COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU Rolul Uniunii Europene în cadrul Organizației pentru Alimentație și Agricultură (FAO) după Tratatul de la Lisabona: Declarație de competențe actualizată și noi acorduri între Consiliu și Comisie cu privire la exercitarea drepturilor de membru al FAO de către UE și de către statele sale membre /* COM/2013/0333 final */





COMUNICARE A COMISIEI CĂTRE CONSILIU Rolul Uniunii Europene în cadrul Organizației pentru Alimentație și Agricultură (FAO) după Tratatul de la Lisabona: Declarație de competențe actualizată și noi acorduri între Consiliu și Comisie cu privire la exercitarea drepturilor de membru al FAO de către UE și de către statele sale membre Introducere: UE și FAO Alături de statele sale membre, Uniunea Europeană este o organizație membră a Organizației pentru Alimentație și Agricultură a ONU (FAO) încă din 1991. FAO și celelalte două agenții ale ONU cu sediul la Roma[1] ocupă un loc important în sfera politicii internaționale, jucând un rol normativ, tehnic și operațional în domenii precum nutriția, productivitatea agricolă, dezvoltarea rurală, prevenirea crizei alimentare mondiale, combaterea amenințărilor transfrontaliere, gestionarea durabilă a pădurilor, a pescuitului și a acvaculturii, a apei și a solului, producția și sănătatea animalelor și a plantelor, dezvoltarea capacității în materie de informații și statistici, stabilirea de standarde la nivel mondial, comerțul și produsele de bază, dezvoltarea și ajutorul umanitar, domenii esențiale pentru UE. Prin aderarea sa la FAO și prin încheierea unor acorduri de parteneriat strategic cu cele trei agenții ale ONU cu sediul la Roma, UE și-a demonstrat disponibilitatea de a se angaja într-un dialog politic la cel mai înalt nivel. La acestea se adaugă contribuțiile financiare importante din partea UE pentru toate cele trei organizații. Împreună, aceste trei organisme constituie principalele foruri politice internaționale care abordează chestiunile de politică în domenii precum alimentația si agricultura, în care o puternică implicare a UE este fundamentală. Activitatea desfășurată de FAO este esențială pentru realizarea de progrese în cadrul programului internațional privind securitatea alimentară. Mandatul FAO are un impact direct asupra principalelor domenii de politică ale UE și, de aceea, este foarte important ca UE să fie în măsură să colaboreze cu FAO în toate aceste domenii, astfel încât să se asigure că politicile, orientările și principiile adoptate la nivel internațional țin cont, în mod corespunzător, de politicile UE. UE trebuie să arate că, în calitate de prim donator mondial, rolul său esențial în combaterea insecurității alimentare se sprijină pe o componentă politică solidă. Acest lucru este cu atât mai important cu cât UE ia parte la inițiative inovatoare privind reziliența și nutriția care coincid cu exercițiul de programare ce cuprinde perioada până la sfârșitul anului 2020. De asemenea, această perioadă va cunoaște intensificarea discuțiilor asupra Obiectivelor de dezvoltare ale mileniului (ODM) după 2015, inclusiv a celor cu privire la formularea obiectivelor de dezvoltare durabilă (SDG), în care UE va dori să joace un rol puternic și decisiv. Mandatul FAO acoperă domenii esențiale pentru politicile UE și, mai ales, pentru rolul acesteia la nivel mondial. Exemple recente ilustrează interesul și implicarea UE în activitatea FAO. UE a participat la negocierile care au dus la adoptarea Orientărilor voluntare privind gestionarea responsabilă a proprietății asupra terenurilor, locurilor de pescuit și pădurilor (VGGT), a Acordului privind măsurile de competența statului de port pentru prevenirea, descurajarea și eliminarea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat și a Orientărilor voluntare privind performanța statului de pavilion. UE este activă în dezbaterile actuale privind principiile care ar trebui să guverneze investițiile responsabile în agricultură. UE contribuie activ la pregătirile Tratatului internațional privind resursele fitogenetice pentru alimentație și agricultură. În calitate de organizație membră, UE oferă, de asemenea, datele statistice disponibile și necesare în domeniile politice acoperite de FAO. UE este adesea reprezentată la nivel politic atunci când subiecte de interes internațional, cum ar fi recentele crize alimentare din regiunea Sahel și din Cornul Africii sau creșterea prețurilor la produsele alimentare, necesită un răspuns la nivel internațional. De asemenea, UE este un puternic susținător al reformei FAO și al reformei Comitetului pentru securitatea alimentară mondială (CFS) - un organism interguvernamental instituit de FAO pentru revizuirea și monitorizarea politicilor privind securitatea alimentară mondială - sprijinind, atât din punct de vedere financiar, cât și politic, cele două procese de reformă. Între 2006 și 2011, în fiecare an s-a alocat, în medie, peste 1 miliard EUR pentru dezvoltare rurală, amenajarea teritoriului, agricultură și securitate alimentară. Agricultura durabilă și securitatea alimentară și nutrițională sunt o prioritate a agendei UE de cooperare pentru dezvoltare pe termen lung, fiind un aspect important al dialogului Uniunii cu guvernele partenere și cu organizațiile internaționale precum FAO. În același timp, abordarea nevoilor alimentare și nutriționale urgente reprezintă o prioritate pentru UE. Prin urmare, la nivel politic, este esențial ca UE să se implice cu mai multă eficiență în relația sa cu FAO. În calitatea sa de cel mai mare donator mondial în materie de securitate alimentară, UE are de îndeplinit un rol esențial pentru a răspunde problemelor din domeniul securității alimentare la nivel mondial. Rolul Uniunii Europene în cadrul FAO după Tratatul de la Lisabona De la intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, reprezentarea externă a Uniunii este asigurată de Comisie în toate domeniile, în afară de cel al politicii externe și de securitate comună (PESC), în care UE este reprezentată de președintele Consiliului European și de Înaltul Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politică de securitate. Delegațiile Uniunii reprezintă UE în țările terțe și în cadrul organizațiilor internaționale, atât în chestiunile legate de PESC, cât și în cele care nu au legătură cu PESC. Având în vedere că domeniul de acțiune al FAO acoperă doar chestiuni care nu fac parte din PESC, actorii UE competenți sunt, prin urmare, Comisia și Delegația UE acreditată la FAO. Tratatele prevăd, de asemenea, o cooperare strânsă și loială între Uniune și statele sale membre. Atât în cadrul FAO, cât și al altor organizații internaționale, UE trebuie să depună toate eforturile necesare pentru a asigura o interacțiune semnificativă între actorii săi și statele sale membre. Aceștia trebuie să își coordoneze activitățile în cea mai mare măsură posibilă, în virtutea principiilor-cheie, precum unitatea de reprezentare, transparența și cooperarea loială. Dotarea Uniunii și a statelor sale membre cu mijloacele necesare pentru a acționa într-un mod mai eficient și mai coerent în cadrul FAO se încadrează într-o strategie mai amplă a Comisiei care are ca scop îmbunătățirea treptată a participării UE în cadrul organizațiilor internaționale și al altor foruri, în conformitate cu Rezoluția Parlamentului European din 11 mai 2011: „UE ca actor global: rolul său în cadrul organizațiilor multilaterale”[2]. UE are deja statutul de organizație membră a FAO, ceea ce nu este cazul în alte organizații în care limitele legate de statut îi restricționează capacitatea de a participa în mod efectiv. Prin urmare, nicio schimbare nu este necesară în acest sens. O reprezentare a UE coerentă, cuprinzătoare și unitară este posibilă, pe de o parte, prin depunerea, la FAO, a unei noi declarații de competențe care să înlocuiască ultima declarație de competențe depusă în 1994 și, pe de altă parte, prin înlocuirea acordurilor interne actuale dintre Consiliu și Comisie care datează din 1991 și care au fost actualizate în 1992 și 1995. Noua declarație de competențe și noile acorduri nu afectează, în niciun fel, repartizarea competențelor între UE și statele membre, astfel cum se prevede în tratate. Declarația de competențe Conform articolului II, paragraful 7 din Actul constitutiv al FAO, Comisia este obligată să comunice FAO orice schimbare survenită în repartizarea competențelor între UE și statele sale membre. Ultima declarație de competențe a Comunității Europene depusă la FAO datează din 1994[3]. De atunci, competențele conferite Uniunii Europene prin tratate, relevante pentru activitățile FAO, au evoluat considerabil. În plus, Tratatul de la Lisabona a precizat cadrul juridic aplicabil repartizării competențelor între UE și statele sale membre. În acest context, se consideră necesară prezentarea unei noi declarații de competențe la FAO. Declarația de competențe trebuie să enumere acele competențe conferite Uniunii Europene prin tratate care sunt cele mai pertinente pentru activitățile FAO. Având în vedere posibilele evoluții viitoare ale repartiției competențelor între UE și statele sale membre și caracterul pur declarativ al unui astfel de document, declarația de competențe trebuie să rămână generală, permițând, în același timp, altor membri ai FAO să fie informați asupra exercitării, de către UE, a drepturilor sale de membru. La aceasta se adaugă nota de informare pe care UE urmează să o transmită FAO în privința anumitor ședințe ale organismelor FAO. Declarația de competențe o va înlocui pe cea din 1994, care, în prezent, se aplică majorității organismelor și acordurilor FAO, inclusiv organismelor centrale ale FAO. În consecință, noua declarație de competențe ar trebui să permită UE să clarifice relațiile cu organismele FAO cele mai importante din punct de vedere instituțional. Cu toate acestea, nu trebuie să fie incluse în acest exercițiu organismele și acordurile FAO pentru care UE a depus o declarație de competențe specifică[4]. Aceste declarații de competențe specifice sunt în plin proces de evaluare de către Comisie în vederea unei posibile revizuiri a acestora, luând în considerare obligațiile care decurg din Actul constitutiv al FAO, precum și discuțiile în curs de desfășurare din cadrul organismelor internaționale în cauză și natura evolutivă a cadrului legislativ al UE. Comisia va lua inițiativele adecvate în privința revizuirii acestor declarații începând cu 2014. Noile dispoziții cu privire la exercitarea drepturilor ce decurg din calitatea de membru Coordonarea internă în vederea pregătirii și exercitării drepturilor de membru al FAO este reglementată, în prezent, de un acord încheiat în 1991 între Consiliu și Comisie[5]. Acordul a fost revizuit în 1992[6] și 1995[7] în vederea clarificării anumitor practici legate de dreptul de vot și de exprimare. Curtea de Justiție a avut deja ocazia să decidă că un astfel de acord este obligatoriu din punct de vedere juridic pentru instituții[8]. Revizuirea acestor acorduri este necesară din mai multe motive. În practică, aplicarea lor a dus, în mod constant, la discuții îndelungate asupra repartizării competențelor. Acest lucru nu a lăsat destul timp organismelor pregătitoare competente ale Consiliului să analizeze pozițiile care trebuie adoptate în vederea reuniunilor FAO. Pe deasupra, ele nu mai sunt conforme cu prevederile Tratatului de la Lisabona. Orice nou acord ar trebui văzut ca un instrument care permite Consiliului să își îmbunătățească și să își exercite pe deplin rolul în elaborarea politicilor UE și care garantează că Delegațiile UE și Comisia, în calitate de actori externi ai UE, pot reprezenta în mod eficient UE în cadrul FAO. Noile acorduri ar trebui să garanteze o pregătire mai eficientă a reuniunilor FAO. În special, organismele pregătitoare competente ale Consiliului ar trebui să dispună de timpul necesar pentru a examina direcțiile de acțiune sau, dacă e cazul, declarațiile provizorii care reflectă pozițiile UE în acel moment. În cazul în care UE nu a adoptat nicio poziție ori condițiile și circumstanțele s-au schimbat în mod substanțial, se va face în așa fel încât Consiliul să își poată îndeplini funcțiile de elaborare a politicilor hotărând o poziție a UE în conformitate cu prevederile relevante ale tratatelor, în timp util, înainte de reuniunile FAO. În sfârșit, în toate cazurile în care chestiunile din agenda FAO se referă la domenii pentru care pozițiile UE nu pot fi suficiente pentru a se acoperi totalitatea chestiunilor de pe ordinea de zi, se vor stabili poziții comune ale UE și ale statelor membre. Având în vedere că noile acorduri ar trebui să permită UE și statelor membre să asigure o reprezentare externă coerentă, cuprinzătoare și unitară, toate pozițiile UE se exprimă din spatele plăcuței cu sigla „UE”. Prin urmare, actorii UE și statul membru care deține președinția Consiliului trebuie să colaboreze îndeaproape, în special în vederea prezentării de poziții comune. Noile acorduri dintre Consiliu și Comisie cu privire la exercitarea drepturilor de membru de către UE și statele sale membre vor înlocui acordurile din 1991/95. Astfel, prin înlocuirea acestor acorduri care au produs, de fapt, numeroase dificultăți și îndelungi discuții, Consiliul și Comisia ar conveni asupra unei modalități mai bune și mai eficiente de a pregăti reuniunile organismelor principale ale FAO. Având în vedere natura acestor acorduri, și anume exercitarea drepturilor de membru de către UE și statele sale membre, acestea ar trebui să se aplice tuturor organismelor și acordurilor FAO, în afara celor în care doar UE este membră sau, invers, în care doar statele membre ale UE sunt membre sau organismelor cărora li se aplică acorduri specifice[9]. Începând cu 2014, Comisia va evalua aceste acorduri specifice în vederea unei posibile revizuiri. Măsuri de însoțire adoptate de Comisie și de Delegația UE Comisia s-a angajat să pună la dispoziție resursele necesare pentru participarea efectivă la activitățile FAO. S-a luat deja o serie de măsuri în acest sens. Delegația UE din Roma a fost consolidată prin crearea a două posturi suplimentare care acoperă portofoliile agriculturii și asistenței umanitare. Pe deasupra, dacă va fi necesar, se va asigura mobilizarea sistematică a expertizei de la sediu și o mai mare implicare în ceea ce privește contribuția la dezbaterile din cadrul FAO cu privire la politicile relevante. Trebuie menționat faptul că, în prezent, UE nu este autorizată să participe la cele trei comitete FAO cu acces restrâns (Comitetul Financiar, Comitetul pentru programe și Comitetul privind chestiunile constituționale și juridice). Aceste restricții decurg din statutul său de organizație membră. Având în vedere importanța financiară a UE în cadrul FAO și legătura strânsă, în contextul reformei, dintre guvernanță și chestiunile tematice, această situație îngreunează capacitatea UE de a participa pe deplin la toate aspectele activităților FAO. Această situație trebuie remediată. Chestiunea mai generală a unui rolul formal pentru UE în diversele comitete (președinție, copreședinție) trebuie, de asemenea, abordată în viitorul apropiat pentru a se asigura coerența cu Tratatul de la Lisabona. Concluzii Având în vedere cele menționate anterior, Comisia propune următoarele: · Consiliul să ia notă de Declarația de competențe din anexa 1, declarația urmând să fie depusă la FAO în conformitate cu articolul 221 din TFUE de către Delegația UE din Roma, pentru înlocuirea Declarației de Competențe din 1994. · Consiliul și Comisia să convină asupra acordurilor din anexa 2, aplicabile începând cu data acordului privind aranjamentele legate de exercitarea drepturilor privind calitatea de membru al FAO. Anexa 1 Declarație de competențe a Uniunii Europene în ceea ce privește domeniile prevăzute de actul constitutiv al Organizației pentru Alimentație și Agricultură a Națiunilor Unite (FAO) (în conformitate cu Regulamentul general al FAO) În calitate de organizație membră a Organizației Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură (FAO), Uniunea Europeană (UE) depune, în conformitate cu articolul II paragraful 7 din Actul constitutiv al FAO, următoarea declarație de competențe, specificând categoriile și domeniile de politică pentru care statele membre ale UE i-au conferit Uniunii Europene competențe în domeniile acoperite de FAO. Prezenta declarație de competențe se aplică tuturor organismelor și acordurilor FAO, cu excepția celor pentru care există deja o declarație de competențe specifică[10]. Aceasta o înlocuiește pe cea care a fost depusă la FAO în 1994[11]. 1. Principii generale FAO a fost deja informată[12] că, de la data intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona, la 1 decembrie 2009, Uniunea Europeană a înlocuit Comunitatea Europeană și i-a succedat acesteia și că, începând cu data respectivă, Delegația Comisiei Europene acreditată la FAO a devenit Delegația UE. În temeiul articolului 1 alineatul (3) din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE), UE este fondată pe prevederile TUE, precum și pe cele din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). Domeniile de competență ale UE sunt stabilite la articolele 2-6 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. În cazul în care competența este împărțită între UE și statele sale membre și în măsura în care UE nu și-a exercitat competența sau a hotărât să înceteze să și-o exercite, aceasta revine statelor membre. Orice competență care nu este atribuită Uniunii prin tratate intră în sfera de competență a statelor membre ale UE. Pe baza acestei declarații și în conformitate cu articolul II alineatul (8) din Actul constitutiv al FAO și cu punctul XLII din Statutul FAO, înaintea unei reuniuni a unui organism FAO și dacă este necesar, UE va prezenta organizației FAO o notă de informare referitoare la exercitarea drepturilor de membru de către UE sau de către statele sale membre cu privire la chestiunile care fac obiectul reuniunii respective[13]. În conformitate cu articolul II alineatul (10) din Actul constitutiv al FAO, în domenii de politică ce intră în sfera de competență a UE, astfel cum s-a arătat mai sus, UE își va exercita drepturile de membru; în domeniile de politică în care atât UE, cât și statele sale membre au competența de a acționa în cadrul FAO, astfel cum se precizează în continuare, fie UE, fie statele sale membre vor exercita drepturile de membru atât ale UE, cât și ale statelor sale membre. Repartizarea competențelor între UE și statele sale membre, astfel cum se precizează în continuare, este, prin natura sa, supusă schimbării. De fiecare dată când apar modificări care afectează lista de mai jos, UE își rezervă dreptul de a modifica în consecință prezenta declarație, fără ca aceasta să reprezinte o condiție preliminară pentru exercitarea competențelor sale în chestiuni acoperite de FAO. 2. Competențele UE 2.1. Numai UE are competența de a acționa în cadrul FAO în domeniile de politică enumerate la articolul 3 alineatul (1) din TFUE, și anume Uniunea vamală, stabilirea normelor privind concurența necesare funcționării pieței interne, politica monetară pentru statele membre ale UE a căror monedă este euro, conservarea resurselor biologice marine în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului și politica comercială comună. 2.2. În plus, numai UE poate acționa în cadrul FAO în anumite domenii de politică, enumerate în special la articolul 4 alineatul (2) din TFUE, în măsura în care UE a adoptat norme comune care pot fi afectate de acțiunile întreprinse de către FAO sau în cazul în care acțiunea externă a UE este necesară pentru a permite UE să își exercite competențele interne. Aceste domenii de politică sunt, în special: – piața internă, inclusiv măsurile care au ca scop instituirea sau asigurarea funcționării pieței interne [articolul 26 alineatul (1) din TFUE), armonizarea legislativă (articolele 114 și 118 din TFUE) și libera circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor (articolele 28 - 37, 45 - 66 din TFUE); – agricultura și dezvoltarea rurală, în special măsurile care au ca scop: · creșterea durabilă a productivității agricole, în conformitate cu acțiunea Uniunii în domeniul politicii de mediu, al schimbărilor climatice, al silviculturii și al energiei; · stabilizarea piețelor, controlul volatilității prețurilor, garantarea unei aprovizionări corespunzătoare și a siguranței alimentare; · urmărirea obiectivelor politicii comerciale comune în ceea ce privește produsele agricole; · asigurarea unui nivel de trai echitabil pentru comunitățile agricole; · aprovizionarea consumatorilor la prețuri rezonabile; · garantarea dezvoltării economice a regiunilor agricole și a zonelor rurale. – pescuitul, cu excepția conservării resurselor biologice ale mării, precum și acvacultura; – mediul înconjurător, inclusiv măsurile care urmează să fie adoptate în temeiul articolului 192 din TFUE în vederea realizării obiectivelor politicii UE stabilite la articolul 191 din TFUE, și anume conservarea, protejarea și îmbunătățirea calității mediului, protejarea sănătății umane, asigurarea unei utilizări prudente și raționale a resurselor naturale, inclusiv a pădurilor, precum și promovarea, la nivel internațional, a măsurilor prin intermediul cărora să se identifice soluții la problemele de mediu la scară regională sau mondială și, în special, să se combată schimbările climatice; – energia, inclusiv măsurile care urmează să fie adoptate în temeiul articolelor 170, 192 și 194 alineatul (2) din TFUE pentru realizarea obiectivelor UE stabilite la articolul 194 din TFUE în contextul instituirii și al funcționării pieței interne și cu privire la necesitatea conservării și îmbunătățirii mediului, și anume să se asigure funcționarea pieței energiei, a securității aprovizionării cu energie în UE, să se promoveze eficiența energetică și economia de energie și, de asemenea, să se dezvolte forme regenerabile de energie și să se promoveze interconectarea rețelelor energetice; – măsurile care urmează să fie adoptate în conformitate cu articolul 168 alineatul (4) din TFUE în ceea ce privește obiectivele comune de securitate în materie de sănătate publică, inclusiv măsurile de stabilire a unor standarde ridicate de calitate și de securitate pentru organele și substanțele de origine umană, precum și pentru medicamentele și dispozitivele de uz medical, și măsuri cu privire la produsele alimentare și la hrana pentru animale, în domeniile veterinar și fitosanitar. 3. Competențele UE și ale statelor sale membre 3.1. În anumite domenii de politică, atât UE, cât și statele membre, au competența de a acționa în cadrul FAO, inclusiv și în special în domeniile: – cercetării, dezvoltării și spațiului, în special în ceea ce privește măsurile care trebuie adoptate în conformitate cu articolul 180 din TFUE pentru a efectua activitățile referitoare la definirea și punerea în aplicare a programelor de cercetare, dezvoltare tehnologică și a programelor demonstrative prin promovarea cooperării și a difuzării rezultatelor; – cooperării pentru dezvoltare, în special în ceea ce privește măsurile care urmează a fi adoptate în temeiul articolului 209 din TFUE în vederea realizării obiectivelor politice ale UE prevăzute la articolul 208 din TFUE, și anume reducerea și eradicarea sărăciei, securitatea alimentară și nutriția; – ajutorului umanitar, în special în ceea ce privește activitățile desfășurate de UE, precum și măsurile legislative și de politică în domeniu adoptate de către aceasta care vizează realizarea obiectivelor în materie de ajutor umanitar prevăzute la articolul 214 alineatul (1) din TFUE, și anume furnizarea de asistență și de ajutor ad hoc și protecție pentru persoanele din țările terțe, victime ale unor catastrofe naturale sau provocate de om, acțiuni menite să ofere un răspuns la nevoile umanitare care apar în aceste situații; – protecției și îmbunătățirii sănătății umane; – industriei, în special în ceea ce privește măsurile care încurajează un mediu favorabil pentru competitivitatea industriei și în special pentru întreprinderile mici și mijlocii; – turismului, în special în ceea ce privește încurajarea creării unui mediu favorabil pentru dezvoltarea industriei turismului. 3.2. În calitate de membri ai FAO, atât UE, cât și statele sale membre au competența de a acționa în cadrul FAO în ceea ce privește chestiunile organizaționale și procedurale, inclusiv problemele juridice și bugetare, alegerea președinților, adoptarea ordinii de zi și a rapoartelor. Anexa 2 Acord între Consiliu și Comisie în ceea ce privește exercitarea drepturilor de membru de către Uniunea Europeană și statele sale membre în cadrul Organizației pentru Alimentație și Agricultură (FAO) 1. Domeniu de aplicare și principii generale Aceste acorduri se aplică elaborării și exercitării drepturilor de membru de către Uniunea Europeană (UE) și statele sale membre în cadrul tuturor organismelor și acordurilor FAO, inclusiv în cadrul comitetelor de redactare. Nu se aplică organismelor și acordurilor în care doar UE este membră, sau dimpotrivă, în care numai statele membre ale UE sunt membre sau organismelor cărora li se aplică alte dispoziții specifice[14]. Aceste acorduri înlocuiesc acordurile încheiate în 1991 (doc. 10478/91, anexa II.a) și actualizate în 1992 (doc. 9050/92, anexa II.b) și în 1995 (ref. 8460/95, anexa II.c). Aceste acorduri se pun în aplicare cu respectarea deplină a principiului privind cooperarea loială prevăzut la articolul 4 alineatul (3) și la articolul 13 alineatul (2) din TUE, pentru a permite Uniunii Europene să asigure o reprezentare externă coerentă, cuprinzătoare și unitară. Aceste acorduri nu aduc atingere repartizării competențelor între UE și statele sale membre sau repartizării competențelor între instituțiile stabilite prin tratate. Aceste acorduri nu aduc atingere procedurilor decizionale de adoptare a pozițiilor UE de către Consiliu, astfel cum se prevede în tratate, și nu aduc atingere viitoarelor exerciții similare pentru alte organizații internaționale. În sensul acestor acorduri și în conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție[15], o chestiune intră sub incidența UE fie în cazul în care aceasta este reglementată de legislația UE sau de o politică a UE stabilită prin alte mijloace (de exemplu, orientări generale, concluzii ale Consiliului, strategii ale UE sau acțiuni concertate), fie în cazul în care o astfel de poziție a UE este stabilită în vederea unei reuniuni a FAO. 2. Pregătirea reuniunilor FAO 2.1. Foruri pentru coordonare Toate aspectele legate de pregătirea și exercitarea drepturilor de membru al FAO se transmit organismelor pregătitoare relevante din cadrul Consiliului [și anume, grupului de coordonare (FAO), grupurilor de lucru pentru pescuit, silvicultură sau măsuri fitosanitare] din Bruxelles. În spiritul unei cooperări oneste, trebuie să se depună toate eforturile necesare pentru a se ajunge la un consens în aceste grupuri de lucru. În cazul în care acest lucru nu e posibil, chestiunea se prezintă, în timp util, COREPER și, dacă este necesar, Consiliului, înainte de reuniunea FAO respectivă. Dacă este necesar, se pot organiza reuniuni de coordonare la nivel local la Roma sau în altă parte (în funcție de locațiile reuniunilor FAO). Acestea se pregătesc și se conduc de către Delegația UE acreditată la FAO sau, în cazul în care reuniunea nu are loc la Roma și Delegația UE acreditată la FAO nu poate îndeplini această atribuție, de către Delegația UE în țara care găzduiește reuniunea sau, în celelalte cazuri, de către reprezentanța unui stat membru din țara respectivă sau de către Comisie în colaborare cu Delegația UE la FAO. Scopul acestor reuniuni de coordonare locale este de a aborda probleme neprevăzute. Aceste reuniuni nu pot modifica substanțial pozițiile UE, pozițiile comune, căile de urmat sau declarațiile stabilite în conformitate cu punctul 2.3 de mai jos. 2.2. „Nota de informare” cu privire la exercitarea drepturilor de membru de către UE și statele sale membre În cazul în care acest lucru este prevăzut la punctul XLII alineatul (2) din Statutul FAO, la primirea ordinei de zi de la FAO, Comisia înaintează Secretariatului General al Consiliului o „notă de informare” provizorie cu privire la exercitarea drepturilor de membru de către UE și statele sale membre (denumită în continuare „notă de informare provizorie”). Nota de informare provizorie prezintă repartizarea provizorie a sarcinilor și, după caz, exprimarea voturilor în organismele FAO respective. În cazul în care un stat membru nu este de acord cu proiectul Comisiei cu privire la nota de informare provizorie, acesta trebuie să își explice motivele în scris, cu cel mult două zile lucrătoare înaintea reuniunii grupului de lucru relevant. Comisia transmite nota de informare provizorie Delegației UE acreditate la FAO din Roma pentru ca ulterior să fie transmisă la FAO. Transmiterea notei de informare provizorii nu aduce atingere eventualelor modificări ulterioare care se comunică la FAO. Acest caz apare, în special, atunci când pozițiile UE sau pozițiile comune (care pot fi căi de urmat sau declarații) sunt stabilite doar după transmiterea notei de informare provizorii, și/sau din cauza primirii cu întârziere a documentelor de referință transmise de FAO. 2.3. Pregătirea și adoptarea căilor de urmat și a intențiilor de vot 2.3.1. Pozițiile care urmează să fie luate de UE sau de UE și de statele sale membre în cadrul FAO se prezintă, în principiu, sub forma unor căi de urmat, lăsând actorilor externi suficientă flexibilitate pentru a reprezenta interesele UE și/sau a statelor sale membre în modul cel mai eficient. Pozițiile trebuie prezentate integral în declarații numai atunci când se consideră necesar. Competența de a acționa în baza căilor de urmat sau de a emite declarații include, de asemenea, exprimarea voturilor. 2.3.2. Pentru punctele de pe ordinea de zi cu privire la care UE și-a exprimat deja poziția[16], Comisia informează Consiliul cu privire la proiectul privind căile de urmat care reflectă pozițiile exprimate deja de UE. În conformitate cu principiul cooperării loiale și pentru a permite Comisiei să țină cont de toate expertiza disponibilă, statele membre pot prezenta Comisiei observațiile lor, de care aceasta va ține seama în momentul finalizării căilor de urmat. 2.3.3. În ceea ce privește punctele de pe ordinea de zi care nu sunt incluse în pozițiile exprimate deja de UE[17] și în cazul în care este necesar sau se consideră oportun să se adopte o poziție a UE în acest sens, Comisia prezintă Consiliului, spre aprobare, un proiect privind poziția UE (care poate lua forma unor căi de urmat sau a unor declarații; a se vedea punctul 2.3.1.) Aceleași principii se aplică în cazul în care pozițiile exprimate de UE trebuie să fie adaptate substanțial în vederea adoptării unei poziții în cadrul FAO. Atunci când își va elabora proiectele, Comisia va recurge, daca va fi cazul, la expertiza statelor membre. 2.3.4. Se stabilesc căi de urmat comune ale statelor membre și ale UE pentru următoarele chestiuni de pe ordinea de zi : 2.3.4.1. chestiunile care privesc liniile de politică în domeniul cooperării cu țările terțe și al ajutorului umanitar (partea V titlul III din TFUE) și pentru care se consideră că este necesar ca UE și statele sale membre să emită declarații comune referitoare la acțiunile lor în aceste domenii; sau 2.3.4.2. chestiunile care sunt abordate parțial în poziția UE, dar, în același timp, sunt legate intrinsec de chestiunile în care adoptarea unei poziții a UE este exclusă; sau 2.3.4.3. chestiunile care se referă la aspecte organizaționale și procedurale, cum ar fi alegerea președinților, adoptarea ordinii de zi și a rapoartelor. Proiectele referitoare la stabilirea acestor căi de urmat comune se prezintă de către Comisie în cazurile menționate la punctele 2.3.4.1. și 2.3.4.2. și de către statul membru care deține președinția prin rotație a Consiliului în cazurile menționate la punctul 2.3.4.3. 2.3.5. Pentru chestiunile de pe ordinea de zi care nu sunt abordate de UE sau de poziții comune, statele membre se informează reciproc și informează Delegația UE și Comisia cu privire la proiectele lor de poziții și la intențiile de vot. 2.3.6. Toate proiectele se prezintă grupului de pregătire relevant din cadrul Consiliului, pe cât posibil cu 5 zile lucrătoare înainte de reuniunea acestuia. 3. Intervențiile și exprimarea voturilor în organismele FAO 3.1. Delegația UE și/sau Comisia acționează în baza căilor de urmat stabilite de UE sau dau declarații „în numele UE” (și, dacă este cazul, își exprimă votul respectiv). 3.2. Delegația UE și/sau Comisia acționează pe bază căilor de urmat stabilite de UE și dau declarații comune „în numele UE și al statelor sale membre” (și, dacă este cazul, își exprimă votul respectiv). 3.3. Cu toate acestea, în următoarele cazuri, un stat membru împuternicit poate acționa în baza căilor comune de urmat sau poate face declarații comune „în numele UE și al statelor sale membre” (și, dacă este cazul, își poate exprima votul respectiv): – în cazurile de la punctul 2.3.4.2, atunci când poziția comună conține elemente care nu sunt abordate într-o poziție a UE. Această repartizare a sarcinilor se face ținând-se cont de principalul impact preconizat al politicii FAO asupra UE sau asupra statelor sale membre; – pentru aspecte de natură organizatorică și procedurală, cum ar fi alegerea președinților, adoptarea ordinii de zi și a rapoartelor. 3.4. Statele membre dau declarații în nume propriu (și, dacă este cazul, își exprimă votul respectiv). 3.5. În ceea ce privește cele trei comitete ale FAO cu acces restrâns (Comitetul de finanțe, Comitetul pentru programe și Comisia pentru chestiunile constituționale și juridice), la care, până în prezent, UE nu are acces, membrul (membrii) desemnat (desemnați) din statul membru al UE sau din statele membre ale UE care participă la aceste comitete este (sunt) împuternicit (împuterniciți), după caz, să facă declarații în numele UE sau declarații comune și să își exprime votul, dacă este necesar. 4. Aspecte practice 4.1. Declarațiile UE sau declarațiile comune se dau din spatele plăcuței cu sigla „UE”. Declarațiile UE se dau „în numele UE”. Declarațiile comune se dau „în numele UE și al statelor sale membre”. 4.2. În scopul de a obține cea mai bună expertiză și, dacă este necesar, de a-și consolida resursele, Delegația UE și/sau Comisia pot decide să facă apel la experți din statele membre pentru anumite reuniuni ale FAO. Aceștia pot fi invitați să ia cuvântul pentru a aduce mai multe precizări referitoare la declarațiile în cauză și vor vorbi din spatele plăcuței cu sigla „UE”. 4.3. Chestionare: Comisia va răspunde chestionarelor pe care FAO le trimite Uniunii Europene. Înainte de a trimite chestionarele completate la FAO, acestea vor fi trimise Consiliului pentru observații. Statele membre dispun de zece zile pentru a formula observații. [1] Programul alimentar mondial (PAM) și Fondul Internațional pentru Dezvoltare Agricolă (IFAD). [2] P7_TA-PROV(2011)0229 [3] Scrisoarea Președintelui Consiliului Uniunii Europene din 4 octombrie 1994 (8406). [4] Comisia Generală pentru Pescuit în Marea Mediterană (CGPM); Acordul privind măsurile de competența statului portului pentru prevenirea, descurajarea și eliminarea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat; Comisia Codex Alimentarius; Convenției Internaționale pentru Protecția Plantelor (IPPC). [5] Documentul 10478/91 al Consiliului din 18/12/1991. [6] Documentul 9050/92 al Consiliului din 7 Octombrie 1992. [7] Documentul 8460/95 al Consiliului din 26 iunie 1995. [8] Cazul C-25/94 din 19.3.1996. [9] Acordul FAO din 1993 de promovare a respectării măsurilor internaționale de conservare și gestionare de către vasele de pescuit în marea liberă; Acordul din 2009 privind măsurile de competența statului portului pentru prevenirea, descurajarea și eliminarea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat; Comisia Generală pentru Pescuit în Marea Mediterană (CGPM); Comisia pentru tonul din Oceanul Indian (IOTC); Comisia Codex Alimentarius; Comisia Europeană pentru combaterea febrei aftoase (EuFMD); Convenția Internațională pentru Protecția Plantelor (IPPC); [10] Comisia Generală pentru Pescuit în Marea Mediterană (CGPM); Acordul privind măsurile de competența statului portului pentru prevenirea, descurajarea și eliminarea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat (PSM); Comisia Codex Alimentarius; Convenția internațională pentru protecția plantelor (IPPC) [11] Scrisoarea președintelui Consiliului Uniunii Europene din 4 octombrie 1994 (8406). [12] Nota verbală din 27 noiembrie 2009. [13] UE consideră că prezentarea sistematică a unei astfel de note de informare nu este necesară pentru reuniunile sau pentru anumite chestiuni specifice de pe ordinea cu privire la care nu se are în vedere un vot sau repartizarea competențelor între UE și statele membre rezultă direct din prezenta declarație de competențe. [14] Acordul FAO din 1993 de promovare a respectării măsurilor internaționale de conservare și gestionare de către vasele de pescuit în marea liberă; Acordul privind măsurile de competența statului portului pentru prevenirea, descurajarea și eliminarea pescuitului ilegal, nedeclarat și nereglementat (PSM); Comisia Generală pentru Pescuit în Marea Mediterană (CGPM); Comisia tonului din Oceanul Indian (IOTC); Comisia Codex Alimentarius; Comisia Europeană pentru Combaterea Febrei Aftoase (EuFMD); Convenția internațională pentru protecția plantelor (IPPC). [15] Cauza, C-246/07, Comisia europeană /Spania (2010), ECR. I-3317. [16] Inclusiv punctele de pe ordinea de zi care conțin, de asemenea, elemente auxiliare care nu intră sub incidența unei poziții a UE. [17] Inclusiv punctele de pe ordinea de zi care conțin, de asemenea, elemente auxiliare care sunt deja acoperite de o poziție a UE.