RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Raport privind progresele înregistrate în legătură cu aplicarea Directivei 2006/32/CE privind eficiența energetică la utilizatorii finali și serviciile energetice și aplicarea Directivei 2004/8/CE privind promovarea cogenerării pe baza cererii de energie termică utilă pe piața internă a energiei /* COM/2013/0938 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU Raport privind progresele înregistrate în legătură cu aplicarea Directivei 2006/32/CE privind eficiența energetică la utilizatorii finali și serviciile energetice și aplicarea Directivei 2004/8/CE privind promovarea cogenerării pe baza cererii de energie termică utilă pe piața internă a energiei Introducere Directiva 2006/32/CE[1] privind eficiența energetică la utilizatorii finali și serviciile energetice (Directiva privind serviciile energetice sau DSE) vizează rentabilizarea și eficientizarea utilizării energiei de către utilizatorii finali, prin stabilirea unor obiective indicative, a unor stimulente și a cadrelor instituționale, financiare și juridice necesare pentru înlăturarea barierelor de pe piață și a imperfecțiunilor care împiedică utilizarea eficientă a energiei la consumatorii finali. De asemenea, directiva are ca scop să creeze condițiile pentru dezvoltarea și promovarea unei piețe a serviciilor energetice și pentru realizarea unor programe de economisire a energiei și a altor măsuri menite să îmbunătățească eficiența energetică la utilizatorii finali. Directiva privind serviciile energetice se aplică distribuției și vânzării cu amănuntul a energiei, realizării unor măsuri de creștere a eficienței energetice la utilizatorii finali, cu excepția activităților incluse în schema UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU ETS) și, într-o anumită măsură, forțelor armate. Directiva vizează vânzarea cu amănuntul, furnizarea și distribuția marilor vectori energetici transportați prin rețele, cum ar fi energia electrică și gazele naturale, precum și alte tipuri de energie cum ar fi energia termică distribuită prin rețele de termoficare, păcura, cărbunele și lignitul, produsele energetice provenite din silvicultură și din agricultură, precum și carburanții pentru transport. În conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din DSE, statelor membre li s-a cerut să întocmească al doilea plan de acțiune pentru eficiență energetică (PAEE) și să îl prezinte Comisiei până la 30 iunie 2011[2]. În conformitate cu articolul 14 alineatul (5) din DSE, Comisia evaluează, pe baza PAEE, măsura în care statele membre au progresat în direcția atingerii obiectivelor indicative naționale privind economiile de energie. Prin urmare, prezentul raport încheie evaluarea și raportarea Comisiei în legătură cu al doilea PAEE în cadrul îndeplinii obligației sale prevăzute la articolul 14 alineatul (5) din DSE. Raportul a fost elaborat mai târziu decât se preconizase deoarece nu toate statele membre și-au depus PAEE în termenul prevăzut în DSE. Cogenerarea cu randament ridicat oferă un potențial considerabil de economisire a energiei în UE, deoarece energia termică obținută în urma producției de energie electrică nu se risipește, ci se folosește. Acest potențial nu a fost exploatat pe deplin până în prezent. Directiva 2004/8/CE[3] privind promovarea cogenerării pe baza cererii de energie termică utilă pe piața internă a energiei (Directiva CHP sau Directiva privind cogenerarea) își propune să faciliteze instalarea și exploatarea unităților de cogenerare în vederea realizării de economii de energie și a combaterii schimbărilor climatice. Pe termen scurt, Directiva CHP ar trebui să facă posibilă consolidarea instalațiilor de cogenerare existente și promovarea construirii de centrale noi, iar pe termen mai lung ar trebui să creeze cadrul necesar pentru cogenerarea cu randament ridicat, în vederea reducerii emisiilor. În conformitate cu articolul 10 din Directiva CHP, statele membre au obligația să publice un raport ce conține rezultatele analizei și ale evaluărilor efectuate cu privire la garanția de origine, la potențialul național de cogenerare cu randament ridicat și la cadrul legislativ și de reglementare existent privind cogenerarea. În conformitate cu articolul 11 din Directiva CHP, Comisia are obligația de a raporta periodic progresele înregistrate în direcția îndeplinirii obiectivelor prevăzute în Directiva CHP. Prezentul raport respectă această cerință. Este elaborat mai târziu decât s-a preconizat deoarece nu toate statele membre și-au depus rapoartele până la termenul prevăzut în Directiva CHP. Ar trebui menționat că Directivele DSE și CHP vor fi abrogate aproape în totalitate prin Directiva privind eficiența energetică („DEE”)[4], cu efect de la 5 iunie 2014. Totuși, obligația de a stabili un obiectiv în conformitate cu articolul 4 din DSE nu va fi abrogată până la 1 ianuarie 2017. Prezentul raport este însoțit de un document de lucru al serviciilor Comisiei [SWD(2013) 541 final], care detaliază aplicarea de către statele membre atât a Directivei privind serviciile energetice, cât și a Directivei privind cogenerarea și evaluează progresul înregistrat în domeniul eficienței energetice aferente furnizării de energie și la nivelul consumului final. Raportul este însoțit, de asemenea, de o analiză detaliată a PAEE al fiecărui stat membru. Implementarea Directivei 2006/32/CE privind eficiența energetică la utilizatorii finali și serviciile energetice Directiva privind serviciile energetice instituie obligația statelor membre de a își stabili și de a atinge un obiectiv indicativ național pentru 2016 privind economiile de energie de cel puțin 9 % din energia finală[5]. Majoritatea dispozițiilor au fost înlocuite cu dispozițiile mai detaliate cuprinse în DEE. Cu toate acestea, cerințele privind obiectivul de 9 % nu vor fi abrogate până în 2017. Deși calculele și metodologia sunt foarte diferite, obiectivul DSE ar trebui considerat un pas în direcția îndeplinirii de către UE a obiectivului său mai ambițios constând în reducerea cu 20 % a consumului de energie până în 2020. Directiva obligă statele membre să raporteze în legătură cu principalele măsuri adoptate și planificate în domeniul eficienței energetice, cuprinse în PAEE. În general, ținând seama de caracterul său cuprinzător, de nivelul de detaliere a măsurilor politice naționale, precum și de acoperirea sectoarelor esențiale, calitatea generală a celui de-al doilea PAEE prezentat de statele membre în 2011-2012 în cadrul DSE a fost mult mai bună decât cea a primului PAEE, prezentat în 2007-2008. Acest lucru s-a reflectat și în economiile de energie preconizate să fie obținute ca urmare a aplicării noilor măsuri cuprinse în al doilea PAEE. Întrucât DSE vizează economiile de energie la utilizatorii finali și serviciile energetice – excluzând, după cum s-a specificat, majoritatea măsurilor de eficiență energetică referitoare la partea de furnizare și măsurile de îmbunătățire a eficienței energetice a participanților la EU ETS – majoritatea PAEE din cadrul celei de-a doua perioade de raportare oferă detalii privind activitățile întreprinse sau planificate pentru îmbunătățirea eficienței energetice a activității de furnizare a energiei. În plus, PAEE descriu o varietate de măsuri de îmbunătățire a eficienței energetice în afara serviciilor energetice. Ca sector individual, clădirile oferă cel mai mare potențial de economisire a energiei din UE, iar îmbunătățirea eficienței energetice în acest sector reprezintă un obiectiv prioritar pentru statele membre. În al doilea PAEE, aproape toate statele membre au raportat măsuri privind atât clădirile noi, cât și clădirile existente, precum și clădirile rezidențiale și cele din sectorul terțiar[6]. Economiile obținute prin reglementările privind construcțiile și acțiunile aferente constituie o parte semnificativă a economiilor naționale totale, unele dintre acestea incluzând economii realizate mai devreme, în urma reglementărilor puse în aplicare începând din 1995. Ca și în cazul primei perioade de raportare, sectorul rezidențial reprezintă o caracteristică esențială a celui de-al doilea PAEE, 17 state membre raportând programe ample de renovare a clădirilor. Unele state membre includ în calculul economiilor lor efectele legislației UE specifice privind eficiența energetică, cum ar fi punerea în aplicare a regulamentelor referitoare la proiectarea ecologică și la etichetarea energetică. Din punctul de vedere al finanțării măsurilor de economisire a energiei, mai multe state membre au raportat utilizarea fondurilor UE, precum și a veniturilor din vânzarea unităților de cantitate atribuită (AAU) în temeiul Protocolului de la Kyoto[7]. În același timp, eforturile de creștere a implicării sectorului privat în finanțarea îmbunătățirii eficienței energetice sunt din ce în ce mai numeroase în întreaga UE. Numărul măsurilor orizontale promițătoare a crescut între prima și a doua perioadă de raportare. În acest sens, în prezent, obligațiile privind economiile de energie fac parte din demersurile de încurajare a unor rate accelerate de creștere a economiilor de energie. S-a raportat că sistemele de certificate albe instituite[8] sunt deja operaționale în cinci state membre. În al doilea PAEE, două state membre au raportat introducerea iminentă a unor astfel de sisteme. Societățile de servicii energetice („SSE”) continuă să reprezinte un alt domeniu esențial pentru finanțarea eficienței energetice în UE. În acest sens, mai multe state membre menționează punerea la dispoziție a unor modele de contract pentru serviciile energetice, introducerea de acte legislative sau îndepărtarea barierelor juridice pentru ca SSE să aibă acces la serviciile energetice din sectorul public. În același timp, după cum s-a observat în prima perioadă de raportare, multe dintre măsurile raportate cu privire la SSE cuprind prea puține detalii referitoare la acțiunile concrete care trebuie întreprinse. Economiile de energie finală totale pentru 2010, astfel cum au fost declarate de statele membre, s-au ridicat la aproximativ 59 milioane TEP (tone echivalent petrol). Această cifră este cu aproximativ 35 % mai mare decât suma obiectivelor intermediare privind economiile de energie stabilite de cele 27 de state membre în primele PAEE, prezentate în 2008. Nivelurile declarate ale economiilor intermediare se situează între 1,8 % din consumul de referință în Lituania și aproape 9 % în Germania și Suedia, unde obiectivul orientativ pentru 2016 prevăzut de DSE a fost efectiv îndeplinit la sfârșitul perioadei intermediare. Pentru 2016 sunt prevăzute economii de energie finală totale de aproximativ 132 milioane TEP[9], cu mult peste obiectivul orientativ de 9 % (aproximativ 89 milioane TEP). Spania și Germania preconizează cele mai ridicate niveluri de economii, în timp ce patru state membre cuantifică, pentru 2016, economii reprezentând mai puțin de 9 % din consumul lor de energie de referință. Cu toate acestea, atunci când se compară cifrele care reprezintă economii înregistrate de statele membre, este important să se țină seama de metodele folosite pentru calcularea acestora și nu doar de nivelurile declarate și previzionate. Pentru cuantificarea economiilor s-au folosit mai multe abordări diferite. În consecință, cifrele prezentate în tabelul 1 de mai jos pot fi folosite doar ca indicator general al impactului efectiv al economiilor la nivelul UE. Abordările naționale sunt examinate mai detaliat în documentul de lucru al serviciilor Comisiei care însoțește prezentul raport. Conform imaginii generale privind progresul înregistrat în UE în domeniul eficienței energetice, între prima și a doua rundă de raportare din cadrul DSE au avut loc mai multe evoluții pozitive. Utilizarea pe scară largă a ghidului și a modelului puse la dispoziție de Comisie a contribuit la îmbunătățirea generală a calității PAEE. Cu toate acestea, mai multe state membre și-ar putea îmbunătăți raportarea, oferind mai multe detalii referitoare la măsuri și la punerea în aplicare concretă a acestora și clarificând metodologiile folosite pentru cuantificarea economiilor de energie. A doua rundă de raportare indică faptul că furnizarea informațiilor în PAEE poate fi îmbunătățită în continuare pentru a demonstra dacă și cum pot statele membre să își îndeplinească obiectivul privind economiile de energie. Tabelul 1: Obiectivele în materie de economii de energie finală prevăzute în PAEE, previziunile pentru 2016 și economiile declarate pentru 2010 || Obiectivul pentru 2010 în materie de economii de energie finală (echivalentul primar cu caractere cursive) || Obiectivul declarat pentru 2010 în materie de economii de energie finală (echivalentul primar cu caractere cursive) || Previziunea pentru 2016 privind economiile de energie finală (echivalentul primar cu caractere cursive) Stat membru || milioane TEP || % din consumul de referință || milioane TEP || % din consumul de referință || milioane TEP || % din consumul de referință Austria || 0,428 || 2,0 % || 1,180 || 5,5 % || 1,874 || 8,8 % Belgia || 0,789 || 3,0 % || 1,301 || 4,9 % || 2,985 || 11,4 % Bulgaria[10] || 0,209 || 3,0 % || 0,305 || 4,4 % || 1,066 || 15,3 % Cipru[11] || 0,060 || 3,3 % || 0,066 || 3,6 % || 0,191 || 10,.4 % Republica Cehă[12] || 0,355 || 1,8 % || 0,532 || 2,7 % || 1,596 || 8,2 % Danemarca || 0,449 || 3,0 % || 0,664 || 4,4 % || 1,285 || 8,6 % Estonia || 0,061 || 2,3 % || 0,079 || 3,0 % || 0,213 || 8,1 % Finlanda || 0,507 || 3,0 % || 1,040 || 6,1 % || 2,123 || 12,5 % Franța || 5,000 || 3,8 % || 5,159 || 3,9 % || 18,000 || 13,5 % Germania || 12,181 || 6,1 % || 17,937 || 9,0 % || 33,868 || 17,1 % Grecia[13] || 0,439 || 2,8 % || 0,794 || 5,1 % || 1,415 || 9,0 % Ungaria || 0,152 || 1,0 % || 0,293 || 1,9 % || 1,371 || 9,0 % Irlanda || 0,559 || 4,5 % || 0,523 || 4,2 % || 1,576 || 12,6 % Italia || 3,066 || 2,7 % || 4,102 || 3,6 % || 10,880 || 9,6 % Letonia || 0,006 || 0,2 % || 0,294 || 8,8 % || 0,299 || 9,0 % Lituania || 0,054 || 1,5 % || 0,067 || 1,8 % || 0,341 || 9,4 % Luxemburg || 0,045 || 2,7 % || 0,128 || 7,6 % || 0,238 || 14,1 % Malta || 0,011 || 3,0 % || 0,014 || 3,8 % || 0,033 || 9,0 % Țările de Jos || 0,978 || 2,0 % || 2,278 || 4,7 % || 6,416 || 13,1 % Polonia || 1,021 || 2,0 % || 3,037 || 5,9 % || 5,779 || 11,3 % Portugalia || 0,344 || 1,9 % || 0,662 || 3,6 % || 2,240 || 12,2 % România[14] || 0,940 || 3,0 % || 2,222 || 7,1 % || 2,800 || 9,0 % Slovacia || 0,224 || 3,0 % || 0,668 || 9,0 % || 0,671 || 9,0 % Slovenia || 0,102 || 2,5 % || 0,101 || 2,5 % || 0,591 || 14,5 % Spania[15] || 2,179 || 3,0 % || 4,720 || 6,5 % || 13,126 || 18,1 % Suedia || 2,003 || 6,3 % || 2,846 || 9,0 % || 4,626 || 14,6 % Regatul Unit || 11,737 || 9,0 % || 8,547 || 6,6 % || 17,816 || 13,7 % Nivelurile economiilor globale obținute și previzionate în al doilea PAEE sunt mai mari decât alți indicatori privind ratele de îmbunătățire a eficienței energetice. În conformitate cu al doilea PAEE, statele membre care folosesc în principal indicatori descendenți declară o îmbunătățire a eficienței energetice de 6,6 % pentru perioada intermediară de 3 ani (2007-2010) sau o îmbunătățire anuală medie de peste 2,1 % din consumul de referință. Această cifră contrastează cu rata medie de reducere a intensității energetice finale de aproximativ 1,2 % înregistrată pentru anii 2000-2009 de proiectul Odyssee[16]. Creșterea semnificativă a ratei anuale de îmbunătățire ce reiese din PAEE nu poate fi justificată în întregime prin creșterea activității în domeniul politicilor, ci și prin factori structurali și statistici suplimentari, precum și prin inconsecvențe și suprapuneri la nivelul datelor în momentul agregării impactului diferitelor măsuri naționale. Statele membre care folosesc în principal metode de calcul de tip ascendent sau specifice măsurilor pentru a stabili valorile economiilor declarate indică economii de 5,1 % din consumul de energie de referință până în 2010. Și această cifră pare ridicată având în vedere că, spre deosebire de metodele de calcul de tip descendent, valorile rezultate prin metodele de calcul de tip ascendent ar trebui să excludă economiile autonome, deși includ totuși anumite economii timpurii. De asemenea, există un anumit risc de contabilizare dublă în cazurile în care aceleași economii de kWh ar fi putut fi determinate de mai multe măsuri politice. Tabelul 2: Imagine de ansamblu asupra măsurilor în materie de distribuție cuprinse în al doilea set de PAEE[17] Stat membru || Măsuri ce vizează pierderile ce provin din transportul și distribuția energiei electrice || Măsuri ce promovează cogenerarea cu randament ridicat || Măsuri ce acordă prioritate altor centrale de înaltă eficiență, inclusiv eoliene, fotovoltaice || Măsuri de încurajare a termoficării sau de îmbunătățire a randamentului acesteia || Măsuri de promovare a gestiunii sarcinii || Măsuri de promovare sau de dezvoltare a rețelelor inteligente || Măsuri ce vizează eficiența furnizării de petrol și gaz || Acorduri voluntare ce încurajează economiile în ceea ce privește distribuția || Măsuri de promovare a unei concurențe sporite între furnizori AT || || X || || X || || || || || BE || || X[18] || || || || || || || BG || X || X || || X || || X || || || CY || X || X || X || || || || || || CZ || || X || X || X || || || || || DK || X || || || X[19] || || || X || X || EE || X || X || || X || || || X || || X FI || || || || || || || || X || FR || || || || || || X || || || DE || || X[20] || || || || || || || X GR || X || X || X || X || || || || || HU || || || || X || || || || || IE || X || || X || || X || X || || X || X IT || X || X || X || || || X || || || LT || X || X || X || X || || X || X || || LV || || X || || || || || || || LU || || X || || || || || || || MT || X || X || || || || X || || || NL || || X || || || || || || || PL || X || || || X || || X || || || PT || || X || || || || || || || RO || || || || || || || || || SK || || X || || || || || || || SI || || X || X || X || || X || || X || ES || || X || X || || || || || || SE || || || || X || || X || || || UK || || || || || || X || || || Implementarea Directivei 2004/8/CE privind promovarea cogenerării Cogenerarea cu randament ridicat (definită ca producerea simultană, în același proces, a energiei termice și a energiei electrice și/sau mecanice) are un potențial semnificativ din punctul de vedere al economisirii de energie, însă este folosită la scară mică în UE. Așadar, obiectivul Directivei CHP este de a stabili un cadru comun transparent pentru promovarea și facilitarea instalării centralelor de cogenerare. Pe termen scurt, directiva ar trebui să facă posibilă consolidarea instalațiilor de cogenerare existente și promovarea centralelor noi. Pe termen mediu și lung, directiva ar trebui să instituie cadrul necesar pentru cogenerarea cu randament ridicat, astfel încât să se reducă emisiile de CO2 și de alte substanțe și să se contribuie la dezvoltarea durabilă. În conformitate cu Directiva CHP, statelor membre li s-a cerut să își analizeze potențialul național de cogenerare cu randament ridicat, să evalueze barierele și cadrele administrative, precum și fiabilitatea sistemului garanțiilor de origine [articolul 10 alineatul (1) din Directiva CHP]. Din 21 februarie 2007, statele membre au trebuit să evalueze, la interval de patru ani, progresele înregistrate în vederea creșterii ponderii cogenerării cu randament ridicat (CHP) în cadrul energiei furnizate. Statele membre aveau obligația să publice, până la 11 octombrie 2011, rapoarte naționale privind progresele înregistrate în cadrul celei de-a doua runde de raportare, iar Comisia trebuie să analizeze aplicarea Directivei CHP pe baza acestor rapoarte. Toate statele membre au respectat obligația de a analiza potențialul național de cogenerare și barierele în calea atingerii acestui potențial, precum și de a își evalua cadrele administrative, inclusiv sistemul garanțiilor de origine. De asemenea, toate statele membre au prezentat primul și al doilea raport privind progresele înregistrate, astfel cum se prevede în Directiva CHP, deși cu unele întârzieri. Pentru a facilita raportarea și pentru a oferi informații comparative în scopul evaluării, Comisia a pus la dispoziția statelor membre modele și chestionare neobligatorii, însă nu toate statele membre au folosit chestionarele și modelele și nici nu le-au completat în întregime. Acest lucru a generat inconsecvențe în materie de calitate, exhaustivitate și metodologie. Așadar, se întâmplă deseori ca informațiile oferite în rapoartele naționale privind progresele înregistrate în ceea ce privește creșterea ponderii cogenerării cu randament ridicat să nu fie comparabile și să aibă niveluri diferite de detaliere și exhaustivitate. Acest lucru este valabil și pentru analizele naționale ale potențialului. Deși Directiva CHP a fost transpusă în legislația națională, în unele state membre sistemul garanțiilor de origine sau metodologiile de calcul pentru cantitatea de energie electrică provenită din cogenerarea cu randament ridicat nu erau pe deplin operaționale în 2010 sau se foloseau prea puțin în practică. Regulile naționale privind conectarea și accesul la rețea pentru cogenerarea cu randament ridicat au fost aplicate în diferite moduri și indică neconcordanțe semnificative. Deși s-au înregistrat progrese în ceea ce privește caracterul obiectiv și transparent al regulilor privind rețeaua electrică, programarea conectărilor și condițiile de tarifare continuă să fie deseori complexe și împovărătoare, în special pentru cogenerarea în rețea distribuită. De asemenea, statele membre au avut obligația de a evalua barierele în calea cogenerării. Statele membre au identificat prețurile combustibililor, cererea de energie pentru încălzire și răcire, complexitatea legislației, lipsa de promovare și regulile de acces la rețelele electrice ca fiind cele mai frecvente bariere în calea cogenerării. Alte bariere importante sunt riscul economic, incertitudinile legate de schema UE de comercializare a certificatelor de emisii, lipsa infrastructurii (de energie termică) și a resurselor financiare, lipsa conștientizării și anumite tehnologii insuficient dezvoltate. În al doilea raport privind progresele înregistrate, majoritatea statelor membre au furnizat informații referitoare la programele lor de sprijin pentru cogenerare, deși nu aveau nicio obligație legală să furnizeze aceste informații. Tarifele fixe, primele de preț sau prețul de cumpărare garantat pentru cogenerare au reprezentat forma cea mai frecventă de sprijin în perioada de raportare (până în 2010), folosită de șaptesprezece state membre. Aceste mecanisme de sprijin al prețurilor au fost asociate cu subvenții de capital în cincisprezece state membre. În multe state membre s-au folosit, de asemenea, scutirile de la taxele pe energie și pe activități profesionale și stimulentele fiscale accelerate. Unele state membre au combinat mai multe mecanisme de sprijin, cum ar fi certificatele și regimul cotelor (patru state membre). Domeniul de aplicare, condițiile și durata programelor naționale de sprijin au variat într-o măsură foarte mare. Deseori, programele de sprijin s-au adresat unui segment specific al cogenerării, de exemplu selectat în funcție de combustibil, precum biomasa, sau în funcție de capacitate, cum ar fi unitățile de cogenerare cu o capacitate mai mică de 10 MW[21]. Progresul înregistrat în vederea creșterea ponderii cogenerării cu randament ridicat a continuat să fie limitat de la intrarea în vigoare a Directivei CHP în 2004. Ponderea CHP în producția brută de energie electrică în UE-27 a crescut de la 10,5 % în 2004 la 11,2 % în 2011. În termeni absoluți, producția de energie electrică din CHP a crescut cu 38 TWh[22]: de la 337 TWh în 2004 la 375 TWh în 2011. Pe baza rapoartelor naționale prezentate în conformitate cu articolul 10 din Directiva CHP, care reflectă situația până în 2010, vizând în special perioada ce începe în 2008, evoluția generală a producției de energie electrică din cogenerarea cu randament ridicat a fost foarte diferită la nivelul statelor membre. În 2009, s-a înregistrat o ușoară scădere a producției totale din CHP, în special în industrie, probabil ca urmare a încetinirii creșterii economice, fiind urmată de o redresare în 2010. Între 2008 și 2009, capacitatea electrică a crescut, însă producția de energie electrică s-a redus, ceea ce indică o utilizare insuficientă a capacităților. Producția de energie termică din cogenerare este stabilă, neînregistrându-se nicio scădere, iar, la nivel general, aceasta a înregistrat o creștere constantă începând cu 2004. O creștere moderată se datorează în principal intensificării termoficării în sectorul rezidențial, comercial și al serviciilor. Ponderea cogenerării în producția de energie termică variază între peste 30 % în Suedia (40 %), Bulgaria (33 %), Republica Cehă (33 %) și Estonia (31 %) și sub 1 % în Grecia, Malta și Cipru. În această perioadă, în ceea ce privește combustibilul pentru cogenerare, s-a înregistrat o creștere constantă a utilizării gazelor naturale, de la 39 % la 48 %, în timp ce cărbunele și lignitul au avut o tendință descendentă, de la 35 % la 21 %. Biomasa și biogazul au o tendință generală ascendentă, crescând de la 9 % în 2005 la 15 % în 2010. Tehnologia cea mai frecventă este în continuare turbina de abur cu condensație, însă ponderea acesteia a scăzut constant, de la 40 % în 2005 la 36 % în 2010, în timp ce ponderea turbinelor de gaz cu ciclu combinat este în creștere (de la 23 % în 2005 la 29 % în 2010). În general, deși ponderea cogenerării cu randament ridicat pe piața energiei electrice a crescut, progresele sunt în continuare limitate, ridicându-se la doar 12 % din producția de energie electrică, în loc de potențialul economic de 21 % identificat de statele membre în analiza lor privind potențialul național[23]. Concluzie În practică, implementarea DSE a generat, mai presus de orice, măsuri care au vizat consumul final de energie, de exemplu, programe de recondiționare și de renovare a clădirilor. PAEE ale statelor membre arată că până în 2010 s-au obținut niveluri ridicate de economii de energie la utilizatorii finali și că obiectivul indicativ de 9 % pentru 2016 va fi depășit într-o măsură destul de mare de majoritatea statelor membre. Acest lucru este încurajator și arată că angajamentul statelor membre a produs rezultate în ceea ce privește economiile de energie. Progresele înregistrate ar trebui să continue pentru a se îndeplini obiectivul ambițios al UE pentru 2020, ce constă în obținerea unor economii de energie de 20 %, transpunerea concretă și punerea în aplicare a DEE, care este un instrument esențial pentru îndeplinirea acestui obiectiv. În ceea ce privește Directiva CHP, evoluția generală a producției de energie electrică din cogenerarea cu randament ridicat prezintă o creștere moderată, în primul rând ca urmare a intensificării termoficării în sectorul rezidențial, comercial și al serviciilor. Din 2004, s-a înregistrat o creștere constantă a producției de energie termică din cogenerare. În acest moment, propunerile de măsuri suplimentare sau de modificare în ceea ce privește atât Directiva DSE, cât și Directiva CHP, nu sunt considerate adecvate, deoarece ambele directive vor fi abrogate și au fost înlocuite cu DEE, care a preluat dispozițiile acestora și a consolidat obligațiile ce le revin statelor membre. [1] JO L 114, 27.4.2006, p. 64. [2] Croația a prezentat un PAEE în aprilie 2013, deși nu avea această obligație în temeiul DSE, deoarece obligația a luat naștere înainte de aderarea Croației la UE. [3] JO L 52, 21.2.2004, p. 50. [4] Directiva 2012/27/UE privind eficiența energetică, JO L 315, 14.11.2012, p. 1. [5] Anexa I la directivă prevede că statele membre ar trebui să își calculeze obiectivul pe baza mediei consumului lor de energie intern final anual pentru cea mai recentă perioadă de cinci ani anterioară implementării directivei menționate. [6] A se vedea secțiunea 3.2 din documentul SWD(2013) 541 final care însoțește prezentul raport, referitoare la raportul privind progresele înregistrate în ceea ce privește eficiența energetică în Uniunea Europeană. [7] A se vedea secțiunea 4 din documentul SWD(2013) 541 final care însoțește prezentul raport. [8] Acestea sunt certificate emise de organisme de certificare independente care confirmă declarațiile actorilor de pe piață conform cărora economiile de energie sunt o consecință a măsurilor de îmbunătățire a eficienței energetice [articolul 3 litera (s) din DSE]. [9] A se vedea secțiunea 4.9 și tabelul 10 din documentul SDW(2013) 541 final care însoțește prezentul raport. [10] Cifrele pentru 2016 privind Bulgaria reprezintă totalul economiilor de energie obținute cu metoda ascendentă și menționate în PAEE. [11] Cifrele pentru Cipru, Irlanda și Țările de Jos sunt indicate în echivalent energie primară. Întrucât DSE nu definește în mod specific economiile de energie „primară” sau „finală”, statele membre au înaintat cifre pe baza definițiilor proprii. [12] Republica Cehă nu indică în mod clar economiile intermediare obținute. Cifra pentru 2010 de mai sus reprezintă o treime din cifra previzionată pentru 2016. [13] Pentru a lua în considerare influența recesiunii, Grecia a ajustat o cifră foarte ridicată pentru economiile intermediare, obținută prin metode de calcul descendente, în vederea obținerii unui interval mai realist de economii probabile. Cifra pentru 2010 indicată mai sus reprezintă limita inferioară a intervalului. Nu există previziuni clare privind economiile de energie din 2016. Valoarea prezentată se bazează pe ipoteza atingerii unui obiectiv indicativ de 9 %. [14] În ceea ce privește România, nu s-a indicat nicio previziune în materie de economii pentru 2016. Cifra indicată pentru 2016 reprezintă obiectivul indicativ de 9 % prevăzut în DSE. [15] Calculul obiectivului de 9 % prevăzut în DSE pentru Spania nu reiese în mod clar din PAEE. [16] Proiect finanțat de UE privind indicatorii de eficiență energetică (http://www.odyssee-indicators.org/), în cadrul căruia se folosesc metodologii de calcul de tip descendent similare celor folosite în al doilea PAEE de către multe state membre. [17] Tabelul este strict descriptiv și indică faptul că statele membre au adoptat diferite tipuri de măsuri în al doilea PAEE. Numărul de semne „X” nu este corelat cu exhaustivitatea sau calitatea măsurilor cuprinse în al doilea PAEE. [18] Măsuri separate pentru regiunile Valonia, Flandra și Bruxelles. [19] Se menționează doar măsura sau strategia, fără a se oferi detalii. [20] Măsurile CHP descrise în PAEE vizează în primul rând instalațiile la utilizatorul final sau instalațiile de micro-cogenerare. [21] Megawați. [22] Terawatt oră. [23] Anexa X la Evaluarea impactului pentru Directiva privind eficiența energetică [SEC(2011) 779 final].