6.1

Egalitatea de tratament și transferul drepturilor de pensie: 6.1.1 Lucrători din state membre ale Uniunii (A și B) care își desfășoară activitatea profesională într-un stat terț (C), care nu prevede în legislația sa în materie de SS afilierea străinilor și nici transferul drepturilor de pensie. Statul A a încheiat o convenție bilaterală care prevede egalitatea de tratament și menținerea drepturilor dobândite (transferul drepturilor de pensie). Statul B nu a încheiat nicio convenție cu statul C. Situația lucrătorului din statul A este complet diferită de cea a lucrătorului din statul B. Primul are dreptul de a beneficia de SS din partea statului C și, dacă ajunge la pensie, o va putea primi în statul A dacă se va întoarce, în vreme de lucrătorul din statul B nu va avea dreptul la pensie și, chiar dacă l-ar avea, nu și-ar putea primi pensia în țara sa de origine. Acesta este un exemplu de tratament diferit datorat existenței sau inexistenței unei convenții bilaterale, a cărei încheiere depinde în general de interesul statului C de a o negocia cu unul sau altul dintre statele membre ale UE. În această situație, ar fi mult mai utilă negocierea directă a unui acord în materie de SS între UE și statul C. O altă posibilitate ar fi să se includă în acordurile mai ample (regionale, multilaterale, de parteneriat etc.) un capitol dedicat SS, care să conțină clauze privind egalitatea de tratament și transferul drepturilor de pensie. 6.1.2 Lucrători din statele membre A și B detașați de întreprinderile lor în statul C pentru o perioadă de doi ani. În legislația statului C se prevede plata contribuțiilor pentru lucrătorii care își desfășoară activitatea profesională pe teritoriul său. În plus, legislațiile statelor A și B prevăd plata contribuțiilor pentru lucrătorii detașați. La rândul său, statul A a încheiat o convenție bilaterală cu statul C prin care se prevede plata contribuțiilor numai în țara de origine. În schimb, întreprinderea din statul B va trebui să plătească o contribuție dublă, atât în propria țară, cât și în statul C. În acest ultim caz, întreprinderea care își detașează lucrătorii va pierde din competitivitate, deoarece va trebui să-și asume un cost social mai ridicat, lucru care ar putea fi evitat dacă convenția în materie de SS ar fi încheiată direct de UE cu statul terț în cauză. 6.1.3 Lucrători din statele terțe C și D care lucrează în statul membru A, care a încheiat o convenție în materie de SS cu statul C, dar nu și cu statul D. Legislația statului membru al Uniunii nu prevede principiul egalității de tratament și nici transferul drepturilor de pensie. Situația lucrătorilor din statele C și D nu este protejată de niciun instrument legislativ al Uniunii (pot fi lucrători sezonieri, de exemplu). Lucrătorii nu vor beneficia de aceeași protecție (drepturi depline pentru lucrătorii din statul C și absența drepturilor pentru lucrătorii din statul D), ceea ce înseamnă că nu se va aplica în totalitate principiul egalității de tratament. Acest lucru nu s-ar întâmpla dacă UE însăși ar negocia un acord în materie de SS cu statul D sus-menționat. 6.1.4 Resortisanți ai unui stat terț C care își desfășoară activitatea profesională în statele membre A și B. Statul A prevede în legislația sa transferul drepturilor de pensie sau a încheiat cu statul C o convenție bilaterală privind acest transfer, pe când statul B, nu. Ambii lucrători au dobândit drepturi de pensie în statul Uniunii în care și-au desfășurat activitatea profesională, după care s-au întors în țările lor. Cel care a lucrat în statul A își va putea primi pensia, pe când cel care a lucrat în statul B își va pierde drepturile de pensie. Din nou, acest lucru nu s-ar întâmpla dacă ar exista un acord al Uniunii care să acopere aceste drepturi sau altele în materie de SS. 6.1.5 Resortisanți ai unui stat terț care își desfășoară activitatea profesională în statele membre A și B. Legislația statului A în materie de SS recunoaște principiul egalității de tratament, în vreme ce statul B nu aplică acest principiu. În primul caz, s-ar plăti contribuții pentru resortisantul din afara Uniunii, pe când în al doilea caz, nu. Acest fapt implică un avantaj economic pentru statul B și subminează ideea că UE reprezintă un spațiu de egalitate și de nediscriminare. Un acord al Uniunii ar soluționa și această problemă.