RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIU

Raport anual către Parlamentul European și Consiliu privind activitățile unității centrale a EURODAC în 2010

INTRODUCERE

Domeniu de aplicare

Regulamentul CE/2725/2000 al Consiliului din 11 decembrie 2000 privind instituirea sistemului „Eurodac” pentru compararea amprentelor digitale în scopul aplicării eficiente a Convenției de la Dublin (denumit în continuare „Regulamentul EURODAC”)[1] prevede obligația Comisiei de a prezenta Parlamentului European și Consiliului a unui raport anual privind activitățile unității centrale[2]. Prezentul raport anual, al optulea, include informații privind gestionarea și rezultatele sistemului în 2010. Acesta evaluează rezultatele și rentabilitatea sistemului EURODAC, precum și calitatea serviciilor furnizate de unitatea sa centrală.

Evoluții juridice și de politică

La 11 octombrie 2010, Comisia a adoptat propunerea modificată de Regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind instituirea sistemului „Eurodac” pentru compararea amprentelor digitale în scopul aplicării eficiente a Regulamentului (CE) nr. […/…] [de stabilire a criteriilor și mecanismelor de determinare a statului membru responsabil de examinarea unei cereri de protecție internațională prezentate într-unul dintre statele membre de către un resortisant al unei țări terțe sau un apatrid][3].

Propunerea modificată din octombrie 2010 a înlocuit propunerea adoptată de Comisie în septembrie 2009, care, împreună cu propunerea conexă de decizie a Consiliului privind accesul la date al autorităților însărcinate cu aplicarea legii[4], a expirat odată cu intrarea în vigoare a Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) și cu desființarea sistemului pilonilor. Conform Comunicării privind consecințele intrării în vigoare a Tratatului de la Lisabona asupra procedurilor decizionale interinstituționale în curs[5], o astfel de propunere urma să facă obiectul unei retrageri oficiale și să fie înlocuită cu o nouă propunere pentru a se ține seama de noul cadru al TFUE.

Cu toate acestea, pentru a accelera negocierile privind pachetul legislativ în materie de azil și pentru a facilita încheierea unui acord privind Regulamentul EURODAC, Comisia a considerat că e mai oportun să nu se înlocuiască propunerea caducă de decizie a Consiliului din septembrie 2009. Din acest motiv, Comisia a retras din propunerea EURODAC și dispozițiile care se refereau la accesul la date în vederea aplicării legii.

În plus, Comisia considera că adoptarea mai rapidă a noului Regulament EURODAC va facilita instituirea în timp util a Agenției pentru gestionarea operațională a sistemelor informatice la scară largă în spațiul de libertate, securitate și justiție, întrucât acestei agenții îi va reveni sarcina gestionării EURODAC[6].

Propunerea modificată din octombrie 2010 este în prezent discutată de Consiliu și de Parlamentul European.

UNITATEA CENTRALĂ A EURODAC[7]

Gestionarea sistemului

Având în vedere volumul în creștere al datelor care trebuie gestionate (anumite categorii de operațiuni trebuie stocate timp de 10 ani), învechirea firească a platformei tehnice (realizată în 2001) și tendințele imprevizibile ale volumului de operațiuni în cadrul sistemului EURODAC, Comisia a efectuat recent o modernizare a acestui sistem. Proiectul informatic, numit EURODAC PLUS, viza a) înlocuirea infrastructurii informatice depășite, b) creșterea capacității și performanței globale a sistemului și c) garantarea unei sincronizări mai rapide, mai sigure și mai fiabile a datelor între sistemul de producție și sistemul care asigură continuitatea activității. În 2010, testele de acceptare provizorie și testul de acceptare operațională au fost încheiate cu succes.

Testul de acceptare provizorie a avut loc în perioada martie-august 2010 și viza testarea conformității absolute a noului sistem cu cerințele sistemului existent. Testul de acceptare operațională viza testarea conformității absolute a EURODAC PLUS cu sistemele informatice existente ale statelor membre și s-a desfășurat cu implicarea activă a 6 state membre (Bulgaria, Estonia, Finlanda, Germania, Slovenia și Regatul Unit). Acesta a demarat la 9 august 2010 și s-a încheiat cu succes la 13 septembrie 2010.

Ultima fază a proiectului – testul de acceptare finală – a constat în operarea în paralel a vechiului și noului sistem timp de 3 luni consecutive și în compararea rezultatelor în fiecare zi. Testul de acceptare finală a început în noiembrie și s-a încheiat în februarie 2011.

Calitatea serviciilor și rentabilitatea

Comisia s-a străduit să furnizeze servicii de înaltă calitate statelor membre, care sunt utilizatorii finali ai unității centrale a EURODAC. Statele membre au primit informații complete cu privire la orice întrerupere a serviciului, care s-a datorat de fiecare dată activităților legate de modernizarea EURODAC (EURODAC PLUS). În general, în 2010, unitatea centrală a EURODAC a fost disponibilă în proporție de 99,76 % din timp.

Cheltuielile de întreținere și funcționare aferente unității centrale în 2010 s­au ridicat la 2 115 056,61 EUR. Creșterea cuantumului cheltuielilor față de anii precedenți (1 221 183,83 EUR în 2009 și 605 720,67 în 2008) se explică prin lucrările de modernizare a sistemului EURODAC (EURODAC PLUS). Prețul fix pentru punerea în practică a EURODAC PLUS este de 3 055 695,49 EUR: 20 % (611 139,10 EUR) au fost plătiți în 2009, 60 % (1 833 417,29 EUR) în 2010, iar restul de 20 % (611 139,10 EUR) vor fi achitați în 2011.

Au fost realizate unele economii prin utilizarea eficientă a resurselor existente și a infrastructurilor gestionate de Comisie, precum utilizarea rețelei s-TESTA[8]. Comisia a asigurat, de asemenea, (prin intermediul programului ISA[9]) serviciile de comunicare și securitate pentru schimbul de date între unitatea centrală și unitățile naționale. Aceste costuri, care trebuiau inițial să fie suportate de fiecare stat membru în conformitate cu articolul 21 alineatele (2) și (3) din regulament, au fost acoperite în final de Comisie, care a mobilizat infrastructurile comune disponibile.

Protecția și securitatea datelor

Articolul 18 alineatul (2) din Regulamentul EURODAC definește o categorie de operațiuni prevăzând posibilitatea efectuării unor „căutări speciale” la cererea persoanei ale cărei date sunt stocate în baza de date centrală, în vederea protejării drepturilor persoanei respective, în calitate de persoană interesată, de a avea acces la propriile date.

Așa cum s-a arătat și în rapoartele anuale precedente, în primii ani de funcționare a EURODAC, un volum ridicat de „căutări speciale” a generat preocupări cu privire la o posibilă utilizare inadecvată de către administrațiile naționale a acestei funcționalități.

În 2010 au fost realizate în total 66 de căutări de acest tip, ceea ce reprezintă o creștere ușoară față de 2009 (42) și 2008 (56). Însă această cifră indică faptul că volumul căutărilor speciale pare să se fi stabilizat la un nivel acceptabil, în comparație cu punctul culminant cel mai recent, din 2007 (195).

Pentru o mai bună monitorizare a acestui fenomen, Comisia a inclus în propunerea sa de modificare a Regulamentului EURODAC obligația ca statele membre să transmită o copie a cererii de acces a persoanei vizate către autoritatea națională de supraveghere competentă.

CIFRE șI CONSTATăRI

Anexa atașată prezentului raport anual conține tabele cu date concrete produse de unitatea centrală pentru perioada 1.1.2010-31.12.2010. Statisticile EURODAC se bazează pe înregistrarea (1) amprentelor digitale ale tuturor persoanelor de 14 ani sau mai mult care au introdus cereri de azil în statele membre („categoria 1”), (2) a amprentelor digitale ale persoanelor care au fost reținute în momentul trecerii neregulamentare a frontierei externe a unui stat membru („categoria 2”) sau (3) a persoanelor care se aflau ilegal pe teritoriul unui stat membru (în cazul în care autoritățile competente consideră că este necesar să se verifice o eventuală cerere de azil anterioară) („categoria 3”).

Datele EURODAC privind cererile de azil nu sunt comparabile cu cele produse de Eurostat, care se bazează pe date statistice lunare furnizate de ministerele de justiție și de interne. O serie de motive metodologice justifică diferențele. În primul rând, datele Eurostat includ toți solicitanții de azil, indiferent de vârstă. În al doilea rând, aceste date sunt colectate ținându-se cont de distincția dintre persoanele care cer azil în cursul lunii de referință (inclusiv cele care au cerut azil în mod repetat) și persoanele care cer azil pentru prima dată.

Operațiuni reușite

O „operațiune reușită” este o operațiune care a fost prelucrată corect de către unitatea centrală, fără a fi fost respinsă din motive de validare a datelor, erori de amprente digitale sau calitate insuficientă[10].

În 2010, unitatea centrală a primit un total de 299 459 de operațiuni reușite, ceea ce reprezintă o scădere de 15,3 % în raport cu 2009 (353 561).

Tendința crescătoare din anii precedenți în ceea ce privește numărul de operațiuni aferente datelor solicitanților de azil („ categoria 1 ”) a fost inversată în 2010, an în care s-a constatat o scădere la 215 463 de cereri (9 %) față de 2009 (236 936) și 2008 (219 557).

Tendința privind numărul persoanelor reținute pentru trecerea neregulamentară a frontierei externe („ categoria 2 ”) a fost aceeași ca și în 2009. După ce s-a ridicat la 61 945 în 2008, numărul operațiunilor a scăzut la 31 071 în 2009 și la 11 156 în 2010. Grecia, Italia și Spania sunt în continuare statele membre care au introdus, de departe, cel mai mare număr de astfel de operațiuni. Deși rămâne țara cu cele mai multe operațiuni în 2010, Grecia a introdus cu mult mai puține operațiuni (4 486) decât în 2009 (18 714). În mod similar, Italia și Spania au înregistrat scăderi ale numărului de operațiuni în 2010 față de 2009 (de la 7 300 la 2 485 pentru Italia și de la 1 994 la 1 674 pentru Spania), scăderea înregistrată de Italia fiind extrem de pronunțată.

În 2010, aceleași 6 state membre ca cele din anul precedent (Republica Cehă, Islanda, Letonia, Luxemburg, Norvegia și Portugalia) nu au trimis nicio operațiune de „categoria 2”. După cum se explică în raportul din 2009, diferența dintre numărul datelor de categorie 2 trimise în EURODAC și alte surse de statistici privind volumul trecerilor neregulamentare ale frontierei în statele membre, evidențiată de statisticile EURODAC, se datorează definiției de la articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul EURODAC[11]. Acest aspect va fi clarificat în cadrul revizuirii în curs a Regulamentului EURODAC.

Numărul total al operațiunilor de „ categoria 3 ” (datele persoanelor reținute pentru ședere ilegală pe teritoriul unui stat membru) a scăzut în 2010 (la 72 840) față de 2009 (85 554). Irlanda rămâne singurul stat membru care nu a trimis nicio operațiune de „categoria 3”.

Deși căutările la nivelul datelor de „categoria 3” nu sunt obligatorii în temeiul Regulamentului EURODAC, Comisia încurajează statele membre să folosească această posibilitate pentru a iniția proceduri de returnare în temeiul Directivei 2008/115/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 2008 privind standardele și procedurile comune aplicabile în statele membre pentru returnarea resortisanților țărilor terțe aflați în situație de ședere ilegală[12]. În cazurile menționate în Regulamentul EURODAC[13], o astfel de căutare ar putea ajuta să se clarifice dacă un resortisant al unei țări terțe a prezentat o cerere de azil într-un alt stat membru în care acesta ar trebui returnat în vederea aplicării Regulamentului Dublin.

„Rezultate pozitive”

Cereri multiple de azil (rezultate pozitive „categoria 1 comparată cu categoria 1”)

Din totalul de 215 463 de cereri de azil înregistrate în EURODAC în 2010, 24,16 % au fost „cereri multiple de azil” (adică cereri reiterate cel puțin o dată), ceea ce înseamnă că, în 52 064 de cazuri, amprentele digitale ale aceleiași persoane fuseseră deja înregistrate drept operațiune de „categoria 1” în același stat membru sau în altul. În 2009, cifra respectivă era de 55 226 de cereri (23,3 %). Însă practica anumitor state membre, care constă în înregistrarea amprentelor digitale în momentul reprimirii persoanei în temeiul Regulamentului Dublin, conduce la distorsionarea statisticilor referitoare la cererile multiple: luarea și transmiterea din nou a amprentelor digitale ale solicitantului în momentul sosirii în urma unui transfer efectuat în temeiul Regulamentului Dublin indică în mod eronat că solicitantul a prezentat o nouă cerere de azil. Comisia intenționează să rezolve această problemă și, în propunerea sa de modificare a Regulamentului EURODAC, a introdus interdicția de înregistrare a transferurilor drept noi cereri de azil.

Tabelul 3 din anexă indică, pentru fiecare stat membru, numărul de cereri de azil corespunzătoare cererilor de azil înregistrate anterior într-un alt stat membru („rezultate pozitive străine”) sau în același stat membru („rezultate pozitive locale”)[14].

În 2010, un procent total de 35 % din toate cererile multiple au reprezentat rezultate pozitive locale. Într-o serie de state membre (Belgia, Bulgaria, Cipru, Republica Cehă, Irlanda, Italia, Polonia, Slovacia, Regatul Unit), această cifră depășește 50 %. Procentul de rezultate pozitive locale în 2009 a fost de 38,8 %. Rezultatele pozitive locale, care indică faptul că o persoană care a prezentat o cerere de azil într-un stat membru depune o nouă cerere în același stat membru reflectă de fapt noțiunea de cerere ulterioară, astfel cum aceasta este definită la articolul 32 din Directiva 2005/85/CE a Consiliului din 1 decembrie 2005 privind standardele minime cu privire la procedurile din statele membre de acordare și retragere a statutului de refugiat[15].

Rezultatele pozitive străine oferă indicații privind fluxurile secundare în UE ale solicitanților de azil. Ca și în anii precedenți, statisticile confirmă faptul că fluxurile secundare observate nu respectă neapărat itinerarele „logice” dintre statele membre vecine. De pildă, Franța a primit în continuare cel mai mare număr de rezultate pozitive străine în ceea ce privește solicitanții de azil care depuseseră anterior o cerere în Polonia (2 081). Aceeași tendință poate fi observată în Regatul Unit, unde cele mai multe rezultate pozitive străine s-au înregistrat în ce privește datele provenind din Italia (484). Statisticile privind rezultatele pozitive străine nu sunt în sens unic, dinspre țările care au o frontieră terestră externă sau dinspre cele aflate pe malul Mediteranei înspre țările situate mai la nord. Cu toate acestea, statisticile care indică fluxuri secundare către țările care au o frontieră terestră externă sau către cele aflate pe malul Mediteranei pot fi atribuite în mare măsură obiceiului unor state membre de a înregistra amprentele digitale în momentul reprimirii persoanei în temeiul Regulamentului Dublin.

Rezultate pozitive „categoria 1 comparată cu categoria 2”

Aceste rezultate pozitive oferă indicații privind itinerarele parcurse de persoanele care au intrat în mod neregulamentar pe teritoriile statelor membre înainte de a cere azil. În 2010, ca și în 2009, majoritatea rezultatelor pozitive s-au înregistrat în ce privește datele trimise de Grecia (6 934) și Italia (3 752). Cifrele pentru Ungaria (545), Bulgaria (545), Franța (530) și Spania (238) au fost, de asemenea, destul de ridicate. Cu toate acestea, este notabil faptul că, în ceea ce privește Bulgaria (96 %) și Franța (71,9 %), majoritatea acestor rezultate pozitive erau de fapt locale.

Atunci când se compară 2010 cu 2009, se poate observa o ușoară creștere, de la 65,2 % la 73,4 %, a numărului de persoane reținute pe motivul unei traversări neregulamentare a frontierei, care decid ulterior să depună o cerere de azil. Însă, atunci când se compară numărul absolut de rezultate pozitive, se constată o scădere drastică de la 20 363 în 2009 la 11 939 în 2010.

Majoritatea persoanelor care au intrat ilegal pe teritoriul UE prin Grecia (5 930) și și-au continuat călătoria au ajuns în Germania (1 478), Franța (886), Regatul Unit (645) sau Suedia (635). Cei care și-au continuat călătoria după ce au intrat ilegal pe teritoriul UE prin Italia s-au îndreptat în special spre Elveția (1 222), Suedia (642) sau Germania (419). Dintre cei care au ajuns în UE prin Spania (238), majoritatea s-au îndreptat către Franța (98), Belgia (39) sau Elveția (39), în timp ce aceia care și-au continuat călătoria după ce li s-au înregistrat amprentele digitale în Ungaria (545) s-au îndreptat în special către țările vecine Austria (160) sau Germania (82).

Rezultate pozitive „categoria 3 comparată cu categoria 1”

Aceste rezultate pozitive oferă indicii privind țara în care migranții ilegali au prezentat prima cerere de azil înainte de a călători într-un alt stat membru. Trebuie reținut, totuși, că transmiterea operațiunilor de „categoria 3” nu este obligatorie și că nu toate statele membre utilizează posibilitatea de a efectua acest tip de control în mod sistematic.

Datele disponibile arată că, în general, fluxurile de persoane reținute în timp ce se aflau ilegal pe teritoriul unui stat membru altul decât acela în care au solicitat azil ajung în final în câteva state membre, și anume Germania (6 652), Elveția (2 542), Țările de Jos (3 415), Franța (2 232) și Austria (1 668).

Întârzieri ale operațiunilor

În prezent, Regulamentul EURODAC prevede doar un termen foarte vag pentru transmiterea amprentelor digitale, ceea ce poate produce întârzieri semnificative în practică. Acest aspect este unul crucial, deoarece transmiterea tardivă poate conduce la rezultate contrare principiilor de responsabilitate prevăzute de Regulamentul Dublin. Chestiunea întârzierilor exagerate între luarea amprentelor digitale și transmiterea acestora către unitatea centrală a EURODAC a fost pusă în evidență în rapoartele anuale anterioare și considerată drept problemă de punere în aplicare în raportul de evaluare.

La fel ca și în anul precedent, în 2010 s-a înregistrat încă o creștere globală a întârzierilor medii de transmitere, și anume în ceea ce privește timpul scurs între luarea amprentelor digitale și transmiterea acestora către unitatea centrală a EURODAC. Această creștere poate fi atribuită în mare parte Greciei, în cazul căreia întârzierile medii pentru transmiterea datelor de „categoria 2” au trecut de la 36,35 de zile la 54,99 de zile, această ultimă cifră reprezentând și cea mai importantă întârziere pentru orice categorie de date din orice stat membru. Alte state membre care au înregistrat întârzieri semnificative au fost Islanda, Malta, Țările de Jos, România și Regatul Unit. Serviciile Comisiei trebuie să reamintească faptul că o transmitere tardivă poate conduce la desemnarea incorectă a unui stat membru, prin intermediul a două scenarii diferite, prezentate în rapoartele anuale: „rezultate pozitive eronate”[16] și „rezultate pozitive omise”[17].

În ciuda acestei evoluții, numărul total de rezultate pozitive omise din cauza unei întârzieri în transmiterea amprentelor digitale s-a diminuat între 2009 (1 060) și 2010 (362).

Ca și în anul anterior, este important de notat că majoritatea covârșitoare a rezultatelor pozitive omise pot fi atribuite întârzierilor de transmitere de către Grecia, și anume 353 (97,5 %). Iar tendința în ceea ce privește distribuția rezultatelor pozitive eronate a fost aceeași ca în 2009, în măsura în care întârzierile de transmitere înregistrate de Danemarca au avut drept consecință 46 de rezultate pozitive eronate dintr-un număr total de 83. Pe baza rezultatelor prezentate anterior, Comisia invită din nou statele membre să depună toate eforturile necesare pentru a-și transmite datele prompt, în conformitate cu articolele 4 și 8 din Regulamentul EURODAC.

Calitatea operațiunilor

În 2010, rata medie a operațiunilor respinse[18] pentru toate statele membre a crescut de la 7,87 % în 2009 la 8,92 %. Următoarele 10 state membre au o rată de respingere de cel puțin 10 %: Malta (19,42 %), Estonia (16,67 %), Portugalia (16,45 %), Franța (13,58 %), Țările de Jos (12,33 %), Germania (12,24 %), Regatul Unit (11,77 %), Lituania (11,74 %), Suedia (10,39 %) și Islanda (10 %). 12 state membre au prezentat o rată de respingere superioară mediei.

Rata de respingere nu a depins de tehnologie sau de punctele slabe ale sistemului. Cauzele ratei de respingere au fost în principal legate de calitatea scăzută a imaginilor amprentelor digitale transmise de statele membre, erorile umane sau configurarea incorectă a echipamentului statului membru expeditor. Pe de altă parte, în anumite cazuri, aceste cifre au inclus mai multe încercări de trimitere a acelorași amprente digitale după ce acestea au fost respinse de sistem din motive de calitate. Cu toate că recunoaște că anumite întârzieri se pot datora imposibilității temporare de a lua amprente digitale (vârfurile degetelor vătămate sau alte probleme de sănătate care împiedică luarea rapidă de amprente digitale), Comisia reamintește problema ratelor de respingere în general ridicate, subliniată deja în rapoartele anuale precedente, și solicită statelor membre să furnizeze o formare specifică destinată operatorilor naționali ai sistemului EURODAC și să își configureze corect echipamentul în vederea reducerii ratei de respingere.

CONCLUZII

Unitatea centrală a EURODAC a furnizat rezultate satisfăcătoare pe tot parcursul anului 2010 în ceea ce privește viteza, randamentul, securitatea și rentabilitatea.

În 2010, volumul total al operațiunilor s-a diminuat cu 15,3 % (la 299 459), înregistrându-se scăderi în toate cele 3 categorii de operațiuni. Numărul operațiunilor de „categoria 1” a scăzut cu 9 % (la 215 463), în timp ce numărul operațiunilor de „categoria 2” s-a diminuat cu 64 % (la 11 156), iar cel al operațiunilor de „categoria 3” cu 14,8 % (la 72 840).

Rata medie a operațiunilor respinse pentru toate statele membre a crescut de la 7,87 % în 2009 la 8,92 % în 2010.

Întârzierile constante, iar în anumite cazuri chiar în creștere, înregistrate în transmiterea de date către unitatea centrală a EURODAC constituie în continuare un motiv de preocupare.

ANEXĂ

Tabelul 1: Unitatea centrală a EURODAC, situația conținutului bazei de date la 31.12.2010

[pic]

Tabelul 2: Operațiuni reușite cu unitatea centrală a EURODAC, în 2010

[pic]

Tabelul 3: Repartizarea rezultatelor pozitive – categoria 1 comparată cu categoria 1, în 2010

[pic]

Tabelul 4: Repartizarea rezultatelor pozitive – categoria 1 comparată cu categoria 2, în 2010

[pic]

Tabelul 5: Repartizarea rezultatelor pozitive – categoria 3 comparată cu categoria 1, în 2010

[pic]

Tabelul 6: Operațiuni respinse, procentaj în 2010

[pic]

Tabelul 7: Durata medie înregistrată între data luării amprentelor digitale și trimiterea acestora la unitatea centrală a EURODAC, în 2010

[pic]

Tabelul 8: Rezultate pozitive eronate – categoria 1 comparată cu categoria 1, în 2010

[pic]

Tabelul 9: Repartizarea rezultatelor pozitive CAT1/CAT2 omise din cauza unei transmisii tardive a CAT2, în 2010

[pic]

Tabelul 10: Repartizarea rezultatelor pozitive în raport cu dosarele blocate (articolul 12 din Regulamentul CE nr. 2725/2000), în 2010

[pic]

Tabelul 11: Numărul de operațiuni de categoria 9 pe stat membru, în 2010

[pic]

[1] JO L 316, 15.12.2000, p. 1.

[2] Articolul 24 alineatul (1) din Regulamentul EURODAC.

[3] COM(2010) 555 final.

[4] COM(2009) 344 final.

[5] COM(2009) 665 final/2.

[6] COM(2010) 96 final.

[7] Regulamentul EURODAC prevede instituirea unei unități centrale administrate de Comisia Europeană, care să fie dotată cu un sistem automat de identificare a amprentelor digitale (AFIS, Automated Fingerprint Identification System ) ce va primi datele și va transmite răspunsuri de tipul „hit/no hit” (răspuns pozitiv/negativ) unităților naționale (punctelor naționale de acces) din fiecare stat membru. Regulamentul EURODAC și normele sale de punere în aplicare identifică responsabilitățile privind colectarea, transmiterea și compararea datelor legate de amprentele digitale, modalitățile prin care transmiterea poate avea loc, sarcinile statistice ale unității centrale și standardele utilizate pentru transmiterea datelor.

[8] Rețeaua s-TESTA ( secured Trans-European Services for Telematics between Administrations – rețeaua de servicii transeuropene securizate de telematică între administrații) oferă o infrastructură generică pentru a satisface nevoile întreprinderilor și cerințele de schimburi de informații între administrațiile europene și naționale.

[9] ISA (Soluțiile de interoperabilitate pentru administrațiile publice europene) este noul program menit să amelioreze cooperarea electronică dintre administrațiile publice ale statelor membre ale UE. Acesta vine în continuarea programelor anterioare IDA II (Schimbul de date între administrații) și IDABC (Furnizare interoperabilă de servicii pan-europene de guvernare electronică administrațiilor publice, întreprinderilor și cetățenilor).

[10] Tabelul 2 din anexă detaliază, pe stat membru, operațiunile reușite înregistrate între 1 ianuarie 2010 și 31 decembrie 2010, defalcate pe categorii.

[11] „Fiecare stat membru ia, în conformitate cu garanțiile prevăzute de Convenția Europeană a Drepturilor Omului și în Convenția Organizației Națiunilor Unite privind Drepturile Copilului, în mod prompt amprente digitale ale tuturor degetelor fiecărui solicitant de azil cu vârsta de cel puțin 14 ani care a fost reținut de către autoritățile de control competente pentru trecerea ilegală a frontierei unui stat membru pe uscat, apă sau calea aerului, venind dintr-o țară terță și care nu este returnat.”

[12] JO L 348, 24.12.2008.

[13] Articolul 11 „(…) Ca regulă generală, există motive pentru a verifica dacă un străin a prezentat anterior o cerere de azil în alt stat membru atunci când: (a) străinul declară că a prezentat o cerere de azil fără să indice statul membru în care a prezentat cererea; (b) străinul nu solicită azil, dar se opune returnării în țara de origine susținând că se află în pericol; sau (c) străinul încearcă să împiedice îndepărtarea sa refuzând să coopereze în stabilirea identității sale, în special prezentând documente de identitate false sau neprezentând niciun document.”

[14] Statisticile referitoare la rezultatele pozitive locale care figurează în tabele nu corespund în mod necesar rezultatelor pozitive transmise de unitatea centrală și înregistrate de statele membre. Explicația este aceea că statele membre nu utilizează întotdeauna opțiunea, prevăzută la articolul 4 alineatul (4), care impune unității centrale să efectueze o comparație cu propriile date înregistrate deja în baza de date centrală. Cu toate acestea, chiar și atunci când statele membre nu utilizează această opțiune, unitatea centrală trebuie, din motive tehnice, să efectueze întotdeauna o comparație cu toate datele (naționale sau străine) pe care le conține. În aceste cazuri concrete, chiar dacă există o concordanță cu datele naționale, răspunsul unității centrale va fi pur și simplu „niciun rezultat pozitiv”, deoarece statul membru nu a solicitat compararea datelor transmise cu propriile date.

[15] JO L 326, 13.12.2005.

[16] În cazul unui „ rezultat pozitiv eronat ”, resortisantul unei țări terțe introduce o cerere de azil într-un stat membru A, ale cărui autorități îi iau amprentele digitale. În timp ce aceste amprente digitale așteaptă să fie transmise către unitatea centrală (operațiune de categoria 1), aceeași persoană s-ar putea prezenta deja într-un alt stat membru B și ar putea introduce o nouă cerere de azil . Dacă statul membru B transmite primul amprentele digitale, cele transmise de statul membru A ar fi înregistrate în baza de date centrală mai târziu decât cele transmise de statul membru B, ceea ce ar conduce la obținerea unui rezultat pozitiv la compararea datelor transmise de statul membru B cu cele transmise de statul membru A. În acest fel, statul membru B ar fi determinat ca fiind responsabil în locul statului membru A, unde a fost prezentată prima dată o cerere de azil.

[17] În cazul unui „ rezultat pozitiv omis ”, resortisantul unei țări terțe este reținut pentru trecerea neregulamentară a frontierei și i se iau amprentele digitale de către autoritățile statului membru A pe teritoriul căruia a intrat. În timp ce aceste amprente digitale așteaptă să fie transmise către unitatea centrală (operațiune de categoria 2), aceeași persoană s-ar putea prezenta deja într-un alt stat membru B și ar putea introduce o cerere de azil . Cu această ocazie, i se iau amprentele digitale de către autoritățile statului membru B. În cazul în care statul membru B transmite primul amprentele digitale (operațiune de categoria 1), unitatea centrală ar înregistra o operațiune de categoria 1 mai întâi, iar statul membru B ar prelucra cererea în locul statului membru A. Într-adevăr, atunci când o operațiune de categorie 2 sosește ulterior, un rezultat pozitiv va fi omis, deoarece datele de categoria 2 nu se pot consulta cu ajutorul unei funcții de căutare.

[18] O operațiune poate fi respinsă din cauza unei probleme de validare a datelor, a unor erori legate de amprentele digitale sau a calității insuficiente (a se vedea și secțiunea 3.1. ibid.).