care au pus întrebări și au primit răspunsuri. În linii mari, conferința a confirmat opiniile exprimate și informațiile obținute prin intermediul consultării publice.

O a doua consultare deschisă a fost organizată în perioada 14 iunie – 10 iulie 2010, cu scopul de a obține feedback din partea factorilor interesați cu privire la liniile generale ale măsurilor legislative. Serviciile Comisiei au primit 210 răspunsuri, care, în cea mai mare parte, au venit în sprijinul reformelor recomandate[15].

3. EVALUAREA IMPACTULUI

Regulamentul este însoțit de o evaluare a impactului[16] care trece în revistă posibile opțiuni de reducere a riscului sistemic prin creșterea siguranței și eficienței pieței instrumentelor financiare derivate extrabursiere. Pe baza acestei analize, evaluarea impactului conduce la concluzia că cele mai importante beneficii nete ar rezulta din adoptarea unor măsuri care:

- să impună utilizarea compensării CPC pentru instrumentele derivate extrabursiere care îndeplinesc anumite criterii de eligibilitate predefinite;

- să stabilească ținte precise pentru standardizarea juridică și a tranzacțiilor.

- să stabilească ținte precise pentru compensarea bilaterală a tranzacțiilor cu instrumente derivate extrabursiere;

- să impună participanților la operațiunile de pe piață să comunice informațiile referitoare la portofoliile de instrumente derivate extrabursiere, care să fie colectate într-un registru central de tranzacții sau, dacă acest lucru nu este posibil, transmise direct entităților de reglementare; și

- să impună publicarea de informații agregate cu privire la pozițiile deținute;

4. ELEMENTELE JURIDICE ALE PROPUNERII

4.1. Temeiul juridic

Propunerea se bazează pe articolul 114 din TFUE, care constituie fundamentul juridic cel mai adecvat pentru un regulament în acest domeniu. Regulamentul este considerat a fi instrumentul juridic cel mai potrivit pentru a introduce, pentru toții factorii implicați, obligația de a compensa instrumentele financiare derivate extrabursiere standardizate prin intermediul unei contrapartide centrale (CPC) și de a garanta că aceste contrapartide centrale fac obiectul unor standarde prudențiale uniforme în întreaga UE, dat fiind faptul că, în noile condiții, ele își vor asuma și, prin urmare, vor concentra riscuri semnificative. Regulamentul este cel mai adecvat instrument juridic și pentru că astfel se conferă Autorității europene pentru valori mobiliare şi pieţe (AEVMP) responsabilitatea înregistrării și supravegherii registrelor centrale de tranzacții pe teritoriul UE.

4.2. Subsidiaritate și proporționalitate

Este necesar ca la nivelul UE să existe un proces uniform de determinare a instrumentelor derivate extrabursiere care întrunesc criteriile pentru compensarea obligatorie prin CPC. Acest lucru nu poate fi lăsat la latitudinea statelor membre, deoarece astfel s-ar crea condiții pentru interpretarea diferită a obligațiilor de compensare de la un stat membru la altul. Prin urmare, Comisia Europeană și AEVMP trebuie să dobândească un rol principal în identificarea categoriei de instrumente derivate care îndeplinesc criteriile necesare pentru a fi compensate central. Pe lângă aceasta, având în vedere faptul că legislația UE va impune obligația utilizării CPC, contrapartidele centrale trebuie să facă obiectul unor cerințe organizaționale, prudențiale și manageriale riguroase.

În ceea ce privește autorizarea și supravegherea CPC, Regulamentul are ca obiectiv crearea unui echilibru între necesitatea acordării unui rol central AEVMP, competențele autorităților naționale și interesele altor autorități competente. Regulamentul ia în considerare responsabilitatea bugetară potențială a statelor membre și caracterul transfrontalier al activităților CPC.

AEVMP va avea un rol central în cadrul colegiului autorităților competente în domeniul autorizării, retragerii autorizării și modificării autorizării contrapartidelor centrale. Pentru a pune bazele unui proces unic și pentru a evita discrepanțele dintre statele membre, AEVMP va răspunde și de recunoașterea contrapartidelor centrale din țări terțe care doresc să presteze servicii de compensare pentru entități stabilite în Uniunea Europeană, cu condiția să fie îndeplinite anumite criterii.

În ceea ce privește cerințele de raportare, este necesar ca acest aspect să fie reglementat la nivelul UE, având în vedere faptul că informațiile care ajung în registrele centrale de tranzacții vor fi informații de interes pentru toate autoritățile competente din Uniunea Europeană și că se va impune ca toate autoritățile competente să aibă acces neîngrădit la aceste informații. Ca atare, AEVMP va avea competența necesară atât în ceea ce privește înregistrarea, cât și în ceea ce privește supravegherea registrelor centrale de tranzacții.

Din aceste motive, dispozițiile sunt conforme cu principiul subsidiarității și cu cel al proporționalității, așa cum sunt enunțate la articolul 5 din Tratat, deoarece obiectivele propunerii nu pot fi realizate în mod suficient de către statele membre, ele putând fi, însă, mai bine realizate la nivel comunitar.

4.3. Explicarea detaliată a propunerii

4.3.1. Titlul I (Obiect, domeniu de aplicare și definiții)

Domeniul de aplicare al regulamentului este amplu și prevede cerințe uniforme referitoare la contrapartidele financiare, la contrapartidele nefinanciare (peste anumite praguri) și la toate categoriile de contracte cu instrumente financiare derivate extrabursiere. Secțiunile referitoare la supravegherea prudențială se aplică contrapartidelor centrale, ca urmare a obligației de compensare, precum și registrelor centrale de tranzacții, în ceea ce privește cerințele de raportare. Este important de reținut, însă, că cerințele în materie de autorizare și supraveghere se aplică contrapartidelor centrale indiferent de instrumentul financiar pe care îl compensează, fie el extrabursier sau de alt tip. Acest lucru este clarificat la articolul 1 alineatul (3). Se prevăd în mod explicit și excepții în cazul membrilor Sistemului european al băncilor centrale, al organismelor publice responsabile sau implicate în administrarea datoriei publice și al băncilor multilaterale de dezvoltare, astfel încât să se evite limitarea competențelor acestora de a interveni pentru a stabiliza piața, dacă și când se impune acest lucru.

4.3.2. Titlul II (Compensarea, raportarea și diminuarea riscului instrumentelor financiare derivate extrabursiere)

Această parte a regulamentului este esențială pentru aplicarea obligației de a compensa toate „instrumentele financiare derivate extrabursiere standardizate”, după cum s-a convenit în cadrul G-20. În vederea transpunerii acestui angajament în obligațiile legislative, contractele „standardizate” se vor defini ca fiind contracte care îndeplinesc criteriile necesare pentru a fi compensate prin CPC. Pentru ca acest lucru să poată fi aplicat, regulamentul instituie un proces care va ține seama de aspectele legate de risc asociate compensării obligatorii. Acest proces este astfel gândit încât să garanteze că obligațiile de compensare a contractelor cu instrumente derivate extrabursiere vor îndeplini în practică obiectivul final de reducere a riscului în sistemul financiar și nu vor avea efectul contrar de a amplifica acest risc obligând CPC să compenseze contracte pe instrumente extrabursiere pentru care nu pot să gestioneze riscul, fapt care ar putea avea consecințe nefaste asupra stabilității sistemului.

Pe de altă parte, însă, pentru a institui un procedeu care să asigure compensarea cât mai multor contracte pe instrumente extrabursiere, regulamentul introduce două abordări prin care se vor putea determina contractele care trebuie compensate:

1. o abordare „ de jos în sus ” în cadrul căreia o contrapartidă centrală decide să compenseze anumite contracte și este autorizată în acest sens de către autoritatea competentă de care aparține, care este ulterior obligată să informeze AEVMP în legătură cu faptul că a autorizat CPC să compenseze contractele respective. AEVMP este cea care are ulterior competența de a decide dacă o anumită obligație de compensare trebuie sau nu să se aplice tuturor contractelor respective pe teritoriul UE. AEVMP va avea obligația de a-și fundamenta decizia pe criterii obiective;

2. o abordare „ de sus în jos ” în cadrul căreia AEVMP și Comitetul european pentru riscuri sistemice vor determina ce contracte trebuie să facă eventual obiectul obligației de compensare. Acest proces este important pentru a se identifica și reține acele contracte de pe piață care nu sunt încă compensate prin CPC.

Ambele abordări sunt necesare deoarece, pe de o parte, îndeplinirea angajamentului asumat în cadrul G20 nu poate fi lăsată în totalitate la discreția reprezentanților sectorului financiar și, pe de altă parte, este necesar să se verifice la nivel european dacă anumite măsuri sunt sau nu adecvate în ceea ce privește reglementarea, iar acest lucru trebuie să se întâmple înainte de intrarea în vigoare a obligației de compensare.

Este important de reținut faptul că nu este posibil ca acele contrapartide care fac obiectul obligației de compensare să evite respectarea acestei cerințe prin simpla decizie de a nu participa în cadrul unei contrapartide centrale. Dacă nu îndeplinesc cerințele de participare sau nu sunt interesate să devină membri compensatori, aceste contrapartide trebuie să intre în acordurile necesare cu membrii compensatori pentru a avea acces la CPC în calitate de clienți.

De asemenea, pentru a evita crearea de bariere și pentru a păstra caracterul global al instrumentelor derivate extrabursiere, contrapartidelor centrale trebuie să li se interzică să accepte numai tranzacțiile încheiate în cadrul unor locuri de tranzacționare cu care au o relație privilegiată sau care fac parte din același grup. Din aceste motive, contrapartidele centrale care au fost autorizate să compenseze contractele pe instrumente derivate eligibile au obligația de a accepta să compenseze astfel de contracte în mod nediscriminatoriu, indiferent de locul de tranzacționare.

În ceea ce privește contrapartidele nefinanciare (corporatiste), ele nu vor intra, în principiu, sub incidența prevederilor prezentului regulament, cu excepția cazului în care pozițiile lor pe instrumente derivate extrabursiere ating un prag considerat de importanță sistemică. Deoarece se presupune că, în general, operațiunile lor cu instrumente derivate au legătură directă mai mult cu activitățile comerciale decât cu cele speculative, pozițiile respective nu vor face obiectul prezentului regulament.

Mai concret, aceasta înseamnă că obligația de compensare se va aplica numai contractelor extrabursiere ale contrapartidelor nefinanciare care sunt deosebit de active pe piața extrabursieră a instrumentelor financiare derivate și în cazul în care această activitate nu decurge direct din activitatea lor comercială. De exemplu, în această situație se pot afla furnizorii de energie care vând producția viitoare, societățile din agricultură care stabilesc prețurile la care își vor comercializa recoltele, companiile aeriene care stabilesc prețurile la care vor achiziționa carburanți sau orice altă societate comercială care trebuie să își acopere, în mod legitim, riscul rezultat din specificul activității pe care o desfășoară.

Pe de altă parte, însă, există și motive pentru care contrapartidele nefinanciare nu pot fi scutite integral de respectarea prevederilor prezentului regulament.

În primul rând, contrapartidele nefinanciare sunt participanți activi pe piața instrumentelor derivate extrabursiere și încheie deseori tranzacții cu contrapartidele financiare. Excluderea lor în totalitate ar diminua eficacitatea obligației de compensare. În al doilea rând, anumite contrapartide nefinanciare pot deține poziții de importanță sistemică pe piața instrumentelor derivate extrabursiere. Excluderea din sfera de reglementare a contrapartidelor nefinanciare cu relevanță sistemică a căror incapacitate de a-și îndeplini obligațiile contractuale ar avea un efect negativ considerabil asupra pieței nu reprezintă o abordare acceptabilă. În al treilea rând, excluderea totală a contrapartidelor nefinanciare ar putea facilita arbitrajul de reglementare. Contrapartidele financiare ar putea eluda ușor obligațiile prevăzute în regulament prin simpla înființare a unei entități nefinanciare prin care să-și desfășoare operațiunile cu instrumente financiare derivate extrabursiere. În fine, includerea lor în sfera de aplicare a regulamentului se impune și pentru a se asigura convergența cu țările terțe la nivel internațional. Legislația SUA nu prevede scutirea completă a contrapartidelor nefinanciare de la obligațiile de raportare și compensare.

Având în vedere argumentele de mai sus, prezentul regulament stabilește un procedeu de identificare a instituțiilor nefinanciare care dețin poziții de importanță sistemică pe instrumente derivate extrabursiere și le impune anumite obligații, care sunt explicate în dispozițiile acestuia. Acest procedeu se bazează pe definirea a două praguri:

a) un prag de informare ;

b) un prag de compensare .

Aceste praguri vor fi stabilite de Comisia Europeană pe baza unui proiect de standarde de reglementare propus de AEVMP în urma consultărilor cu Comitetul european pentru riscuri sistemice (CERS) și cu alte autorități competente. De exemplu, în cazul piețelor energetice, AEVMP se va consulta cu Agenţia pentru cooperarea autorităţilor de reglementare din domeniul energiei, înființată prin Regulamentul (CE) nr. 713/2009, pentru a garanta că se ține perfect seama de particularitățile sectorului energetic.

Pragul de informare le va permite autorităților financiare să identifice contrapartidele nefinanciare care au acumulat poziții importante pe instrumente derivate extrabursiere. Acest lucru este necesar deoarece aceste contrapartide nu sunt, de obicei, supravegheate de autoritățile financiare. În practică, atunci când, conform prevederilor regulamentului, pozițiile unei contrapartide nefinanciare depășesc pragul de informare, contrapartida respectivă are obligația de a comunica acest lucru autorității competente definite în regulament. În plus, respectiva contrapartidă va fi în mod automat supusă obligației de raportare și i se vor solicita justificări pentru pozițiile deținute.

Pe de altă parte, pragul de compensare se va utiliza pentru a stabili dacă este sau nu cazul ca o contrapartidă nefinanciară să facă obiectul obligației de compensare. În practică, dacă pozițiile contrapartidei depășesc acest prag, aceasta va fi supusă obligației de compensare pentru toate contractele sale. Dacă anumite contracte nu vor fi eligibile pentru compensare prin CPC, contrapartida nefinanciară respectivă va face obiectul cerințelor referitoare la capital sau la garanții prevăzute de regulament (a se vedea mai jos).

Ambele praguri vor fi definite luându-se în considerare relevanța sistemică a sumei pozițiilor și expunerilor nete pentru fiecare contrapartidă și pentru fiecare categorie de instrumente financiare derivate. Cu toate acestea, este foarte important de menționat că, după cum s-a precizat și confirmat în cele expuse mai sus, atunci când se face calculul pozițiilor pentru pragul de compensare contractele pe instrumente derivate nu trebuie luate în considerare dacă au fost încheiate pentru a se acoperi riscurile care decurg dintr-o activitate comercială obiectiv măsurabilă.

Deoarece nu toate instrumentele derivate extrabursiere vor fi considerate eligibile pentru compensare centrală, va fi în continuare necesar să se adopte măsuri mai eficiente și să se garanteze un nivel sporit de siguranță pentru contractele care vor continua să fie administrate bilateral. Regulamentul impune așadar utilizarea mijloacelor electronice, aplicarea procedurilor de administrare a riscului, însoțită de un schimb de garanții rapid, corect și segregat corespunzător, precum și rezerve de capital adecvate și proporționale.

În fine, contrapartidele financiare și contrapartidele nefinanciare care depășesc pragul de compensare trebuie să transmită unui registru central de tranzacții înregistrat datele oricărui contract pe instrumente derivate în care s-au implicat și orice modificare adusă acestuia (inclusiv reînnoirea și rezilierea). O mai mare transparență a pieței extrabursiere este crucială pentru entitățile de reglementare, pentru inițiatorii politicilor și pentru participanții la operațiunile de pe piață. În situația excepțională în care un registru central de tranzacții nu poate înregistra datele unui anumit contract pe instrumente derivate extrabursiere, regulamentul prevede ca aceste informații să fie transmise direct autorității competente în măsură să se ocupe de această problemă. Comisia va trebui să fie abilitată să stabilească detaliile, tipul, formatul și frecvența rapoartelor pentru fiecare categorie de instrument derivat, pe baza proiectului de standarde tehnice care va fi elaborat de AEVMP.

4.3.3. Titlul III (Autorizarea și supravegherea CPC)

Pentru a garanta siguranța contrapartidelor centrale cu sediul în Uniunea Europeană, autorizarea acestora va depinde de accesul lor la un nivel suficient de lichiditate. Această lichiditate poate proveni din accesul la lichiditatea unei bănci centrale sau a unei bănci comerciale solvabile și fiabile sau la ambele.

Autoritățile competente naționale ar trebui să își rezerve responsabilitatea de a autoriza (inclusiv de a retrage autorizațiile acordate) și de a supraveghea contrapartidele centrale, deoarece ele sunt cel mai bine plasate pentru a analiza modul zilnic de funcționare a CPC, pentru a efectua revizuiri periodice și pentru a lua măsurile corespunzătoare ori de câte ori este necesar. Având în vedere importanța sistemică a CPC și caracterul transfrontalier al activităților lor, este important ca AEVMP să joace un rol central în procesul de autorizare a acestora. Acest lucru se va realiza în următoarele moduri:

- adoptarea prezentului act legislativ sub forma unui regulament va conferi AEVMP un rol central și responsabilitatea de a asigura aplicarea sa comună și obiectivă, după cum se prevede în regulamentul AEVMP;

- AEVMP va avea obligația de a elabora proiecte de standarde tehnice în domenii critice, astfel încât prezentul regulament să se poată aplica în mod corect;

- AEVMP va facilita adoptarea unui aviz de către colegiu.

Deoarece contrapartidele centrale sunt considerate instituții cu relevanță sistemică, autoritățile competente implicate care fac parte din colegiul autorităților competente trebuie să elaboreze planuri de urgență pentru a face față situațiilor urgente. De asemenea, în viitoarea sa inițiativă cu privire la administrarea și soluționarea crizelor, Comisia va trebui să definească măsuri specifice de gestionare a crizelor în instituții cu relevanță sistemică.

În ceea ce privește contrapartidele centrale din țări terțe, AEVMP va avea, în plus, responsabilitatea directă de a recunoaște aceste CPC, sub rezerva respectării anumitor condiții. Mai exact, recunoașterea va presupune confirmarea din partea Comisiei că țara terță respectivă are un cadru juridic și de supraveghere echivalent cu cel din UE, că CPC este autorizată și face obiectul supravegherii efective în țara terță în cauză și că AEVMP a stabilit acorduri de cooperare cu autoritățile competente din acea țară terță. Dacă aceste condiții nu sunt îndeplinite, contrapartidei centrale din țara terță respectivă i se va interzice să desfășoare activități și să presteze servicii în Uniune.

4.3.4. Titlul IV (Cerințe aplicabile CPC)

Cerințe organizatorice

Deoarece regulamentul va introduce obligația de compensare în cazul instrumentelor financiare derivate extrabursiere, este necesar să se acorde o mare atenție robusteții contrapartidelor centrale și reglementării acestora. În primul rând, o CPC trebuie să aplice măsuri stricte în materie de guvernanță. Rolul acestora este să ofere soluții pentru orice potențial conflict de interese între proprietari, conducere, membri compensatori și participanți indirecți. Rolul membrilor independenți ai consiliului este deosebit de important. Rolul și responsabilitățile comitetului de risc sunt, de asemenea, clar definite în regulament: funcția sa de administrare a riscului presupune raportarea direct către consiliu, fără influențe din partea altor linii de activitate. De asemenea, regulamentul prevede ca măsurile în materie de guvernanță să fie făcute publice. În plus, contrapartidele centrale trebuie să aibă sisteme și proceduri operaționale și administrative interne corespunzătoare și să facă obiectul unor controale independente de audit.

Pentru soluționarea potențialelor conflicte de interese care pot diminua capacitatea de compensare a CPC, aceste măsuri sunt considerate mai eficace decât orice altă formă de reglementare, care ar putea avea consecințe nedorite la nivelul structurilor de piață (de exemplu, limitarea participațiilor, care s-ar extinde și la nivelul așa-numitelor structuri verticale în cadrul cărora contrapartida centrală este deținută de o bursă).

Cerințe prudențiale

În calitate de contrapartidă pentru fiecare poziție, contrapartida centrală este supusă riscului ca una dintre contrapartidele sale să nu-și poată îndeplini obligațiile contractuale. În virtutea aceluiași principiu, contrapartidele CPC sunt supuse riscului generat de posibilitatea ca CPC să nu se achite de obligațiile sale. În aceste condiții, regulamentul prevede obligația CPC de a-și diminua expunerea la riscul de contrapartidă, cu ajutorul unor mecanisme de consolidare. Printre acestea se numără cerințe stricte, dar nediscriminatorii privind participațiile, resurse financiare și alte garanții.

În virtutea rolului său central, o CPC reprezintă un element crucial pe piața unde operează. În consecință, incapacitatea unei CPC de a-și îndeplini obligațiile contractuale ar deveni, practic în orice situație, un eveniment cu potențiale consecințe sistemice pentru sistemul financiar. Având în vedere importanța lor sistemică, precum și propunerea cu privire la introducerea în legislație a cerinței ca toate instrumentele derivate extrabursiere standardizate să fie compensate prin intermediul CPC, este cât se poate de evident că acestea din urmă trebuie să facă obiectul unei reglementări prudențiale stricte la nivelul UE. Întrucât normele actuale de reglementare a contrapartidelor centrale diferă de la un stat membru la altul, lipsa unui cadru comun face ca prestarea transfrontalieră a serviciilor care implică CPC să fie mai costisitoare și mai puțin sigură decât ar fi de dorit, reprezentând totodată un obstacol în calea integrării pieței financiare din UE.

O contrapartidă centrală va putea să-și externalizeze o parte din funcții numai dacă acest lucru nu afectează buna sa funcționare sau capacitatea sa de a administra riscurile, inclusiv pe cele care decurg din externalizarea funcțiilor respective. Astfel, contrapartidele centrale trebuie să monitorizeze în permanență funcțiile externalizate, să aibă un control deplin asupra lor și să poată gestiona permanent riscurile aferente acestora. În practică, nu se va permite externalizarea funcțiilor de administrare a riscurilor.

Pentru a fi autorizată să-și exercite activitatea, o CPC va trebui să dispună de un cuantum minim de capital. Capitalul propriu al CPC este, de fapt, ultimul instrument de protecție în eventualitatea în care unul sau mai mulți membri nu-și pot achita obligațiile contractuale, instrument care poate fi utilizat după utilizarea marjelor colectate de la membrul sau membrii respectivi, a fondului de default și a altor resurse financiare. Dacă o contrapartidă centrală decide să utilizeze o parte a capitalului său ca resursă financiară suplimentară în scopuri de administrare a riscului, atunci această parte a capitalului trebuie să reprezinte o suplimentare a capitalului necesar pentru desfășurarea activităților și serviciilor obișnuite ale CPC.

Regulamentul va impune CPC obligația de a avea un fond de default mutualizat la care membrii CPC vor avea, la rândul lor, obligația să contribuie. Fondul de default permite mutualizarea pierderilor și reprezintă astfel un instrument de protecție în plus pe care CPC îl poate utiliza în cazul în care unul sau mai mulți membri intră în insolvență.

Regulamentul mai introduce reguli importante cu privire la segregarea și portabilitatea pozițiilor și la garanțiile aferente. Aceste reguli au o importanță majoră pentru reducerea efectivă a riscului de contrapartidă prin utilizarea CPC, pentru crearea unui cadru comun de funcționare pentru contrapartidele centrale europene și pentru protejarea intereselor legitime ale clienților membrilor compensatori. În fine, ele constituie răspunsul la dorința membrilor compensatori și a clienților acestora de a beneficia de o mai bună armonizare și protecție în acest domeniu și oferă soluții la problemele scoase la iveală de falimentul Lehman Brothers.

4.3.5. Titlul V (Interoperabilitate)

Interoperabilitatea este un instrument esențial pentru integrarea efectivă a pieței post-tranzacționare din Europa. Pe de altă parte, însă, interoperabilitatea poate expune contrapartidele centrale unor riscuri suplimentare. Din acest motiv, înainte de a participa la un acord de interoperabilitate, se impune autorizarea de către autoritățile competente. Contrapartidele centrale trebuie să analizeze și să gestioneze cu atenție riscurile suplimentare generate de interoperabilitate și să convingă autoritățile competente în ceea ce privește siguranța sistemelor și procedurilor adoptate. Având în vedere complexitatea pieței instrumentelor derivate și faptul că, pentru instrumentele derivate extrabursiere, compensarea prin CPC se află într-o etapă incipientă, în momentul de față nu se justifică extinderea dispozițiilor legate de interoperabilitate la alte instrumente decât acțiunile. Pe de altă parte, însă, această excludere nu trebuie să limiteze posibilitatea ca CPC să participe la astfel de acorduri în condiții de siguranță, respectând dispozițiile regulamentului.

4.3.6. Titlul VI (Înregistrarea și supravegherea registrelor centrale de tranzacții)

După cum s-a menționat anterior, regulamentul prevede obligația de a raporta tranzacțiile cu instrumente financiare derivate extrabursiere pentru o mai mare transparență a acestei piețe. Informațiile trebuie să se transmită către registrele centrale de tranzacții. Acestea din urmă vor înmagazina, așadar, informații pertinente pentru numeroase entități de reglementare. Dat fiind rolul esențial al registrelor centrale de tranzacții în colectarea informațiilor utile în procesul de reglementare, regulamentul abilitează AEVMP să înregistreze aceste registre centrale, să anuleze înregistrarea acestora și să se ocupe de supravegherea lor. Dacă s-ar conferi competențe de supraveghere autorităților din statele membre unde se află registrele centrale de tranzacții s-ar crea un dezechilibru între autoritățile competente din diverse state membre. În plus, întrucât supravegherea registrelor centrale de tranzacții nu presupune responsabilități bugetare, nu este necesară o abordare care să vizeze supravegherea la nivel național. Rolul AEVMP va asigura în egală măsură accesul neîngrădit al tuturor autorităților europene interesate și va constitui o contrapartidă unică la nivel european care va interacționa cu autoritățile competente ale registrelor centrale de tranzacții din țări terțe.

4.3.7. Titlul VII (Cerințe aplicabile registrelor centrale de tranzacții)

Regulamentul mai cuprinde dispoziții care vizează respectarea anumitor standarde de către registrele centrale de tranzacții. Aceste standarde au fost gândite pentru a garanta că informațiile înmagazinate de registrele centrale în scopuri de reglementare sunt fiabile, securizate și protejate. Mai exact, registrele centrale de tranzacții vor face obiectul unor cerințe organizatorice și de funcționare pentru a asigura în mod adecvat protecția si transparența datelor.

Pentru a fi înregistrate, registrele centrale de tranzacții trebuie să fie situate în UE. Cu toate acestea, și registrele din țări terțe pot fi recunoscute de AEVMP cu condiția să îndeplinească o serie de cerințe al căror scop este să certifice că registrele respective fac obiectul unor reguli echivalente și sunt supravegheate corespunzător în țările terțe unde se află. Pentru a garanta că nu există obstacole de natură juridică care să împiedice schimbul reciproc de informații și accesul neîngrădit la datele din registrele centrale de tranzacții aflate în țări terțe, regulamentul prevede necesitatea încheierii unui acord internațional în acest sens. Regulamentul stipulează că, în absența unui astfel de acord, registrele centrale de tranzacții situate în țările terțe respective nu vor fi recunoscute de AEVMP.

5. DISPOZIȚII FINALE

Comisia ar trebui să fie abilitată să adopte, în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, acte delegate cu privire la informațiile care să fie incluse în notificarea pentru AEVMP și în registru și cu privire la criteriile de decizie ale AEVMP în legătură cu: eligibilitatea pentru obligația de compensare, pragul de informare și de compensare, intervalul maxim de confirmare a contractului, lichiditate, conținutul minimal al regulilor de guvernanță, informațiile legate de păstrarea evidențelor, conținutul minimal al planului de continuitate a activității și serviciile garantate, procentajele și intervalele de timp pentru care cerințele de marjă acoperă posibilele pierderi, condițiile extreme de piață, garanțiile foarte lichide și marjele, instrumentele financiare foarte lichide și limitele de concentrare, informațiile referitoare la desfășurarea testelor, informațiile legate de cererile de înregistrare a registrelor centrale de tranzacții la AEVMP, sancțiunile financiare și detaliile referitoare la informațiile pe care registrele centrale trebuie să le pună la dispoziția autorităților, conform prezentului regulament. AEVMP ar trebui să elaboreze proiecte de standarde tehnice de reglementare pentru aceste acte delegate și să efectueze evaluările impactului care se impun.

Comisia ar trebui să fie abilitată să stabilească formatul rapoartelor, al evidențelor și al cererii de înregistrare a registrelor centrale de tranzacții. În conformitate cu articolul 291 din TFUE, regulile și principiile generale referitoare la mecanismele de control ale statelor membre asupra exercitării de către Comisie a competențelor sale de executare sunt stabilite în prealabil printr-un regulament adoptat conform procedurii legislative ordinare. În așteptarea adoptării regulamentului, Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei continuă să se aplice, cu excepția procedurii de reglementare cu control, care nu este aplicabilă.

6. IMPLICAȚIILE BUGETARE

Propunerea nu are nicio implicație pentru bugetul Uniunii.

2010/0250 (COD)

Propunerii de

REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI

privind instrumentele financiare derivate extrabursiere, contrapartidele centrale și registrele centrale de tranzacții

(Text cu relevanță pentru SEE)

PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,

având în vedere propunerea Comisiei Europene,

după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,

având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[17],

având în vedere avizul Băncii Centrale Europene,

hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară,

întrucât:

(1) Raportul publicat la solicitarea Comisiei, la 25 februarie 2009, de un grup de experți la nivel înalt condus de J. de Larosière, a ajuns la concluzia că este necesară consolidarea cadrului de supraveghere pentru a se reduce pe viitor riscul apariției crizelor financiare și gravitatea acestora și a recomandat reformarea în profunzime a structurii de supraveghere a sectorului financiar în Europa, inclusiv crearea unui Sistem european al supraveghetorilor financiari, care să cuprindă trei autorități europene de supraveghere, una pentru sectorul valorilor mobiliare, una pentru sectorul asigurărilor și pensiilor ocupaționale și una pentru sectorul bancar, precum și a unui Consiliu european pentru riscuri sistemice.

(2) Comunicarea Comisiei din 4 martie 2009 intitulată „Stimularea redresării economice europene”[18] a propus consolidarea cadrului de reglementare al Uniunii Europene în sectorul serviciilor financiare. În comunicarea din 3 iulie 2009[19], Comisia a evaluat rolul instrumentelor derivate în criza financiară, iar în comunicarea din 20 octombrie 2009[20] a prezentat acțiunile pe care intenționa să le întreprindă pentru a reduce riscurile asociate acestor instrumente.

(3) La 23 septembrie 2009, Comisia a adoptat trei propuneri de regulamente prin care se înființau Sistemul european al supraveghetorilor financiari și trei autorități europene de supraveghere. Scopul acestui demers era de a contribui la aplicarea coerentă a legislației Uniunii și la stabilirea unor standarde și practici de reglementare și supraveghere comune și eficiente. Cele trei autorități sunt Autoritatea bancară europeană (ABE) înființată prin Regulamentul …/…UE, Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP) înființată prin Regulamentul …/…UE și Autoritatea europeană pentru asigurări și pensii ocupaționale (AEAPO) înființată prin Regulamentul …/…UE.

(4) Instrumentele financiare derivate extrabursiere nu prezintă transparență, deoarece sunt contracte negociate privat, iar informațiile referitoare la acestea nu sunt de obicei disponibile decât pentru părțile contractante. Aceste instrumente creează o rețea complexă de interdependențe, care face dificilă identificarea naturii și amplorii riscurilor implicate. Criza financiară a demonstrat că aceste caracteristici sporesc nesiguranța în perioade dificile pentru piață și, în consecință, pun în pericol stabilitatea financiară. Prezentul regulament prevede condiții care să conducă la diminuarea riscurilor și la creșterea transparenței contractelor derivate.

(5) La summitul de la Pittsburg din 26 septembrie 2009, liderii G20 au convenit ca toate contractele standardizate derivate extrabursiere să fie compensate prin contrapartide centrale (CPC) până cel târziu la sfârșitul anului 2012 și ca aceste contracte să fie raportate către registre centrale de tranzacții. În iunie 2010, liderii G20 și-au reafirmat, la Toronto, angajamentul în această direcție și s-au angajat, de asemenea, să accelereze aplicarea unor măsuri drastice menite să crească transparența și să îmbunătățească supravegherea și reglementarea instrumentelor financiare derivate extrabursiere, în mod nediscriminatoriu și în același timp coerent la nivel internațional. Comisia se va strădui să garanteze că aceste angajamente vor fi implementate în mod similar și de partenerii noștri internaționali.

(6) În concluziile din 2 decembrie 2009, Consiliul European a fost de acord cu necesitatea de a îmbunătăți considerabil reducerea riscului de contrapartidă, precum și cu importanța creșterii transparenței, eficienței și integrității tranzacțiilor cu instrumente financiare derivate. Rezoluția Parlamentului European din 15 iunie 2010 privind „Instrumentele financiare derivate: acțiuni strategice viitoare” a subliniat necesitatea compensării și raportării obligatorii a instrumentelor financiare derivate extrabursiere.

(7) Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP) acționează în baza normelor prezentului regulament protejând stabilitatea piețelor financiare în situații de urgență, asigurând aplicarea coerentă a reglementărilor Uniunii de către autoritățile naționale de supraveghere și soluționând divergențele dintre acestea. Ea are, de asemenea, rolul de a elabora standarde tehnice de reglementare obligatorii din punct de vedere juridic, precum și de a autoriza și monitoriza contrapartidele centrale și registrele centrale de tranzacții.

(8) Sunt necesare reguli uniforme pentru contractele derivate extrabursiere enumerate la punctele 4-10 în secțiunea C din anexa I la Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului[21].

(9) Stimulentele menite să promoveze utilizarea contrapartidelor centrale s-au dovedit a fi insuficiente pentru a garanta compensarea instrumentelor financiare derivate extrabursiere standardizate. Prin urmare, sunt necesare cerințe obligatorii privind compensarea prin CPC a acelor instrumente financiare derivate extrabursiere care pot fi compensate.

(10) Este posibil ca statele membre să adopte măsuri naționale diferite, fapt care ar putea crea obstacole pentru buna funcționare a pieței interne și ar fi în detrimentul participanților la operațiunile de pe piață și al stabilității financiare. Aplicarea uniformă în Uniune a obligației de compensare este necesară și pentru a se asigura un nivel înalt de protecție a investitorilor și pentru a se crea condiții egale de concurență pentru participanții la operațiunile de pe piață.

(11) Pentru a putea garanta că obligația de compensare reduce riscul sistemic, este necesar un proces de identificare a categoriilor eligibile de instrumente derivate care ar trebui să intre sub incidența acestei obligații. Acest proces trebuie să țină cont de faptul că nu toate instrumentele financiare derivate extrabursiere compensate prin CPC pot fi considerate eligibile pentru compensare obligatorie prin CPC.

(12) Prezentul regulament stabilește criteriile de determinare a eligibilității pentru obligația de compensare. Având în vedere rolul său crucial, AEVMP ar trebui să decidă dacă o anumită categorie de instrumente financiare derivate îndeplinește sau nu criteriile respective și de când intră în vigoare obligația de compensare.

(13) Pentru ca un contract pe instrumente derivate extrabursiere să fie compensat, ambele părți la contract trebuie să fie de acord cu acest lucru. Prin urmare, scutirile de la obligația de compensare trebuie să fie cât mai restrictive cu putință, deoarece ele pot reduce eficiența acestei obligații, precum și avantajele compensării prin CPC, și pot favoriza arbitrajul de reglementare între diferite grupuri de participanți la operațiunile de pe piață.

(14) Instrumentele financiare derivate extrabursiere care nu sunt considerate eligibile pentru a fi compensate prin CPC implică în continuare un risc de contrapartidă și, prin urmare, trebuie instituite reguli de administrare a acestui risc. Aceste reguli trebuie să se aplice numai acelor participanți la operațiunile de pe piață care fac obiectul obligației de compensare.

(15) Regulile referitoare la obligațiile de compensare și raportare și regulile referitoare la tehnicile de reducere a riscului pentru contractele derivate extrabursiere necompensate prin CPC trebuie să se aplice contrapartidelor financiare, și anume întreprinderilor de investiții enumerate în Directiva 2004/39/CE, instituțiilor de credit definite în Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit (reformare)[22], întreprinderilor de asigurări definite în Directiva 73/239/CE [NB: care va fi abrogată prin intrarea în vigoare a directivei Solvabilitate II în 2012], întreprinderilor de asigurare definite în Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață[23], întreprinderilor de reasigurare definite în Directiva 2005/68/CE, organismelor de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) definite în Directiva 2009/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM)[24], instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale definite în Directiva 2003/41/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 iunie 2003 privind activitățile și supravegherea instituțiilor pentru furnizarea de pensii ocupaționale[25] și administratorilor de fonduri de investiții alternative definiți în Directiva 2010/…/UE.

(16) Acolo unde este cazul, regulile aplicabile contrapartidelor financiare trebuie să se aplice și contrapartidelor nefinanciare. Este cunoscut faptul că contrapartidele nefinanciare utilizează contractele pe instrumente derivate extrabursiere pentru a se acoperi împotriva riscurilor legate direct de activitățile lor comerciale. În consecință, pentru a stabili dacă o contrapartidă nefinanciară trebuie sau nu să facă obiectul obligației de compensare, trebuie analizat scopul în care contrapartida nefinanciară respectivă utilizează instrumentele derivate extrabursiere, precum și amploarea expunerilor pe care aceasta le are în cadrul instrumentelor respective. Atunci când stabilește pragul pentru obligația de compensare, AEVMP trebuie să se consulte cu toate autoritățile competente, ca, de exemplu, autoritățile de reglementare care răspund de piețele materiilor prime, pentru a garanta că sunt pe deplin luate în considerare caracteristicile sectoarelor respective. Mai mult, până la 31 decembrie 2013, Comisia va evalua importanța sistemică a tranzacțiilor societăților nefinanciare pe instrumente derivate extrabursiere în diferite sectoare, inclusiv cel energetic.

(17) Contractele la care participă fonduri, fie ele gestionate sau nu de administratori de fonduri, trebuie să fie considerate ca intrând sub incidența prezentului regulament.

(18) Băncile centrale și alte organisme naționale care îndeplinesc funcții similare, alte organisme publice responsabile cu sau care intervin în administrarea datoriei publice, precum și băncile multilaterale de dezvoltare enumerate în secțiunea 4.2 din partea 1 a anexei VI la Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit[26] trebuie excluse din domeniul de aplicare al prezentului regulament pentru a se evita limitarea competențelor lor de intervenție pentru stabilizarea pieței dacă și când se impune acest lucru.

(19) Deoarece nu toți participanții la operațiunile de pe piață care fac obiectul obligației de compensare pot deveni membri compensatori ai CPC, ei trebuie să aibă posibilitatea de a accesa CPC în calitate de clienți.

(20) Introducerea obligației de compensare, alături de procesul de stabilire a contrapartidelor centrale care pot fi utilizate pentru îndeplinirea acestei obligații, poate conduce la denaturări neintenționate ale concurenței pe piața instrumentelor derivate extrabursiere. De exemplu, o contrapartidă centrală poate refuza să compenseze tranzacții executate în anumite locuri de tranzacționare deoarece contrapartida centrală este deținută de un loc de concurent. Pentru a se evita astfel de practici discriminatorii, contrapartidele centrale trebuie să accepte să compenseze tranzacții executate în diferite locuri de tranzacționare, în măsura în care acestea din urmă respectă cerințele operaționale și tehnice stabilite de CPC. În general, Comisia trebuie să continue să monitorizeze atent evoluția pieței instrumentelor derivate extrabursiere și, acolo unde este necesar, să intervină pentru a împiedica apariția denaturărilor concurenței pe piața internă.

(21) Sunt necesare date fiabile pentru a putea fi identificate categoriile de instrumente derivate extrabursiere care trebuie să facă obiectul obligației de compensare, pragurile și contrapartidele nefinanciare cu relevanță sistemică. Prin urmare, în scopuri de reglementare, este important să se stabilească la nivelul Uniunii o cerință uniformă de raportare a datelor referitoare la instrumentele derivate extrabursiere.

(22) Este important ca participanții la operațiunile de pe piață să raporteze către registrele centrale de tranzacții toate datele pe care le dețin referitoare la contractele derivate la care participă. Astfel, informațiile referitoare la riscurile inerente piețelor instrumentelor derivate extrabursiere vor fi centralizate și vor putea fi consultate de AEVMP, de autoritățile competente și de băncile centrale din cadrul SEBC.

(23) Pentru a oferi o imagine de ansamblu clară a pieței, se impune ca atât contractele compensate, cât și cele necompensate să fie raportate către registrele centrale de tranzacții.

(24) Obligația de a raporta orice modificare sau reziliere a contractelor trebuie să se aplice atât contrapartidelor inițiale la contractele respective, cât și altor entități care raportează în numele contrapartidelor inițiale. O contrapartidă sau salariații săi care raportează integral datele referitoare la un contract către un registru central de tranzacții în numele unei alte contrapartide, conform prezentului regulament, nu trebuie să încalce nicio restricție cu privire la divulgarea informațiilor.

(25) Este necesar să existe sancțiuni efective, proporționale și disuasive pentru nerespectarea obligațiilor de compensare și raportare. Statele membre trebuie să aplice aceste sancțiuni într-un mod care să nu le diminueze efectele.

(26) Autorizarea unei CPC trebuie să fie condiționată de existența unui nivel minim de capital inițial. Capitalul, împreună cu rezultatul reportat și rezervele unei contrapartidei centrale, trebuie să fie proporțional cu mărimea și volumul de activitate ale CPC din orice moment, astfel încât să se asigure capitalizarea adecvată a acesteia împotriva riscului operațional sau rezidual, precum și capacitatea de lichidare sau restructurare ordonată a operațiunilor sale, dacă este necesar.

(27) Deoarece prezentul regulament introduce, în scopuri de reglementare, obligația juridică de compensare prin contrapartide centrale specifice, este esențial să se garanteze că respectivele contrapartide centrale prezintă siguranță, sunt robuste și respectă în orice moment cerințele organizaționale, manageriale și prudențiale stricte impuse de prezentul regulament. Pentru a se asigura aplicarea lor uniformă, aceste cerințe trebuie să se aplice în cazul compensării tuturor instrumentelor financiare administrate de contrapartidele centrale.

(28) Este, prin urmare, necesar ca, în scopuri de reglementare și armonizare, să se garanteze că contrapartidele financiare utilizează numai CPC care respectă cerințele prevăzute de prezentul regulament.

(29) Definirea unor reguli direct aplicabile cu privire la autorizarea și supravegherea CPC reprezintă un corolar esențial la obligația de compensare a instrumentelor derivate extrabursiere. Se impune ca autoritățile competente naționale să fie responsabile de toate aspectele autorizării și supravegherii CPC, inclusiv de verificarea respectării de către contrapartidele centrale solicitante a prezentului regulament și a Directivei 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontării în sistemele de plăți și de decontare a titlurilor de valoare[27], având în vedere faptul că autoritățile competente naționale sunt cel mai bine plasate pentru a analiza modul de funcționare zilnic al CPC, pentru a efectua revizuiri periodice și pentru a întreprinde acțiuni adecvate, acolo unde este cazul.

(30) În cazul în care o CPC riscă să intre în insolvență, responsabilitatea bugetară aferentă poate reveni în cea mai mare parte statului membru în care se situează aceasta. Ca atare, autorizarea și supravegherea respectivei CPC trebuie să fie exercitate de autoritatea competentă responsabilă din statul membru în discuție. Pe de altă parte, însă, având în vedere faptul că membrii compensatori ai unei CPC pot fi situați în diferite state membre și că ei sunt primii asupra cărora se vor răsfrânge efectele situației de default a CPC, este imperativ ca toate autoritățile competente interesate să se implice în procesul de autorizare și supraveghere și se impune să se introducă mecanisme de cooperare adecvate, inclusiv sub formă de colegii. Astfel se va evita existența unor măsuri sau practici naționale divergente și nu se vor crea obstacole pentru piața internă. Este necesar ca AEVMP să participe în cadrul fiecărui colegiu pentru a asigura aplicarea corectă și coerentă a prezentului regulament.

(31) Este necesară consolidarea dispozițiilor privind schimbul de informații între autoritățile competente, precum și a obligațiilor reciproce ale acestor autorități în materie de asistență și cooperare. În contextul unei activități transfrontaliere crescânde, autoritățile competente ar trebui să își furnizeze reciproc informațiile necesare pentru exercitarea funcțiilor lor, astfel încât să garanteze aplicarea efectivă a prezentului regulament, inclusiv în cazul în care o infracțiune sau o infracțiune suspectată poate fi de resortul autorităților competente ale mai multor state membre. În cadrul schimbului de informații este necesar să se respecte secretul profesional Având în vedere impactul extins al contractelor derivate extrabursiere, este esențial ca și alte autorități din domeniu, cum ar fi autoritățile fiscale și autoritățile de reglementare în domeniul energetic, să aibă acces la informațiile care le sunt necesare pentru a-și exercita atribuțiile.

(32) Având în vedere caracterul global al piețelor financiare, AEVMP trebuie să răspundă direct de recunoașterea contrapartidelor centrale situate în țări terțe, permițându-le astfel să presteze servicii de compensare în Uniune, sub rezerva recunoașterii de către Comisie a cadrului juridic și de supraveghere din țările terțe respective ca fiind echivalent cu cadrul din Uniune și sub rezerva respectării anumitor condiții suplimentare. În acest context, acordurile cu principalii parteneri internaționali ai Uniunii vor fi deosebit de importante pentru crearea unor condiții echitabile de concurență la nivel global și pentru garantarea stabilității financiare.

(33) Contrapartidele centrale trebuie să beneficieze de sisteme de guvernanță solide, de o conducere care să se bucure de o bună reputație și de membri independenți în consiliile de administrație, indiferent de structura acționariatului. Sistemele de guvernanță și structurile de acționariat diferite ale contrapartidelor centrale pot influența disponibilitatea sau capacitatea acestora de a compensa anumite produse. Prin urmare, se impune ca eventualele conflicte de interese din cadrul unei CPC să fie soluționate de membrii independenți ai consiliului și de comitetul de risc înființat de CPC. Membrii compensatori și clienții trebuie să fie reprezentați corespunzător, având în vedere implicațiile pe care le pot avea asupra lor deciziile luate de CPC.

(34) O contrapartidă centrală poate să externalizeze anumite funcții, altele decât cele legate de administrarea riscului, însă numai în cazul în care funcțiile externalizate nu au implicații asupra funcționării corespunzătoare a CPC și asupra capacității acesteia de a administra riscurile.

(35) Prin urmare, cerințele de participare pentru CPC trebuie să fie transparente, proporționale și nediscriminatorii și trebuie să permită accesul de la distanță, în măsura în care acest lucru nu expune CPC la riscuri suplimentare.

(36) Clienții membrilor compensatori care își compensează instrumentele derivate extrabursiere prin contrapartide centrale trebuie să beneficieze de un nivel înalt de protecție. În realitate, nivelul de protecție depinde de nivelul de segregare pe care îl aleg clienții respectivi. Intermediarii trebuie să-și segrege activele de cele ale clienților. Din acest motiv, contrapartidele centrale trebuie să păstreze informații actualizate și ușor de identificat.

(37) O contrapartidă centrală trebuie să aibă un cadru solid de administrare a riscului pentru a putea administra riscul de credit, riscul de lichiditate, riscul operațional și alte riscuri, inclusiv pe cele pe care le implică sau le transmite altor entități ca urmare a interdependențelor din sistem. O CPC trebuie să aibă în funcțiune proceduri și mecanisme adecvate pentru a putea face față situației de default a membrilor compensatori. Pentru a reduce la minimum riscul de contagiune într-o astfel de situație, CPC trebuie să aplice cerințe de participare stricte, că colecteze marje inițiale adecvate, să dețină un fond de default și alte resurse financiare în vederea acoperirii eventualelor pierderi.

(38) Apelurile în marjă și marjele aplicate garanțiilor pot avea efecte prociclice. Contrapartidele centrale și autoritățile competente trebuie, așadar, să adopte măsuri prin care să prevină și să controleze eventualele efecte prociclice ale practicilor de administrare a riscurilor adoptate de CPC, în măsura în care robustețea și securitatea financiară a CPC nu este afectată negativ.

(39) Administrarea expunerilor reprezintă o parte esențială a procesului de compensare. Este necesar să se asigure accesul la surse adecvate de stabilire a prețurilor și posibilitatea utilizării acestora, pentru a se permite prestarea de servicii de compensare în general. Aceste surse de stabilire a prețurilor ar trebui să includă, dar nu exclusiv, surse legate de indicii utilizați ca referință pentru instrumente derivate sau alte instrumente financiare.

(40) Marjele reprezintă pentru CPC primul instrument de protecție. Este bine ca contrapartidele centrale să investească marjele primite în mod sigur și prudent, însă, în același timp, ele trebuie să se străduiască să asigure protecția adecvată a marjelor pentru a garanta restituirea lor rapidă către membrii compensatori care nu se află în situație de default sau către o CPC cu care au încheiat un acord de interoperabilitate în cazul în care contrapartida centrală care a colectat aceste marje intră in situație de default.

(41) Codul european de conduită privind serviciile post-tranzacționare din 7 noiembrie 2006[28] a introdus un cadru voluntar pentru stabilirea legăturilor dintre contrapartidele centrale și registrele centrale de tranzacții. Cu toate acestea, sectorul post-tranzacționare este în continuare fragmentat în virtutea diferențelor dintre sistemele naționale, ceea ce face ca tranzacțiile transfrontaliere să fie mai costisitoare, împiedicând în același timp armonizarea. Prin urmare, este necesar să se prevadă condițiile de stabilire a acordurilor de interoperabilitate dintre contrapartidele centrale, în măsura în care acestea nu expun contrapartidele centrale respective la riscuri care nu sunt administrate corespunzător.

(42) Acordurile de interoperabilitate sunt instrumente importante pentru o mai bună integrare a pieței post-tranzacționare din Uniune și, ca atare, trebuie să existe o reglementare în domeniu. Pe de altă parte, însă, acordurile de interoperabilitate pot expune contrapartidele centrale unor riscuri suplimentare. Având în vedere complexitatea acordurilor de interoperabilitate dintre contrapartidele centrale care compensează contracte derivate extrabursiere, se impune ca, în această etapă, sfera de aplicare a acordurilor de interoperabilitate să se rezume la valorile mobiliare și instrumentele pieței monetare. AEVMP trebuie să transmită Comisiei, până la 30 septembrie 2014, un raport cu privire la posibilitatea extinderii acestei sfere de aplicare și la alte instrumente financiare.

(43) Registrele centrale de tranzacții înmagazinează, în scopuri de reglementare, informații pertinente pentru autoritățile din statele membre. Având în vedere faptul că supravegherea registrelor centrale de tranzacții nu are implicații bugetare și că numeroase autorități din statele membre vor avea nevoie de acces la informațiile înmagazinate de acestea, AEVMP trebuie să-și asume responsabilitatea înregistrării, retragerii înregistrării și supravegherii registrelor centrale de tranzacții.

(44) Având în vedere faptul că autoritățile de reglementare și alți participanți la operațiunile de pe piață se bazează pe informațiile înmagazinate de registrele centrale de tranzacții, este necesar să se garanteze că registrele centrale de tranzacții fac obiectul unor cerințe stricte referitoare la conservarea informațiilor și la administrarea datelor.

(45) Se impune ca prețurile și tarifele asociate serviciilor furnizate de contrapartidele centrale și de registrele centrale de tranzacții să fie transparente, pentru ca participanții la operațiunile de pe piață să aibă posibilitatea de a alege în cunoștință de cauză.

(46) AEVMP trebuie să aibă capacitatea de a propune Comisiei să impună plata unor penalități cu titlu cominatoriu. Penalitățile cu titlu cominatoriu trebuie să aibă ca scop eliminarea încălcărilor dispozițiilor legale constatate de AEVMP, furnizarea de informații corecte și complete la solicitarea AEVMP și efectuarea unor investigații care să aibă ca obiect agențiile de rating și alte persoane vizate. În plus, în scop disuasiv și pentru a constrânge registrele centrale de tranzacții să se conformeze dispozițiilor regulamentului, Comisia trebuie să poată impune amenzi, la solicitarea AEVMP, în cazul în care sunt încălcate, intenționat sau din neglijență, unele dintre dispozițiile regulamentului. Amenzile trebuie să fie disuasive și proporționale cu natura și gravitatea încălcării, cu durata încălcării și cu capacitatea economică a registrelor centrale de tranzacții.

(47) Pentru o supraveghere eficientă a registrelor centrale de tranzacții, AEVMP trebuie să aibă dreptul de a efectua investigații și inspecții la fața locului.

(48) Este esențial ca, în procesul de prelucrare a datelor cu caracter personal, statele membre și AEVMP să protejeze dreptul la viața privată al persoanelor fizice, în conformitate cu Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date[29].

(49) Este important să se asigure convergența la nivel internațional a cerințelor impuse contrapartidelor centrale li registrelor centrale de tranzacții. Prezentul regulament urmează recomandările formulate de CPSS-IOSCO[30] și de SEBC-CESR[31] și creează un cadru la nivelul Uniunii în care CPC pot funcționa în condiții de siguranță. AEVMP trebuie să ia în considerare aceste evoluții atunci când elaborează standardele tehnice de reglementare, instrucțiunile și recomandările prevăzute în prezentul regulament.

(50) Comisia trebuie să fie abilitată să adopte, în conformitate cu articolul 290 din Tratatul, acte delegate cu privire la informațiile care să fie incluse în notificarea pentru AEVMP și în registru și cu privire la criteriile de decizie ale AEVMP în legătură cu: eligibilitatea pentru obligația de compensare, pragul de informare și de compensare, intervalul maxim de confirmare a contractului, lichiditate, conținutul minimal al regulilor de guvernanță, informațiile legate de păstrarea evidențelor, conținutul minimal al planului de continuitate a activității și serviciile garantate, procentajele și intervalele de timp pentru care cerințele de marjă acoperă posibilele pierderi, condițiile extreme de piață, garanțiile foarte lichide și marjele, instrumentele financiare foarte lichide și limitele de concentrare, informațiile referitoare la desfășurarea testelor, informațiile legate de cererile de înregistrare a registrelor centrale de tranzacții la AEVMP, sancțiunile financiare și detaliile referitoare la informațiile pe care registrele centrale trebuie să le pună la dispoziția autorităților, conform prezentului regulament. În elaborarea actelor delegate, Comisia ar trebui să utilizeze expertiza autorităților europene de supraveghere din domeniu (AEVMP, ABE și AEAPO). Având în vedere expertiza sa cu privire la aspecte legate de valorile mobiliare și piețele de valori mobiliare, AEVMP trebuie să joace un rol central în materie de consiliere și să sprijine Comisia în pregătirea actelor delegate. În același timp, ori de câte ori este necesar, AEVMP ar trebui să se consulte îndeaproape și cu celelalte două autorități europene de supraveghere.

(51) În conformitate cu articolul 291 din TFUE, regulile și principiile generale referitoare la mecanismele de control ale statelor membre asupra exercitării de către Comisie a competențelor sale de executare sunt stabilite în prealabil printr-un regulament adoptat conform procedurii legislative ordinare. În așteptarea adoptării regulamentului, Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei continuă să se aplice, cu excepția procedurii de reglementare cu control, care nu este aplicabilă.

(52) În condițiile în care obiectivele prezentului regulament, și anume stabilirea unor cerințe uniforme referitoare la instrumentele financiare derivate extrabursiere și a unor cerințe uniforme privind desfășurarea activităților contrapartidelor centrale și ale registrelor centrale de tranzacții, nu pot fi atinse într-o măsură suficientă de către statele membre, ci pot fi realizate mai eficient la nivelul Uniunii, având în vedere amploarea acțiunilor vizate, Uniunea poate adopta anumite măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este menționat la articolul respectiv, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

(53) Având în vedere normele privind interoperabilitatea sistemelor, s-a considerat necesară modificarea Directivei 98/26/CE pentru a se asigura protecția drepturilor operatorilor de sisteme care furnizează garanții altor operatori de sisteme în cazul în care aceștia din urmă fac obiectul unor proceduri de insolvență.

ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:

Titlul I Obiectul, domeniul de aplicare și definiții

Articolul 1 Obiectul și domeniul de aplicare

1. Prezentul regulament prevede cerințe uniforme cu privire la contractele cu instrumente financiare derivate enumerate în secțiunea C, de la numărul 4 la numărul 10, din anexa I la Directiva 2004/39/CE care sunt tranzacționate extrabursier. De asemenea, prevede cerințe uniforme pentru desfășurarea activităților contrapartidelor centrale și ale registrelor centrale de tranzacții.

2. Prezentul regulament se aplică în cazul contrapartidelor centrale, al contrapartidelor financiare și al registrelor centrale de tranzacții. Se aplică și contrapartidelor nefinanciare în cazul în care se prevede acest lucru.

3. Titlul V se aplică numai valorilor mobiliare transferabile și instrumentelor pieței monetare, conform definiției de la articolul 4 alineatul (1) punctul 18 literele (a) și (b) și punctul 19 din Directiva 2004/39/CE.

4. Prezentul regulament nu se aplică:

(a) membrilor Sistemului European al Băncilor Centrale, organismelor naționale cu funcții similare și altor organisme publice însărcinate cu administrarea datoriei publice sau care intervin în administrarea acesteia;

(b) băncilor multilaterale de dezvoltare enumerate în secțiunea 4.2 partea 1 din anexa VI la Directiva 2006/48/CE.

Articolul 2 Definiții

În sensul prezentului regulament, se aplică următoarele definiții:

(1) „contrapartidă centrală (CPC)" reprezintă o entitate care se interpune, în conformitate cu dispozițiile legale, între contrapartidele la contractele tranzacționate pe una sau mai multe piețe financiare, devenind astfel cumpărător pentru fiecare vânzător și vânzător pentru fiecare cumpărător, și care răspunde de funcționarea unui sistem de compensare;.

(2) „registru central de tranzacții” reprezintă entitatea care reunește și păstrează la nivel central înregistrările referitoare la instrumentele financiare derivate extrabursiere;

(3) „compensare” reprezintă procesul de stabilire a pozițiilor de decontare, inclusiv calculul pozițiilor nete, și procesul prin care se verifică dacă există instrumente financiare, numerar sau ambele pentru a se acoperi expunerile rezultate în urma unei tranzacții;

(4) „categorie de instrumente financiare derivate” reprezintă un anumit număr de contracte cu instrumente financiare derivate extrabursiere care au în comun anumite caracteristici esențiale;

(5) „instrumente financiare derivate extrabursiere” reprezintă contracte derivate a căror executare nu are loc pe o piață reglementată conform definiției de la articolul 4 alineatul (1) punctul 14 din Directiva 2004/39/CE;

(6) „contrapartidă financiară” reprezintă firme de investiții conform descrierii din Directiva 2004/39/CE, instituții de credit conform definiției din Directiva 2006/48/CE, întreprinderi de asigurare generală și de viață conform definițiilor din Directiva 73/239/CEE și din Directiva 2002/83/CE, întreprinderi de reasigurare conform definiției din Directiva 2005/68/CE, organisme de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) conform definiției din Directiva 2009/65/CE, instituții pentru furnizarea de pensii ocupaționale conform definiției din Directiva 2003/41/CE și administratori de fonduri de investiții alternative conform definiției din Directiva 2010/…/UE;

(7) „contrapartidă nefinanciară” reprezintă o întreprindere cu sediul în Uniune, diferită de entitățile menționate la punctul 6;

(8) „riscul de contrapartidă" reprezintă riscul ca o contrapartidă la o tranzacție să nu își respecte obligațiile contractuale înainte de decontarea finală a fluxurilor de numerar aferente tranzacției respective;

(9) „acord de interoperabilitate” reprezintă un acord între două sau mai multe contrapartide centrale care presupune executarea intersistemică a tranzacțiilor;

(10) „autoritate competentă” reprezintă autoritatea desemnată de fiecare stat membru în conformitate cu articolul 18;

(11) „membru compensator” reprezintă o întreprindere care participă în cadrul unei contrapartide centrale și care răspunde de executarea obligațiilor financiare care decurg din această participare;

(12) „client” reprezintă o întreprindere a cărei relație contractuală cu un membru compensator îi permite să își compenseze tranzacțiile prin contrapartida centrală respectivă;

(13) „participație calificată” reprezintă deținerea, directă sau indirectă, într-o contrapartidă centrală sau într-un registru central de tranzacții, a unei participații care reprezintă cel puțin 10% din capital sau din drepturile de vot, conform articolelor 9 și 10 din Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2004 privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată[32], având în vedere condițiile de cumulare stabilite la articolul 12 alineatele (4) și (5) din directiva menționată sau care permite exercitarea unei influențe semnificative asupra administrării contrapartidei centrale sau a registrului central de tranzacții în care este deținută participația respectivă;

(14) „societate-mamă” reprezintă o societate-mamă în sensul articolelor 1 și 2 din Directiva 83/349/CEE a Consiliului[33];

(15) „filială” reprezintă o întreprindere filială în sensul articolelor 1 și 2 din Directiva 83/349/CEE, inclusiv orice filială a unei întreprinderi filiale a întreprinderii mamă care le conduce;

(16) „control” reprezintă controlul definit la articolul 1 din Directiva 83/349/CEE;

(17) „legături strânse” reprezintă o situație în care două sau mai multe persoane fizice sau juridice sunt legate prin:

(a) o „participație”, și anume faptul de a deține, direct sau prin intermediul controlului, cel puțin 20 % din capitalul sau drepturile de vot ale unei întreprinderi;

(b) un „control”, și anume relația dintre o întreprindere mamă și o filială, în toate cazurile menționate la articolul 1 alineatele (1) și (2) din Directiva 83/349/CEE sau o relație similară între orice persoană fizică sau juridică și o întreprindere, orice filială a unei întreprinderi filiale fiind considerată, de asemenea, ca filială a întreprinderii mamă care le conduce.O situație în care cel puțin două persoane fizice sau juridice sunt legate în permanență de una și aceeași persoană printr-o relație de control este considerată, de asemenea, ca fiind o legătură strânsă între persoanele respective.

(18) „capital” reprezintă capital în sensul articolului 22 din Directiva 86/635/CEE din 8 decembrie 1986 privind conturile anuale și conturile consolidate ale băncilor și ale altor instituții financiare[34], în măsura în care a fost vărsat, împreună cu primele de emisiune aferente, în măsura în care absoarbe integral pierderile în condiții normale de activitate și în măsura în care, în caz de faliment sau lichidare, are un rang inferior tuturor celorlalte creanțe;

(19) „rezerve” reprezintă rezerve în sensul articolului 9 din Directiva 78/660/CEE a Consiliului din 25 iulie 1978 în temeiul articolului 54 alineatul (3) litera (g) din tratat, privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale[35], precum și profit și pierderi reportate ca urmare a repartizării profitului sau pierderilor finale;

(20) „consiliul” reprezintă consiliul de administrație sau de supraveghere sau ambele, în conformitate cu dreptul comercial național;

(21) „membru independent al consiliului” reprezintă un membru al consiliului care nu are relații de afaceri, de rudenie sau de altă natură care să creeze un conflict de interese cu o CPC, cu acționarul sau acționarii majoritari sau cu conducerea acestora sau cu membrii compensatori sau conducerea acestora;

(22) „personalul de conducere” reprezintă persoana sau persoanele care conduc efectiv afacerile unei CPC, precum și membrul sau membrii consiliului care dețin funcții executive.

Titlul IICompensarea, raportarea și diminuarea riscului instrumentelor financiare derivate extraburisere

Articolul 3 Obligația de compensare

1. Contrapartidele financiare compensează toate contractele pe instrumente derivate extrabursiere care sunt considerate eligibile în temeiul articolului 4 și care sunt încheiate cu alte contrapartide financiare prin intermediul contrapartidelor centrale competente înscrise în registru conform articolului 4 alineatul (4).

Această obligație de compensare se aplică și contrapartidelor financiare și contrapartidelor nefinanciare menționate la articolul 7 alineatul (2) care participă la contracte derivate extrabursiere eligibile cu entități din țări terțe.

2. Pentru a se conforma obligației de compensare prevăzute la alineatul (1), contrapartidele financiare și contrapartidele nefinanciare menționate la articolul 7 alineatul (2) devin fie membru compensator, fie client.

Articolul 4 Eligibilitatea pentru obligația de compensare

1. Atunci când o autoritate competentă a autorizat o CPC să compenseze o anumită categorie de instrumente derivate conform articolului 10 sau articolului 11, aceasta trebuie să informeze imediat AEVMP în legătură cu acest lucru și să solicite o decizie cu privire la eligibilitatea pentru obligația de compensare menționată la articolul 3.

2. După primirea notificării și a solicitării menționate la alineatul (1), AEVMP transmite autorității competente solicitante, în termen de maximum șase luni, o decizie în care precizează următoarele:

(a) dacă categoria de instrumente derivate în discuție este sau nu eligibilă pentru obligația de compensare în temeiul articolului 3;

(b) data de la care intră în vigoare obligația de compensare.

3. Decizia AEVMP se bazează pe următoarele criterii:

(a) reducerea riscului sistemic în sistemul financiar;

(b) lichiditatea contractelor;

(c) existența informațiilor referitoare la stabilirea prețurilor;

(d) capacitatea CPC de a administra corespunzător volumul contractelor;

(e) nivelul de protecție a clienților asigurat de CPC.

Înainte de a lua o decizie, AEVMP organizează o consultare publică și, dacă este cazul, se consultă cu autoritățile competente ale țărilor terțe.

4. AEVMP publică rapid într-un registru orice decizie luată în temeiul alineatului (2). Registrul trebuie să cuprindă categoriile eligibile de instrumente derivate și contrapartidele centrale autorizate să le compenseze. AEVMP actualizează lista în mod regulat.

AEVMP își analizează periodic deciziile și le modifică dacă este necesar.

5. AEVMP procedează, din proprie inițiativă și în urma consultării cu Comitetul european pentru riscuri sistemice (CERS), la identificarea și notificarea către Comisie a categoriilor de contracte derivate care ar trebui incluse în registrul său public, dar pentru care nicio contrapartidă centrală nu a primit încă autorizație.

6. Comisiei îi este delegată competența de a adopta standarde tehnice de reglementare care să precizeze următoarele:

(a) informațiile care trebuie incluse în notificarea menționată la alineatul (1);

(b) criteriile menționate la alineatul (3);

(c) informațiile care trebuie incluse în registrul menționat la alineatul (4).

Informațiile menționate la alineatul (4) trebuie, cel puțin, să identifice corect și fără echivoc categoria de instrumente derivate care face obiectul obligației de compensare.

Proiectele de standarde tehnice de reglementare menționate la primul paragraf se adoptă în conformitate cu articolele [7-7d] din Regulamentul …/… [Regulamentul AEVMP].

AEVMP înaintează Comisiei proiecte ale acestor standarde de reglementare până la data de 30 iunie 2012.

Articolul 5 Accesul la CPC

Contrapartidele centrale care au fost autorizate să compenseze contracte derivate extrabursiere eligibile acceptă să compenseze astfel de contracte în mod nediscriminatoriu, indiferent de locul lor de tranzacționare.

Articolul 6 Obligația de raportare

1. Contrapartidele financiare transmit către un registru central de tranzacții înregistrat în conformitate cu articolul 51 informațiile referitoare la orice contract derivat extrabursier la care participă, precum și orice modificare sau reziliere a acestuia. Aceste informații se transmit cel târziu în ziua următoare executării, compensării sau modificării contractului.

Există posibilitatea ca informațiile legate de modificarea sau rezilierea contractelor menționate la alineatul (1) să fie raportate de alte entități în numele contrapartidelor inițiale, în măsura în care toate detaliile contractului se raportează fără suprapuneri.

2. Dacă un registru central de tranzacții nu este în măsură să înregistreze detaliile referitoare la un contract derivat extrabursier, contrapartidele financiare raportează informațiile referitoare la pozițiile lor în contractele respective către autoritatea competentă desemnată în conformitate cu articolul 48 din Directiva 2004/39/CE.

Informațiile transmise autorității competente trebuie să fie cel puțin cele care s-ar transmite registrului central de tranzacții.

3. O contrapartidă care face obiectul obligației de raportare poate delega celeilalte contrapartide raportarea informațiilor privind contractul derivat extrabursier.

Nu se consideră că o contrapartidă care raportează integral informațiile referitoare la un contract către un registru central de tranzacții în numele unei alte contrapartide încalcă restricții cu privire la divulgarea informațiilor impuse prin contractul respectiv sau prin orice alt act cu putere de lege sau act administrativ.

Nici entitatea care raportează, nici conducerea sau salariații săi nu pot fi trași la răspundere în urma divulgării informațiilor menționate.

4. Comisiei i se delegă competențe pentru a stabili detaliile și tipul rapoartelor menționate la alineatele (1) și (2) pentru diferitele categorii de instrumente derivate.

Aceste rapoarte conțin cel puțin următoarele informații:

(a) părțile la contract și beneficiarul drepturilor și obligațiilor care decurg din contract, dacă acesta este diferit;

(b) principalele caracteristici ale contractului, precizându-se inclusiv tipul, activul suport, scadența și valoarea noțională.

Proiectele de standarde tehnice de reglementare menționate la primul paragraf se adoptă în conformitate cu articolele [7-7d] din Regulamentul …/… [Regulamentul AEVMP].

AEVMP elaborează proiecte ale acestor standarde tehnice de reglementare pe care le transmite Comisiei până la data de 30 iunie 2012.

5. Pentru a se asigura condiții uniforme de aplicare a dispozițiilor alineatelor (1) și (2), Comisia este abilitată să determine formatul și frecvența rapoartelor menționate la alineatele (1) și (2) pentru diferite categorii de instrumente derivate. Proiectele de standarde tehnice de punere în aplicare menționate la primul paragraf se adoptă în conformitate cu [articolul 7e] din Regulamentul …/… [Regulamentul AEVMP].

AEVMP elaborează proiecte ale acestor standarde tehnice de punere în aplicare pe care le transmite Comisiei până la data de 30 iunie 2012.

Articolul 7 Contrapartide nefinanciare

1. În cazul în care o contrapartidă nefinanciară deține în cadrul unor contracte derivate extrabursiere poziții care depășesc pragul de informare care trebuie determinat în conformitate cu alineatul (3) litera (a), aceasta trebuie să informeze autoritatea competentă desemnată în conformitate cu articolul 48 din Directiva 2004/39/CE în legătură cu acest lucru și să furnizeze justificări pentru pozițiile respective.

Contrapartida nefinanciară respectivă face obiectul obligației de raportare prevăzute la articolul 6 alineatul (1).

2. În cazul în care o contrapartidă nefinanciară deține în cadrul unor contracte derivate extrabursiere poziții care depășesc pragul de compensare care trebuie determinat în conformitate cu alineatul (3) litera (b), aceasta trebuie să facă obiectul obligației de compensare prevăzute la articolul 3 pentru toate contractele sale pe instrumente derivate extrabursiere eligibile.

Autoritatea competentă desemnată în conformitate cu articolul 48 din Directiva 2004/39/CE trebuie să ia măsurile necesare pentru a garanta respectarea obligației prevăzute la primul paragraf.

3. Comisiei îi este delegată competența de a adopta standarde tehnice de reglementare care precizează:

(a) pragul de informare;

(b) pragul de compensare.

Aceste praguri se determină luându-se în considerare relevanța sistemică a sumei pozițiilor și expunerilor nete pentru fiecare contrapartidă și pentru fiecare categorie de instrumente financiare derivate.

Standardele de reglementare menționate la primul paragraf se adoptă în conformitate cu articolele [7-7d] din Regulamentul …/… [Regulamentul AEVMP].

După consultarea cu Comitetul european pentru riscuri sistemice (CERS) și cu alte autorități din domeniu, AEVMP transmite Comisiei proiecte pentru aceste standarde de reglementare până cel târziu la 30 iunie 2012.

4. În calculul pozițiilor menționate la alineatul (2) nu se iau în considerare contractele derivate încheiate de o contrapartidă nefinanciară a căror legătură directă cu activitatea comercială a contrapartidei respective este obiectiv măsurabilă.

5. Pe baza consultărilor cu AEVMP, CERS și cu alte autorități din domeniu, Comisia analizează periodic pragurile stabilite la alineatul (3) și le modifică dacă este necesar.

Articolul 8 Tehnici de diminuare a riscului pentru contracte derivate extrabursiere necompensate prin CPC

1. Contrapartidele financiare sau contrapartidele nefinanciare menționate la articolul 7 alineatul (2) care participă la contracte derivate extrabursiere necompensate prin contrapartidă centrală iau măsurile necesare pentru a asigura existența unor proceduri și acorduri corespunzătoare necesare măsurării, monitorizării și reducerii riscului operațional și riscului de credit, care să includă cel puțin următoarele:

(a) unde este posibil, mijloace electronice care să facă posibilă confirmarea rapidă a termenilor contractelor pe instrumente derivate extrabursiere;

(b) proceduri bine puse la punct, reziliente și controlabile care să permită reconcilierea portofoliilor, administrarea riscurilor asociate, identificarea și soluționarea diferendelor dintre părți și monitorizarea valorii contractelor în derulare.

În sensul dispozițiilor de la litera (b), valoarea contractelor în derulare se stabilește zilnic la prețul pieței, iar procedurile de administrare a riscului impun schimbul de garanții într-un mod rapid, corect și segregat corespunzător sau deținerea de capital adecvat și proporțional.

2. Comisiei i se delegă competența de a adopta standarde tehnice de reglementare care să specifice intervalul maxim de timp dintre încheierea unui contract derivat extrabursier și confirmarea menționată la alineatul (1) litera (a).

Standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf se adoptă în conformitate cu articolele [7-7d] din Regulamentul …/… [Regulamentul AEVMP].

AEVMP înaintează Comisiei un proiect pentru aceste standarde tehnice de reglementare până la data de 30 iunie 2012.

3. Comisiei i se delegă competența de a adopta standarde tehnice de reglementare care să specifice măsurile și nivelurile garanțiilor și capitalului necesar în vederea respectării dispozițiilor de la alineatul (1) litera (b) și de la alineatul (1) al doilea paragraf.

În funcție de natura juridică a contrapartidei, standardele tehnice de reglementare menționate în primul paragraf se adoptă în conformitate cu articolele [7 - 7d] din Regulamentul UE…/…[ ABE], articolele [7 - 7d] din Regulamentul UE…/…[AEVMP] sau cu articolele [7 - 7d] din Regulamentul UE…/…[ AEAPO].

ABE, AEVMP și AEAPO înaintează împreună Comisiei un proiect comun referitor la aceste standarde tehnice de reglementare, până cel târziu la 30 iunie 2012.

Articolul 9 Sancțiuni

1. Statele membre stabilesc regimul sancțiunilor care se aplică în cazul încălcării dispozițiilor prezentului titlu și iau toate măsurile necesare pentru a asigura punerea în aplicare a acestora. Aceste sancțiuni presupun cel puțin amenzi administrative. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficiente, proporționale și disuasive.

2. Statele membre se asigură că autoritățile competente responsabile cu supravegherea contrapartidelor financiare și, unde este cazul, a contrapartidelor nefinanciare fac publică orice sancțiune impusă pentru încălcări ale articolelor 3-8, cu excepția cazului în care divulgarea informațiilor ar pune în pericol piețele financiare sau ar cauza daune disproporționate pentru părțile implicate.

Până cel târziu la 30 iunie 2012, Comisiei îi sunt notificate de către statele membre dispozițiile menționate la alineatul (1). Statele membre informează fără întârziere Comisia cu privire la orice modificare ulterioară a acestora.

3. Comisia verifică, cu sprijinul AEVMP, dacă sancțiunile administrative menționate la alineatul (1) și pragurile menționate la articolul 7 alineatele (1) și (2) sunt aplicate efectiv și coerent.

Titlul III Autorizarea și supravegherea contrapartidelor centrale

Capitolul 1Condiții și proceduri de autorizare a contrapartidelor centrale

Articolul 10 Autorizarea contrapartidelor centrale

1. Atunci când o contrapartidă centrală, persoană juridică stabilită în Uniunea Europeană, care are acces la o lichiditate adecvată intenționează să presteze servicii și să desfășoare activități, aceasta trebuie să înainteze o cerere de autorizare autorității competente a statului membru în care este stabilită.

Această lichiditate poate proveni din accesul la lichiditatea unei bănci centrale sau a unei bănci comerciale solvabile și fiabile sau la ambele. Accesul la lichiditate poate decurge dintr-o autorizație acordată în conformitate cu articolul 6 din Directiva 2006/48/CE sau din alte dispoziții adecvate.

2. Autorizația este valabilă pentru întregul teritoriu al Uniunii.

3. Autorizația precizează serviciile sau activitățile pe care contrapartida centrală este autorizată să le presteze sau desfășoare, inclusiv categoriile de instrumente financiare acoperite de autorizație.

4. Contrapartida centrală trebuie să respecte în orice moment condițiile impuse pentru autorizarea inițială.

Contrapartida centrală trebuie să aducă imediat la cunoștința autorității competente toate modificările importante care afectează condițiile autorizării inițiale.

5. Comisiei îi este delegată competența de a adopta standarde tehnice de reglementare care să precizeze criteriile lichidității adecvate menționate la alineatul (1).

Standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf se adoptă în conformitate cu articolele [7-7d] din Regulamentul …/… [Regulamentul AEVMP].

În urma unei consultări cu AEVMP, ABE înaintează Comisiei un proiect referitor la aceste standarde tehnice de reglementare cel târziu la 30 iunie 2012.

Articolul 11 Extinderea activităților și a serviciilor

1. O contrapartidă centrală care dorește să își extindă obiectul de activitate la servicii sau activități suplimentare care nu sunt acoperite de autorizația inițială trebuie să depună o cerere de extindere. Oferirea de servicii de compensare într-o altă monedă sau pentru instrumente financiare ale căror caracteristici de risc diferă considerabil de cele ale instrumentelor pentru care contrapartida centrală a fost autorizată este considerată a fi o extindere a autorizației.

Extinderea autorizației se efectuează conform procedurii de la articolul 13.

2. Atunci când o contrapartidă centrală dorește să își extindă activitățile într-un alt stat membru decât cel în care este stabilită, autoritatea competentă a statului membru de stabilire notifică imediat autoritatea competentă a celuilalt stat membru.

Articolul 12 Cerințe de capital

1. Pentru a fi autorizate conform articolului 10, contrapartidele centrale trebuie să dispună de un capital inițial permanent, disponibil și separat de cel puțin 5 milioane EUR.

2. Capitalul, împreună cu rezultatul reportat și rezervele unei contrapartidei centrale, trebuie să fie în orice moment suficient pentru a asigura lichidarea sau restructurarea ordonată a activităților într-un interval de timp adecvat și pentru a oferi contrapartidei centrale o protecție corespunzătoare împotriva riscului operațional și a riscului rezidual.

3. Comisiei îi este delegată competența de a adopta standarde tehnice de reglementare care să precizeze capitalul, rezultatul reportat și rezervele contrapartidelor centrale vizate la alineatul (2).

Standardele tehnice de reglementare menționate la primul paragraf se adoptă în conformitate cu articolele [7-7d] din Regulamentul …/… [Regulamentul AEVMP].

În urma unei consultări cu ABE, AEVMP înaintează Comisiei un proiect referitor la aceste standarde tehnice de reglementare cel târziu la 30 iunie 2012.

Articolul 13 Procedura de acordare și de refuzare a autorizației

1. Autoritatea competentă acordă autorizația numai dacă are certitudinea că contrapartida centrală solicitantă îndeplinește toate cerințele prevăzute în prezentul regulament și cerințele adoptate în temeiul Directivei 98/26/CE, și după avizul pozitiv comun al colegiului menționat la articolul 15 și avizul AEVMP.

2. Contrapartida centrală solicitantă furnizează toate informațiile necesare pentru a-i permite autorității competente să constate că aceasta a prevăzut, la momentul autorizării inițiale, toate dispozițiile necesare pentru a îndeplini obligațiile care îi revin în temeiul prezentului regulament.

3. În termen de șase luni de la depunerea unei cereri complete, autoritatea competentă informează în scris contrapartida centrală solicitantă dacă îi este acordată autorizația.

Articolul 14 Colegii

1. Autoritatea competentă a statului membru de stabilire al unei contrapartide centrale instituie și prezidează un colegiu pentru facilitarea exercitării sarcinilor vizate la articolele 10, 11, 46 și 48.

Colegiul este alcătuit din:

(a) AEVMP;

(b) autoritatea competentă a statului membru de stabilire al contrapartidei centrale;

(c) autoritățile competente responsabile de supravegherea membrilor compensatori ai contrapartidei centrale stabilite în cele trei state membre cu cele mai mari contribuții agregate la fondul de default al contrapartidei centrale menționat la articolul 40;

(d) autoritățile competente responsabile de supravegherea piețelor reglementate sau a sistemelor multilaterale de tranzacționare deservite de contrapartida centrală sau ambele;

(e) autoritățile competente responsabile de supravegherea contrapartidelor centrale cu care au fost încheiate acorduri de interoperabilitate;

(f) autoritatea responsabilă de supravegherea contrapartidei centrale și băncile centrale care emit cele mai utilizate monede ale instrumentelor financiare compensate.

2. Fără a aduce atingere responsabilităților care revin autorităților competente în temeiul prezentului regulament, colegiul asigură:

(a) elaborarea avizului comun menționat la articolul 15;

(b) schimbul de informații, inclusiv în cazul cererilor de informații în temeiul articolul 21;

(c) acordul asupra delegării voluntare de sarcini către membrii săi;

(d) elaborarea programelor de examinare prudențială pe baza evaluării riscurilor contrapartidei centrale;

(e) îmbunătățirea eficienței supravegherii, eliminând cerințele de supraveghere suprapuse inutile;

(f) coerența aplicării practicilor de supraveghere;

(g) stabilirea procedurilor și a planurilor de urgență pentru situațiile de urgență vizate la articolul 22.

3. Înființarea și funcționarea colegiului se bazează pe un acord scris între toți membrii acestuia.

Acordul definește modalitățile practice de funcționare a colegiului și poate defini sarcinile care urmează să fie încredințate autorității competente a statului membru al contrapartidei centrale sau unui alt membru al colegiului.

Articolul 15 Avizul comun

1. Autoritatea competentă a statului membru în care este stabilită contrapartida centrală efectuează o evaluare a riscului contrapartidei centrale și prezintă un raport colegiului.

Colegiul adoptă un aviz comun asupra acestui raport în termen de două luni de la primirea lui.

2. AEVMP facilitează adoptarea unui aviz comun în conformitate cu competențele sale de soluționare a dezacordurilor prevăzute la articolul 11 din Regulamentul …/… [Regulamentul AEVMP] și cu funcția de coordonare generală prevăzută la articolul 16 din același regulament. AEVMP nu are drepturi de vot asupra avizelor comune ale colegiului.

Articolul 16 Retragerea autorizației

1. Autoritatea competentă retrage autorizația în oricare dintre situațiile următoare:

(a) când o contrapartidă centrală nu folosește autorizația timp de 12 luni, renunță în mod explicit la autorizație sau nu a prestat niciun serviciu și nu a desfășurat nicio activitate în ultimele șase luni;

(b) când o contrapartidă centrală a obținut autorizația prin declarații false sau alte mijloace neregulamentare;

(c) când o contrapartidă centrală nu mai îndeplinește condițiile în care a fost acordată autorizația;

(d) când o contrapartidă centrală încalcă grav și repetat cerințele prevăzute în prezentul regulament.

2. A