Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind piețele instrumentelor financiare, de abrogare a Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului(reformare) /* COM/2011/0656 final - 2011/0298 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. Contextul propunerii Directiva privind piețele instrumentelor financiare (MiFID), în vigoare din noiembrie 2007, reprezintă un pilon principal al integrării piețelor financiare din UE. Este vorba de fapt despre un set de documente adoptate în conformitate cu procesul „Lamfalussy”[1], care include o directivă cadru (Directiva 2004/39/CE)[2], o directivă de punere în aplicare (Directiva 2006/73/CE)[3] și un regulament de punere în aplicare (Regulamentul nr. 1287/2006)[4]. MiFID stabilește un cadru normativ pentru furnizarea de servicii de investiții în domeniul instrumentelor financiare (de exemplu, servicii de brokeraj, consultanță, dealing, administrare de portofoliu, subscriere) de către bănci și societăți de investiții și pentru operarea piețelor reglementate de către operatori. Documentul mai stabilește atribuțiile și responsabilitățile autorităților competente naționale în raport cu aceste activități. Obiectivul principal este creșterea gradului de integrare, competitivitate și eficiență a piețelor financiare din UE. În termeni concreți, MiFID a eliminat posibilitatea statelor membre de a impune desfășurarea tuturor tranzacțiilor cu instrumente financiare pe bursele tradiționale și a făcut posibilă concurența dintre aceste burse și locurile de tranzacționare alternative, în întreaga Europă. Directiva a oferit în egală măsură băncilor și societăților de investiții un „pașaport” consolidat pentru a furniza servicii de investiții peste tot în UE, cu condiția respectării unor cerințe în materie de organizare și raportare și a unor reguli complexe concepute pentru a-i proteja pe investitori. După trei ani și jumătate de la intrarea în vigoare, se constată o concurență mai intensă între locurile de tranzacționare a instrumentelor financiare și o gamă mai largă de opțiuni pentru investitori în ceea ce privește furnizorii de servicii și instrumentele financiare disponibile. Aceste progrese au fost amplificate și de evoluțiile tehnologice care au avut loc între timp. În linii generale, costurile aferente tranzacțiilor au scăzut, iar gradul de integrare a crescut[5]. Au apărut însă și anumite probleme. În primul rând, noul mediu, mai competitiv, a generat noi provocări. Avantajele rezultate din concurența sporită nu s-au distribuit egal între participanții la piață și nu au fost întotdeauna transferate investitorilor finali, fie ei de detaliu sau en gros. Fragmentarea pieței generată de concurență a făcut ca mediul de tranzacționare să devină mai complex, mai ales în ceea ce privește colectarea datelor referitoare la tranzacții. În al doilea rând, anumite dispoziții ale MiFID au fost depășite de evoluțiile tehnologice și de piață. Există riscul subminării interesului comun de a avea condiții de concurență transparente și echitabile pentru locurile de tranzacționare și societățile de investiții. În al treilea rând, criza financiară a scos la iveală deficiențele existente în ceea ce privește reglementarea altor instrumente decât acțiunile, tranzacționate mai ales între investitori profesioniști. Teoriile anterioare, conform cărora un grad minim de transparență, supraveghere și protecție a investitorilor în privința acestui tip de tranzacții este mai probabil să favorizeze eficiența pieței, nu mai sunt valabile. În fine, procesul rapid de inovare și gradul tot mai mare de complexitate a instrumentelor financiare subliniază importanța unui nivel ridicat și actualizat al protecției investitorilor. Cu toate că și-au dovedit din plin eficacitatea în contextul crizei financiare, normele complexe prevăzute de MiFID necesită totuși îmbunătățiri concrete și ambițioase. Revizuirea MiFID constituie așadar o parte integrantă a reformelor destinate să instituie un sistem financiar mai sigur, mai solid, mai transparent și mai responsabil, în beneficiul economiei și al societății în ansamblu, în context post-criză și să asigure o piață financiară mai integrată, mai eficientă și mai competitivă în UE[6]. Ea reprezintă în același timp un vehicul esențial pentru îndeplinirea angajamentului asumat în cadrul G20[7] de a identifica soluții pentru acele zone ale sistemului financiar care sunt mai puțin reglementate și mai opace și de a îmbunătăți organizarea, transparența și supravegherea diferitelor segmente ale pieței, în special în cazul instrumentelor tranzacționate extrabursier (OTC)[8], completând astfel propunerea legislativă referitoare la instrumentele derivate extrabursiere, contrapărțile centrale și registrele centrale de tranzacții[9]. Sunt , de asemenea, necesare îmbunătățiri care să vizeze aspecte concrete, având scopul de a amplifica supravegherea și transparența piețelor de instrumente derivate pe mărfuri, astfel încât să se asigure rolul lor în ceea ce privește operațiunile de neutralizare a riscurilor (hedging) și de descoperire a prețurilor. Aceste schimbări se impun și în lumina evoluțiilor structurilor și tehnologiilor specifice pieței, pentru a se garanta concurența loială și eficiența piețelor. Pe lângă toate acestea, mai sunt necesare și anumite schimbări ale cadrului de protecție a investitorilor, ținându-se cont de evoluția practicilor în materie, cu scopul de a cultiva încrederea investitorilor. În cele din urmă, conform recomandărilor grupului de Larosière și concluziilor Consiliului ECOFIN[10], UE s-a angajat să reducă la minimum, acolo unde este cazul, marja de manevră a statelor membre în cazul directivelor UE privind serviciile financiare. Această abordare constituie un element comun pentru toate domeniile acoperite de revizuirea MiFID și va contribui la instituirea unui set unic de norme pentru piețele financiare din UE, va facilita crearea în continuare a unor condiții echitabile pentru statele membre și participanții la piață, va îmbunătăți supravegherea și aplicarea, va reduce costurile suportate de participanții la piață, va ameliora condițiile de acces și va spori competitivitatea mondială a sectorului financiar din UE. Ca atare, propunerea de modificare a MiFID se împarte în două. Pe de o parte, un regulament stabilește cerințele privind comunicarea către public a informațiilor pentru asigurarea transparenței în tranzacționare și transmiterea datelor referitoare la tranzacții către autoritățile competente, îndepărtând astfel barierele din calea accesului nediscriminatoriu la sistemele de compensare, cerințele privind tranzacționarea obligatorie a instrumentelor derivate în locuri de tranzacționare organizate și acțiunile specifice în domeniul supravegherii cu privire la instrumentele financiare și la pozițiile pe instrumente derivate, precum și la furnizarea serviciilor de către societățile fără sucursale din țări terțe. Pe de altă parte, o directivă modifică cerințele specifice privind furnizarea de servicii de investiții, domeniul de aplicare a scutirilor prevăzute de actuala directivă, cerințele organizatorice și de conduită profesională pentru societățile de investiții, cerințele organizatorice pentru locurile de tranzacționare, obligațiile curente și de autorizare aplicabile furnizorilor de servicii de date, atribuțiile autorităților competente, sancțiunile și regulile aplicabile societăților din țări terțe care operează prin sucursale. 2. Rezultatele consultărilor cu părțile interesate și ale evaluării impactului Inițiativa este rezultatul unui dialog amplu și continuu, precum și al consultărilor cu toate părțile interesate importante, inclusiv autorități de reglementare din domeniul valorilor mobiliare, toate tipurile de participanți la piață, inclusiv emitenți și investitori de detaliu (de retail). Ea se bazează pe opiniile exprimate în cadrul consultării publice organizate în perioada 8 decembrie 2010 – 2 februarie 2011[11]și în cadrul audierii publice desfășurate la 20 și 21 septembrie 2010[12], care s-a bucurat de un public numeros, precum și pe contribuțiile obținute în cursul unor reuniuni ample la care au participat, începând cu decembrie 2009, o gamă largă de grupuri de părți interesate. În fine, propunerea ia în considerare observațiile și analiza incluse în documentele și recomandările tehnice publicate de Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare (CESR), în prezent Autoritatea pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP)[13]. Pe lângă aceasta, în vederea pregătirii procesului de revizuire a MiFID, au fost comandate două studii[14], efectuate de consultanți externi. Primul, comandat firmei PriceWaterhouseCoopers la 10 februarie 2010 și primit din partea consultantului la 13 iulie 2010, s-a axat pe datele colectate cu privire la activitățile de piață și alte aspecte legate de MiFID. Al doilea, încredințat la 21 iulie 2010 firmei Europe Economics și primit la 23 mai 2011, s-a concentrat pe o analiză cost-beneficiu a diferitelor opțiuni strategice care ar putea fi luate în considerare în contextul revizuirii MiFID. În conformitate cu politica sa pentru „o mai bună legiferare”, Comisia a realizat o evaluare a impactului alternativelor de politică. Au fost analizate mai multe opțiuni strategice, în funcție de diferite criterii: transparența operațiunilor pe piață pentru autoritățile de reglementare și participanții la piață, protecția și încrederea investitorilor, condiții echitabile pentru piețele și sistemele de tranzacționare din UE și raportul cost-eficacitate, altfel spus măsura în care opțiunile reușesc să asigure atingerea obiectivelor și să faciliteze funcționarea pieței valorilor mobiliare în mod rentabil și eficient. În linii generale, se estimează că revizuirea MiFID va genera costuri one-off de punere în conformitate cuprinse între 512 și 732 milioane EUR și costuri recurente cuprinse între 312 și 586 milioane EUR. Impactul acestor costuri asupra cheltuielilor operaționale totale ale sectorului bancar din UE ar fi de 0,10-0,15% pentru costurile one-off și de 0,06-0,12% pentru cele recurente. Aceste valori sunt cu mult inferioare costurilor impuse la momentul introducerii MiFID. Efectele costurilor one-off asociate introducerii MiFID au fost estimate la 0,56% (pentru băncile de economii și băncile de retail) și la 0,68% (pentru băncile de investiții) din totalul cheltuielilor operaționale, în timp ce costurile recurente de punere în conformitate au fost estimate la 0,11% (pentru băncile de economii și băncile de retail), respectiv 0,17% (pentru băncile de investiții) din totalul cheltuielilor operaționale. 3. Elementele juridice ale propunerii 3.1. Temei juridic Propunerea se bazează pe articolul 53 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene. Această directivă va înlocui Directiva 2004/39/CE, vizând armonizarea dispozițiilor naționale privind autorizarea societăților de investiții pentru furnizarea de servicii de investiții și pentru desfășurarea de activități de investiții, achiziția de participații calificate, exercitarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii, competențele autorităților de supraveghere din statele membre de origine și gazdă în aceste domenii, precum și condițiile de autorizare și de funcționare pentru piețele reglementate și pentru furnizorii de date referitoare la piață. Obiectivul principal al prezentei propuneri este de a armoniza dispozițiile naționale privind accesul la activitățile societăților de investiții, ale piețelor reglementate și ale furnizorilor de date referitoare la piață, modalitățile de guvernanță a acestora și cadrul lor de supraveghere. Prin urmare, prezenta propunere se bazează pe articolul 53 alineatul (1) din TFUE. Propunerea de față completează propunerea de regulament [MiFIR] și stabilește cerințe uniforme și aplicabile în mod direct, necesare pentru a asigura funcționarea omogenă a piețelor de instrumente financiare, în ceea ce privește, de exemplu, publicarea datelor referitoare la tranzacții, raportarea către autoritățile competente sau prerogativele specifice ale autorităților competente și ale AEVMP. 3.2. Subsidiaritate și proporționalitate Conform principiului subsidiarității [articolul 5 alineatul (3) din TFUE], UE intervine numai dacă obiectivele preconizate nu pot fi realizate în mod satisfăcător de statele membre și, prin urmare, având în vedere dimensiunile și efectele acțiunii preconizate, pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii Europene. Majoritatea aspectelor abordate în cadrul revizuirii sunt acoperite și de actualul cadru juridic MiFID. Piețele financiare sunt transfrontaliere prin natura lor, iar această caracteristică se accentuează tot mai mult. Așadar, condițiile în care societățile și operatorii concurează pe piață în acest context, fie ele legate de regulile privind transparența pre și post-tranzacționare, de protecția investitorilor sau de evaluarea și controlul riscurilor de către participanții la piață, trebuie să fie comune pentru toate statele membre și, de aceea, constituie în prezent elementul central al MiFID. Este acum nevoie să se acționeze la nivel european pentru a se modifica și actualiza cadrul de reglementare prevăzut de MiFID, luându-se în considerare schimbările produse pe piețele financiare de la implementarea sa. Îmbunătățirile pe care directiva le-a adus deja în ceea ce privește integrarea și eficiența piețelor și serviciilor financiare din Europa ar fi astfel amplificate prin ajustări corespunzătoare, cu scopul de a asigura realizarea obiectivelor aferente unui cadru de reglementare solid pentru piața unică. Datorită acestei integrări, intervenția izolată la nivel național ar fi mult mai puțin eficientă și ar duce la fragmentarea piețelor, având drept rezultat arbitrajul de reglementare și denaturarea concurenței. De exemplu, niveluri diferite de transparență a pieței sau de protecție a investitorilor în statele membre ar fragmenta piețele, ar compromite lichiditatea și eficiența și ar conduce la un arbitraj de reglementare dăunător. La rândul său, Autoritatea europeană pentru valori mobiliare și piețe (AEVMP) ar trebui să joace un rol esențial în implementarea noului cadru la nivelul UE. Este necesar să se confere AEVMP anumite competențe pentru a ameliora funcționarea pieței unice a valorilor mobiliare. Propunerea respectă în totalitate principiul proporționalității, conform căruia acțiunea la nivelul UE trebuie să asigure îndeplinirea obiectivelor fără a depăși ceea ce este necesar în acest scop. Ea este compatibilă cu acest principiu, având în vedere echilibrul corespunzător dintre interesul public aflat în joc și raportul cost-eficiență al măsurii. Cerințele impuse diferitelor părți vizate au fost atent calibrate. Mai exact, la formularea cerințelor s-a ținut cont în principal de necesitatea de a pune în echilibru elemente precum protecția investitorilor, eficiența piețelor și costurile suportate la nivel de sector. 3.3. Respectarea articolelor 290 și 291 din TFUE La 23 septembrie 2009, Comisia a adoptat propuneri de regulamente de înființare a autorităților europene de supraveghere – ABE, AEAPO și AEVMP. Comisia dorește să reamintească aici declarațiile pe care le-a făcut în legătură cu articolele 290 și 291 din TFUE la adoptarea acestor regulamente: „În ceea ce privește procesul de adoptare a standardelor de reglementare, Comisia subliniază caracterul unic al sectorului serviciilor financiare, rezultând din structura Lamfalussy și recunoscut în mod explicit în declarația nr. 39 anexată la TFUE. Cu toate acestea, Comisia are îndoieli majore în ceea ce privește conformitatea restricțiilor asupra rolului său în adoptarea actelor delegate și a măsurilor de punere în aplicare cu articolele 290 și 291 din TFUE.” 3.4. Explicarea detaliată a propunerii 3.4.1. Generalități – condiții de concurență echitabile Un obiectiv central al propunerii este să garanteze că toate activitățile organizate de tranzacționare se desfășoară în locuri de tranzacționare reglementate: piețe reglementate, sisteme multilaterale de tranzacționare (multilateral trading facilities – MTF) și sisteme organizate de tranzacționare (organised trading facilities – OTF). Tuturor locurilor de tranzacționare li se vor aplica aceleași cerințe privind transparența pre- și post-tranzacționare. De asemenea, cerințele legate de aspecte organizaționale și de supravegherea pieței aplicabile celor trei tipuri de sisteme sunt aproape identice. Astfel se va asigura un cadru concurențial echitabil acolo unde activitățile care reunesc interesele terțelor părți în materie de tranzacționare sunt similare din punct de vedere funcțional. Este totuși important ca cerințele legate de transparență să fie calibrate pentru diferite tipuri de instrumente, și anume acțiuni, obligațiuni și instrumente derivate, și pentru diferite moduri de tranzacționare, în speță sisteme pe bază de ordine sau de cotații. În cazul tuturor celor trei tipuri de locuri de tranzacționare, operatorul platformei este neutru. Piețele reglementate și sistemele multilaterale de tranzacționare sunt caracterizate de executarea nediscreționară a tranzacțiilor. Aceasta înseamnă că tranzacțiile se execută conform unor reguli prestabilite. De asemenea, ele se află în concurență pentru a oferi acces unui număr cât mai mare de participanți, cu condiția respectării mai multor criterii transparente. În schimb, operatorul unui OTF dispune de o anumită putere discreționară în ceea ce privește executarea tranzacțiilor. În consecință, operatorii trebuie să respecte, în raport cu clienții care utilizează platforma, cerințele legate de protecția investitorilor, de deontologie și de buna executare. . Astfel, dat fiind faptul că atât regulile privind accesul, cât și metodologia de executare în cadrul unui OTF trebuie să fie transparente și clare, ele permit operatorilor să furnizeze clienților un serviciu care, din punct de vedere calitativ și chiar funcțional, este diferit de cele oferite membrilor și participanților pe piețele reglementate și în cadrul MTF. Totuși, pentru a garanta atât neutralitatea operatorilor OTF în raport cu toate tranzacțiile care au loc, cât și faptul că drepturile datorate clienților reuniți astfel nu pot fi compromise de posibilitatea de a obține profituri pe socoteala lor, este necesar să se interzică operatorilor OTF să tranzacționeze angajând capitaluri proprii. În fine, tranzacționarea organizată poate avea loc și prin internalizare sistematică. Un internalizator sistematic (IS) poate să execute tranzacții ale clienților angajând capitaluri proprii. Un IS nu poate însă să reunească interese de vânzare și cumpărare ale terților, din punct de vedere funcțional, în același mod în care acest lucru s-ar întâmpla în cadrul unei piețe reglementate, al unui MTF sau al unui OTF și, ca atare, nu constituie un loc de tranzacționare. Se vor aplica regulile privind buna executare și alte reguli de conduită profesională, iar clientul va ști clar când tranzacționează cu firma de investiții și când tranzacționează cu terțe părți. În cazul IS se aplică cerințe specifice privind transparența pre-tranzacționare și accesul. Din nou, cerințele în materie de transparență vor fi calibrate pentru diferite tipuri de instrumente, și anume acțiuni, obligațiuni și instrumente derivate, și se vor aplica în funcție de praguri special stabilite. Orice tranzacționare în cont propriu de către societățile de investiții cu clienții, inclusiv alte societăți de investiții, este astfel considerată ca fiind extrabursieră (OTC). Activitățile de tranzacționare OTC neconforme cu definiția activității IS, care va deveni mai exhaustivă în urma modificării legislației de punere în aplicare, nu vor putea fi nici sistematice, nici regulate. 3.4.2. Extinderea normelor MiFID la produse și servicii similare (articolele 1, 3, 4) În contextul activităților de reglementare privind pachetele de produse de investiții de retail (packaged retail investment products – PRIP)[15], Comisia și-a luat angajamentul de a asigura o abordare coerentă de reglementare pe baza dispozițiilor din MiFID în ceea ce privește distribuirea către investitorii de detaliu a diferitelor produse financiare care răspund unor nevoi similare ale investitorilor și implică provocări comparabile legate de protecția acestora. În al doilea rând, au fost exprimate preocupări legate de aplicabilitatea MiFID în cazurile în care societățile de investiții sau instituțiile de credit emit și vând propriile valori mobiliare. În timp ce aplicabilitatea MiFID în cazul furnizării consultanței de investiții ca parte a vânzărilor este clară, este nevoie de un grad mai mare de claritate în cazul serviciilor care sunt furnizate fără componenta de consultanță, când se poate considera că societatea de investiții sau banca nu furnizează un serviciu reglementat de MiFID. În fine, având în vedere lecția oferită de criza financiară, complexitatea piețelor și a produselor financiare și nevoia investitorilor de a avea certitudinea unor niveluri de protecție similare indiferent de locația sau de natura furnizorilor de servicii, nu se mai poate justifica menținerea discrepanțelor dintre normele aplicate de diferitele state membre entităților active la nivel local, exceptate de la măsurile prevăzute de MiFID și care oferă o gamă restrânsă de servicii de investiții. Prin urmare, se propune extinderea cerințelor MiFID, în special a normelor de conduită profesională și a celor privind conflictele de interese, la vânzarea cu sau fără consultanță de investiții a depozitelor structurate de către instituțiile de credit, includerea în domeniul de aplicare al MiFID a societăților de investiții și a instituțiilor de credit care vând valori mobiliare emise de ele însele fără componenta de consultanță și includerea de către statele membre, în legislațiile naționale aplicabile entităților stabilite la nivel local, a unor cerințe privind autorizarea și normele de conduită profesională echivalente celor impuse de MiFID. 3.4.3. Revizuirea exceptărilor de la aplicarea dispozițiilor MiFID (articolul 2) În conformitate cu MiFID, tranzacționarea de instrumente financiare în cont propriu este inclusă în categoria serviciilor și activităților de investiții care necesită autorizare. Cu toate acestea, s-au introdus trei derogări esențiale pentru a excepta persoanele pentru care tranzacționarea în cont propriu constituie o activitate exclusivă, o componentă auxiliară a unei alte activități corporative nefinanciare sau parte a unei activități nefinanciare de comerț cu mărfuri. Conform angajamentelor luate în cadrul G20, trebuie asigurat că dispozițiile MiFID reglementează în mod corespunzător societățile care furnizează servicii de investiții clienților și care desfășoară activități de investiții cu titlu profesional. În acest scop, se propune limitarea într-o manieră mai clară a derogărilor la activitățile care se îndepărtează de obiectul central al MiFID și sunt în esență de natură comercială sau legate de protejarea propriilor lor activități sau care nu constituie tranzacționare de mare frecvență. 3.4.4. Actualizarea cadrului privind structura pieței (articolele 18, 19, 20, 32, 33, 34, 53, 54) De la introducerea MiFID, evoluțiile de pe piață au revelat unele insuficiențe ale cadrului existent de reglementare aplicabil diferitelor tipuri de locuri de executare, care avea menirea să promoveze concurența loială, condiții echitabile de desfășurare a activității, transparența și eficacitatea piețelor. Funcționalitatea și structura cadrului existent erau axate în principal pe tranzacționarea instrumentelor de capitaluri proprii, iar nevoia de a ameliora transparența și reziliența piețelor pentru celelalte tipuri de instrumente financiare și faptul că nu toate modalitățile de tranzacționare organizată care au evoluat în ultimii ani corespund definițiilor și cerințelor pentru cele trei categorii de sisteme prevăzute de MiFID, și anume piețele reglementate, sistemele multilaterale de tranzacționare și internalizatorii sistematici, semnalează nevoia de a cizela actualul cadru de reglementare. Se propune instituirea unei noi categorii, și anume cea a sistemelor organizate de tranzacționare care nu corespund niciuneia dintre categoriile existente, care să se supună unor cerințe organizaționale stricte și unor norme de transparență identice, precum și optimizarea cerințelor aplicabile tuturor locurilor de tranzacționare pentru a răspunde intensificării tranzacționării transfrontaliere și a concurenței, generate deopotrivă de evoluțiile tehnologice și de introducerea MiFID. 3.4.5. Ameliorarea guvernanței corporative (articolele 9, 48) MiFID prevede că persoanele care conduc efectiv activitatea unei societăți de investiții trebuie să aibă o reputație suficient de bună, dar și experiență suficientă pentru a garanta administrarea corectă și prudentă a societății de investiții. Înscriindu-se în linia activităților Comisiei privind guvernanța corporativă în sectorul financiar[16], propunerea include întărirea dispozițiilor referitoare la profilul, rolul și responsabilitățile aferente funcțiilor de conducere executive și celor neexecutive și la echilibrul care trebuie asigurat în privința componenței organelor de conducere. În mod special, propunerea urmărește să asigure că membrii organelor de conducere dețin cunoștințe și competențe suficiente și că aceștia au abilitatea de a înțelege riscurile asociate activității societății de investiții pentru a garanta administrarea corectă și prudentă a acesteia în interesul investitorilor și al integrității pieței. 3.4.6. Cerințe organizaționale îmbunătățite, pentru a asigura funcționarea eficientă a piețelor și integritatea acestora (articolele 16, 51) Evoluțiile tehnologice din domeniul tranzacționării instrumentelor financiare aduc atât oportunități, cât și provocări. Efectele acestor evoluții sunt, în general, percepute ca benefice pentru lichiditatea piețelor și eficiența acestora, însă s-a constatat că sunt necesare unele măsuri specifice de reglementare și de supraveghere pentru a contracara în mod adecvat eventualele riscuri pe care tranzacționarea algoritmică și tranzacționarea de mare frecvență le reprezintă pentru funcționarea ordonată a piețelor. Propunerea vizează, în special, includerea în domeniul de aplicare al MiFID a tuturor entităților care utilizează tranzacționarea algoritmică, impunerea de cerințe organizaționale adecvate pentru aceste societăți și pentru cele care furnizează acces la piață altor traderi angajați în tranzacționarea de mare frecvență, precum și impunerea unor mecanisme adecvate de control al riscurilor care să fie implementate de locurile de tranzacționare pentru a preveni tranzacționarea dezorganizată și pentru a asigura reziliența platformelor de tranzacționare. Se dorește, de asemenea, înlesnirea supervizării și monitorizării acestor activități de către autoritățile competente. 3.4.7. Ameliorarea cadrului de protecție a investitorilor (articolele 13, 24, 25, 27, 29, anexa I – secțiunea A În general este recunoscut faptul că MiFID a contribuit la creșterea nivelului de protecție atât pentru investitorii profesioniști, cât și pentru cei de detaliu. Cu toate acestea, experiența arată că aducerea unor modificări în anumite privințe ar ameliora cazurile cu probabilitatea cea mai mare de expunere a investitorilor la prejudicii. În special, propunerea consolidează cadrul de reglementare al furnizării serviciilor de consultanță de investiții și de administrare de portofolii și al posibilității ca societățile de investiții să accepte avantaje de la terți (stimulente) și aduce clarificări cu privire la condițiile și cadrul în care investitorii pot tranzacționa liber pe piață anumite instrumente financiare necomplexe beneficiind de un minimum de drepturi sau de un nivel minimum de protecție din partea societății lor de investiții. Mai mult, este introdus un cadru de abordare a practicilor de vânzare încrucișată pentru a asigura că investitorii sunt bine informați și că astfel de practici nu le aduc prejudicii. Propunerea întărește cerințele privind administrarea, de către societățile de investiții și agenții acestora, a fondurilor și a instrumentelor financiare aparținând clienților și include păstrarea în siguranță a instrumentelor financiare în numele clienților în categoria serviciilor de investiții. Se aduc îmbunătățiri în ceea ce privește furnizarea de informații către clienți cu privire la serviciile furnizate acestora și la executarea ordinelor lor. 3.4.8. Grad sporit de protecție în cazul furnizării de servicii de investiții clienților care nu sunt clienți de detaliu (articolul 30, anexa II) Clasificarea clienților în clienți de detaliu (de retail), clienți profesioniști și contrapărți eligibile, conform MiFID, oferă un grad de flexibilitate adecvat și satisfăcător și trebuie, prin urmare, să rămână în mare măsură neschimbată. Cu toate acestea, există numeroase exemple de tranzacții cu instrumente complexe în care sunt implicate autorități locale și municipalități și care demonstrează că aceste tipuri de entități nu se regăsesc în mod corespunzător în clasificarea din cadrul MiFID. De asemenea, în timp ce multe norme detaliate de conduită profesională nu sunt relevante pentru relațiile între contrapărți eligibile și pentru numeroasele tranzacții cotidiene între acestea, principiul fundamental și general valabil al acțiunii oneste, echitabile și profesioniste și obligația de a fi corect, clar și neînșelător trebuie să se aplice indiferent de categoria de client. În fine, propunerea include beneficiul unei mai bune informări și documentări în privința serviciilor furnizate pentru contrapărțile eligibile. 3.4.9. Cerințe noi privind locurile de tranzacționare (articolele 27, 59, 60) În prezent, evaluarea bunei executări conform MiFID depinde de disponibilitatea datelor în virtutea transparenței pre și post-tranzacționare. Cu toate acestea, alte informații, precum numărul de ordine anulate înainte de executare sau viteza de executare pot fi la fel de relevante. Propunerea introduce așadar o cerință de publicare anuală a unor date privind calitatea executării ordinelor. În al doilea rând, contractele derivate pe mărfuri tranzacționate în locurile de tranzacționare atrag în mod frecvent cel mai mare număr de utilizatori și investitori și pot fi adesea sursă de prețuri de referință care sunt utilizate, de exemplu, la formarea prețurilor cu amănuntul pentru energie și produse alimentare. Se propune astfel ca toate locurile de tranzacționare în care se tranzacționează contracte derivate pe mărfuri să adopte limite corespunzătoare sau să instituie mecanisme alternative pentru a garanta funcționarea ordonată a pieței și condițiile de decontare pentru mărfurile livrate fizic și să furnizeze autorităților de reglementare informații sistematice, detaliate și standardizate referitoare la pozițiile deținute pe tipuri de traderi comerciali sau financiari (incluzând categoria și identitatea clientului final) și participanți la piață (incluzând numai pozițiile agregate pe categorii de clienți finali). Limitele care trebuie adoptate de locurile de tranzacționare pot fi armonizate prin acte delegate adoptate de Comisie; însă nici aceste limite, nici mecanismele alternative astfel adoptate nu pot împiedica autoritățile competente sau AEVMP să impună măsuri suplimentare dacă este cazul, în conformitate cu prezenta directivă și cu MiFIR. 3.4.10. Un regim îmbunătățit aplicabil piețelor pentru IMM-uri (articolul 35) Pentru a completa diferitele inițiative recente la nivelul UE de a sprijini IMM-urile în obținerea de finanțări, se propune crearea unei noi subcategorii de piețe, și anume piețele de creștere pentru IMM-uri. Operatorul unei astfel de piețe (care funcționează, de regulă, ca un MTF) are opțiunea de a solicita înregistrarea MTF-ului pe care îl operează ca piață de creștere pentru IMM-uri, dacă îndeplinește anumite condiții. Înregistrarea acestui tip de piețe are ca scop creșterea vizibilității acestora și ar contribui la adoptarea unor standarde de reglementare paneuropene comune pentru astfel de piețe, adaptate nevoilor emitenților și investitorilor activi pe aceste piețe, menținând totodată nivelul ridicat existent de protecție a investitorilor. 3.4.11. Regimul aplicabil țărilor terțe (articolele 41 – 50) Propunerea creează un cadru armonizat care să ofere acces pe piețele UE societăților și operatorilor situați în țări terțe. Obiectivul este acela de a depăși fragmentarea actuală sub formă de regimuri naționale la nivelul țărilor terțe și de a asigura condiții de concurență echitabile pentru toate entitățile care oferă servicii financiare pe teritoriul UE. Propunerea introduce un regim bazat pe o evaluare preliminară a echivalenței jurisdicțiilor țărilor terțe de către Comisie. Societățile din țări terțe pentru care s-a adoptat o decizie de echivalență vor putea solicita să presteze servicii în Uniune. Furnizarea de servicii pentru clienții de detaliu va necesita crearea de sucursale. Se va impune ca societățile din țări terțe să fie autorizate în statul membru unde se înființează sucursala, iar aceasta va intra sub incidența cerințelor UE în anumite domenii (cerințe organizaționale, reguli deontologice, conflicte de interese, transparență și altele). Serviciile furnizate contrapărților eligibile nu vor necesita înființarea unei sucursale; societățile din țări terțe pot furniza astfel de servicii cu condiția să fie luate în evidență de AEVMP. Ele vor fi supravegheate în țara de origine. Se vor impune acorduri de cooperare adecvate între entitățile de supraveghere din țările terțe, autoritățile competente naționale și AEVMP. 3.4.12. O consolidare a datelor mai bună și mai eficientă (articolele 61–68) Domeniul furnizării datelor de piață, incluzând calitatea, formatul, costul și capacitatea de consolidare a acestor date, este esențial pentru a susține principiile fundamentale promovate de MiFID în materie de transparență, concurență și protecție a investitorilor. În acest domeniu, dispozițiile propuse în regulament și în directivă introduc o serie de modificări esențiale. Dispozițiile respective vor duce la îmbunătățirea calității și a coerenței datelor deoarece ele impun tuturor societăților de investiții să-și publice rapoartele privind activitățile de tranzacționare prin intermediul mecanismelor de publicare aprobate (Approved Publication Arrangements – APA). Se stabilesc proceduri pentru autorizarea de către autoritățile competente a acestor mecanisme de publicare aprobate, precum și cerințe organizaționale pentru acestea din urmă. Dispozițiile propuse răspund la una dintre principalele critici referitoare la efectele implementării MiFID, și anume cea privind fragmentarea datelor. În afară de cerințele privind fiabilitatea datelor referitoare la piață, disponibilitatea acestora la timp și la costuri rezonabile, este esențial pentru investitori ca aceste date să poată fi centralizate astfel încât să fie posibilă compararea eficientă a prețurilor și a tranzacțiilor din toate locurile de tranzacționare. Înmulțirea locurilor de tranzacționare după implementarea MiFID face foarte dificil acest lucru. Dispozițiile propuse stabilesc condițiile pentru apariția pe piață a furnizorilor de sisteme centralizate de raportare a datelor și cerințele organizaționale pe care vor trebui să le îndeplinească acești furnizori pentru a putea opera astfel de sisteme. 3.4.13. Prerogative sporite pentru autoritățile competente privind pozițiile pe instrumente derivate (articolele 61, 72, 83) Având în vedere creșterea semnificativă a dimensiunilor piețelor de instrumente financiare din ultimii ani, prin această propunere se urmărește rezolvarea problemei fragmentării actuale a prerogativelor autorităților de reglementare în privința monitorizării și supravegherii pozițiilor deținute. Acestor autorități li se va conferi competența explicită de a solicita, de la orice persoană, informații privind pozițiile deținute pe instrumente derivate și pe certificate de emisii, în interesul funcționării ordonate și al integrității piețelor. Autoritățile de supraveghere vor putea interveni în orice moment pe durata unui contract derivat pentru a lua măsuri în scopul diminuării poziției în cauză. Acestei gestionări îmbunătățite a pozițiilor i se va adăuga posibilitatea de a limita pozițiile într-o manieră ex-ante, nediscriminatorie. Toate acțiunile în acest sens vor trebui notificate AEVMP. 3.4.14. Sancțiuni eficace (articolele 73-78) Statele membre trebuie să prevadă că se pot aplica sancțiuni și măsuri administrative adecvate în cazul încălcării MiFID. În acest scop, directiva le va cere să respecte următoarele reguli minime. În primul rând, trebuie să se aplice sancțiuni și măsuri administrative persoanelor fizice sau juridice și societăților de investiții responsabile de încălcări. În al doilea rând, în cazul încălcării dispozițiilor prezentei directive și ale regulamentului, autoritățile competente trebuie să dispună de un set minim de sancțiuni și măsuri administrative. Acesta include retragerea autorizației, avertizarea publică, demiterea conducerii, sancțiuni administrative pecuniare. În al treilea rând, nivelul maxim al sancțiunilor administrative pecuniare prevăzute de legislațiile naționale trebuie să depășească nivelul beneficiilor rezultate din încălcare, dacă acestea pot fi determinate și, în orice caz, nu trebuie să fie mai mic decât nivelul prevăzut de directivă. În al patrulea rând, criteriile luate în considerare de autoritățile competente pentru stabilirea tipului și nivelului sancțiunii aplicate trebuie să includă cel puțin criteriile prevăzute în directivă (ex. beneficiile rezultate din încălcare sau pierderile cauzate unor părți terțe, comportamentul cooperant al persoanei responsabile etc.). În al cincilea rând, sancțiunile și măsurile aplicate trebuie să fie publicate, așa cum se prevede în prezenta directivă. În fine, trebuie create mecanisme adecvate pentru încurajarea raportării încălcărilor în cadrul societăților de investiții. Prezenta directivă nu vizează sancțiunile penale. 3.4.15. Certificatele de emisii (anexa I secțiunea C) Spre deosebire de tranzacționarea instrumentelor derivate, piețele secundare spot pentru certificate de emisii UE (EU emission allowances – EUA) sunt într-o foarte mare măsură nereglementate. Pe piețele spot s-au înregistrat o serie de practici frauduloase, care subminează încrederea în schema de comercializare a emisiilor (ETS) instituită prin Directiva ETS[17]. În paralel cu măsurile luate în temeiul Directivei EU ETS în scopul consolidării sistemului de registre de certificate de emisii și a condițiilor necesare pentru deschiderea unui cont în vederea tranzacționării certificatelor, propunerea va duce la includerea întregii piețe a certificatelor în sfera de reglementare a pieței financiare. Atât piețele spot, cât și piețele instrumentelor derivate vor fi supravegheate de o entitate unică. Se vor aplica MiFID și Directiva 2003/6/CE privind abuzul de piață, ceea ce va crește din toate punctele de vedere gradul de securitate al pieței, fără a afecta însă scopul acesteia, și anume reducerea emisiilor. În plus, se va asigura astfel coerența cu normele care se aplică deja instrumentelor derivate EUA, precum și un grad mai mare de securitate, deoarece băncile și societățile de investiții, entități obligate să monitorizeze activitatea de tranzacționare pentru a depista fraudele, abuzurile și spălarea banilor, și-ar asuma un rol mai important în procesul de selecție a potențialilor traderi de pe piețele spot. 4. Implicațiile bugetare Implicațiile bugetare ale propunerii sunt legate de sarcina atribuită AEVMP, după cum se precizează în fișa financiară legislativă care însoțește prezenta propunere. Implicațiile bugetare specifice pentru Comisie sunt evaluate, de asemenea, în cadrul fișei financiare. Propunerea are implicații asupra bugetului comunitar. ê2004/39/CE ð nou 2011/0298 (COD) Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind piețele instrumentelor financiare, de abrogare a Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului (reformare) (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere ð Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ï Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 53 alineatul (1)47 alineatul (2), având în vedere propunerea Comisiei[18], ð după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, ï având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[19], având în vedere avizul Băncii Centrale Europene[20], ð după consultarea Autorității Europene pentru Protecția Datelor, ï hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat[21] ð legislativă ordinară ï, întrucât: ò nou (1) Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului[22] a fost modificată în mod substanțial de mai multe ori. Din motive de claritate, este necesar, cu ocazia noilor modificări, să se procedeze la reformarea directivei menționate. ê 2004/39/CE considerentul 1 (2) Directiva 93/22/CEE a Consiliului din 10 mai 1993 privind serviciile de investiții în domeniul valorilor mobiliare[23] urmărea crearea unui mediu în care întreprinderile societățile de investiții și băncile autorizate ar putea să poată, pe baza autorizației eliberate și a supravegherii exercitate de statul lor membru de origine, furniza să furnizeze anumite servicii sau stabili să înființeze sucursale în alte state membre. În acest sens, directiva menționată anterior încerca să armonizeze condițiile inițiale de autorizare și de funcționare aplicabile întreprinderilor societăților de investiții, inclusiv normele de conduită. De asemenea, aceasta prevedea armonizarea anumitor norme aferente funcționării piețelor reglementate. ê 2004/39/CE considerentul 2 (adaptat) (3) În ultimii ani, investitorii apelează din ce în ce mai mult la piețele financiare, în care găsesc o gamă largă de servicii și instrumente, a căror complexitate a crescut. Această evoluție justifică o extindere a cadrului juridic comunitar Ö al Uniunii Õ , care trebuie să includă toate activitățile oferite investitorilor. În acest sens, se cuvine a se ajunge la trebuie prevăzut nivelul de armonizare necesar pentru a oferi investitorilor un nivel ridicat de protecție și pentru a permite întreprinderilor societăților de investiții să își furnizeze serviciile în întreaga Comunitate Ö Uniune Õ , care reprezintă o piață unică, pe baza supravegherii exercitate în statul membru de origine. Prin urmare, Directiva 93/22/CEE ar trebui să fie a fost înlocuită cu o nouă directivă Directiva 2004/39/CE. ò nou (4) Criza financiară a evidențiat puncte slabe în funcționarea și transparența piețelor financiare. Evoluția piețelor financiare a evidențiat necesitatea consolidării cadrului de reglementare în ceea ce privește piețele instrumentelor financiare pentru a asigura creșterea gradului de transparență, o mai bună protecție a investitorilor, sporirea gradului de încredere și reducerea domeniilor nereglementate, precum și pentru a conferi autorităților de supraveghere competențe adecvate pentru a-și îndeplini sarcinile. ò nou (5) Există o opinie unanimă în rândul organismelor de reglementare la nivel internațional conform căreia existența unor deficiențe ale guvernanței corporative în mai multe instituții financiare, inclusiv absența unor mecanisme de control eficiente în cadrul acestora, a fost unul dintre factorii determinanți ai crizei financiare. Asumarea cu imprudență și în mod excesiv a unor riscuri poate duce la colapsul unor instituții financiare și la probleme sistemice în statele membre și la nivel global. Conduita incorectă a societăților care furnizează servicii clienților poate crea prejudicii investitorilor și poate duce la pierderea încrederii acestora. Pentru a aborda problema potențialelor prejudicii aduse de aceste deficiențe ale mecanismelor de guvernanță corporativă, dispozițiile acestei directive trebuie completate cu unele principii mai detaliate și standarde minime. Aceste de principii și standarde trebuie aplicate ținând cont de natura, amploarea și complexitatea activităților societăților de investiții. ò nou (6) Grupul la nivel înalt pentru supravegherea financiară în UE a invitat Uniunea Europeană să elaboreze un set de reglementări financiare mai armonizate. În contextul viitoarei configurații a mecanismelor de supraveghere la nivel european, Consiliul European din 18 și 19 iunie 2009 a subliniat, de asemenea, necesitatea stabilirii unui cadru de reglementare unic la nivel european, aplicabil tuturor instituțiilor financiare de pe piața unică. ò nou (7) Având în vedere cele prezentate anterior, Directiva 2004/39/CE este reformată parțial prin prezenta directivă nouă și este înlocuită parțial de Regulamentul (UE) nr. …/… (MiFIR). Cele două instrumente juridice luate împreună trebuie să constituie cadrul juridic de reglementare a cerințelor aplicabile societăților de investiții, piețelor reglementate, furnizorilor de servicii de raportare de date, precum și societăților din țări terțe care furnizează servicii de investiții sau desfășoară activități de investiții în Uniune. Prin urmare, prezenta directivă trebuie citită împreună cu regulamentul. Directiva trebuie să conțină dispozițiile care reglementează autorizarea activității, achiziția de participații calificate, exercitarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii, condițiile de funcționare ale societăților de investiții pentru asigurarea protecției investitorilor, competențele autorităților de supraveghere din statele membre de origine și gazdă, regimul sancțiunilor. Având în vedere că obiectivul principal și obiectul prezentei propuneri este de a coordona dispozițiile naționale privind domeniile menționate, propunerea trebuie să se bazeze pe articolul 53 alineatul (1) din TFUE. Adoptarea acestor dispoziții sub forma unei directive este adecvată pentru a permite, atunci când este necesar, adaptarea dispozițiilor de punere în aplicare din domeniile reglementate de prezenta directivă în funcție de particularitățile pieței și ale sistemului juridic din fiecare stat membru. ê 2004/39/CE considerentul 3 (3) Dat fiind faptul că investitorii se sprijină din ce în ce mai mult pe recomandări personalizate, se cuvine a adăuga consilierea în investiții la serviciile de investiții care necesită o autorizație. ê 2004/39/CE considerentul 4 (8)(4) Se cuvine a Este oportună includerea în lista instrumentelor financiare anumite a anumitor contracte derivate pe materii prime instrumente financiare derivate pe mărfuri și altele a celor care sunt întocmite și tranzacționate astfel încât să necesite o abordare care, prin modul de constituire și tranzacționare, implică aspecte de reglementare comparabilă celei comparabile celor aplicabile instrumentelor financiare clasice. ò nou (9) Pe piețele secundare spot de tranzacționare a certificatelor de emisii (EUA) au existat cazuri de practici frauduloase care pot să submineze încrederea în sistemul de comercializare a certificatelor de emisii instituit prin Directiva 2003/87/CE, în prezent luându-se măsuri pentru a consolida sistemul registrelor EUA și a institui condiții mai stricte pentru deschiderea conturilor de tranzacționare a acestor certificate. Pentru a consolida integritatea acestor piețe și pentru a garanta funcționarea lor eficientă, inclusiv supravegherea amplă a activităților de tranzacționare, este oportună completarea măsurilor adoptate prin Directiva 2003/87/CE prin includerea integrală a certificatelor de emisii în domeniul de aplicare al prezentei directive și al Regulamentului ----/-- [Regulamentul privind abuzul de piață], clasificându-le drept instrumente financiare. ê 2004/39/CE considerentul 7 (adaptat) (10)(7) Prezenta directivă vizează să reglementeze întreprinderile a căror ocupație sau activitate obișnuită constă în furnizarea de servicii de investiții și/sau exercitarea de activități de investiții, cu titlu profesional. Se cuvine, prin urmare, a exclude din sfera sa de aplicare orice persoană a cărei activitate profesională este de o altă natură. ê 2004/39/CE considerentul 5 (11) Este necesară instaurarea unui cadru de reglementare global care să reglementeze executarea tranzacțiilor cu instrumente financiare, oricare ar fi metodele de tranzacționare utilizate în acest scop, pentru a garanta o calitate sporită de efectuare a operațiunilor investitorilor și pentru a păstra integritatea și eficiența globală a sistemului financiar. Prin urmare, se impune a adopta un cadru de reglementare coerent și adaptat riscului, aplicabil principalelor tipuri de sisteme de executare a ordinelor valabile în prezent pe piața financiară europeană. Pentru aceasta, este indispensabil a recunoaște apariția, în paralel cu piețele reglementate, a unei noi generații de sisteme de tranzacționare organizată, care trebuie supuse anumitor obligații vizând menținerea funcționării eficiente și ordonate a piețelor financiare. În scopul echilibrării cadrului de reglementare, se cuvine a include un nou serviciu de investiții, aferent exploatării unui MTF (sistem multilateral de tranzacționare). ê 2004/39/CE considerentul 6 (12)(6) Termenii de „piață reglementată” și „MTF” ar trebui definiți și aceste definiții ar trebui să fie strâns legate una de cealaltă, astfel încât să reiasă că acoperă aceleași funcții de tranzacționare organizată. Acestea ar trebui să excludă sistemele bilaterale în cadrul cărora o întreprindere de investiții intervine, pentru fiecare tranzacționare în cont propriu și nu ca intermediar, fără a-și asuma riscuri, între cumpărător și vânzător. Termenul „sisteme” include toate piețele care sunt alcătuite dintr-un ansamblu de norme și dintr-o platformă de tranzacționare, precum și cele a căror funcționare se bazează numai pe un ansamblu de norme. Piețele reglementate și MTF nu sunt obligate să gestioneze un sistem „tehnic” pentru compararea ordinelor. O piață care se compune doar dintr-un ansamblu de norme care reglementează aspectele legate de acceptarea de membri, de acceptarea instrumentelor la tranzacționări, de tranzacționările între membri, de notificarea tranzacțiilor și, după caz, de obligațiile de transparență este o piață reglementată sau un MTF în sensul prezentei directive, iar tranzacțiile încheiate în conformitate cu aceste norme sunt considerate ca fiind încheiate în temeiul unui sistem de piață reglementată sau al unui MTF. Expresia „interese ale cumpărătorilor și ale vânzătorilor” trebuie înțeleasă în sensul larg, ca incluzând ordinele, prețul și indicarea interesului. Condiția potrivit căreia interesele sunt aduse împreună în sistem în conformitate cu norme nediscreționare stabilite de operatorul sistemului implică faptul că această întâlnire a lor se efectuează în cadrul normelor sistemului sau în cadrul protocoalelor sau procedurilor sale operaționale interne (inclusiv procedurile informatice). Prin „norme nediscreționare” se înțelege că aceste norme nu lasă întreprinderii de investiții care utilizează sistemul nici o marjă de intervenție discreționară asupra interacțiunii intereselor exprimate. Definițiile necesită ca aceste interese să fie aduse împreună astfel încât confruntarea lor să conducă la un contract, a cărui executare are loc în conformitate cu normele sistemului sau cu protocoalele sau procedurile sale operaționale interne. ò nou (12) Toate locurile de tranzacționare, și anume piețele reglementate, MTF-urile sau OTF-urile trebuie să instituie reguli transparente care să reglementeze accesul la sistem. Cu toate acestea, în timp ce piețele reglementate și MTF-urile trebuie să rămână supuse unor cerințe în mare măsură similare privind acceptarea de membri sau participanți, OTF-urile trebuie să poată să stabilească și să restricționeze accesul, printre altele, pe baza rolului și a obligațiilor pe care operatorii acestora le au față de clienții lor. ò nou (13) O societate de investiții care execută ordine ale unui client prin angajarea capitalurilor proprii trebuie considerată a fi un internalizator sistematic, cu excepția cazului în care tranzacțiile respective se efectuează în afara piețelor reglementate, a MTF-urilor și a OTF-urilor în mod ocazional, ad hoc și neregulat. Internalizatorii sistematici trebuie definiți ca fiind acele societăți de investiții care, în mod organizat, frecvent și sistematic, tranzacționează în cont propriu executând ordinele clienților în afara unei piețe reglementate, a unui MTF sau a unui OTF. Pentru a asigura aplicarea obiectivă și eficace a acestei definiții societăților de investiții, tranzacțiile bilaterale efectuate cu clienții trebuie să fie relevante și trebuie adăugate criterii cantitative care să completeze criteriile calitative pentru identificarea societăților de investiții care trebuie să se înregistreze ca internalizatori sistematici, stabilite la articolul 21 din Regulamentul nr. 1287/2006 al Comisiei de punere în aplicare a Directivei 2004/39/CE. În timp ce un OTF este orice sistem sau mecanism în care interese multiple de vânzare și cumpărare ale unor terți interacționează în cadrul sistemului, unui internalizator sistematic nu trebuie să i se permită să reunească interese de vânzare și cumpărare ale unor terți. ê 2004/39/CE considerentul 8 (adaptat) ð nou (14)(8) Persoanele care își administrează propriile active și întreprinderi, care nu furnizează niciun serviciu de investiții și/sau nu exercită nicio altă activitate de investiții alta decât tranzacționarea în cont propriu ð nu trebuie incluse în domeniul de aplicare al prezentei directive ï, cu excepția cazului în care sunt formatori de piață ð , participanți sau membri ai unei piețe reglementate sau ai unui MTF sau execută ordine ale clienților lor tranzacționând ï sau tranzacționează în cont propriu. în mod organizat, frecvent și sistematic în afara unei piețe reglementate sau a unui MTF, furnizând un sistem accesibil terților pentru a intra în tranzacționări cu aceștia, nu ar trebui incluse în sfera de aplicare a prezentei directive. ð În mod excepțional, nu trebuie să intre în domeniul de aplicare al prezentei directive persoanele care tranzacționează instrumente financiare în cont propriu, ca participanți sau membri ai unei piețe reglementate sau ai unui MTF, inclusiv în calitate de formatori de piață pentru instrumente financiare derivate pe mărfuri, certificate de emisii sau instrumente derivate pe acestea, ca activitate auxiliară activității lor principale, care, la nivel de grup, nu este nici furnizarea de servicii de investiții în sensul prezentei directive, nici furnizarea de servicii bancare în sensul Directivei 2006/48/CE. Criteriile tehnice pentru stabilirea caracterului auxiliar al unei activități față de activitatea principală trebuie clarificate prin acte delegate. Tranzacționarea în cont propriu prin executarea ordinelor clienților trebuie să includă executarea de către societăți a ordinelor de la clienți diferiți prin corelarea acestora efectuând cumpărări și vânzări simultane în cont propriu (tranzacționare de tipul back-to-back), iar aceste societăți trebuie considerate ca acționând în nume propriu și trebuie să intre sub incidența prezentei directive care reglementează atât executarea de ordine în numele clienților, cât și tranzacționarea în cont propriu. Executarea de ordine pentru instrumente financiare ca activitate auxiliară între două persoane a căror activitate principală, la nivel de grup, nu este nici furnizarea de servicii de investiții în sensul prezentei directive, nici furnizarea de servicii bancare în sensul Directivei 2006/48/CE nu trebuie considerată ca fiind tranzacționare în cont propriu prin executarea ordinelor clienților. ï ê 2004/39/CE considerentul 9 (15)(9) Trimiterile din text la termenul de persoane trebuie înțelese ca vizând atât persoanele fizice, cât și persoanele juridice. ê 2004/39/CE considerentul 10 (adaptat) (16)(10) Se impune excluderea întreprinderilor de asigurări ale căror activități fac obiectul unei supravegheri adecvate de către autoritățile competente în materie de control prudențial și care sunt reglementate de Directiva 64/225/CEE a Consiliului din 25 februarie 1964 privind eliminarea restricțiilor cu privire la libertatea de stabilire și libertatea de a presta servicii în domeniul reasigurărilor și al retrocedărilor[24], de prima Directivă 73/239/CEE a Consiliului din 24 iulie 1973 de coordonare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare directă generală, alta decât asigurarea de viață[25], precum și de Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea directă de viață[26] Ö Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II)[27] Õ. ê 2004/39/CE considerentul 11 (17)(11) Persoanele care nu furnizează servicii terților, dar a căror activitate constă în furnizarea de servicii de investiții exclusiv întreprinderii lor mamă, filialelor lor sau unor alte filiale ale întreprinderii lor mamă nu ar trebuie să fie reglementate de prezenta directivă. ê 2004/39/CE considerentul 12 (18)(12) Persoanele care nu furnizează servicii de investiții decât ocazional în cadrul activității lor profesionale ar trebuie, de asemenea, să fie excluse din sfera de aplicare a prezentei directive, cu condiția ca această activitate profesională să fie reglementată și ca reglementarea pertinentă să nu excludă furnizarea ocazională de servicii de investiții. ê 2004/39/CE considerentul 13 (19)(13) Persoanele care furnizează servicii de investiții constând exclusiv în gestionarea unui sistem de participare a lucrătorilor angajaților și care, prin urmare, nu furnizează servicii de investiții terților nu sunt avute în vedere de dispozițiile prezentei directive. ê 2004/39/CE considerentul 14 (20)(14) Se cuvine a exclude Trebuie excluse din sfera de aplicare a prezentei directive băncile centrale și alte organisme cu funcții similare, precum și organismele publice însărcinate cu gestionarea datoriei publice sau care intervin în această gestionare - noțiune care include plasarea datoriei - cu excepția organismelor deținute parțial sau total integral de stat, a căror misiune este comercială sau legată de achizițiile de participări participații. ò nou (21) Pentru a clarifica regimul exonerărilor acordate Sistemului european al băncilor centrale, altor organisme naționale care îndeplinesc funcții similare și organismelor care intervin în gestionarea datoriei publice, este oportun să se limiteze aceste exonerări la acele organisme și instituții care își îndeplinesc funcțiile în conformitate cu legislația unui stat membru sau în conformitate cu legislația Uniunii, precum și la organismele internaționale la care au aderat unul sau mai multe state membre. ê 2004/39/CE considerentul 15 (adaptat) (22)(15) Se cuvine a exclude Trebuie excluse din sfera de aplicare a prezentei directive organismele de plasament colectiv și fondurile de pensii, fie că sunt sau nu coordonate la nivel comunitar Ö nivelul Uniunii Õ , precum și depozitarii și gestionarii administratorii acestor organisme, în măsura în care sunt aceștia fiind supuși unei reglementări specifice adaptate direct activităților lor. ê 2004/39/CE considerentul 16 (23)(16) Pentru a beneficia de exonerările prevăzute de prezenta directivă, persoana în cauză trebuie să îndeplinească în permanență condițiile aferente. În special, în cazul în care o persoană furnizează servicii de investiții sau exercită activități de investiții și este exceptată de la măsurile prevăzute de prezenta directivă întrucât aceste servicii sau activități, considerate la nivelul grupului, sunt auxiliare în raport cu activitatea sa principală, aceasta nu ar trebuie să mai fie exceptată în cazul în care furnizarea serviciilor respective sau exercitarea activităților respective ar înceta încetează să mai fie auxiliară în raport cu activitatea sa principală. ê 2004/39/CE considerentul 17 (24)(17) Persoanele care furnizează servicii de investiții și/sau exercită activități de investiții reglementate de prezenta directivă ar trebuie să fie supuse unei autorizăriiații eliberate de către statul lor membru de origine în scopul asigurării protecției investitorilor și al stabilității sistemului financiar. ê 2004/39/CE considerentul 18 (adaptat) (25)(18) Instituțiile de credit care sunt autorizate în temeiul Directivei 2000/12/CE Ö 2006/48/CE Õ a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 Ö 14 iunie 2006 Õ privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit Ö (reformare) Õ Ö [28] Õ nu ar trebuie să aibă nevoie de o altă autorizație în temeiul prezentei directive pentru a furniza servicii de investiții sau a exercita activități de investiții de aceeași natură. În cazul în care o instituție de credit decide să furnizeze astfel de servicii de investiții sau să exercite asemenea activități de investiții, autoritățile competente ar trebuie să se asigure, înainte de a acorda autorizația, că ea respectă dispozițiile pertinente ale prezentei directive. ò nou (26) Depozitele structurate au apărut ca formă de produs de investiții, însă nu intră sub incidența legislației la nivelul Uniunii privind protecția investitorilor, în timp ce alte tipuri de investiții structurate sunt reglementate de legislația respectivă. Prin urmare, este oportună consolidarea încrederii investitorilor și uniformizarea abordării utilizate de reglementări în ceea ce privește distribuția diferitelor pachete de produse de investiții de retail în vederea asigurării unui nivel adecvat de protecție a investitorilor la nivelul Uniunii. De aceea, este oportună includerea depozitelor structurate în domeniul de aplicare al prezentei directive. În acest sens, este necesar să se precizeze că, având în vedere că depozitele structurate sunt o formă de produs de investiții, acestea nu includ depozitele legate exclusiv de rate ale dobânzilor, precum Euribor sau Libor, indiferent dacă ratele dobânzilor respective sunt prestabilite, fixe sau variabile. ò nou (27) Pentru a spori gradul de protecție a investitorilor la nivelul Uniunii, este oportună limitarea condițiilor pe baza cărora statele membre pot să excludă din domeniul de aplicare al prezentei directive persoanele care furnizează servicii de investiții unor clienți, aceștia din urmă rămânând, în consecință, fără protecție în temeiul directivei. În particular, este necesar să se solicite statelor membre să aplice persoanelor respective cerințe cel puțin echivalente celor prevăzute de prezenta directivă, în special în etapa de autorizare a acestora, la evaluarea reputației și experienței lor și a caracterului adecvat al eventualilor acționari, la analizarea condițiilor pentru autorizarea inițială și la supravegherea continuă, precum și cu privire la normele de conduită profesională. ê 2004/39/CE considerentul 19 (28)(19) În cazul în care o întreprindere societate de investiții furnizează ocazional unul sau mai multe servicii de investiții sau exercită ocazional una sau mai multe activități de investiții nereglementate de autorizația pe care o deține, aceasta nu ar trebuie să aibă nevoie de o autorizație suplimentară în cadrul temeiul prezentei directive. ê 2004/39/CE considerentul 20 (29)(20) În sensul prezentei directive, activitatea de primire și transmitere a ordinelor ar trebuie să includă, de asemenea, punerea în legătură a doi sau mai mulți investitori, permițându-se astfel realizarea unei tranzacții între acești investitori. ò nou (30) Societățile de investiții și instituțiile de credit care distribuie instrumente financiare pe care ele însele le emit nu trebuie să intre sub incidența dispozițiilor prezentei directive atunci când furnizează clienților lor consultanță de investiții. Pentru a elimina incertitudinea și pentru a crește gradul de protecție a investitorilor, este oportun să se impună aplicarea prezentei directive cazurilor în care societățile de investiții și instituțiile de credit distribuie, pe piața primară, instrumente financiare emise de ele însele fără a furniza consultanță. În acest scop, trebuie extinsă definiția serviciului de executare a ordinelor în numele clienților. ê 2004/39/CE considerentul 21(adaptat) (21) În contextul viitoarei revizuiri a cadrului privind adecvarea fondurilor proprii în Acordul Basel II, statele membre recunosc necesitatea de a reexamina, în cazul în care întreprinderile de investiții execută ordine în cont propriu (matched principal), dacă acestea trebuie să fie considerate ca acționând în cont propriu și, prin urmare, trebuie supuse unor cerințe suplimentare de reglementare în materie de fonduri proprii. ê 2004/39/CE considerentul 22 (31)(22) Principiile recunoașterii reciproce și ale supravegherii exercitate de statul membru de origine reclamă ca autoritățile competente ale statelor membre să nu acorde autorizația, sau să o retragă, în cazul în care anumite elemente, precum conținutul programului de activitate, distribuirea geografică sau activitățile exercitate efectiv, indică faptul că, în mod evident, întreprinderea societatea de investiții a optat pentru sistemul juridic al unui stat membru pentru a se sustrage de la normele mai stricte în vigoare într-un alt stat membru pe teritoriul căruia ea intenționează să își exercite sau își exercită majoritatea activităților. O întreprindere societate de investiții care este persoană juridică ar trebuie să fie autorizată în statul membru în care se află sediul social al acesteia. O întreprindere societate de investiții care nu este persoană juridică ar trebuie să fie autorizată în statul membru în care este situată administrația sa centrală sediul său principal. În plus, statele membre ar trebuie să solicite impună ca administrația centrală sediul central al unei întreprinderi societăți de investiții să fie întotdeauna situată în statul său membru de origine și să funcționeze efectiv în acest stat. ò nou (32) Directiva 2007/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 de modificare a Directivei 92/49/CEE a Consiliului și a Directivelor 2002/83/CE, 2004/39/CE, 2005/68/CE și 2006/48/CE în ceea ce privește normele de procedură și criteriile de evaluare aplicabile evaluării prudențiale a achizițiilor și majorărilor de participații în sectorul financiar[29] prevede criterii detaliate pentru evaluarea prudențială a proiectelor de achiziții într-o societate de investiții și o procedură pentru aplicarea acestora. Pentru a asigura certitudinea juridică, claritatea și predictibilitatea în ceea ce privește procesul de evaluare, precum și rezultatul acestuia, este oportună confirmarea criteriilor și a procesului de evaluare prudențială prevăzute de Directiva 2007/44/CE. În particular, autoritățile competente trebuie să facă o evaluare a caracterului adecvat al potențialului achizitor și a solidității din punct de vedere financiar a proiectului de achiziție, pe baza următoarelor criterii: reputația potențialului achizitor; reputația și experiența oricărei persoane care va conduce activitatea societății de investiții; soliditatea financiară a potențialului achizitor; capacitatea societății de investiții de a respecta cerințele prudențiale prevăzute de prezenta directivă și de alte directive, în special Directivele 2002/87/CE[30] și 2006/49/CE[31]; existența unor motive rezonabile de a suspecta că o operațiune sau o tentativă de spălare de bani sau de finanțare a unor acte de terorism în înțelesul articolului 1 din Directiva 2005/60/CE[32] a fost sau este săvârșită în legătură cu proiectul de achiziție sau că proiectul de achiziție ar putea crește un astfel de risc. ê 2004/39/CE considerentul 23 (adaptat) (33)(23) O întreprindere societate de investiții autorizată în statul său membru de origine ar trebuie să fie autorizată aibă dreptul să furnizeze servicii de investiții sau să exercite activități de investiții în întreaga Comunitate Ö Uniune Õ , fără să fie necesar să solicite o autorizație distinctă din partea autorității competente a statului membru în care dorește să furnizeze astfel de servicii sau să exercite astfel de activități. ê 2004/39/CE considerentul 24 (adaptat) (34)(24) Întreprinderile Societățile de investiții care sunt exonerate de la anumite obligații prevăzute de Directiva 93/6/CEE a Consiliului din 15 martie 1993 Ö 2006/49/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 Õ privind rata de adecvare a capitalului întreprinderilor de investiții și al instituțiilor de credit Ö (reformare) Õ Ö [33] Õ , sunt trebuie obligate să dețină fie un capital minim, fie sau o asigurare de responsabilitate civilă profesională, fie o combinație a acestor două obligații. Orice adaptare a valorilor acestei asigurări ar trebuie să țină seama de revizuirea efectuată în cadrul Directivei 2002/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări[34]. Acest regim special în materie de adecvare a capitalului propriu ar nu trebuie să aducă atingere niciunei decizii legate de tratamentul aplicat întreprinderilor societăților respective în cadrul revizuirilor viitoare ale legislației comunitare Ö Uniunii Õ privind adecvarea capitalului. ê 2004/39/CE considerentul 25 (35)(25) Deoarece sfera de aplicare a reglementării prudențiale ar trebuie să fie limitată doar la entitățile care reprezintă un risc de contrapartidă contraparte pentru alți participanți de pe piață datorită faptului că acestea gestionează administrează un portofoliu de tranzacționare cu titlu profesional, se cuvine a exclude din această sferă domeniul de aplicare al prezentei directive nu numai entitățile care tranzacționează instrumente financiare în cont propriu, inclusiv instrumentele derivate pe materii prime mărfuri reglementate de prezenta directivă, ci și cele precum și entitățile care furnizează, în mod auxiliar la nivelul grupului, servicii de investiții legate de aceste instrumente derivate clienților activității lor principale, cu condiția ca această activitate principală să nu reprezinte furnizarea de servicii de investiții în sensul prezentei directive. ê 2004/39/CE considerentul 26 (36)(26) Pentru a proteja drepturile de proprietate și drepturile similare ale unui investitor asupra valorilor mobiliare, precum și drepturile sale asupra fondurilor încredințate unei întreprinderi societăți, se cuvine a face trebuie să se facă distincție între aceste drepturi și cele ale întreprinderii societății respective. Cu toate acestea, acest principiu nu ar trebuie să împiedice o întreprindere societate să funcționeze acționeze în nume propriu dar în interesul unui investitor, în cazul în care însăși natura operațiunii o cere și investitorul își exprimă acordul în acest sens, de exemplu în cazul dării de titluri cu împrumut apelând la împrumutul de titluri. ê 2004/39/CE considerentul 27 (adaptat) ð nou (37)(27) În cazul în care, în conformitate cu legislația comunitară și în special cu Directiva 2002/47/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 iunie 2002 privind contractele de garanție financiară[35], un client transferă întreaga proprietate de instrumente financiare sau de fonduri unei întreprinderi de investiții cu titlu de asigurări de obligații prezente sau viitoare, fie că sunt reale, condiționale sau potențiale, sau pentru a le garanta în alt mod, se cuvine, de asemenea, a considera că aceste instrumente sau fonduri nu trebuie să mai aparțină clientului. ð Cerințele privind protejarea activelor clienților reprezintă un instrument esențial de protejare a clienților în cadrul activităților și al furnizării de servicii. Aceste cerințe pot fi excluse în cazul în care se transferă integral proprietatea asupra fondurilor sau asupra instrumentelor financiare unei societăți de investiții în scopul garantării unor obligații prezente sau viitoare, fie că sunt reale, contingente sau potențiale. Spectrul foarte larg al acestei posibilități poate genera incertitudini și poate periclita eficacitatea cerințelor privind protejarea activelor clienților. Prin urmare, cel puțin în cazurile care implică activele clienților de detaliu se impune limitarea posibilității societăților de investiții de a încheia contracte de garanție financiară cu transfer de proprietate, astfel cum sunt definite în cadrul Directivei 2002/47/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 iunie 2002 privind contractele de garanție financiară[36], în scopul garantării obligațiilor lor. ï ê 2004/39/CE considerentul 28 (28) Sucursalele întreprinderilor de investiții deja autorizate în țări terțe ar trebui să aibă posibilitatea de a continua să beneficieze de procedurile de autorizare aflate în vigoare în Comunitate. Dimpotrivă, aceste sucursale nu ar trebui să aibă libertatea de a presta servicii prevăzută la articolul 49 al doilea paragraf din tratat, și nici de libertatea de stabilire într-un alt stat membru decât cel în care sunt stabilite. În cazurile în care Comunitatea nu este legată prin nici o obligație bilaterală sau multilaterală, se cuvine a prevedea o procedură vizând să asigure faptul că întreprinderile de investiții comunitare beneficiază de un tratament echivalent în țările terțe respective. ò nou (38) Se impune consolidarea rolului organelor de conducere ale societăților de investiții în asigurarea administrării corecte și prudente a societăților și în promovarea integrității pieței și a intereselor investitorilor. Organul de conducere al unei societăți de investiții trebuie, în permanență, să dedice suficient timp și să dețină suficiente cunoștințe, competențe și experiență pentru a putea înțelege activitatea societății de investiții și principalele riscuri implicate. Pentru a evita gândirea de grup și a promova spiritul gândirii critice, consiliile de administrație ale societăților de investiții trebuie să aibă o componență suficient de eterogenă în ceea ce privește vârsta, genul, originea, educația și experiența profesională, pentru a reprezenta opinii și experiențe variate. Echilibrul numeric între sexe are o importanță deosebită pentru a asigura o reprezentare adecvată a realității demografice. ò nou (39) Pentru a asigura supravegherea și controlul eficace al activităților societăților de investiții, organul de conducere trebuie să poarte responsabilitatea strategiei globale a societății de investiții, ținând cont de profilul de activitate și de risc al acesteia. Organul de conducere trebuie să își asume responsabilități clare pe întregul ciclu de activitate al societății de investiții, în ceea ce privește identificarea și definirea obiectivelor strategice ale societății, aprobarea organizării interne, incluzând criteriile pentru selecția și instruirea personalului, definirea strategiilor globale referitoare la furnizarea de servicii și desfășurarea de activități, dar și remunerarea personalului responsabil de vânzări și aprobarea noilor produse în vederea distribuirii către clienți. Monitorizarea și evaluarea periodică a obiectivelor strategice ale societăților de investiții, a organizării interne și a strategiilor lor referitoare la furnizarea de servicii și desfășurarea de activități ar asigura în permanență capacitatea unei administrări corecte și prudente, în interesul integrității piețelor și al protejării investitorilor. ê 2004/39/CE considerentul 29 (40)(29) Lărgirea paletei de activități exercitate simultan de mai multe întreprinderi dintre societățile de investiții a multiplicat sursele de conflicte potențiale conflicte de interese între aceste diferite activități și interesele clienților. În consecință, este necesar să se prevadă norme care să vizeze pentru a se evita ca situațiile în care aceste conflicte să lezeze lezează interesele respective clienților. ò nou (41) Statele membre trebuie să asigure respectarea dreptului la protecția datelor cu caracter personal în conformitate cu Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date și cu Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor publice (Directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice)[37] care reglementează activitățile de prelucrare a datelor cu caracter personal desfășurate în scopul aplicării prezentei directive. Prelucrarea datelor cu caracter personal efectuată de AEVMP în scopul aplicării prezentei directive intră sub incidența Regulamentului (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date[38]. ò nou (42) Directiva 2006/73/CE a Comisiei din 10 august 2006 de punere în aplicare a Directivei 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind cerințele organizatorice și condițiile de funcționare ale întreprinderilor de investiții și termenii definiți în sensul directivei menționate[39] permite statelor membre să impună, în contextul cerințelor organizatorice pentru societățile de investiții, înregistrarea conversațiilor telefonice sau a corespondenței electronice care se referă la ordinele clienților. Înregistrarea conversațiilor telefonice sau a corespondenței electronice referitoare la ordinele clienților este compatibilă cu Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene și este justificată având în vedere scopul sporirii gradului de protecție a investitorilor, al unei mai bune supravegheri a pieței și al creșterii certitudinii juridice în interesul societăților de investiții și al clienților lor. Importanța acestor înregistrări este, de asemenea, menționată în recomandările tehnice pentru Comisia Europeană, emise de Comitetul autorităților europene de reglementare a piețelor valorilor mobiliare la 29 iulie 2010. De aceea, este oportun ca prezenta directivă să prevadă principiile unui regim general aplicabil înregistrării conversațiilor telefonice sau a corespondenței electronice care se referă la ordine ale clienților. ò nou (43) Statele membre trebuie să asigure dreptul la protecția datelor cu caracter personal în conformitate cu Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date și cu Directiva 2002/58/CE. Această protecție trebuie să se aplice în special înregistrărilor telefonice și înregistrărilor corespondenței electronice necesare în temeiul articolului 16. ò nou (44) Utilizarea tehnologiilor pentru tranzacționare a evoluat semnificativ în ultimul deceniu, acestea fiind în prezent utilizate pe scară largă de participanții la piață. Mulți dintre aceștia utilizează în prezent tranzacționarea algoritmică, aceasta presupunând un algoritm computerizat care stabilește în mod automat elemente ale unui ordin cu intervenție umană minimă sau fără intervenție umană. O subcategorie specială a tranzacționării algoritmice este tranzacționarea de mare frecvență, care implică un sistem de tranzacționare capabil să analizeze date și semnale ale pieței cu viteză mare și, în urma acestei analize, să transmită sau să actualizeze un număr mare de ordine într-un interval de timp foarte scurt. Tranzacționarea de mare frecvență este utilizată de regulă de traderi care își utilizează capitalul propriu pentru a tranzacționa și nu este o strategie în sine, ci mai degrabă utilizarea unei tehnologii sofisticate pentru a implementa strategii de tranzacționare tradiționale, precum formarea pieței sau arbitrajul. ò nou (45) Conform concluziilor Consiliului cu privire la consolidarea supravegherii financiare în Uniune din iunie 2009 și pentru a contribui la instituirea unei reglementări unice pentru piețele financiare din Uniune și la crearea în continuare a unor condiții echitabile de concurență pentru statele membre și participanții la piață, pentru a crește protecția investitorilor și pentru a asigura o mai bună supraveghere și un mai bun control al respectării normelor, Uniunea s-a angajat să reducă la minimum, acolo unde este cazul, marja de manevră a statelor membre în ceea ce privește legislația UE referitoare la serviciile financiare. În plus față de introducerea în cadrul prezentei directive a unui regim comun aplicabil înregistrării conversațiilor telefonice sau a corespondenței electronice referitoare la ordinele clienților, este oportun să se reducă, în anumite cazuri, posibilitatea autorităților competente de a delega sarcini de supraveghere și să se limiteze marja de manevră în ceea ce privește cerințele aplicabile agenților afiliați și raportării de către sucursale. ò nou (46) Utilizarea tehnologiilor pentru tranzacționare a dus la creșterea vitezei, capacității și complexității modului în care investitorii efectuează tranzacții. Aceasta permite, de asemenea, participanților la piață să faciliteze accesul direct la piață al clienților lor prin intermediul sistemelor lor de tranzacționare, prin acces electronic direct sau prin acces la piață sponsorizat și direct. Tehnologiile pentru tranzacționare aduc beneficii pieței și participanților la piață în general, printr-o participare mai largă la piață, creșterea lichidității, spread-uri mai mici, un grad mai mic volatilitate pe termen scurt și existenta unor mijloace de a obține o mai bună executare a ordinelor pentru clienți. Pe de altă parte, tehnologiile pentru tranzacționare implică, de asemenea, o serie de potențiale riscuri, precum riscul crescut de supraîncărcare a sistemelor locurilor de tranzacționare din cauza unui volum mare de ordine, riscul ca tranzacționarea algoritmică să conducă la apariția ordinelor duplicate sau eronate sau să funcționeze defectuos, generând o piață dezorganizată. În plus, există riscul ca sistemele de tranzacționare algoritmică să reacționeze excesiv la alte evenimente de pe piață, ceea ce poate să agraveze volatilitatea în cazul în care există deja o problemă pe piață. În fine, tranzacționarea algoritmică și tranzacționarea de mare frecvență pot conduce la anumite forme de comportament abuziv dacă sunt utilizate în mod inadecvat. ò nou (47) Riscurile potențiale implicate de utilizarea pe scară tot mai largă a tehnologiilor pot fi cel mai bine contracarate printr-o combinație de măsuri de control al riscului care să vizeze societăți care practică tranzacționarea de mare frecvență sau algoritmică și alte măsuri care să vizeze operatorii locurilor de tranzacționare accesate de societățile respective. Este de dorit să se impună că orice societate care practică tranzacționarea de mare frecvență să fie autorizată atunci când este membră directă a unui loc de tranzacționare. Astfel s-ar garanta că aceste societăți intră sub incidența cerințelor organizatorice prevăzute de directivă și sunt supravegheate în mod corespunzător. ò nou (48) Atât societățile, cât și locurile de tranzacționare trebuie să se asigure că sunt instituite măsuri solide pentru ca tranzacționarea automatizată să nu genereze o piață dezorganizată și să nu poată fi utilizată în scopuri abuzive. Locurile de tranzacționare trebuie, de asemenea, să asigure sisteme de tranzacționare testate corespunzător și cu o bună capacitate de reacție, capabile să facă față unor fluxuri crescute de ordine sau unor crize ale pieței, precum și existența unor mecanisme de întrerupere temporară a tranzacționării (circuit breakers) în cazul unor evoluții bruște și neașteptate ale prețurilor. ò nou (49) În plus față de măsurile legate de tranzacționările algoritmice și de mare frecvență, este oportună includerea unor măsuri pentru a controla activitatea societăților de investiții care furnizează clienților acces electronic direct la piețe, având în vedere că tranzacționarea electronică poate fi desfășurată prin intermediul unei societăți care furnizează acces electronic la piață, precum și multe riscuri similare. Este, de asemenea, oportun ca societățile care furnizează acces electronic direct la piață să se asigure că utilizatorii acestui serviciu au calificarea corespunzătoare în acest sens și că utilizarea serviciului se supune unui control al riscurilor. Se impune ca cerințele organizaționale cu privire la aceste noi forme de tranzacționare să fie specificate mai detaliat în acte delegate. Astfel se asigură posibilitatea modificării cerințelor respective, atunci când este necesar pentru a răspunde evoluțiilor și inovărilor în domeniu. ò nou (50) Există o multitudine de locuri de tranzacționare care funcționează în prezent în UE, iar câteva dintre acestea au ca obiect tranzacționarea unor instrumente financiare identice. Pentru a aborda riscurile potențiale la care sunt supuse interesele investitorilor, trebuie aduse într-un cadru formal și armonizate în mai mare măsură procesele legate de consecințele tranzacționării în alte locuri în cazul în care un loc de tranzacționare decide suspendarea sau retragerea unui instrument financiar de la tranzacționare. În scopul certitudinii juridice și pentru a aborda în mod adecvat conflictele de interese atunci când se iau deciziile de suspendare sau de retragere a unor instrumente de la tranzacționare, trebuie să se stipuleze că, în cazul în care o piață reglementată sau un MTF sistează tranzacționarea din cauza nedivulgării informațiilor privind un emitent sau un instrument financiar, celelalte locuri de tranzacționare trebuie să se conformeze respectivei decizii cu excepția cazului în care continuarea tranzacționării poate fi justificată de circumstanțe excepționale. În plus, este necesară îmbunătățirea și aducerea într-un cadru formal a schimbului de informații și a cooperării între locurile de tranzacționare în cazul unor condiții excepționale legate de un anumit instrument financiar tranzacționat în mai multe locuri de tranzacționare. ò nou (51) Numărul investitorilor activi pe piețele financiare a crescut , acestora fiindu-le oferită o gamă mai largă și mai complexă de servicii și instrumente. Având în vedere aceste evoluții, trebuie să se prevadă un grad de armonizare capabil să ofere investitorilor un nivel de protecție ridicat. La momentul adoptării Directivei 2004/39/CE, faptul că investitorii depindeau tot mai mult de recomandări personale a condus la necesitatea includerii furnizării consultanței de investiții ca și serviciu de investiții supus autorizării și condiției respectării unor norme de conduită profesională specifice. Menținerea importanței recomandărilor personale pentru clienți și complexitatea tot mai mare a serviciilor și a instrumentelor impun consolidarea normelor de conduită profesională pentru a spori gradul de protecție a investitorilor. ò nou (52) Pentru a pune la dispoziția investitorilor toate informațiile relevante, este oportun să se impună societăților de investiții care furnizează consultanță de investiții să specifice în mod clar baza recomandărilor pe care le fac, în special gama de produse pe care le au în vedere pentru a oferi recomandări personale clienților, să specifice dacă furnizează consultanță de investiții în mod independent și dacă oferă clienților o analiză în timp real a caracterului adecvat al instrumentelor financiare pe care le recomandă acestora. Este, de asemenea, oportun să se impună societăților de investiții să explice clienților lor fundamentele recomandărilor oferite. Pentru defini mai detaliat cadrul de reglementare al furnizării de consultanță de investiții, păstrând totodată libertatea de alegere a societăților de investiții și a clienților, este oportună stabilirea condițiilor care stau la baza furnizării acestui serviciu atunci când societățile de investiții își informează clienții că serviciul este oferit în mod independent. Pentru a spori gradul de protecție a investitorilor și pentru a garanta clienților o imagine mai clară asupra serviciului pe care îl primesc, este oportună restrângerea în mai mare măsură a posibilității societăților de investiții de a accepta sau de a primi stimulente de la terți, în special de la emitenți sau furnizori de produse, atunci când acestea furnizează serviciul de consultanță de investiții în mod independent și serviciul de administrare a portofoliului. În astfel de cazuri, trebuie permise doar unele beneficii nepecuniare limitate, precum instruirea cu privire la caracteristicile produselor, cu condiția ca aceste beneficii să nu pericliteze capacitatea societăților de investiții de a urmări interesele clienților, astfel cum este prevăzut în detaliu în Directiva 2006/73/CE. ò nou (53) Societăților de investiții li se permite să furnizeze servicii de investiții care constau exclusiv în executarea și/sau primirea și transmiterea ordinelor clienților fără a fi obligați să obțină informații cu privire la cunoștințele și experiența clienților în scopul evaluării gradului de adecvare a serviciului sau a instrumentului financiar pentru aceștia. Având în vedere că astfel de servicii implică reducerea considerabilă a gradului de protecție a clienților, se impune ameliorarea condițiilor de furnizare a acestora. Este oportună, în special, eliminarea posibilității de a furniza un astfel de serviciu împreună cu serviciul auxiliar care constă în acordarea de credite sau împrumuturi unui investitor pentru a-i permite acestuia efectuarea unei tranzacții în care este implicată societatea de investiții care acordă creditele sau împrumuturile, deoarece crește astfel complexitatea tranzacției, făcând dificilă înțelegerea riscului implicat. Este, de asemenea, oportună definirea mai clară a criteriilor de alegere a instrumentelor financiare pentru care se pot furniza astfel de servicii pentru a exclude anumite categorii, inclusiv plasamentele colective în valori mobiliare (OPCVM), care presupun un instrument derivat sau încorporează o structură care face dificilă înțelegerea de către client a riscurilor implicate. ò nou (54) Practicile de vânzare încrucișată (cross-selling) reprezintă o strategie uzuală a furnizorilor de servicii financiare de detaliu din întreaga Uniune. Ele pot aduce beneficii clienților de detaliu, însă pot deveni de asemenea practici prin care interesele clienților nu sunt luate în considerare în mod corespunzător. De exemplu, anumite forme de vânzare încrucișată, cum este practica vânzării legate prin care două sau mai multe servicii financiare sunt vândute împreună ca pachet, cel puțin unul dintre aceste servicii nefiind disponibil separat, pot denatura concurența și pot avea un impact negativ asupra mobilității clienților și asupra abilității acestora de a alege în cunoștință de cauză. Un exemplu de vânzare legată poate fi necesitatea de a deschide un cont curent atunci când unui client de detaliu i se furnizează un serviciu de investiții. Deși practicile de vânzare grupată, prin care două sau mai multe servicii financiare sunt vândute împreună ca pachet, fiecare dintre aceste servicii putând fi achiziționat și separat, pot de asemenea să denatureze concurența și pot avea un impact negativ asupra mobilității clienților și asupra abilității acestora de a alege în cunoștință de cauză, ele lasă totuși clienților posibilitatea de a alege, astfel periclitând mai puțin capacitatea societăților de investiții de a se conforma prezentei directive. Utilizarea acestor practici trebuie analizată cu atenție pentru a promova concurența și libertatea consumatorului de a alege. ê 2004/39/CE considerentul 30 (55)(30) Un serviciu ar trebuie considerat ca fiind furnizat la inițiativa unui client, în afara cazurilor în care acesta solicită serviciul respectiv în urma unei comunicări personalizate care i-a fost transmisă de întreprindere societate sau în numele acesteia și prin care i se prezintă o invitație îl invită sau se intenționează influențarea lui este menită să îl invite să se intereseze de în legătură cu un instrument financiar sau de cu o anumită tranzacție. Un serviciu poate fi considerat ca fiind furnizat la inițiativa clientului chiar dacă acesta solicită serviciul în urma unei comunicări oarecare conținând o promovare sau o ofertă privind instrumente financiare, efectuată într-un mod oarecare și care, prin însăși natura sa, are un caracter general și se adresează publicului, sau unui grup sau unei categorii mai largi de clienți sau de clienți potențiali. ê 2004/39/CE considerentul 31 ð nou (56)(31) Unul dintre obiectivele prezentei directive este acela de a proteja investitorii. Măsurile destinate să protejeze investitorii trebuie să fie adaptate particularităților fiecărei categorii de investitori (obișnuiți de detaliu, profesioniști și contrapartide contrapărți). ð Cu toate acestea, pentru a consolida cadrul de reglementare aplicabil furnizării de servicii indiferent de categoria de clienți cărora acestea li se adresează, este oportun să se specifice în mod clar că principiile onestității, corectitudinii și profesionalismului, precum și obligația de a fi echitabil, clar și fără echivoc se aplică relațiilor cu toate categoriile de clienți. ï ê 2004/39/CE considerentul 32 (57)(32) Prin derogare de la principiul conform căruia statul membru de origine eliberează autorizația, exercită supravegherea și își asumă controlul îndeplinirii obligațiilor prevăzute în scopul exploatării privind funcționarea unei sucursale, se cuvine a încredința autorității competente a statului membru gazdă a sucursalei responsabilitatea de a controla îndeplinirea anumitor obligații prevăzute de prezenta directivă pentru orice operațiune efectuată de o sucursală pe teritoriul statului membru în care este stabilită; această din urmă autoritate este fiind, de fapt, cea mai apropiată de sucursală și, prin urmare, cea cel mai bine plasată pentru a detecta și a stopa infracțiuni împotriva încălcări ale normelor aplicabile operațiunilor efectuate de aceasta. ê 2004/39/CE considerentul 33 (58)(33) Este necesar a impune întreprinderilor societăților de investiții o obligație efectivă de bună executare, pentru a asigura că acestea execută ordinele clienților în condițiile care le sunt cele mai favorabile pentru clienți. Aceastăa obligație ar trebuie să se aplice întreprinderilor societăților de investiții care au obligații contractuale sau obligații de intermediar față de clienții lor. ò nou (59) Pentru a ameliora condițiile în care societățile de investiții respectă obligația de a executa ordinele în condițiile cele mai favorabile pentru clienți în conformitate cu prezenta directivă, este oportun să se prevadă obligația locurilor de executare de a pune la dispoziția publicului date referitoare la calitatea executării tranzacțiilor în fiecare astfel de loc. ò nou (60) Informațiile pe care societățile de investiții le furnizează clienților cu privire la politicile lor de executare a ordinelor sunt adesea informații standard și cu caracter general și nu permit clienților să înțeleagă modul în care vor fi executate ordinele sau să verifice respectarea de către societățile respective a obligației de a executa ordinele în condițiile cele mai favorabile pentru clienți. Pentru a spori gradul de protecție a investitorilor, este oportun să se precizeze principiile care stau la baza furnizării de către societățile de investiții a informațiilor cu privire la politicile de executare a ordinelor și să se impună societăților să publice anual, pentru fiecare categorie de instrumente financiare, cele mai importante cinci locuri în care acestea au executat ordine ale clienților în cursul anului precedent. ê 2004/39/CE considerentul 34 (34) O concurență echitabilă necesită ca participanții de pe piață și investitorii să fie în măsură să compare prețurile pe care sistemele de tranzacționare (adică piețele reglementate, MTF și intermediarii) sunt obligate să le publice. În acest scop, se recomandă ca statele membre să elimine orice obstacol care poate afecta consolidarea informațiilor pertinente la nivel european, precum și publicarea lor. ê 2004/39/CE considerentul 35 (adaptat) (61)(35) În cazul în care Atunci când stabilește relația comercială cu clientul sau cu clientul potențial, întreprinderea societatea de investiții ar trebui să poată poate să îi solicite acestuia acordul pentru politica de executare, precum și pentru posibilitatea ca respectivele ordine să fie executate în afara unei piețe reglementate, sau a unui MTF Ö , OTF sau internalizator sistematic Õ . ê 2004/39/CE considerentul 36 (62)(36) Persoanele care furnizează servicii de investiții în contul mai multor întreprinderi societăți de investiții nu ar trebuie să fie considerate ca agenți afiliați, ci ca întreprinderi societăți de investiții în cazul în care se încadrează în definiția prevăzută de prezenta directivă, cu excepția anumitor persoane care pot fi exonerate. ê 2004/39/CE considerentul 37 (63)(37) Prezenta directivă nu trebuie să aducă atingere dreptului agenților afiliați de a întreprinde activități reglementate de alte directive sau activități conexe privind servicii sau produse financiare care nu sunt menționate reglementate de prezenta directivă, inclusiv în contul unor entități ale unui grupului financiar de care aparțin. ê 2004/39/CE considerentul 38 (64)(38) Condițiile de exercitare a activităților care au loc în afara sediilor întreprinderii societăților de investiții (vânzare la domiciliu) nu ar trebuie să fie reglementate de prezenta directivă. ê 2004/39/CE considerentul 39 (65)(39) Autoritățile competente ale statelor membre nu ar trebuie să elibereze certificatul de înmatriculare înregistrare sau ar trebuie să îl retragă în cazul în care activitățile exercitate efectiv indică în mod clar faptul că un agent afiliat a optat pentru sistemul juridic al unui stat membru cu scopul de a se sustrage de la normele mai stricte în vigoare într-un alt stat membru pe teritoriul căruia acest agent afiliat intenționează să își exercite sau își exercită efectiv majoritatea activităților. ê 2004/39/CE considerentul 40 (66)(40) În sensul prezentei directive, contrapartidele contrapărțile eligibile ar trebuie să fie considerate ca acționând în calitate de clienți. ê 2004/39/CE considerentul 41 (41) Pentru ca normele de conduită (inclusiv normele privind buna executare și prelucrarea ordinelor clienților) să se aplice investitorilor care au cea mai mare nevoie de protecția pe care aceste norme o asigură, și ținând seama de practicile de piață bine stabilite în Comunitate, se cuvine a preciza că se va putea face derogare de la normele de conduită respective în cazul tranzacțiilor încheiate sau inițiate cu contrapartidele eligibile. ò nou (67) Criza financiară a scos în evidență limite în ceea ce privește abilitatea clienților care nu sunt clienți de detaliu de a evalua riscul pe care îl implică investițiile lor. Trebuie confirmat faptul că este necesară asigurarea respectării normelor de conduită profesională în ceea ce privește acei investitori care au cea mai mare nevoie de protecție, fiind totodată oportună o mai bună calibrare a cerințelor aplicabile diferitelor categorii de clienți. În acest scop, este oportună extinderea aplicării unor cerințe privind furnizarea de informații și raportarea la relațiile cu contrapărțile eligibile. În special, cerințele respective trebuie să vizeze protejarea instrumentelor financiare și a fondurilor ce aparțin clienților, precum și furnizarea de informații și raportarea referitoare la instrumente financiare și tranzacții mai complexe. În vede