COMISIA EUROPEANĂ Bruxelles, 23.11.2016 COM(2016) 850 final 2016/0360(COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI de modificare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 în ceea ce privește indicatorul efectului de levier, indicatorul de finanțare stabilă netă, cerințele privind fondurile proprii și pasivele eligibile, riscul de credit al contrapărții, riscul de piață, expunerile față de contrapărți centrale, expunerile față de organisme de plasament colectiv, expunerile mari, raportarea și cerințele de publicare a informațiilor și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (Text cu relevanță pentru SEE) {SWD(2016) 377 final}

{SWD(2016) 378 final}



EXPUNERE DE MOTIVE 1.CONTEXTUL PROPUNERII •Propunerea de modificare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 (Regulamentul privind cerințele de capital sau CRR) face parte dintr-un pachet legislativ care cuprinde, de asemenea, modificări la Directiva 2013/36/UE (Directiva privind cerințele de capital sau CRD), Directiva 2014/59/UE (Directiva privind redresarea și rezoluția instituțiilor bancare sau BRRD) și Regulamentul (UE) nr. 806/2014 (Regulamentul privind mecanismul unic de rezoluție sau RMUR).Propunerea de modificare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 (Regulamentul privind cerințele de capital sau CRR) face parte dintr-un pachet legislativ care cuprinde, de asemenea, modificări la Directiva 2013/36/UE (Directiva privind cerințele de capital sau CRD), Directiva 2014/59/UE (Directiva privind redresarea și rezoluția instituțiilor bancare sau BRRD) și Regulamentul (UE) nr. 806/2014 (Regulamentul privind mecanismul unic de rezoluție sau RMUR).Motivele și obiectivele propunerii În ultimii ani, UE a pus în aplicare o reformă substanțială a cadrului de reglementare a serviciilor financiare cu scopul de a consolida reziliența instituțiilor (și anume a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții) care operează în sectorul financiar al UE, reformă bazată în mare măsură pe standardele internaționale convenite cu partenerii internaționali ai UE. Mai concret, pachetul de reforme a inclus Regulamentul (UE) nr. 575/2013 („Regulamentul privind cerințele de capital” sau „CRR”) și Directiva 2013/36/UE („Directiva privind cerințele de capital” sau „CRD”) în ceea ce privește cerințele prudențiale și supravegherea instituțiilor, Directiva 2014/59/UE („Directiva privind redresarea și rezoluția instituțiilor bancare” sau „BRRD”) în ceea ce privește redresarea și rezoluția instituțiilor de credit și Regulamentul (UE) nr. 806/2014 în ceea ce privește mecanismul unic de rezoluție („MUR”). Aceste măsuri au fost luate ca răspuns la criza financiară din perioada 2007-2008 și reflectă standardele convenite la nivel internațional. Deși au consolidat stabilitatea sistemului financiar și reziliența acestuia la numeroase tipuri de șocuri și crize care ar putea apărea în viitor, aceste reforme nu abordează încă în mod cuprinzător toate problemele identificate. Prin urmare, obiectivul prezentelor propuneri este de a completa agenda de reforme prin abordarea deficiențelor rămase nesoluționate și prin punerea în aplicare a anumitor elemente ale reformei care sunt esențiale pentru a asigura reziliența instituțiilor, dar care nu au fost finalizate decât recent de organismele de standardizare la nivel mondial [și anume, Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară (BCBS) și Consiliul pentru Stabilitate Financiară (CSF)]: un indicator obligatoriu al efectului de levier care va împiedica instituțiile să aplice creșteri excesive ale efectului de levier, de exemplu pentru a compensa nivelul scăzut de rentabilitate; un indicator obligatoriu de finanțare stabilă netă (NSFR - net stable funding ratio) care se va baza pe profilurile de finanțare îmbunătățite ale instituțiilor și va stabili un standard armonizat pentru determinarea necesarului de surse de finanțare stabile și pe termen lung de care trebuie să dispună instituțiile pentru a face față perioadelor de criză a pieței și de dificultăți de finanțare; cerințe de fonduri proprii (și anume, de capital) mai sensibile la risc pentru instituțiile care fac tranzacții importante cu titluri de valoare și instrumente financiare derivate, pentru a preveni apariția prea multor diferențe între aceste cerințe care nu se bazează pe profilurile de risc ale instituțiilor; nu în ultimul rând, noi standarde privind capacitatea totală de absorbție a pierderilor (TLAC - total loss-absorbing capacity) a instituțiilor de importanță sistemică globală (G-SII), care vor impune acestor instituții obligația de a dispune de o capacitate mai mare de absorbție a pierderilor și de recapitalizare, vor aborda interconexiunile din cadrul piețelor financiare globale și vor consolida în continuare capacitatea UE de rezoluție a G-SII aflate în dificultate, reducând în același timp la minimum riscurile pentru contribuabili. În Comunicarea din 24 noiembrie 2015, Comisia a recunoscut necesitatea unor măsuri suplimentare de reducere a riscului și s-a angajat să prezinte o propunere legislativă bazată pe acordurile internaționale menționate mai sus. Astfel de măsuri de reducere a riscurilor nu numai că vor consolida reziliența sistemului bancar european și încrederea piețelor în acest sistem, ci vor oferi, de asemenea, o bază pentru continuarea progreselor în vederea finalizării uniunii bancare. Necesitatea de a adopta noi măsuri legislative concrete în ceea ce privește reducerea riscurilor în sectorul financiar a fost recunoscută, de asemenea, în concluziile Consiliului ECOFIN din 17 iunie 2016. Rezoluția Parlamentului European din 10 martie 2016 referitoare la uniunea bancară — Raportul anual pe 2015 indică, de asemenea, anumite domenii din cadrul actual de reglementare în care se pot lua măsuri suplimentare. În același timp, Comisia trebuia să țină seama de cadrul de reglementare existent și de noile evoluții de reglementare de la nivel internațional și să ia măsuri pentru a face față provocărilor care afectează economia UE, în special necesitatea de a promova creșterea economică și crearea de locuri de muncă într-o perioadă în care perspectivele economice sunt incerte. Diverse inițiative de politică majore, cum ar fi Planul de investiții pentru Europa (EFSI) și Uniunea piețelor de capital, au fost lansate pentru a consolida economia Uniunii. Capacitatea instituțiilor de a contribui la finanțarea economiei trebuie consolidată fără ca stabilitatea cadrului de reglementare să fie afectată. Pentru a se asigura că reformele recente din sectorul financiar interacționează bine între ele și cu noile inițiative de politică, precum și cu reformele recente mai ample din sectorul financiar, Comisia a efectuat, pe baza unei cereri de contribuții, o evaluare generală aprofundată a cadrului de reglementare existent în domeniul serviciilor financiare (inclusiv CRR, CRD, BRRD și RMUR). Revizuirea viitoare a standardelor internaționale a fost, de asemenea, evaluată din perspectiva impactului economic mai larg. Modificările bazate pe evoluțiile internaționale reprezintă o punere în aplicare fidelă a standardelor internaționale în dreptul Uniunii, sub rezerva ajustărilor specifice care reflectă particularitățile UE și considerentele de politică mai generale. De exemplu, dependența mare de finanțarea bancară a întreprinderilor mici și mijlocii (IMM-uri) din UE sau a proiectelor de infrastructură determină ajustări specifice ale reglementărilor care să garanteze menținerea capacității instituțiilor de a finanța aceste întreprinderi și proiecte, întrucât acestea reprezintă coloana vertebrală a pieței unice. Este necesar să se asigure interacțiunea adecvată cu cerințele existente, cum ar fi cele care reglementează compensarea centrală și acoperirea cu garanții reale a expunerilor pe instrumente financiare derivate, sau tranziția treptată către unele dintre noile cerințe. Astfel de ajustări, limitate în timp sau în ceea ce privește domeniul lor de aplicare, nu afectează, așadar, soliditatea generală a propunerilor, care sunt aliniate la nivelul de ambiție de bază al standardelor internaționale. În plus, pe baza cererii de contribuții, propunerile vizează îmbunătățirea normelor existente. Din analiza efectuată de Comisie a reieșit că actualul cadru poate fi aplicat într-un mod mai proporțional, care să țină cont în special de situația instituțiilor mai mici și mai puțin complexe în cazul cărora unele dintre cerințele actuale legate de publicarea informațiilor, de raportare și de portofoliile de tranzacționare complexe nu par a fi justificate de considerente de ordin prudențial. În plus, Comisia a analizat riscurile legate de împrumuturile pentru IMM-uri și pentru finanțarea proiectelor de infrastructură și a constatat că, pentru unele dintre aceste împrumuturi, s-ar justifica aplicarea unor cerințe de fonduri proprii mai reduse decât cele aplicate în prezent. În consecință, prezentele propuneri vor corecta aceste cerințe și vor duce la un cadru prudențial mai proporțional pentru instituții. Capacitatea instituțiilor de a finanța economia va fi astfel consolidată, fără a se afecta stabilitatea cadrului de reglementare. În sfârșit, Comisia a evaluat, în strânsă cooperare cu Grupul de experți pentru activități bancare, plăți și asigurări, aplicarea opțiunilor și marjelor de apreciere prevăzute de CRD și CRR. Pe baza acestei analize, prezenta propunere vizează să elimine anumite opțiuni și marje de apreciere legate de dispozițiile privind efectul de levier, expunerile mari și fondurile proprii. Se propune eliminarea posibilității de a crea noi creanțe privind impozitul amânat garantate de stat care nu se bazează pe profitabilitatea viitoare și care ar fi exceptate de la deducerea din capitalul reglementat.

•Coerența cu dispozițiile existente în domeniul de politică Mai multe elemente ale propunerilor privind CRD și CRR se bazează pe revizuiri inerente, în timp ce alte adaptări ale cadrului de reglementare în domeniul financiar s-au impus ca urmare a evoluțiilor ulterioare, cum ar fi adoptarea BRRD, stabilirea unui mecanism unic de supraveghere și activitatea desfășurată de Autoritatea bancară europeană (ABE) și la nivel internațional. Propunerea introduce modificări ale legislației existente, astfel încât aceasta să devină pe deplin compatibilă cu dispozițiile de politică existente în ceea ce privește cerințele prudențiale pentru instituții, supravegherea acestora și cadrul de redresare și rezoluție. •Coerența cu alte politici ale Uniunii După patru ani de la aprobarea de către șefii de stat sau de guvern a creării unei uniuni bancare, s-au creat doi piloni ai uniunii bancare - supravegherea unică și rezoluția unică - care se bazează pe fundația solidă a unui cadru unic de reglementare pentru toate instituțiile din UE. Deși s-au realizat progrese importante, sunt necesare măsuri suplimentare pentru finalizarea uniunii bancare, inclusiv crearea unui sistem unic de garantare a depozitelor. Revizuirea CRR și a CRD face parte din măsurile de reducere a riscurilor care sunt necesare pentru consolidarea în continuare a rezilienței sectorului bancar și care sunt aplicate în paralel cu introducerea treptată a sistemului european de asigurare a depozitelor (EDIS). În același timp, scopul revizuirii este de a asigura în continuare un cadru unic de reglementare pentru toate instituțiile din UE, atât în cadrul uniunii bancare, cât și în afara acesteia. Obiectivele generale ale acestei inițiative, astfel cum sunt descrise mai sus, sunt pe deplin compatibile și coerente cu obiectivele fundamentale ale UE care vizează promovarea stabilității financiare, reducerea probabilității și a amplorii sprijinului din partea contribuabililor în cazul rezoluției unei instituții, precum și contribuția la finanțarea durabilă și armonioasă a activității economice, care favorizează un nivel înalt de competitivitate și protecție a consumatorilor. Aceste obiective generale sunt, de asemenea, aliniate la obiectivele stabilite prin alte inițiative majore ale UE, astfel cum sunt descrise mai sus. 2.TEMEI JURIDIC, SUBSIDIARITATE ȘI PROPORȚIONALITATE •Temei juridic Propunerile de modificare se bazează pe același temei juridic ca actele legislative care fac obiectul modificărilor, și anume articolul 114 din TFUE pentru propunerea de regulament de modificare a CRR și articolul 53 alineatul (1) din TFUE pentru propunerea de directivă de modificare a CRD IV. •Subsidiaritate (pentru competență neexclusivă) Obiectivele urmărite de măsurile propuse vizează completarea legislației UE deja existente și, prin urmare, pot fi realizate mai bine la nivelul UE decât prin diverse inițiative naționale. Măsurile naționale care vizează, de exemplu, reducerea efectului de levier al instituțiilor, consolidarea finanțării stabile a acestora și a cerințelor de capital pentru portofoliul de tranzacționare nu ar fi la fel de eficace pentru asigurarea stabilității financiare ca normele UE, având în vedere libertatea instituțiilor de a se stabili și de a presta servicii în alte state membre și caracterul transfrontalier al prestării serviciilor, al fluxurilor de capital și al integrării pieței care rezultă din această libertate. Dimpotrivă, măsurile naționale ar putea să denatureze concurența și să afecteze fluxurile de capital. În plus, adoptarea unor măsuri naționale ar fi dificilă din punct de vedere juridic, având în vedere că CRR reglementează deja chestiunile bancare, inclusiv cerințele privind efectul de levier (raportarea), lichiditatea (în special indicatorul de acoperire a necesarului de lichiditate - LCR) și cerințele privind portofoliul de tranzacționare. Prin urmare, modificarea CRR și a CRD este considerată cea mai bună opțiune. Aceasta asigură echilibrul adecvat între armonizarea normelor și menținerea flexibilității la nivel național atunci când aceasta este esențială, fără a aduce atingere cadrului unic de reglementare. Modificările ar promova și mai mult aplicarea uniformă a cerințelor prudențiale și convergența practicilor de supraveghere, asigurând totodată condiții competitive egale pe întreaga piață unică a serviciilor bancare. Aceste obiective nu pot fi realizate în mod satisfăcător prin acțiunea individuală a statelor membre. Acest lucru este deosebit de important în sectorul bancar în care numeroase instituții de credit își desfășoară activitatea pe întreaga piață unică a UE. Cooperarea și încrederea depline în cadrul mecanismului unic de supraveghere (MUS) și în cadrul colegiilor de supraveghetori și al autorităților competente din afara MUS sunt esențiale pentru supravegherea eficace și pe bază consolidată a instituțiilor de credit. Normele naționale nu ar realiza aceste obiective. •Proporționalitate Proporționalitatea a fost parte integrantă din evaluarea impactului care însoțește propunerea. Toate opțiunile propuse în diferitele domenii de reglementare au fost evaluate din perspectiva obiectivului de proporționalitate; mai mult, lipsa de proporționalitate a normelor existente a fost prezentată ca o problemă aparte. De asemenea, s-au analizat opțiuni specifice care vizează reducerea costurilor administrative și a costurilor de conformitate pentru instituțiile mai mici (a se vedea secțiunile 2.9 și 4.9 din evaluarea impactului). •Alegerea instrumentului Se propune ca măsurile să fie puse în aplicare prin modificarea CRR și a CRD printr-un regulament și, respectiv, printr-o directivă. Într-adevăr, măsurile propuse se referă la dispozițiile deja existente sau dezvoltă în continuare aceste dispoziții existente care sunt încorporate în instrumentele juridice menționate (lichiditatea, efectul de levier, remunerarea, proporționalitatea). În ceea ce privește noul standard privind TLAC aprobat de CSF, se sugerează încorporarea celei mai mari părți a standardului în CRR, întrucât numai un regulament poate asigura aplicarea uniformă necesară, astfel cum este cazul cerințelor existente de fonduri proprii bazate pe risc. Definirea cerințelor prudențiale sub forma unei modificări a CRR ar garanta că aceste cerințe vor fi direct aplicabile pentru G-SII. Acest lucru ar împiedica statele membre să pună în aplicare cerințe naționale diferite într-un domeniu în care se dorește armonizarea deplină pentru evitarea condițiilor competitive inegale. Cu toate acestea, va fi nevoie de un reglaj fin al dispozițiilor legale existente ale BRRD, astfel încât să se garanteze pe deplin coerența și consecvența cerinței privind TLAC cu cerința minimă privind fondurile proprii și pasivele eligibile (MREL). Unele dintre modificările propuse ale CRD care afectează proporționalitatea ar lăsa statelor membre un anumit grad de flexibilitate în sensul menținerii unor norme diferite în etapa transpunerii în legislația națională. Acest lucru ar oferi statelor membre opțiunea de a impune norme mai stricte cu privire la anumite aspecte. 3.REZULTATELE EVALUĂRILOR EX POST, ALE CONSULTĂRILOR CU PĂRȚILE INTERESATE ȘI ALE EVALUĂRILOR IMPACTULUI

•Consultări cu părțile interesate Comisia a organizat diverse inițiative cu scopul de a evalua măsura în care cadrul prudențial existent și viitoarele revizuiri ale standardelor internaționale reprezintă cele mai adecvate instrumente pentru realizarea obiectivelor prudențiale pentru instituțiile din UE și dacă acestea vor continua să asigure finanțarea necesară pentru economia UE. Comisia a lansat, în iulie 2015, o consultare publică privind impactul potențial al CRR și CRD asupra finanțării bancare a economiei UE, punând accentul în special pe finanțarea IMM-urilor și a infrastructurii, iar în septembrie 2015, o cerere de contribuții cu privire la legislația financiară a UE în ansamblul său. Cele două inițiative au vizat obținerea de dovezi empirice și de feedback concret cu privire la i) normele care afectează capacitatea economiei de a se finanța și creșterea economică, ii) sarcinile de reglementare inutile, iii) interacțiunile, inconsecvențele și lacunele din cadrul normelor și iv) normele care au consecințe nedorite. În plus, Comisia a luat cunoștință de punctele de vedere ale părților interesate în cadrul unor analize specifice efectuate cu privire la dispozițiile care reglementează remunerarea și la proporționalitatea normelor prevăzute în CRR și CRD. În sfârșit, a fost lansată o consultare publică în contextul studiului contractat de Comisie pentru a evalua impactul CRR asupra finanțării bancare a economiei. Toate inițiativele menționate mai sus au oferit dovezi clare privind nevoia de a actualiza și de a completa normele actuale astfel încât i) să se reducă și mai mult riscurile în sectorul bancar și să se reducă astfel dependența de ajutorul de stat și de banii contribuabililor în cazul unei crize și ii) să se consolideze capacitatea instituțiilor de a canaliza finanțarea corespunzătoare către economie. Anexele 1 și 2 din evaluarea impactului prezintă o sinteză a consultărilor, analizelor și rapoartelor. •Evaluarea impactului Evaluarea impactului a fost discutată cu Comitetul de analiză a reglementării și a fost respinsă la 7 septembrie 2016. În urma respingerii, evaluarea impactului a fost consolidată, adăugându-se în cadrul acesteia i) o explicație îmbunătățită a contextului de politică al propunerii (și anume, relația propunerii cu evoluțiile de politică atât de la nivel internațional, cât și de la nivelul UE), ii) mai multe informații cu privire la opiniile părților interesate și iii) mai multe dovezi privind impactul (atât din perspectiva beneficiilor, cât și din perspectiva costurilor) al diferitelor opțiuni de politică analizate în evaluarea impactului. Comitetul de analiză a reglementării a emis un aviz pozitiv la 27 septembrie 2016 cu privire la evaluarea impactului în noua versiune trimisă. Propunerea este însoțită de evaluarea impactului. Propunerea rămâne în concordanță cu evaluarea impactului. După cum reiese din analiza de simulare și din modelarea macroeconomică realizate în cadrul evaluării impactului, se așteaptă costuri limitate în urma introducerii noilor cerințe, în special a noilor standarde de la Basel, cum ar fi cele privind indicatorul efectului de levier și portofoliul de tranzacționare. Se estimează că impactul pe termen lung asupra produsului intern brut (PIB) variază între -0,03 % și -0,06 %, în timp ce creșterea costurilor de finanțare pentru sectorul bancar este estimată la sub 3 puncte de bază, în scenariul cel mai nefavorabil. În ceea ce privește beneficiile, exercițiul de simulare a arătat că resursele publice necesare pentru a sprijini sistemul bancar în cazul unei crize financiare de dimensiuni similare celei din 2007-2008 ar scădea cu 32 %, o scădere de la 51 de miliarde EUR la 34 de miliarde EUR. •Adecvarea și simplificarea reglementărilor Se estimează că prin menținerea unor metode simplificate de calculare a cerințelor de fonduri proprii s-ar asigura în continuare proporționalitatea normelor pentru instituțiile mai mici În plus, măsurile suplimentare care vizează creșterea proporționalității pentru anumite cerințe (referitoare la raportare, publicarea informațiilor și remunerare) ar trebui să reducă sarcinile administrative și de conformitate pentru aceste instituții. În ceea ce privește IMM-urile, propunerea de recalibrare a cerințelor de fonduri proprii pentru expunerile băncilor la IMM-uri se așteaptă să aibă un efect pozitiv asupra finanțării bancare a IMM-urilor. Acest lucru ar avea în primul rând consecințe asupra IMM-urilor ale căror expuneri depășesc în prezent 1,5 milioane EUR, întrucât aceste expuneri nu beneficiază de factorul de sprijinire a IMM-urilor în temeiul normelor actuale. Alte elemente ale propunerii, în special cele menite să îmbunătățească reziliența instituțiilor la situațiile de criză viitoare, ar urma să contribuie la creșterea sustenabilității creditelor acordate IMM-urilor. În cele din urmă, se preconizează că măsurile care vizează reducerea costurilor de conformitate pentru instituții, în special pentru instituțiile mai mici și mai puțin complexe, vor reduce costurile îndatorării pentru IMM-uri. În ceea ce privește dimensiunea legată de țările terțe, propunerea va consolida stabilitatea piețelor financiare ale UE, reducând astfel probabilitatea și costurile eventualelor efecte de propagare negative pentru piețele financiare mondiale. În plus, modificările propuse vor armoniza în continuare cadrul de reglementare în întreaga Uniune, reducând astfel în mod substanțial costurile administrative suportate de instituțiile din țări terțe care își desfășoară activitatea în UE. Având în vedere revizuirea în curs a regimului aplicat firmelor de investiții în temeiul CRR și Raportul inițial prezentat de ABE, se consideră că este rezonabil ca cerințele nou-introduse să se aplice numai firmelor de investiții relevante din punct de vedere sistemic, în timp ce alte firme de investiții să beneficieze de păstrarea drepturilor obținute până la finalizarea revizuirii. Propunerea este în concordanță cu prioritatea Comisiei pentru piața unică digitală. •Drepturi fundamentale UE s-a angajat să respecte standarde ridicate de protecție a drepturilor fundamentale și este parte la o serie de convenții privind drepturile omului. În acest context, propunerea nu va avea probabil niciun impact direct asupra acestor drepturi, astfel cum au fost enumerate în principalele convenții ale ONU privind drepturile omului, în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, care este parte integrantă a tratatelor UE, și în Convenția Europeană a Drepturilor Omului (CEDO). 4. IMPLICAȚIILE BUGETARE Propunerea nu are implicații asupra bugetului Uniunii.

5. ALTE ELEMENTE •Planuri de punere în aplicare și măsuri de monitorizare, evaluare și raportare Se preconizează că intrarea în vigoare a modificărilor propuse va începe cel mai devreme în 2019. Modificările sunt strâns legate de alte dispoziții prevăzute în CRR și CRD, care sunt deja în vigoare și care sunt monitorizate din 2014. BCBS și ABE vor continua să colecteze datele necesare pentru monitorizarea indicatorului efectului de levier și a noilor măsuri în materie de lichidități, astfel încât să se poată realiza în viitor o evaluare a impactului noilor instrumente de politică. Exercițiile regulate efectuate în cadrul procesului de supraveghere și evaluare (SREP - Supervisory Review and Evaluation Process) și al simulărilor de criză vor contribui, de asemenea, la monitorizarea impactului noilor măsuri propuse asupra instituțiilor vizate și la evaluarea caracterului adecvat al flexibilității și al proporționalității prevăzute pentru a ține cont de caracteristicile specifice ale instituțiilor mai mici. În plus, serviciile Comisiei vor continua să participe la grupurile de lucru din cadrul BCBS și la grupul operativ comun instituit de Banca Centrală Europeană (BCE) și de ABE, care monitorizează dinamica fondurilor proprii ale instituțiilor și a pozițiilor de lichiditate, la nivel internațional și, respectiv, la nivelul UE. Setul de indicatori prin care sunt monitorizate progresele către rezultatele care decurg din punerea în aplicare a opțiunilor preferate cuprinde: În ceea ce privește indicatorul de finanțare stabilă netă (NSFR): Indicator NSFR pentru instituțiile din UE Obiectiv La data aplicării, 99 % din instituțiile care participă la exercițiul de monitorizare Basel III realizat de ABE vor îndeplini NSFR în procent de 100 % (65 % din instituțiile de credit din grupul 1 și 89 % din instituțiile de credit din grupul 2 îndeplineau NSFR la sfârșitul lunii decembrie 2015) Sursa datelor Rapoartele semestriale ale ABE privind monitorizarea Basel III În ceea ce privește indicatorul efectului de levier: Indicator Indicatorul efectului de levier pentru instituțiile din UE Obiectiv La data aplicării, 99 % din instituțiile de credit din grupul 1 și din grupul 2 vor avea un indicator al efectului de levier de cel puțin 3 % (93,4 % din instituțiile de credit din grupul 1 îndeplineau obiectivul în iunie 2015) Sursa datelor Rapoartele semestriale ale ABE privind monitorizarea Basel III În ceea ce privește IMM-urile Indicator Deficitul de finanțare pentru IMM-urile din UE, și anume diferența dintre necesarul de fonduri externe și disponibilitatea fondurilor Obiectiv La doi ani de la data aplicării, < 13 % (cea mai recentă cifră cunoscută – 13% la sfârșitul anului 2014) Sursa datelor Sondajul SAFE realizat de Comisia Europeană / Banca Centrală Europeană (sfera de acoperire a datelor limitată la zona euro) În ceea ce privește TLAC: Indicator TLAC în cadrul G-SII Obiectiv Toate băncile de importanță sistemică globală (G-SIB) din UE vor atinge obiectivul [> 16 % din activele ponderate la risc (RWA)/6 % din indicatorul de măsurare a expunerii pentru calcularea indicatorului efectului de levier (LREM) în 2019, > 18 % din activele ponderate la risc (RWA)/6,75 % din LREM în 2022] Sursa datelor Rapoartele semestriale ale ABE privind monitorizarea Basel III În ceea ce privește portofoliul de tranzacționare: Indicator RWA pentru riscurile de piață pentru instituțiile din UE Variabilitatea observată a activelor ponderate la risc din portofoliile agregate prin aplicarea abordării bazate pe modele interne. Obiectiv - În 2023, toate instituțiile din UE vor respecta cerințele de fonduri proprii pentru riscurile de piață conform calibrării finale adoptate în UE. - În 2021, variabilitatea nejustificabilă (și anume variabilitatea care nu este determinată de diferențe în ceea ce privește riscurile subiacente) a rezultatelor modelelor interne între instituțiile din UE va fi mai mică decât variabilitatea actuală* a modelelor interne între instituțiile din UE. _______________ *Valorile de referință pentru „variabilitatea actuală” a cerințelor privind valoarea la risc (VaR) și capitalul pentru riscurile adiționale (IRC) ar trebui să fie cele estimate în ultimul „Raport privind variabilitatea activelor ponderate la risc pentru portofoliile cu risc de piață” al ABE, calculate pentru portofoliile agregate și publicate înainte de intrarea în vigoare a noului cadru privind riscul de piață. Sursa datelor Rapoartele semestriale ale ABE privind monitorizarea Basel III Raportul ABE privind variabilitatea activelor ponderate la risc pentru portofoliile cu risc de piață. Valorile noi ar trebui să fie calculate conform aceleiași metodologii. În ceea ce privește remunerarea: Indicator Utilizarea reportării și a plății în instrumente de către instituții Obiectiv 99 % din instituțiile care nu sunt de dimensiuni mici și nici nu au o complexitate redusă, în conformitate cu cerințele din CRD, vor reporta cel puțin 40 % din remunerația variabilă pe o perioadă 3 până la 5 ani și vor plăti cel puțin 50 % din remunerația variabilă în instrumente personalului lor identificat cu un nivel semnificativ al remunerației variabile. Sursa datelor Rapoartele ABE privind evaluarea comparativă a remunerării În ceea ce privește proporționalitatea: Indicator Reducerea sarcinilor de raportare în scopuri de supraveghere și de publicare a informațiilor Obiectiv 80 % din instituțiile mai mici și mai puțin complexe vor raporta sarcini reduse Sursa datelor Un sondaj care urmează să fie elaborat și realizat de ABE până în 2022-2023

Se va realiza o evaluare a impactului prezentei propuneri după cinci ani de la data aplicării măsurilor propuse pe baza metodologiei care va fi stabilită de comun acord cu ABE la scurt timp după adoptare. ABE va avea responsabilitatea să definească și să colecteze datele necesare pentru a monitoriza indicatorii menționați anterior, precum și alți indicatori necesari pentru evaluarea CRR și CRD modificate. Metodologia ar putea fi elaborată pentru diferite opțiuni sau pentru un set de opțiuni interconectate în funcție de circumstanțele existente înainte de lansarea evaluării și în funcție de rezultatul monitorizării indicatorilor. Conformitatea și respectarea legislației vor fi asigurate în permanență atunci când este necesar prin inițierea de către Comisie a procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor în caz de netranspunere sau de transpunere ori aplicare incorectă a măsurilor legislative. Raportarea încălcărilor dreptului UE poate fi canalizată prin intermediul Sistemului european al supraveghetorilor financiari (SESF), din care fac parte autoritățile naționale competente și ABE, precum și prin intermediul BCE. ABE va continua, de asemenea, să publice rapoartele periodice referitoare la exercițiul de monitorizare Basel III privind sistemul bancar al UE. Acest exercițiu monitorizează impactul cerințelor Basel III (astfel cum sunt puse în aplicare prin CRR și CRD) asupra instituțiilor din UE, în special în ceea ce privește ratele de adecvare a capitalului (bazate pe riscuri și independente de riscuri) și ratele de lichiditate (LCR, NSFR) ale instituțiilor. Exercițiul este desfășurat în paralel cu cel efectuat de BCBS. •Explicații detaliate cu privire la prevederile specifice ale propunerii Derogări de la cerințele de capital și de lichiditate (CRR) Impunerea obligației filialelor de a respecta cerințele privind fondurile proprii și lichiditatea pe bază individuală ar putea împiedica instituțiile să gestioneze resursele respective în mod eficient la nivel de grup. Acest lucru este deosebit de relevant în contextul actual în care evoluțiile tehnologice facilitează din ce în ce mai mult centralizarea gestionării capitalului și a lichidității în cadrul unui grup. Legislația în vigoare oferă autorităților competente posibilitatea de a acorda derogări de la aplicarea cerințelor la nivel individual pentru filialele sau întreprinderile-mamă aflate pe teritoriul unui stat membru sau pentru o parte a unui subgrup de lichiditate răspândit pe teritoriul mai multor state membre, sub rezerva unor garanții care asigură distribuirea adecvată a capitalului și a lichidității între întreprinderea-mamă și filiale. Odată cu instituirea mecanismului unic de supraveghere (MUS), supravegherea la nivel de grup a fost consolidată în mod considerabil, în special atunci când entitățile grupului sunt situate în statele membre participante la MUS, întrucât acesta asigură o mai bună cunoaștere a entităților grupului situate în state membre diferite și exercitarea de competențe directe asupra acestora. Cu toate acestea, până la finalizarea uniunii bancare, există în continuare îngrijorări în statele membre în care sunt situate filialele în legătură cu posibilitatea ca lichiditățile sau capitalul insuficient la nivelul filialelor aflate în dificultate să aibă consecințe bugetare pentru respectivele state membre („gazdă”). Aceste îngrijorări au fost abordate în prezenta propunere prin următoarele garanții: condițiile prevăzute deja în CRR sunt completate prin impunerea unei obligații clare a întreprinderii-mamă de a acorda sprijin filialelor. Acest angajament al întreprinderii-mamă trebuie garantat în ceea ce privește cuantumul total aferent cerinței care face obiectul derogării, iar garanția trebuie acoperită cu garanții reale pentru cel puțin jumătate din cuantumul garantat. Comisia va monitoriza atent punerea în aplicare a dispozițiilor relevante. Se consideră că, în această etapă a uniunii bancare, ar trebui ca autoritatea competentă care supraveghează întreprinderile-mamă și filialele stabilite în state membre diferite în cadrul uniunii bancare să poată acorda o derogare de la aplicarea cerințelor privind fondurile proprii și lichiditatea pentru filialele situate în alte state membre decât întreprinderea-mamă, cu condiția ca angajamentul întreprinderii-mamă de a sprijini aceste filiale să fie garantat la cuantumul total aferent cerinței care face obiectul derogării, iar garanția să fie acoperită cu garanții reale pentru cel puțin jumătate din cuantumul garantat. Articolele 7 și 8 din CRR se modifică în consecință. Autoritățile competente din statele membre din afara uniunii bancare au opțiunea de a aplica același derogări, cu condiția să își exprime explicit acordul în acest sens. Punerea în aplicare a standardului CSF privind capacitatea totală de absorbție a pierderilor (CRR, BRRD, MUR) CSF a publicat, la 9 noiembrie 2015, Lista termenilor și condițiilor privind capacitatea totală de absorbție a pierderilor („standardul TLAC”), care a fost adoptată o săptămână mai târziu la summitul G20 din Turcia. Conform standardului TLAC, băncile de importanță sistemică globală (G-SIB), denumite G-SII în legislația Uniunii, trebuie să dispună de suficiente pasive (care pot fi recapitalizate intern) cu o capacitate foarte ridicată de absorbție a pierderilor, astfel încât să se asigure că absorbția pierderilor și recapitalizarea se desfășoară rapid și fără dificultăți în caz de rezoluție. Interacțiunea standardului TLAC cu legislația existentă a Uniunii care urmărește aceleași obiective de reglementare este descrisă mai detaliat în expunerea de motive care însoțește propunerile de modificare a BRRD și RMUR. Coerența cu BRRD Standardul TLAC este pus în aplicare în Uniune prin modificări ale CRR, pe baza cadrului existent prevăzut în BRRD. Pentru a integra cele două cadre de politică ce urmăresc aceleași obiective, trebuie introduse noi definiții, cum ar fi entitățile supuse rezoluției, grupul supus rezoluției etc. (articolul 4 din CRR), și trebuie asigurată cooperarea între autoritățile competente și autoritățile de rezoluție (articolul 2 din CRR). Pe baza revizuirii prevăzute la articolul 518 din CRR și în conformitate cu cerințele prevăzute la articolul 59 din BRRD, criteriile pentru instrumentele de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar (articolul 52 din CRR) și pentru instrumentele de fonduri proprii de nivel 2 (articolul 63 din CRR) se modifică astfel încât să impună reducerea valorii sau conversia acestor instrumente în fonduri proprii de nivel 1 de bază în momentul în care instituția devine neviabilă. Acest lucru nu va schimba statutul instrumentelor de capital emise de instituțiile din UE și va garanta în același timp că numai instrumentele emise de filialele din țări terțe ale instituțiilor din UE care îndeplinesc această cerință suplimentară pot fi considerate instrumente de fonduri proprii de nivel 1 suplimentar sau instrumente de fonduri proprii de nivel 2 ale entităților lor mamă din UE pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii pe bază consolidată. Cerința privind fondurile proprii și pasivele eligibile Standardul TLAC este pus în aplicare în UE prin introducerea unei cerințe privind fondurile proprii și pasivele eligibile, formată dintr-o rată bazată pe riscuri și dintr-o rată independentă de riscuri (noul articol 92a din CRR). Această cerință se aplică numai în cazul G-SII, care pot fi un grup de instituții sau instituții de sine stătătoare [articolul 131 alineatul (1) din CRD]. Articolul 6 din CRR se modifică pentru a impune G-SII de sine stătătoare care sunt entități supuse rezoluției să respecte cerința privind fondurile proprii și pasivele eligibile la nivel individual, iar articolul 11 se modifică pentru a impune entităților supuse rezoluției care fac parte din grupuri desemnate drept G-SII să respecte cerința privind fondurile proprii și pasivele eligibile pe bază consolidată. Standardul TLAC conține, de asemenea, o cerință privind TLAC internă (adică o cerință de a poziționa în prealabil capacitatea de absorbție a pierderilor și de recapitalizare la nivelul filialelor din cadrul unui grup supus rezoluției), care este transpusă în UE prin introducerea unei cerințe privind fondurile proprii și pasivele eligibile (noul articol 92b din CRR) care se aplică G-SII din afara UE (BRRD conține deja o dispoziție similară pentru G-SII). Această cerință reprezintă 90 % din cerința aplicabilă G-SII în conformitate cu noul articol 92a. Cerința aplicabilă G-SII din afara UE în ceea ce privește fondurile proprii și pasivele eligibile se aplică filialelor semnificative ale G-SII din afara UE pe bază individuală dacă acestea nu sunt nici entități supuse rezoluției, nici instituții-mamă din UE și pe bază consolidată dacă acestea sunt întreprinderi-mamă din UE, dar nu entități supuse rezoluției. Pasive eligibile Un nou capitol 5a (noile articole 72a-72l) privind pasivele eligibile se introduce în CRR după capitolele care reglementează fondurile proprii. Noul articol 72a enumeră pasivele excluse care nu pot fi luate în calcul în vederea îndeplinirii cerinței privind fondurile proprii și pasivele eligibile. Articolul 72b conține criteriile de eligibilitate pentru pasivele eligibile, alineatul (2) reflectând criteriile de eligibilitate pentru datoriile subordonate, iar alineatele (3) și (4) criteriile de eligibilitate pentru datoriile de rang egal cu pasivele excluse. Articolul 72c precizează că instrumentele pot fi luate în calcul ca pasive eligibile numai dacă au o scadență reziduală de cel puțin un an. Criteriile de eligibilitate exclud pasivele emise prin entități cu scop special în conformitate cu Lista termenilor și condițiilor privind TLAC. Secțiunea 2 din noul capitol 5a (articolele 72e-72j) prevede regulile de deducere aplicabile pentru stabilirea valorii nete a datoriilor care pot fi luate în calcul în scopul îndeplinirii cerinței privind fondurile proprii și pasivele eligibile. Instituțiile au obligația de a deduce deținerile de instrumente proprii de pasive eligibile (articolul 72f) și deținerile de pasive eligibile alte altor G-SII (articolele 72h și 72i). Articolul 72e alineatul (3) prevede o deducere proporțională pentru deținerile de pasive care sunt de rang egal cu pasivele excluse și care pot fi luate în considerare ca pasive eligibile numai până la un anumit cuantum-limită. Deducerile din pasivele eligibile și din fondurile proprii sunt realizate pe baza unei abordări corespunzătoare în materie de deducere [articolul 66 litera (e) din CRR]. Articolul 72j conține exceptarea de la deduceri a elementelor din portofoliul de tranzacționare. Secțiunea 3 din noul capitol 5a definește conceptele de pasive eligibile (articolul 72k) și de fonduri proprii și pasive eligibile (articolul 72l). Comisia va solicita consiliere din partea ABE cu privire la alte opțiuni pentru tratarea deținerilor de instrumente TLAC emise de G-SII și cu privire la impactul acestor opțiuni. Una dintre opțiunile în legătură cu care Comisia va solicita consiliere va fi punerea în aplicare a abordării privind modul de tratare a deținerilor TLAC care a fost publicată recent de BCBS. Pe baza acestor recomandări, Comisia va analiza dacă se justifică modificarea soluției propuse în prezenta propunere. Ajustări ale cerințelor generale privind fondurile proprii și pasivele eligibile

Partea II titlul I capitolul 6 din CRR (articolele 73-80) se ajustează pentru a reflecta introducerea categoriei pasivelor eligibile. Articolele 77 și 78 sunt extinse astfel încât să includă aprobarea prealabilă a autorității de supraveghere pentru răscumpărarea anticipată a instrumentelor de capital și a pasivelor eligibile. Articolul 78 introduce posibilitatea de a acorda instituțiilor o aprobare prealabilă generală de a efectua răscumpărări anticipate, sub rezerva îndeplinirii unor criterii care să asigure respectarea condițiilor de acordare a unei astfel de aprobări de către autoritatea de supraveghere. În temeiul articolului 80, ABE este însărcinată cu monitorizarea emisiunilor de fonduri proprii și pasive eligibile. În vederea alinierii criteriilor de eligibilitate pentru fondurile proprii cu criteriile pentru pasivele eligibile, instrumentele de fonduri proprii de nivel 1suplimentar și instrumentele de fonduri proprii de nivel 2 emise de o entitate cu scop special vor putea fi luate în calcul în scopul stabilirii fondurilor proprii numai până la 31 decembrie 2021. Investiții de capital în fonduri (CRR) În decembrie 2013, BCBS a publicat un nou standard privind tratamentul aplicat investițiilor de capital în fonduri. Obiectivul noului standard este de a clarifica tratamentul existent și de a asigura un tratament mai consecvent la nivel internațional și mai sensibil la risc pentru astfel de expuneri (adică un tratament care să reflecte atât riscul investițiilor-suport ale fondului, cât și efectul său de levier). Pentru a pune în aplicare noul standard în dreptul Uniunii, s-au efectuat mai multe modificări ale CRR. Articolul 128 se modifică pentru a asigura că definiția elementelor asociate unui risc deosebit de ridicat nu reflectă expuneri sub formă de unități sau acțiuni deținute în OPC-uri. Articolul 132 se modifică pentru a reflecta noile principii și cerințe generale care stau la baza calculării cerințelor de fonduri proprii pentru expunerile sub formă de unități sau acțiuni deținute în OPC-uri pentru instituțiile care aplică abordarea standardizată pentru riscul de credit. Se introduce un nou articol 132a care prezintă în detaliu calculele de efectuat în cadrul a două dintre abordările prevăzute la articolul 132, și anume abordarea de tip „look-through” și abordarea bazată pe mandat. Articolul 152 se modifică pentru a reflecta cerințele și abordările revizuite pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru expunerile sub formă de unități sau acțiuni deținute în OPC-uri pentru instituțiile care aplică abordarea bazată pe modele interne de rating pentru riscul de credit. Abordarea standardizată pentru riscul de credit al contrapărții (SA-CCR) (CRR) În martie 2014, BCBS a publicat un standard privind o nouă metodă standardizată de calculare a valorii expunerii pentru expunerile la instrumente financiare derivate, așa-numita abordare standardizată pentru riscul de credit al contrapărții (SA-CCR - Standardised Approach for Counterparty Credit Risk), menită să soluționeze deficiențele metodelor standardizate existente. Pentru a introduce noua metodă în dreptul Uniunii, asigurându-se totodată că noile norme rămân proporționale, au fost efectuate mai multe modificări ale CRR. La articolul 273 s-au modificat unele definiții și s-au adăugat câteva definiții noi care să reflecte noua metodologie introdusă. Metoda marcării la piață a fost înlocuită cu SA-CCR (articolele 274-280f). Normele referitoare la metoda standardizată au fost eliminate. S-au introdus noi norme privind o SA-CCR simplificată (articolul 281). Normele actuale referitoare la metoda expunerii inițiale (OEM - Original Exposure Method) au fost modificate (articolul 282). Criteriile de eligibilitate pentru utilizarea OEM au fost modificate și s-au introdus criterii de eligibilitate pentru utilizarea SA-CCR simplificată (articolele 273a și 273b). Articolele 298 și 299 au fost modificate pentru a reflecta introducerea SA-CCR. Expuneri față de CPC (CRR și EMIR) În aprilie 2014, BCBS a publicat un standard final privind tratamentul aplicat expunerilor față de contrapărțile centrale (CPC). Standardul final abordează deficiențele versiunii intermediare a standardului publicate cu doi ani înainte. Pentru punerea în aplicare a standardului final în legislația Uniunii, s-au efectuat mai multe modificări ale CRR și ale Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (Regulamentul privind infrastructura pieței europene, EMIR). Modificări la articolele 300-310 și la articolul 497 din CRR La articolul 300 s-au adăugat mai multe definiții care acoperă termenii utilizați în normele modificate privind cerințele de fonduri proprii pentru expunerile față de CPC. Articolul 301 a fost modificat pentru a introduce un tratament specific în ceea ce privește expunerile instituțiilor față de o CPC ca urmare a tranzacțiilor în numerar, pentru a preciza mai în detaliu tratamentul aplicat marjelor inițiale și pentru a reflecta faptul că o singură metodă ar fi aplicabilă la calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru expunerile față de CPC calificate (CPCC). Articolul 304 fost modificat pentru a reflecta schimbările metodelor de calcul al valorilor expunerilor pentru instrumentele financiare derivate și pentru a clarifica tratamentul aplicat operațiunilor de finanțare prin instrumente financiare (SFT) și al garanțiilor reale furnizate de clienți membrilor lor compensatori. Articolul 305 a fost modificat pentru a clarifica tratamentul aplicat SFT-urilor și pentru a ajusta criteriile de eligibilitate pentru tratamentul preferențial aplicat expunerilor clienților. La articolul 306 s-a introdus o clarificare a tratamentului aplicat garanțiilor oferite de membrii compensatori clienților lor, precum și a tratamentului aplicat SFT-urilor. La articolul 308 s-a introdus o nouă metodă de calculare a cerințelor de fonduri proprii pentru contribuțiile prefinanțate la fonduri de garantare pentru o CPCC. Formula de calculare a cerințelor de fonduri proprii pentru expunerile față de o CPC necalificată de la articolul 309 a fost modificată. La articolul 310, metoda alternativă de calculare a cerințelor de fonduri proprii pentru expunerile față de CPC a fost eliminată și înlocuită cu un nou tratament pentru contribuțiile nefinanțate la fonduri de garantare. În sfârșit, dispozițiile tranzitorii de la articolul 497 au fost modificate. Modificări la articolele 50a-50d și la articolul 89 din EMIR Articolele 50a-50d au fost modificate pentru a include o nouă metodă de calculare a capitalului ipotetic al unei CPC de care instituțiile au nevoie pentru a-și calcula cerințele de fonduri proprii pentru contribuțiile la fondul de garantare al respectivei CPC. Articolul 89 alineatul (5a) a fost modificat pentru a actualiza dispozițiile tranzitorii legate de calculul respectiv. Portofoliul de tranzacționare / riscul de piață (CRR) În ianuarie 2016, BCBS și-a încheiat activitatea de revizuire fundamentală a portofoliului de tranzacționare și a publicat un nou standard privind tratamentul aplicat riscului de piață. Standardul abordează deficiențele conceptuale ale cadrului existent în ceea ce privește riscul de piață, inclusiv reflectarea insuficientă a întregii game de riscuri la care sunt expuse instituțiile și incertitudinea cu privire la linia de demarcație dintre portofoliul de tranzacționare și portofoliul nedestinat tranzacționării (adică portofoliul bancar), care a creat posibilități de arbitraj de reglementare. Noul standard conține norme revizuite privind utilizarea modelelor interne la calcularea fondurilor proprii pentru riscul de piață, precum și o nouă abordare standardizată care o înlocuiește pe cea existentă. Pentru a pune în aplicare noul standard în dreptul Uniunii, asigurându-se totodată că noile norme rămân proporționale, au fost efectuate mai multe modificări ale CRR. În titlul I - Cerințe generale, evaluare și raportare Articolul 94 stabilește condițiile revizuite pentru ca o instituție să beneficieze de derogarea acordată instituțiilor cu portofolii de tranzacționare de mici dimensiuni, în temeiul căreia cerințele de fonduri proprii pentru riscul de credit aferent pozițiilor din portofoliul bancar pot înlocui cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață. Articolele 102 și 103 clarifică cerințele generale pentru pozițiile din portofoliul de tranzacționare. Articolele 104 și 104a clarifică criteriile de atribuire a pozițiilor în portofoliul de tranzacționare și condițiile pentru reclasificarea unei poziții din portofoliul de tranzacționare ca poziție din portofoliul bancar și viceversa. Articolul 104b definește noul concept de birou de tranzacționare. Articolul 105 stabilește regulile care trebuie respectate pentru a asigura evaluarea prudentă a pozițiilor din portofoliul de tranzacționare. Articolul 106 descrie recunoașterea și tratamentul pozițiilor din portofoliul de tranzacționare care sunt considerate acoperiri interne ale pozițiilor din portofoliile bancare.

În titlul IV capitolul 1 – Dispoziții generale Articolul 325 descrie diferitele abordări care pot fi utilizate de instituții pentru a calcula cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață, precum și condițiile pentru utilizarea acestora și modul în care pot fi combinate aceste utilizări. Articolul 325a precizează mai în detaliu criteriile de eligibilitate pentru utilizarea abordării standard simplificate în cazul instituțiilor cu portofolii de tranzacționare de dimensiuni medii. Articolul 325b prevede condițiile în care expunerile la riscul de piață pot fi compensate între entități juridice diferite din cadrul unui grup în scopul calculării cerințelor de fonduri proprii pe bază consolidată pentru riscul de piață. Articolul 325c precizează condițiile în care pozițiile deschise de o instituție ca acoperire împotriva efectului negativ al variațiilor cursului de schimb asupra ratelor de fonduri proprii ale instituției pot beneficia de o exceptare de la îndeplinirea cerințelor pentru riscul de piață. Capitolul 1a – Abordarea standardizată Secțiunea 1 (articolul 325d) descrie diferitele componente ale abordării standardizate. Secțiunea 2 (articolele 325e-325l) descrie modul de funcționare a primei componente, și anume metoda bazată pe sensibilități. Aceasta stabilește principiile generale de calculare și agregare a riscurilor delta, vega și de curbură (curvature risk). Subsecțiunea 1 a secțiunii 3 (articolele 325m-325r) specifică factorii de risc care trebuie luați în considerare pentru calcularea sensibilităților pozițiilor din portofoliul de tranzacționare la diferite clase de riscuri. Subsecțiunea 2 a secțiunii 3 (articolele 325s-325u) explică modul în care trebuie calculate aceste sensibilități. Secțiunea 4 (articolul 325v) descrie modul de funcționare a celei de a doua componente a abordării standardizate, și anume majorarea pentru riscul rezidual. Secțiunea 5 descrie modul de funcționare a celei de a treia componente a abordării standardizate, și anume cerința pentru riscul de nerambursare. Articolul 325w cuprinde principalele definiții. Subsecțiunea 1 (articolele 325x-325z) descrie modul în care se calculează cerința pentru riscul de nerambursare în cazul pozițiilor care nu sunt poziții din securitizare, iar subsecțiunile 2 (articolele 325aa și 325ab) și 3 (articolele 325ac-325ae) descriu același calcul pentru securitizări. Secțiunea 6 (articolele 325af-325az) prevede ponderile de risc și corelările care trebuie utilizate pentru fiecare clasă de risc în combinație cu sensibilitățile în vederea stabilirii cerințelor de fonduri proprii pentru riscurile de piață conform abordării standardizate. Expunerile față de entități suverane din UE sunt incluse în prima tranșă de risc, căreia i se alocă cea mai mică pondere de risc (articolele 325ai și 325al). Acest tratament este conform cu tratamentul independent de rating prevăzut în prezent pentru aceste tipuri de expuneri din afara portofoliului de tranzacționare. Ponderile de risc aplicabile obligațiunilor garantate emise de instituții din UE au fost reduse (articolele 325ai și 325al). Acest tratament ar preveni o creștere potențială semnificativă a cerințelor de capital pentru expunerile la obligațiunile garantate emise de instituții din UE, menținând astfel costurile de finanțare la un nivel mai redus pentru creditele ipotecare pentru locuințe și pentru bunuri imobile nelocative. Capitolul 1b — Abordarea bazată pe modele interne Secțiunea 1 (articolele 325ba și 325bb) precizează condițiile în care instituțiilor li se acordă aprobarea de a utiliza modele interne și modul în care trebuie calculate cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață în cazul birourilor de tranzacționare care au obținut această aprobare. Secțiunea 2 (articolele 325bc-325bl) descrie modul în care deficitele preconizate și orizonturile de lichiditate trebuie utilizate în calculul cerințelor de fonduri proprii pentru riscul de piață, cerințele pe care trebuie să le îndeplinească modelele interne în ceea ce privește testarea ex post, atribuirea profitului și a pierderii, validarea internă, precum și cerințele calitative și de măsurare a riscului mai generale și măsura riscului pe baza scenariilor de criză care trebuie calculată pentru factorii de risc nemodelabili. Ca și în cazul abordării standardizate, s-a introdus în cadrul abordării bazate pe modele interne un tratament favorabil, prin orizonturi de lichiditate mai scurte, pentru expunerile față de entități suverane din UE și obligațiunile garantate emise de instituții din UE (articolul 325be). Secțiunea 3 (articolele 325bm-325bq) descrie modul în care trebuie calculată cerința pentru riscul de nerambursare în cazul birourilor de tranzacționare supuse riscului de nerambursare care utilizează o abordare bazată pe modele interne. Capitolele 2, 3 și 4 — Abordarea standardizată simplificată Capitolele 2, 3 și 4 – care reglementează cerințele de fonduri proprii pentru riscul de poziție, pentru riscurile valutare și, respectiv, pentru riscurile de marfă – reflectă abordarea standardizată simplificată în contextul cadrului revizuit privind riscul de piață. Aceste reguli au fost deja incluse în actualul cadru privind riscul de piață și rămân neschimbate. Instituțiile vor putea utiliza această abordare până la [data aplicării prezentului regulament]. După această dată, numai instituțiile care îndeplinesc criteriile de eligibilitate prevăzute la articolul 325a vor putea utiliza abordarea standardizată simplificată. Capitolul 5 — Abordarea internă simplificată Capitolul 5 constituie abordarea simplificată bazată pe modele interne în contextul cadrului revizuit privind riscul de piață. Aceste reguli au fost deja incluse în actualul cadru privind riscul de piață și rămân neschimbate. Instituțiile vor putea utiliza această abordare până la [data aplicării prezentului regulament]. După această dată, instituțiile nu vor mai putea utiliza abordarea simplificată bazată pe modele interne pentru a calcula cerințele de fonduri proprii pentru riscurile de piață. Cu toate acestea, capitolul 5 rămâne în vigoare pentru calcularea cerințelor de fonduri proprii pentru riscurile CVA în conformitate cu metoda avansată, astfel cum este prevăzută la articolul 383. Partea a zecea — Dispoziții tranzitorii, rapoarte, analize și modificări Articolul 501b descrie modul în care se vor introduce progresiv cerințele de fonduri proprii pentru riscul de piață, calculate în conformitate cu capitolele 1a și 1b. Articolul 519a specifică o serie de elemente tehnice ale cadrului revizuit privind riscul de piață care s-ar putea dovedi problematice după ce sunt puse în aplicare. ABE are mandatul de a revizui aceste elemente tehnice în termen de cel mult 3 ani de la intrarea în vigoare a prezentului regulament, iar Comisia poate face propuneri de modificare a normelor legate de acestea în funcție de concluziile ABE. Expunerile mari (CRR) Actuala bază de capital („capitalul eligibil”) reflectă numai o mică parte din totalul expunerilor mari ale instituțiilor și nu este, așadar, suficient de prudentă pentru a evita ca pierderea maximă posibilă a unei instituții în caz de incapacitate de plată subită a unei singure contrapărți sau a unui grup de contrapărți să pună în pericol supraviețuirea instituției în condiții de asigurare a continuității activității. În plus, limita actuală nu ia în considerare riscurile mai mari aferente expunerilor pe care le au G-SII față de o singură contraparte sau de grupuri de clienți aflați în legătură și, în special, în ceea ce privește expunerile față de alte G-SII. Criza financiară a demonstrat că, într-adevăr, pierderile substanțiale ale unei G-SII pot stârni îngrijorări cu privire la solvabilitatea altor G-SII, ceea ce ar putea avea consecințe grave asupra stabilității financiare. În sfârșit, actualul cadru privind expunerile mari se bazează pe metode mai puțin precise decât noua metodologie (și anume, abordarea standardizată pentru riscul de credit al contrapărții, SA-CCR) care a fost elaborată de BCBS pentru calcularea expunerilor băncilor la instrumente financiare derivate (și anume, instrumentele financiare derivate extrabursiere). Cadrul privind expunerile mari se modifică pentru a remedia lacunele identificate. În special, capitalul care poate fi luat în considerare pentru a calcula limita expunerilor mari este limitat la fondurile proprii de nivel 1 (nu mai sunt admise fondurile proprii de nivel 2). Articolul 395 alineatul (1) se modifică pentru a introduce o limită mai mică, și anume de 15 %, pentru expunerile G-SIB față de alte G-SIB, iar articolul 390 modificat impune utilizarea metodelor SA-CCR pentru determinarea expunerilor la tranzacții cu instrumente financiare derivate extrabursiere, chiar și pentru băncile care au fost autorizate să utilizeze modele interne. Modificările introduse în cadrul actual vor determina, în general, creșterea sensibilității la risc a regimului aplicat expunerilor mari și o mai bună aliniere a sistemului european la standardul BCBS privind expunerile mari, emis în 2014. Articolul 507 din CRR prevede obligația Comisiei de a efectua o analiză și a elabora un raport privind aplicarea articolului 400 alineatul (1) litera (j) și a articolului 400 alineatul (2). Dat fiind că nu au putut fi colectate suficiente date cantitative pentru evaluarea impactului pe care l-ar putea avea eliminarea exceptărilor enumerate în dispozițiile respective sau impunerea obligativității acestor exceptări, articolul 507 conferă ABE un nou mandat de a prezenta Comisiei un raport privind utilizarea exceptărilor prevăzute la articolul 400 alineatele (1) și (2) și la articolul 390 alineatul (6). Indicatorul efectului de levier (CRR) Se introduc noi dispoziții și se efectuează ajustări la mai multe articole din CRR pentru a introduce o cerință privind indicatorul efectului de levier obligatorie pentru toate instituțiile care fac obiectul CRD. Cerința privind indicatorul efectului de levier completează cerințele actuale care impun monitorizarea în scopuri de supraveghere a riscului asociat folosirii excesive a efectului de levier din cadrul cerințelor din CRD și CRR pentru calcularea indicatorului efectului de levier, raportarea acestui risc către autoritățile de supraveghere și, începând din ianuarie 2015, publicarea acestuia. Cerința privind indicatorul efectului de levier O cerință privind indicatorul efectului de levier de 3 % din fondurile proprii de nivel 1 – astfel cum s-a convenit la nivel internațional – se adaugă cerințelor de fonduri proprii de la articolul 92 din CRR, instituțiile având obligația de a îndeplini această cerință în plus față de cerințele bazate pe riscuri. Se introduce, așadar, o cerință obligatorie armonizată în întreaga Uniune, care creează o barieră de protecție pentru instituții. În plus, autoritățile competente sunt în continuare responsabile de monitorizarea politicilor și a proceselor aplicate de instituțiile individuale în ceea ce privește efectul de levier și pot impune măsuri suplimentare de abordare a riscurilor asociate folosirii excesive a efectului de levier, dacă acestea sunt justificate. Ajustări ale indicatorului de măsurare a expunerii pentru calcularea efectului de levier

S-au păstrat ajustările indicatorului de măsurare a expunerii pentru calcularea efectului de levier care au fost incluse deja în actualul CRR. Dat fiind că un indicator al efectului de levier de 3 % ar afecta anumite modele de afaceri și linii de activitate mai mult decât altele, se justifică efectuarea de ajustări suplimentare. Instituțiile pot reduce indicatorul de măsurare a expunerii pentru calcularea efectului de levier pentru împrumuturile publice oferite de băncile publice de dezvoltare [articolul 429a alineatul (1) litera (d)], creditele de tip pass-through [articolul 429 alineatul (1) litera (e)] și creditele la export cu garanții oficiale [articolul 429a alineatul (1) litera (f)]. Pentru a nu descuraja activitățile de compensare a clienților de către instituții, instituțiile sunt autorizate să reducă indicatorul de măsurare a expunerii cu marja inițială primită de la clienți pentru instrumentele derivate compensate prin CPCC [articolul 429c alineatul (4)]. O rezervă pentru indicatorul efectului de levier aplicată G-SIB Sunt în curs discuții la nivel internațional privind o posibilă rezervă pentru indicatorul efectului de levier aplicată G-SIB. Odată ce se va ajunge la un acord internațional final privind rezerva pentru indicatorul efectului de levier, ar trebui să se ia în considerare includerea acesteia în CRR. Raportarea în scopuri de reglementare (CRR) Mai multe dispoziții au fost adăugate sau modificate în CRR și CRD pentru a consolida proporționalitatea și a reduce costurile pentru instituții în cadrul general al raportării în scopuri de reglementare. Se modifică articolul 99 alineatul (5) astfel încât să includă un mandat pentru ABE de a elabora un raport către Comisie cu privire la costurile de raportare în scopuri de reglementare până la 31 decembrie 2019. Mandatul stabilește o metodologie foarte precisă prin care ABE trebuie să cuantifice costurile de raportare pe care le suportă instituțiile și prevede obligația de a formula recomandări privind modalitățile de simplificare a raportării pentru instituțiile mici prin intermediul unor modificări ale modelelor de raportare existente ale ABE. Instituțiile mici, astfel cum sunt definite la articolul 430a, vor avea obligația de a prezenta rapoarte în scopuri de reglementare numai pe bază anuală, spre deosebire de toate celelalte instituții, care trebuie să prezinte astfel de rapoarte semestrial sau mai des [articolul 99 alineatul (4) și articolele 100, 101, 394 și 430]. Raportarea expunerilor mari va fi simplificată prin eliminarea unui element și prin clarificarea unui alt element care trebuie raportat în prezent în conformitate cu articolul 394. Publicarea de informații (CRR) Îmbunătățirea proporționalității cerințelor de publicare Se adaugă noi dispoziții în partea a opta pentru a oferi un regim mai proporțional de publicare a informațiilor care să ia în considerare dimensiunea relativă și complexitatea instituțiilor. Acestea sunt clasificate în trei categorii, instituții semnificative (articolul 433a), instituții mici (articolul 433b) și altele (articolul 433c), cu o distincție suplimentară între instituțiile cotate și cele necotate. Cerințele de publicare se vor aplica fiecărei categorii de instituții în regim degresiv, cu o diferențiere în ceea ce privește conținutul și frecvența publicărilor de informații. La extremitatea superioară a regimului degresiv, instituțiile mari, cu titluri de valoare cotate la bursă, vor avea obligația să asigure publicarea anuală a tuturor informațiilor solicitate în partea a opta, precum și publicarea pe bază semestrială și trimestrială a unor informații selectate, inclusiv publicarea trimestrială a unui tabel de indicatori prudențiali cheie (articolul 447). La extremitatea inferioară, instituțiile mici necotate vor avea numai obligația să asigure publicarea unor informații selectate privind guvernanța, remunerarea și gestionarea riscurilor, precum și a tabelului de indicatori prudențiali cheie pe bază anuală. Modificări specifice din motive de coerență cu standardele internaționale și cerințe aferente pilonului 1 noi sau modificate S-au făcut o serie de modificări la titlurile II și III din partea a opta (articolele 435-455) pentru a asigura o aliniere mai bună la standardele internaționale privind cerințele de publicare a informațiilor. În special, s-a adăugat o nouă cerință de a publica informații cu privire la investițiile semnificative în întreprinderi de asigurare pentru care o autoritate competentă a acordat aprobarea de a nu fi deduse din fondurile proprii suplimentare ale conglomeratelor financiare [articolul 438 literele (e) și (f)]. Alte modificări la aceste titluri sunt menite să reflecte cerințele aferente pilonului 1 noi sau modificate care urmează să fie introduse ca parte a prezentei propuneri legislative. Printre acestea se numără publicarea de informații privind TLAC (articolul 437a), riscul de credit al contrapărții (articolul 439), riscul de piață (articolul 445) și cerințele de lichiditate (articolul 451a). În sfârșit, se aduc clarificări în legătură cu publicarea informațiilor privind remunerația și se introduce o cerință de publicare a informațiilor referitoare la utilizarea derogărilor de la normele privind remunerarea din Directiva 2013/36/UE (articolul 450). Delegarea de competențe către ABE și Comisie Propunerea include delegarea unei competențe către ABE de a elabora formate uniforme de publicare a informațiilor, care ar trebui aliniate cât mai mult posibil la formatele internaționale de publicare a informațiilor pentru a facilita comparabilitatea (articolul 434a). În același scop, propunerea include delegarea unei competențe către Comisie de a modifica cerințele de publicare a informațiilor din partea a opta, astfel încât să reflecte evoluțiile sau modificările standardelor internaționale privind publicarea informațiilor [articolul 456 litera (k)]. NSFR (CRR) Se adaugă un nou titlu la partea a șasea, iar dispozițiile existente sunt ajustate pentru a introduce un indicator de finanțare stabilă netă (NSFR) pentru instituțiile de credit și firmele de investiții de importanță sistemică.

Dispoziții generale S-au efectuat ajustări ale dispozițiilor generale din partea întâi. S-au adus modificări la articolul 8 pentru a ajusta condițiile în care instituțiile pot beneficia de derogări de la cerințele de lichiditate la nivel individual, precum și la articolele 11 și 18 privind regulile de consolidare. Dispozițiile existente în materie de lichiditate Se introduc modificări în partea a șasea titlurile I și II pentru a ajusta definițiile și cerințele de raportare. Definițiile sunt ajustate la articolul 411, iar cerințele de raportare sunt precizate mai în detaliu la articolele 412, 413, 415, 416 și 422-425. Se modifică articolul 414 pentru a integra noua cerință privind NSFR și a preciza consecințele aplicabile în cazul nerespectării acesteia. Noul titlu IV din parte a șasea: Indicatorul de finanțare stabilă netă Capitolul 1 - Indicatorul de finanțare stabilă netă (articolele 428a și 428b) Articolul 428a specifică normele aplicabile filialelor din țări terțe pentru calcularea NSFR pe bază consolidată. Articolul 428b definește structura generală a NSFR, care se calculează ca raportul dintre cuantumul finanțării stabile disponibile (ASF - available stable funding) a instituției și cuantumul finanțării stabile obligatorii (RSF - required stable funding). Capitolul 2 - Reguli generale de calculare a indicatorului de finanțare stabilă netă (articolele 428c-428h) Articolul 428c clarifică regulile generale aplicabile pentru calcularea NSFR. Articolul 428d precizează modul în care contractele derivate trebuie luate în considerare pentru calcularea NSFR, iar articolul 428e precizează compensarea tranzacțiilor de creditare garantată și a operațiunilor ajustate la condițiile pieței de capital. Articolul 428f definește condițiile în care anumite active și pasive pot fi considerate interdependente și prezintă o listă de produse ale căror active și pasive trebuie considerate interdependente: economiile reglementate centralizate, creditele promoționale, emisiunea de obligațiuni garantate fără risc de finanțare cu un orizont de timp de un an și activitățile de compensare a instrumentelor financiare derivate pentru clienți. Comisia are competența de a adopta un act delegat pentru a revizui această listă [noul alineat (3) al articolului 460]. Articolul 428g precizează tratamentul depozitelor în rețele cooperatiste și în sisteme instituționale de protecție, iar articolul 428h introduce o competență discreționară a autorităților competente de a acorda un tratament preferențial pentru tranzacțiile intragrup în anumite condiții. Capitolul 3 - Finanțarea stabilă disponibilă (articolelor 428i-428o) Secțiunea 1 (articolele 428i și 428j) din acest capitol definește regulile generale aplicabile pentru calcularea cuantumului ASF care constituie numărătorul NSFR. Secțiunea 2 (articolele 428k-428o) definește factorii ASF aplicabili capitalului reglementat și diferitelor datorii, în funcție de caracteristicile lor, în special scadența acestora și natura contrapărții. Capitolul 4 - Finanțarea stabilă obligatorie (articolele 428p-428ag) Secțiunea 1 (articolele 428p și 428q) din acest capitol definește regulile generale aplicabile pentru calcularea cuantumului RSF care constituie numitorul NSFR. Secțiunea 2 (articolele 428r-428o) definește factorii RSF aplicabili diferitelor active și expuneri extrabilanțiere în funcție de caracteristicile lor, în special scadența și lichiditatea acestora și natura contrapărții. Definițiile și factorii RSF aplicați pentru calcularea NSFR reflectă definițiile și marjele de ajustare aplicate pentru calcularea LCR în UE. În special, activele eligibile ca active lichide cu un nivel ridicat de calitate (HQLA) de nivel 1, excluzând obligațiunile garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate, fac obiectul unui factor RSF de 0 %, astfel încât să se evite un impact negativ asupra lichidității piețelor obligațiunilor suverane.

Activele care rezultă din tranzacțiile cu clienți financiari care au o scadență reziduală mai mică de șase luni și care sunt garantate cu HQLA de nivel 1, excluzând obligațiunile garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate, fac obiectul unui factor RSF de 5 % (articolul 428s). Dacă sunt negarantate sau dacă sunt garantate cu alte active, aceste tranzacții fac obiectul unui factor RSF de 10 % (articolul 428u). Aceste ajustări ale factorilor RSF din cadrul Basel (care sunt de 10 % și, respectiv, de 15 %) sunt menite să atenueze impactul imediat asupra lichidității piețelor de finanțare interbancară, asupra lichidității titlurilor de valoare și asupra activităților de formare a pieței. Comisia are competența de a adopta un act delegat pentru a revizui acest tratament, precum și tratamentul aplicat tranzacțiilor garantate în sens mai larg, luând în considerare concluziile unui raport elaborat de ABE. În cazul în care nu se ia nicio decizie în termen de 3 ani de la data punerii în aplicare a NSFR, acești factori RSF vor fi majorați la 10 % și, respectiv, la 15 % [noul alineat (7) al articolului 510 din partea a zecea]. Pentru contractele derivate, în cazul în care activele derivate (compensate prin marjele de variație primite sub formă de numerar și de HQLA de nivel 1, excluzând obligațiunile garantate cu un nivel extrem de ridicat de calitate) sunt mai mari decât datoriile derivate (compensate prin toate marjele de variație furnizate), diferența face obiectul unui factor RSF de 100 % (articolul 428ag). În plus, activele furnizate ca marjă inițială sau contribuții la fondul de garantare al unei CPC fac obiectul unui factor RSF de 85 % (articolul 428af). În plus, se introduce o abordare sensibilă la riscuri care este ajustată față de NSFR din cadrul Basel pentru a reflecta riscul legat de finanțarea viitoare a instrumentelor financiare derivate. Pentru contractele derivate în afara marjei, se aplică un factor RSF de 10 % pentru datoriile derivate brute aferente acestora (articolul 428u), iar pentru contractele derivate în marjă se introduce o opțiune fie de a aplica un factor RSF de 20 % pentru datoriile derivate brute, fie de a utiliza expunerea viitoare potențială (PFE - potential future exposure), calculată conform abordării standardizate pentru riscul de credit al contrapărții - SA-CCR (articolul 428x). Comisia are competența de a adopta un act delegat pentru a revizui acest tratament, luând în considerare concluziile unui raport elaborat de ABE. În cazul în care nu se ia nicio decizie în termen de 3 ani de la data punerii în aplicare a NSFR, se va aplica un factor RSF de 20 % pentru datoriile derivate brute pentru toate contractele derivate și pentru toate instituțiile [noul alineat (5) al articolului 510]. IFRS 9 (CRR) Se adaugă articolul 473a pentru a introduce treptat noile cerințe incrementale de constituire de provizioane pentru riscul de credit conform IFRS pe o perioadă care începe la 1 ianuarie 2019 și se încheie la 31 decembrie 2023, astfel încât să se atenueze impactul financiar asupra instituțiilor. Factorul de sprijinire a IMM-urilor (CRR) Propunerea include modificări în ceea ce privește cerințele de capital pentru expunerile la IMM-uri (articolul 501). Se menține actuala reducere a capitalului cu 23,81 % pentru o expunere față de un IMM, dacă aceasta nu depășește 1,5 milioane EUR. În ceea ce privește o expunere față de un IMM care depășește 1,5 milioane EUR, se propune o reducere a capitalului cu 23,81 % pentru prima tranșă de 1,5 de milioane EUR a expunerii și o reducere de 15 % pentru partea rămasă din expunere care depășește pragul de 1,5 milioane EUR. Instituțiile vor putea în continuare să aplice reducerea prin ajustarea cuantumului ponderat la risc al expunerii pentru un anumit IMM. Tratamentul aplicat expunerilor legate de infrastructură (CRR) Promovarea proiectelor de infrastructură viabile în domenii precum transporturile, energia, inovarea, educația și cercetarea este de importanță vitală pentru dezvoltarea economică a Uniunii. În combinație cu alte inițiative ale Comisiei, cum ar fi uniunea piețelor de capital și Planul de investiții pentru Europa, propunerea vizează mobilizarea finanțării private pentru proiecte de infrastructură de înaltă calitate. Pe baza evoluțiilor recente din cadrul de reglementare aplicat întreprinderilor de asigurare și a activităților desfășurate în prezent în contextul viitoarei reformări a abordării standardizate de către BCBS, se propune acordarea, atât în cadrul abordării standardizate, cât și al abordării bazate pe modele interne de rating pentru riscul de credit, a unui tratament preferențial pentru expunerile din finanțări specializate care vizează finanțarea unor proiecte de infrastructură sigure și solide. Aceste proiecte sunt definite printr-o serie de criterii care asigură reducerea profilului de risc al expunerii și consolidează capacitatea instituțiilor de a gestiona acest risc. Criteriile sunt consecvente cu criteriile pe baza cărora se identifică proiectele de infrastructură eligibile, care beneficiază de un tratament preferențial în cadrul Solvabilitate II. Tratamentul propus face obiectul unei clauze de revizuire care oferă posibilitatea de ajustare a dispoziției în funcție de impactul său asupra investițiilor în infrastructură din UE și de luare în considerare a evoluțiilor pertinente la nivel mondial. De asemenea, aceasta va permite, dacă este cazul, modificarea dispoziției în vederea asigurării unui grad mai mare de flexibilitate în ceea ce privește structura de finanțare a proiectelor de infrastructură, și anume extinderea tratamentului la societățile active în sectoare legate de infrastructură. După consultarea ABE, Comisia va prezenta un raport privind tendințele pieței pentru investițiile în infrastructură și profilul de risc efectiv al acestor investiții și va transmite acest raport Parlamentului European și Consiliului, însoțit de orice propuneri adecvate. Revizuirea regimului aplicat firmelor de investiții (CRR) Revizuirea aplicată în temeiul articolului 508 alineatul (3) privind firmele de investiții se află în prezent în cea de-a doua etapă. Într-un prim raport publicat în decembrie 2015, ABE a constatat că reguli similare celor aplicate băncilor în cadrul CRR nu sunt adecvate scopului urmărit pentru majoritatea firmelor de investiții, cu excepția celor cu o importanță sistemică mai mare, care prezintă riscuri similare celor cu care se confruntă instituțiile de credit. La cererea Comisiei, ABE desfășoară în prezent activități analitice suplimentare și un exercițiu de colectare de date pentru a stabili un tratament mai adecvat și mai proporțional în materie de capital pentru firmele de investiții, care va acoperi toți parametrii unui eventual regim nou. ABE urmează să transmită Comisiei contribuția sa finală în iunie 2017. Comisia intenționează să prezinte propuneri legislative de stabilire a unui cadru prudențial specific pentru firmele de investiții nesistemice până la sfârșitul anului 2017. În așteptarea adoptării acestor propuneri, se consideră oportun să se permită firmelor de investiții care nu sunt sistemice să aplice CRR în versiunea dinainte de intrarea în vigoare a modificărilor. În ceea ce privește firmele de investiții sistemice, acestea vor face obiectul versiunii modificate a CRR. Acest lucru va asigura faptul că firmele sistemice sunt tratate în mod corespunzător, reducând, în același timp, sarcina de reglementare pentru firmele nesistemice care, în caz contrar, ar trebui să aplice temporar un nou set de norme conceput pentru instituțiile de credit și pentru firmele de investiții sistemice în perioada premergătoare adoptării finale a cadrului prudențial consacrat firmelor de investiții, care va fi propus în 2017. Introducerea unui cadru modificat pentru riscul de rată a dobânzii (CRR și CRD) Ca urmare a evoluțiilor înregistrate la nivelul BCBS în ceea ce privește măsurarea riscurilor de rată a dobânzii, articolele 84 și 98 din CRD și articolul 448 din CRR se modifică pentru a introduce un cadru revizuit care să reflecte riscurile de rată a dobânzii pentru pozițiile din portofoliul bancar. Modificările includ introducerea unei abordări standardizate comune, care ar putea fi utilizată de instituții pentru a reflecta aceste riscuri sau care poate fi impusă instituțiilor de către autoritățile competente atunci când sistemele elaborate de instituții pentru a reflecta aceste riscuri nu sunt satisfăcătoare, precum și îmbunătățirea testului pentru detectarea valorilor aberante și a cerințelor de publicare a informațiilor. În plus, ABE are sarcina, conform mandatului de la articolul 84 din CRD, de a stabili detaliile metodologiei standardizate, criteriile și condițiile pe care instituțiile ar trebui să le urmeze pentru a identifica, evalua, gestiona și atenua riscurile de rată a dobânzii și, conform mandatului de la articolul 98 din CRD, de a defini cele șase scenarii de șoc în materie de supraveghere aplicate ratelor dobânzii și ipoteza comună pe care trebuie să o utilizeze instituțiile în cadrul testului pentru detectarea valorilor aberante. 2016/0360 (COD) Propunere de REGULAMENT AL PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI AL CONSILIULUI de modificare a Regulamentului (UE) nr. 575/2013 în ceea ce privește indicatorul efectului de levier, indicatorul de finanțare stabilă netă, cerințele privind fondurile proprii și pasivele eligibile, riscul de credit al contrapărții, riscul de piață, expunerile față de contrapărți centrale, expunerile față de organisme de plasament colectiv, expunerile mari, raportarea și cerințele de publicare a informațiilor și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 648/2012 (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,

având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale, având în vedere avizul Băncii Centrale Europene, având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European, hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1)În urma crizei financiare din perioada 2007-2008, Uniunea a pus în aplicare o reformă substanțială a cadrului de reglementare a serviciilor financiare, menită să consolideze reziliența instituțiilor financiare din UE. Această reformă s-a bazat în mare măsură pe standardele convenite la nivel internațional. Printre numeroase alte măsuri, pachetul de reforme a inclus adoptarea Regulamentului (UE) nr. 575/2013 al Parlamentului European și al Consiliului și a Directivei 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului , care au consolidat cerințele prudențiale pentru instituțiile de credit și firmele de investiții. (2)Reforma a consolidat stabilitatea sistemului financiar și reziliența acestuia la numeroase tipuri de șocuri și crize care ar putea apărea în viitor, însă nu a abordat toate problemele identificate. Un motiv important care a generat această situație a fost faptul că organismele internaționale de standardizare, cum ar fi Comitetul de la Basel pentru supraveghere bancară (Comitetul de la Basel) și Consiliul pentru Stabilitate Financiară (CSF), nu își încheiaseră la momentul respectiv activitatea menită să ofere soluții convenite la nivel internațional pentru abordarea acestor probleme. Dat fiind că în prezent s-au finalizat activitățile legate de reforme suplimentare importante, ar trebui abordate problemele nesoluționate. (3)În comunicarea sa din 24 noiembrie 2015, Comisia a recunoscut necesitatea unor măsuri suplimentare de reducere a riscului și s-a angajat să prezinte o propunere legislativă care să se bazeze pe standardele convenite la nivel internațional. Necesitatea de a adopta noi măsuri legislative concrete în ceea ce privește reducerea riscurilor în sectorul financiar a fost recunoscută, de asemenea, de Consiliu, în concluziile sale din 17 iunie 2016, și de Parlamentul European, în rezoluția sa din 10 martie 2016. (4)Măsurile de reducere a riscurilor ar trebui nu numai să consolideze reziliența sistemului bancar european și încrederea piețelor în acest sistem, ci și să ofere o bază pentru continuarea progreselor în vederea finalizării uniunii bancare. Aceste măsuri ar trebui analizate și în contextul provocărilor mai ample care afectează economia Uniunii, în special necesitatea de a promova creșterea economică și crearea de locuri de muncă într-o perioadă în care perspectivele economice sunt incerte. În acest context au fost lansate diverse inițiative de politică majore, cum ar fi Planul de investiții pentru Europa și uniunea piețelor de capital, pentru a consolida economia Uniunii. Prin urmare, este important ca toate măsurile de reducere a riscurilor să interacționeze bine cu aceste inițiative de politică, precum și cu reformele recente mai ample din sectorul financiar. (5)Dispozițiile prezentului regulament ar trebui să fie echivalente cu standardele convenite la nivel internațional și să asigure în continuare echivalența Directivei 2013/36/UE și a prezentului regulament cu cadrul Basel III. Ajustările specifice care reflectă particularitățile UE și considerentele de politică mai generale ar trebui să fie limitate în timp sau în ceea ce privește domeniul lor de aplicare, astfel încât să nu afecteze soliditatea generală a cadrului prudențial. (6)Măsurile existente de reducere a riscurilor ar trebui, de asemenea, îmbunătățite pentru a se asigura că pot fi aplicate într-un mod mai proporțional și că nu impun sarcini de conformitate excesive, în special pentru instituțiile mai mici și mai puțin complexe. (7)Indicatorii efectului de levier contribuie la menținerea stabilității financiare întrucât acționează ca o barieră de protecție pentru cerințele de capital bazate pe risc și limitează crearea unui efect de levier excesiv în perioadele de creștere economică. Prin urmare, ar trebui introdusă o cerință privind indicatorul efectului de levier care să vină în completarea sistemului actual de raportare și de publicare a indicatorului efectului de levier. (8)Pentru a nu limita în mod inutil împrumuturile acordate de instituții societăților și gospodăriilor private și pentru a preveni efectele negative nejustificate asupra lichidității pieței, cerința privind indicatorul efectului de levier ar trebui să fie stabilită la un nivel la care să acționeze ca o barieră de protecție credibilă împotriva riscului asociat folosirii excesive a efectului de levier, fără a crea obstacole în calea creșterii economice. (9)Autoritatea Bancară Europeană (ABE) a concluzionat în raportul său către Comisie că un indicator al efectului de levier calibrat la 3 % din fondurile proprii de nivel 1 pentru orice tip de instituție de credit ar îndeplini funcția de barieră de protecție credibilă. O cerință privind indicatorul efectului de levier de 3 % a fost, de asemenea, convenită la nivel internațional de către Comitetul de la Basel. Prin urmare, cerința privind indicatorul efectului de levier ar trebui calibrată la 3 %. (10)Cu toate acestea, un indicator al efectului de levier de 3 % ar afecta anumite modele de afaceri și linii de activitate mai mult decât altele. În special, împrumuturile publice oferite de băncile publice de dezvoltare și creditele la export cu garanții oficiale ar fi afectate în mod disproporționat. Prin urmare, indicatorul efectului de levier ar trebui ajustat pentru aceste tipuri de expuneri. (11)Indicatorul efectului de levier ar trebui, de asemenea, să nu afecteze furnizarea de către instituții a unor servicii de compensare pentru clienți. Prin urmare, marjele inițiale pentru tranzacțiile cu instrumente financiare derivate compensate la nivel central pe care instituțiile le primesc în numerar de la clienții lor și le trimit mai departe contrapărților centrale (CPC) ar trebui excluse din domeniul de aplicare al indicatorului de măsurare a expunerii pentru calcularea efectului de levier. (12)Comitetul de la Basel a revizuit standardul internațional privind indicatorul efectului de levier pentru a preciza mai în detaliu anumite aspecte ale modului în care este conceput acest indicator. Regulamentul (UE) nr. 575/2013 ar trebui aliniat la standardul revizuit, astfel încât să se asigure îmbunătățirea condițiilor competitive egale la nivel internațional pentru instituțiile din UE care își desfășoară activitatea în afara Uniunii, precum și faptul că indicatorul efectului de levier completează în continuare în mod eficace cerințele de fonduri proprii bazate pe risc. (13)Comitetul de la Basel examinează în prezent introducerea unei cerințe de majorare a indicatorului efectului de levier pentru băncile de importanță sistemică globală (G-SIB). Rezultatul final al activității de calibrare desfășurate de Comitetul de la Basel ar trebui să ducă la o dezbatere privind calibrarea corespunzătoare a indicatorului efectului de levier pentru instituțiile de importanță sistemică din UE.

(14)La 9 noiembrie 2015, CSF a publicat Lista termenilor și condițiilor privind capacitatea totală de absorbție a pierderilor (TLAC) („standardul TLAC”), care a fost aprobată de G-20 cu ocazia summitului organizat în Turcia în noiembrie 2015. Conform standardului TLAC, băncile de importanță sistemică globală (G-SIB) trebuie să dețină suficiente pasive cu o capacitate de absorbție foarte ridicată a pierderilor (pasive care pot fi recapitalizate intern) pentru a asigura derularea rapidă și fără impedimente a absorbției pierderilor și a recapitalizării în cadrul procedurii de rezoluție. În comunicarea sa din 24 noiembrie 2015, Comisia s-a angajat ca până la sfârșitul anului 2016 să înainteze o propunere legislativă care să permită punerea în aplicare a standardului TLAC în termenul convenit la nivel internațional, și anume până în 2019. (15)Punerea în aplicare a standardului TLAC în Uniune trebuie să țină seama de cerința minimă existentă privind fondurile proprii și pasivele eligibile (MREL), astfel cum este prevăzută în Directiva 2014/59/UE a Parlamentului European și a Consiliului. Având în vedere că TLAC și MREL urmăresc același obiectiv, și anume garantarea faptului că instituțiile au o capacitate suficientă de absorbție a pierderilor, cele două cerințe sunt elemente complementare ale unui cadru comun. Din punct de vedere operațional, nivelul minim armonizat al standardului TLAC ar trebui să fie introdus în Regulamentul (UE) nr. 575/2013 prin intermediul unei noi cerințe privind fondurile proprii și pasivele eligibile, iar majorarea specifică instituțiilor care intră în categoria instituțiilor de importanță sistemică globală (G-SII) și cerința specifică firmelor care nu sunt G-SII ar trebui introduse prin modificări specifice ale Directivei 2014/59/UE și ale Regulamentului (UE) nr. 806/2014 al Parlamentului European și al Consiliului. Dispozițiile relevante care introduc standardul TLAC în prezentul regulament (UE) ar trebui citite împreună cu cele din actul legislativ menționat anterior și cu Directiva 2013/36/UE. (16)În conformitate cu standardul TLAC care acoperă doar G-SIB, cerința minimă care impune deținerea de suficiente fonduri proprii și pasive cu o capacitate foarte ridicată de absorbție a pierderilor care este introdusă în prezentul regulament ar trebui să se aplice numai în cazul G-SII. Cu toate acestea, regulile privind pasivele eligibile introduse în prezentul regulament ar trebui să se aplice tuturor instituțiilor, în conformitate cu ajustările și cerințele complementare ale Directivei 2014/59/UE. (17)În conformitate cu standardul TLAC, cerința privind fondurile proprii și pasivele eligibile ar trebui să se aplice entităților supuse rezoluției care sunt ele însele G-SII sau care fac parte dintr-un grup identificat drept G-SII. Cerința privind fondurile proprii și pasivele eligibile ar trebui să se aplice fie pe bază individuală, fie pe bază consolidată, în funcție de natura entităților supuse rezoluției care pot fi instituții de sine stătătoare fără filiale sau întreprinderi-mamă. (18)Directiva 2014/59/UE permite utilizarea instrumentelor de rezoluție nu numai pentru instituții, ci și pentru societățile financiare holding și societățile financiare holding mixte. Prin urmare, societățile financiare holding-mamă și societățile financiare holding mixte-mamă ar trebui să aibă o capacitate suficientă de absorbție a pierderilor în același mod ca instituțiile-mamă. (19)Pentru a asigura eficacitatea cerinței privind fondurile proprii și pasivele eligibile, este esențial ca instrumentele deținute pentru îndeplinirea acestei cerințe să aibă o capacitate ridicată de absorbție a pierderilor. Nu dispun de această capacitate pasivele care sunt excluse din instrumentul de recapitalizare internă menționat în Directiva 2014/59/UE și nici alte pasive care, deși, în principiu, pot fi recapitalizate intern, ar putea crea dificultăți atunci când sunt, în practică, recapitalizate intern. Prin urmare, pasivele respective nu ar trebui considerate eligibile pentru cerința privind fondurile proprii și pasivele eligibile. Pe de altă parte, instrumentele de capital, precum și datoriile subordonate, au o capacitate mare de absorbție a pierderilor. De asemenea, potențialul de a absorbi pierderile al pasivelor de rang egal cu anumite pasive excluse ar trebui recunoscut până la un anumit punct, conform standardului TLAC. (20)Pentru a se evita dubla contabilizare a pasivelor în scopul cerinței privind fondurile proprii și pasivele eligibile, ar trebui introduse reguli pentru deducerea deținerilor de elemente de pasive eligibile, care să reflecte abordarea corespunzătoare prevăzută deja în Regulamentul (UE) nr. 575/2013 pentru deducerea instrumentelor de capital. Potrivit acestei abordări, deținerile de instrumente de pasive eligibile ar trebui deduse în primul rând din pasivele eligibile și, în măsura în care nu există suficiente pasive, din instrumentele de fonduri proprii de nivel 2. (21)Standardul TLAC conține anumite criterii de eligibilitate pentru pasive care sunt mai stricte decât actualele criterii de eligibilitate pentru instrumentele de capital. Pentru a se asigura coerența, criteriile de eligibilitate pentru instrumentele de capital ar trebui aliniate în ceea ce privește neeligibilitatea instrumentelor emise prin entități cu scop special din 1 ianuarie 2022. (22)De la adoptarea Regulamentului (UE) nr. 575/2013, standardul internațional privind tratamentul prudențial al expunerilor instituțiilor la CPC a fost modificat pentru a îmbunătăți tratamentul aplicat expunerilor instituțiilor față de CPC calificate (CPCC). Printre revizuirile semnificative ale acestui standard se numără utilizarea unei metode unice pentru determinarea cerinței de fonduri proprii pentru expunerile generate de contribuții la fondul de garantare, un plafon explicit pentru cerințele totale de fonduri proprii aplicate expunerilor față de CPCC și o abordare mai sensibilă la risc pentru stabilirea valorii instrumentelor financiare derivate în calcularea resurselor ipotetice ale unei CPCC. În același timp, tratamentul expunerilor față de CPC necalificate a rămas neschimbat. Având în vedere că standardele internaționale revizuite au introdus un tratament mai bine adaptat în contextul compensării centrale, dreptul Uniunii ar trebui să fie modificat pentru a include aceste standarde. (23)Pentru a garanta faptul că instituțiile își gestionează în mod adecvat expunerile sub formă de unități sau acțiuni deținute în organisme de plasament colectiv (OPC), regulile care stabilesc tratamentul aplicat expunerilor respective ar trebui să fie sensibile la riscuri și să promoveze transparența în ceea ce privește expunerile-suport ale OPC-urilor. Prin urmare, Comitetul de la Basel a adoptat un standard revizuit care stabilește o ierarhie clară a abordărilor utilizate pentru calcularea cuantumurilor ponderate la risc ale expunerilor pentru expunerile respective. Această ierarhie reflectă gradul de transparență în ceea ce privește expunerile-suport. Regulamentul (UE) nr. 575/2013 ar trebui aliniat la aceste reguli convenite la nivel internațional. (24)La calcularea valorii expunerii pentru tranzacțiile cu instrumente derivate în cadrul riscului de credit al contrapărții, Regulamentul (UE) nr. 575/2013 oferă instituțiilor posibilitatea de a alege între trei abordări standardizate diferite: metoda standardizată („MS”), metoda marcării la piață („MtMM” - Mark-to-Market Method) și metoda expunerii inițiale („OEM” - Original Exposure Method). (25)Aceste abordări standardizate nu recunosc însă în mod corespunzător capacitatea garanțiilor reale de a reduce riscurile în cadrul expunerilor. Calibrările acestor metode sunt depășite și nu reflectă nivelul ridicat de volatilitate observat în timpul crizei financiare. Nu sunt recunoscute în mod adecvat nici beneficiile compensării. Pentru a remedia aceste deficiențe, Comitetul de la Basel a decis să înlocuiască MS și MtMM cu o nouă abordare standardizată de calculare a valorii expunerii pentru expunerile la instrumente financiare derivate, așa-numita abordare standardizată pentru riscul de credit al contrapărții („SA-CCR”). Având în vedere că standardele internaționale revizuite au introdus o nouă metodă standardizată mai bine adaptată în contextul compensării centrale, dreptul Uniunii ar trebui să fie modificat pentru a include aceste standarde. (26)SA-CCR este mai sensibilă la riscuri decât MS și MtMM și ar trebui, așadar, să ducă la cerințe de fonduri proprii care să reflecte mai bine riscurile legate de tranzacțiile cu instrumente financiare derivate ale instituțiilor. În același timp, punerea în aplicare a SA-CCR de către instituții este mai complexă. Pentru unele instituții care utilizează în prezent MtMM, SA-CCR s-ar putea dovedi a fi prea complexă și prea dificil de aplicat. Pentru aceste instituții, ar trebui introdusă o versiune simplificată a SA-CCR. Având în vedere că va fi mai puțin sensibilă la riscuri decât SA-CCR, această versiune simplificată ar trebui calibrată în mod corespunzător pentru a se asigura că nu subestimează valoarea expunerii pentru tranzacțiile cu instrumente financiare derivate. (27)Pentru instituțiile care au expuneri foarte limitate la instrumente financiare derivate și care utilizează în prezent OEM, atât SA-CCR, cât și versiunea simplificată a SA-CCR ar putea fi prea complexe pentru a fi puse în aplicare. Prin urmare, OEM ar trebui menținută pentru aceste instituții, dar ar trebui revizuită pentru a se elimina deficiențele majore. (28)Ar trebui introduse criterii clare care să ghideze instituțiile în ceea ce privește alegerea abordării dintre opțiunile permise. Aceste criterii ar trebui să se bazeze pe dimensiunea activităților cu instrumente financiare derivate desfășurate de o instituție, care indică gradul de sofisticare pe care ar trebui să îl respecte instituția pentru calcularea valorii expunerii. (29)În timpul crizei financiare, pierderile din portofoliul de tranzacționare suportate de unele instituții cu sediul în Uniune au fost substanțiale. Pentru unele dintre acestea, nivelul de capital obligatoriu s-a dovedit a fi insuficient pentru acoperirea pierderilor respective, ceea ce le-a determinat să solicite sprijin financiar public extraordinar. Pe baza acestor observații, Comitetul de la Basel a eliminat o serie de deficiențe ale tratamentului prudențial aplicat pozițiilor din portofoliul de tranzacționare, care reprezintă cerințele de fonduri proprii pentru riscurile de piață. (30)În 2009, un prim set de reforme au fost finalizate la nivel internațional și transpuse în legislația Uniunii prin Directiva 2010/76/UE a Parlamentului European și a Consiliului. (31)Cu toate acestea, reforma din 2009 nu a abordat deficiențele structurale ale cerințelor de fonduri proprii pentru standardele privind riscul de piață. Lipsa de claritate în ceea ce privește linia de demarcație dintre portofoliul de tranzacționare și portofoliul bancar a creat posibilități de arbitraj de reglementare, iar lipsa sensibilității la risc a cerințelor de fonduri proprii pentru riscurile de piață nu a permis reflectarea întregii game de riscuri la care sunt expuse instituțiile. (32)Prin urmare, Comitetul de la Basel a lansat revizuirea fundamentală a portofoliului de tranzacționare (FRTB - fundamental review of the trading book) pentru a remedia aceste deficiențe. Lucrările în acest sens au fost finalizate în ianuarie 2016. Standardele FRTB sporesc sensibilitatea la risc a cadrului privind riscul de piață prin stabilirea cerințelor de fonduri proprii la un cuantum mai proporțional cu riscurile aferente pozițiilor din portofoliul de tranzacționare și clarifică definiția liniei de demarcație dintre portofoliul bancar și portofoliul de tranzacționare. (33)Punerea în aplicare a standardelor FRTB în Uniune trebuie să mențină buna funcționare a piețelor financiare în Uniune. Din analizele recente ale impactului standardelor FTRB reiese că este de așteptat ca punerea în aplicare a standardelor FTRB să conducă la o creștere puternică a cerinței totale privind fondurile proprii pentru riscurile de piață. Prin urmare, pentru a se evita o scădere bruscă a activității de tranzacționare în Uniune, ar trebui prevăzută o perioadă de introducere treptată, astfel încât instituțiile să poată recunoaște nivelul total al cerințelor de fonduri proprii pentru riscurile de piață generat de transp