RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 68/21

Avizul Comitetului Economic și Social European pe tema „Rolul Uniunii Europene în consolidarea păcii în relațiile externe: cele mai bune practici și perspective” (aviz din proprie inițiativă)

2012/C 68/04

Raportor: dna Jane MORRICE

În cadrul sesiunii sale plenare din 19 și 20 ianuarie 2011, în conformitate cu articolul 29 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, Comitetul Economic și Social European a hotărât să elaboreze un aviz din proprie inițiativă cu privire la

Rolul Uniunii Europene în consolidarea păcii în relațiile externe: cele mai bune practici și perspective.

Secțiunea pentru relații externe, însărcinată cu pregătirea lucrării Comitetului pe această temă, și-a adoptat avizul la 15 decembrie 2011.

La cea de-a 477-a sesiune plenară, care a avut loc la 18 și 19 ianuarie 2012 (ședința din 19 ianuarie 2012), Comitetul Economic și Social European a adoptat prezentul aviz cu 190 de voturi pentru, 1 vot împotrivă și 3 abțineri.

1. Concluzii și recomandări

1.1 Consolidarea păcii este întipărită în ADN-ul Uniunii Europene. Însăși crearea, extinderea și supraviețuirea ei în vremuri de criză reprezintă dovezi ale curajului ei de a promova pacea. În calitatea sa de comunitate de națiuni care promovează democrația, drepturile omului, egalitatea și toleranța, UE are obligația morală de a consolida pacea pretutindeni în lume și are acum un mandat conferit de tratat pentru a face acest lucru. În calitate de cel mai mare donator de ajutoare din lume, cu ani de experiență în zone de conflict și având la dispoziție o gamă largă de instrumente, ea ar trebui să fie un deschizător de drumuri și să impulsioneze eforturile internaționale de consolidare a păcii. Cu toate acestea, Uniunea nu își utilizează în suficientă măsură potențialul în domeniul consolidării păcii în lume, iar impactul sprijinului său pentru schimbările pozitive nu este atât de mare pe cât ar trebui și ar putea să fie. În ciuda eforturilor de îmbunătățire a coerenței, materializate în crearea Serviciului European de Acțiune Externă, încă nu s-a ajuns la un „tot integrat al abordării UE”. Fără o strategie clar definită de consolidare a păcii, fără un schimb mai amplu de experiență între toate acțiunile UE de consolidare a păcii și în absența unei cooperări reale cu statele membre, cu donatorii internaționali de ajutoare, cu ONG-urile și cu organizațiile societății civile care consolidează pacea la fața locului, potențialul UE de a schimba situația în mod real și durabil în cele mai frământate regiuni din lume nu va fi pe deplin materializat. Poate că provocarea este mare, dar răsplata este mai mare. O Europă pașnică are un loc mai bun într-o lume pașnică.

1.2 Pe baza acestor concluzii, CESE recomandă următoarele:

În ceea ce privește strategia și politicile

1.2.1 SEAE ar trebui să elaboreze o strategie de consolidare a păcii pentru a include răspunsuri civile, militare, diplomatice și politice rapide și acțiuni umanitare, asistență pentru dezvoltare pe termen lung, ajutoare pe termen scurt, schimbările climatice, politici comerciale și investiționale și orice alte măsuri ale UE cu impact asupra zonelor sensibile.

1.2.2 SEAE ar trebui să creeze un grup operativ care să cuprindă reprezentanți ai PE, CE, CoR, CESE, BEI și ai ONG-urilor de consolidare a păcii în vederea elaborării strategiei.

1.2.3 Politicile și programele UE, în special cele aplicate în zonele de conflict, ar trebui supuse la o evaluare de impact care să țină seama de conflicte, pentru a avea certitudinea că ele corespund normelor și valorilor UE și că pot asigura utilizarea ajutorului UE cu o eficiență maximă din punct de vedere al costurilor.

În ceea ce privește chestiunile operaționale

1.2.4 Ar trebui definit un cod de principii pentru toate operațiunile UE din zonele de conflict sau expuse conflictelor.

1.2.5 Toate proiectele de consolidare a păcii ar trebui să includă promovarea principiilor de bună guvernanță și democrație (drepturile omului, libertatea de exprimare, egalitate, libertatea politică și libertatea organizării sindicale), precum și norme de protecție a mediului.

1.2.6 Ar trebui definite valori de referință pentru monitorizarea progreselor înregistrate în materie de reforme, iar sistemele de monitorizare ar trebui consolidate în vederea includerii unor reprezentanți din societatea civilă și a echilibrului de gen – în organismele de monitorizare și în vederea asigurării angajamentului față de reforme. Ar trebui să se pună mai mult accent pe prevenirea conflictelor, o atenție specială fiind acordată rolului educației și mass-mediei, în special mass-mediei sociale, în zonele sensibile, și ar trebui încurajate și promovate activ măsurile de stimulare a reconcilierii, inclusiv dialogul intercultural și medierea.

1.2.7 Ar trebui să se consolideze angajamentul UE față de societatea civilă organizată din zonele sensibile, prin asistență sporită acordată organizațiilor care împărtășesc valorile UE și care încurajează toleranța, pluralismul și alte acțiuni de consolidare a păcii, și ar trebui să se faciliteze activitatea CESE în aceste zone.

1.2.8 Ar trebui să se încurajeze aderarea la Rezoluția ONU 1325 privind participarea femeilor la promovarea păcii, să se acorde asistență sporită grupurilor de femei active la fața locului și să se promoveze egalitatea de gen.

1.2.9 Victimele conflictelor, în special copiii, ar trebui să beneficieze de o atenție mai focalizată, de o mai amplă recunoaștere și de sprijin comunitar sporit.

1.2.10 Programele pentru sprijinirea tinerilor vulnerabili, în special a băieților, trebuie încurajate, facilitate și sprijinite pentru a permite le acestora să joace un rol complet și constructiv în societate.

1.2.11 Trebuie să se extindă și să se amelioreze recrutarea și instruirea personalului civil pentru misiuni, acestea trebuind să se focalizeze mai mult pe gestionarea crizelor civile decât a celor militare.

1.2.12 Ar trebui să se creeze o bază de date cu experții europeni în consolidarea păcii și cu candidații la misiuni civile din rândul juriștilor, avocaților, poliției, ONG-urilor de consolidare a păcii, mediatorilor, administratorilor și politicienilor cu experiență în domeniu.

În ceea ce privește cele mai bune practici și schimbul de experiență

1.2.13 Ar trebui să se disemineze învățămintele-cheie între instituțiile UE, statele membre și organismele internaționale, prin intermediul unui compendiu al celor mai bune practici de consolidare a păcii și prin studii ulterioare privind utilizarea setului de instrumente al CESE de soluționare a conflictelor (1).

1.2.14 Ar trebui să se acorde o atenție mai mare schimbului de experiență dintre acțiunile interne de consolidare a păcii ale UE, cum ar fi Programul EU PEACE în Irlanda de Nord, și acțiunile sale externe.

1.2.15 Ar trebui să se acorde o atenție considerabilă creării unui centru de excelență/institut european de consolidare a păcii care să se afle în strânsă legătură cu structurile existente, să se bazeze pe acestea și să urmeze ideile și recomandările primite de la alte instituții și de la alți experți.

1.2.16 Ar trebui să se organizeze o conferință majoră de consolidare a păcii pentru a reuni toate elementele unei noi strategii de consolidare a păcii și a consolida recomandările privind modul optim de diseminare a cunoștințelor.

2. Context

2.1 Prezentul aviz reprezintă o continuare a avizului din proprie inițiativă privind Rolul UE în procesul de pace din Irlanda de Nord, adoptat de CESE în octombrie 2008 (2), care solicită UE să situeze consolidarea păcii la baza viitoarei sale direcții strategice. Avizul extinde aria cercetării dincolo de granițele UE, reevaluează instrumentele disponibile de consolidare a păcii, cu precădere de la crearea SEAE, examinează în ce măsură s-a făcut schimb de experiență și face recomandări privind lucrările viitoare în acest domeniu.

3. Introducere

3.1 Adesea descrisă ca fiind cea mai reușită încercare supranațională de consolidare a păcii din lume, UE poate fi considerată un model pentru alții în acest domeniu. Propria ei experiență, aducerea laolaltă a dușmanilor declarați după cel de-al Doilea Război Mondial, este probabil cea mai mare realizare a sa. Rămânerea lor laolaltă într-o uniune a națiunilor, creșterea numărului lor și extinderea influenței lor în întreaga lume reprezintă un alt triumf în consolidarea păcii, iar menținerea acestui ritm în condițiile crizei financiare va constitui o altă realizare extraordinară.

3.2 Cu toate acestea, UE nu a beneficiat de o dotare corespunzătoare pentru a putea purta greutatea responsabilității sale morale în calitate de model sau lider al consolidării păcii în întreaga lume. UE a operat în zone de conflict în diverse moduri, apelând la diferitele instrumente pe care le are la dispoziție, de la gestionarea crizei la ajutorul umanitar și asistența militară și ajutoarele pentru dezvoltare. Însă acestei abordări i-au lipsit coerența, coordonarea și legătura credibilă cu baza societății civile.

3.3 Odată cu intrarea în vigoare a Tratatului de la Lisabona, UE are un nou mandat de consolidare a păcii (articolul 21), o nouă structură pentru a o susține (SEAE) și un nou lider (Înaltul Reprezentant, dna Catherine Ashton) pentru a-și îndeplini obiectivul. Nu ar mai trebui să existe niciun motiv pentru care UE să nu își asume rolul de conducere și să nu aibă un impact real asupra consolidării păcii în lume.

3.4 Dacă a existat vreodată un moment potrivit în care UE să-și demonstreze poziția de lider, acela este momentul prezent. Vecinii săi cei mai apropiați se confruntă cu transformări politice, economice și sociale violente. Ei au nevoie de un sprijin puternic într-un moment crucial al istoriei lor. Prin lansarea politicii sale de vecinătate, „nouă și ambițioasă”, UE a arătat că este dispusă și dornică să ofere un exemplu și să conducă. Dar și aici, la fel ca în consolidarea păcii în întreaga lume, faptele spun mai multe decât cuvintele.

3.5 UE are un „potențial formidabil” de a-și intensifica influența, sub toate aspectele, pentru a genera o abordare coerentă și cuprinzătoare a consolidării păcii,pentru care posedă resursele necesare. Însă succesul depinde în cele din urmă de voința politică a statelor membre ale UE, de capacitatea acestora de a vorbi la unison și de dorința lor de a sprijini pe deplin o strategie comună ambițioasă de consolidare a păcii, care nu numai că va conferi UE o credibilitate mai mare pe scena internațională, ci va avea și rol de promovare a schimbărilor pozitive în lume.

4. Context

4.1 Termenul de „consolidare a păcii” este relativ nou în lexiconul diplomației internaționale. Boutros-Ghali, secretar general al ONU, este cel care l-a folosit pentru prima dată în agenda sa pentru pace în 1992 ca „măsuri de identificare și sprijinire a unor structuri care vor tinde să consolideze și să întărească pacea pentru a se evita reluarea conflictului”. În 2006, ONU a înființat o Comisie pentru consolidarea păcii în vederea sprijinirii eforturilor de pace în statele care ieșeau dintr-un conflict, iar în 2009 OCDE a înființat o Rețea internațională privind conflictele și fragilitatea (INCAF).

4.2 În contextul european, prima referire specială la consolidarea păcii în relațiile externe ale UE poate fi găsită în Programul de la Göteborg pentru prevenirea conflictelor violente, adoptat în 2001. Cea mai recentă referire este articolul 21 din Tratatul de la Lisabona, care cuprinde principiul drepturilor omului și democrația, prevenirea conflictelor și menținerea păcii ca obiective centrale ale activității externe UE.

4.3 De asemenea, Tratatul de la Lisabona stabilește un nou cadru pentru relațiile externe ale UE. Înaltul Reprezentant pentru afaceri externe și politica de securitate însumează competențele anterior împărțite între Consiliu și Comisia Europeană. Înaltul Reprezentant, Catherine Ashton, este sprijinit de SEAE, ale cărei competențe acoperă cei „3D” - Diplomație, Dezvoltare și Apărare (în engleză „Defence”) – toate aplicabile pentru consolidarea păcii.

4.4 În cadrul SEAE și al direcțiilor relevante ale CE, UE dispune de o gamă largă de instrumente ce pot fi utilizate pentru consolidarea păcii. Acestea includ:

— Misiunile civile și militare din cadrul PSAC – axate pe poliție, statul de drept, administrația civilă și protecția civilă – adesea limitate de lipsa de personal calificat disponibil. Securitatea și dimensiunea logistică sunt considerate cerințe de bază pentru un mediu stabil și sigur de consolidare a păcii.

— Instrumentul de stabilitate (IdS) – sursa principală de finanțare a UE pentru consolidarea păcii. Peste 70 % din fondurile disponibile (2 miliarde EUR 2007-13) sunt utilizate pentru reacția la criză pentru a „umple golul” dintre ajutorul umanitar pe termen scurt și cel de dezvoltare pe termen lung.

— Parteneriatul de consolidare a păcii (PdP), stabilit conform IdS, pentru a îmbunătăți comunicarea cu partenerii-cheie în reacția la criză. Sprijină colaborarea cu organizațiile societății civile, oferă asistență pentru diseminarea celor mai bune practici și acces la asistență logistică și tehnică.

4.5 Există multe alte instrumente UE nespecifice consolidării păcii, dar care pot fi utilizate pentru a sprijini UE în acest rol. Acestea includ ajutorul umanitar (ECHO), Instrumentul european pentru democrație și drepturile omului, asistența pentru dezvoltare prin Fondul european de dezvoltare (ACP/țările și teritoriile de peste mări) și Instrumentul de cooperare pentru dezvoltare (America Latină, Asia, statele din Golf și Africa de Sud).

4.6 De asemenea, politicile UE, precum cea comercială, cele privind investițiile BEI, mediul, energia și agricultura, pot fi utilizate în contextul consolidării păcii, politica de extindere a UE conținând un element de consolidare a păcii întrucât necesită aderarea statelor candidate la valorile fundamentale ale UE (3). De asemenea, Politica europeană de vecinătate (PEV), care acoperă 16 din cei mai apropiați vecini ai UE, a fost „revitalizată” în urma „primăverii arabe” pentru a include un aspect de consolidare a păcii în vederea favorizării construirii unei „democrații profunde și durabile”, iar noua „Agendă a schimbării” a UE propune ca UE să-și asume un rol mai important în consolidarea păcii în mai multe moduri.

4.7 Deși majoritatea activităților UE de consolidare a păcii se desfășoară în cadrul politicii de relații externe, UE aplică și o inițiativă de pace unică, între granițele proprii. Programul special de sprijin al UE pentru pace și reconciliere în Irlanda de Nord și zonele de graniță ale Irlandei a fost creat în 1996 și se află în prezent în cea de-a treia fază de finanțare (4).

5. Consolidarea păcii - provocări

5.1 Căutarea unei definiții și strategii

5.1.1 Deși consolidarea păcii este acceptată în prezent ca o nouă abordare valoroasă a intervenției în zonele de conflict, termenul nu are o definiție precisă. Unii o văd aplicată exclusiv la situații post-conflict, pentru stabilizare și reconstruire. Alții o văd ca umplere a golurilor între politicile de apărare și de dezvoltare. Unii o descriu ca pe un „proces catalitic continuu, de la prevenirea conflictelor, gestionarea crizei, restabilirea păcii și menținerea păcii la stabilizarea post-conflict”.

5.1.2 Privind spre diferitele elemente, „menținerea păcii” înseamnă securitate și apărare, „restabilirea păcii” înseamnă aplicarea diplomației pentru acorduri politice, iar „consolidarea păcii” le cuprinde pe ambele și chiar mai mult. În mod ideal, este o măsură care începe înainte să sosească forțele de menținere a păcii sau de restabilire a păcii și, dacă este reușită și durabilă, ar putea să însemne că acestea nu sunt necesare. Asociind toate părțile, atotcuprinzătoare, complet consultativă și pe termen lung, consolidarea păcii ar putea fi descrisă ca un proces deschis, care favorizează reconcilierea diferențelor prin deschiderea ușilor și deschiderea minților.

5.2 Nevoia de gândire comună

5.2.1 Indiferent de definiție, experții sunt de acord asupra faptului că consolidarea păcii reprezintă un „proces extrem de complex care implică o gamă largă de actori ce activează în domeniile intervenției militare și civile, diplomației și sprijinului financiar și tehnic, pe termen scurt sau lung, la nivel local, național și internațional”. Provocarea majoră este aceea de a identifica o cale de a realiza „coerență, coordonare și complementaritate” între gama extinsă de politici, actori și instrumente în cadrul și în afara UE, toate lucrând în același domeniu. Dificultatea principală constă în faptul că diferitele state membre și diferiții donatori externi au priorități diferite și pot apărea tensiuni atunci când nevoile și interesele fiecăruia trag în direcții diferite.

5.2.2 În UE, complexitatea structurilor din cadrul instituțiilor și direcțiilor sale înseamnă coordonare practică între persoanele responsabile, ceea ce constituie o altă provocare importantă. De asemenea, este mare nevoie să fie asigurată coerența între politicile care vizează mai ales zonele sensibile, precum ajutoarele pentru dezvoltare, și politicile care pot avea un impact semnificativ asupra lor, în special politica comercială, de investiții, în domeniul schimbărilor climatice și cea energetică. Crearea SEAE este văzută ca o reală oportunitate de a strânge legăturile dintre politici și practici atât între instituțiile UE, cât și între UE, statele membre, alți donatori importanți, ca Organizația Națiunilor Unite, SUA, China, precum și alți factori interesați.

5.2.3 Deși „Sfântul Graal al unei abordări cuprinzătoare” rămâne greu de atins, s-au depus eforturi pentru a utiliza instrumentele UE într-o manieră mai coerentă. Un exemplu recent îl constituie Consiliul Afaceri Externe din iunie 2011, care a acceptat o abordare globală pentru Sudan și Sudanul de Sud, mergând de la dialogul politic și consolidarea capacităților civile la asistența pentru dezvoltare și cooperarea comercială. Recenta „Agendă a schimbării” a UE, care își reprioritizează politica de dezvoltare, constituie un alt exemplu al unei noi abordări în consolidarea păcii. Propunerile vizează scoaterea în evidență a drepturilor omului, democrației, egalității, bunei guvernanțe și legăturilor cu societatea civilă. În unele cercuri, această abordare este percepută ca o gândire novatoare, de valoare, pe când în altele se consideră că nu ajunge suficient de departe.

5.3 Rolul consolidat al societății civile în transformarea conflictului

5.3.1 Procesul de transformare a conflictului necesită unele schimbări fundamentale de atitudine și comportament. Incluziunea, angajamentul și dialogul reprezintă provocări la adresa fricii, urii, intoleranței și nedreptății și formează compoentele de bază care creează un mediu de prevenire a conflictelor și de consolidare a păcii. Aceste eforturi trebuie continuate la nivelul cetățenilor de rând și la cel al străzii, unde consolidarea păcii contează cel mai mult. Acolo, implicarea organizațiilor societății civile, care împărtășesc valorile UE, cum ar fi egalitatea, drepturile omului, incluziunea și toleranța, nu mai poate fi lăsată la voia întâmplării și trebuie să se acorde prioritate sprijinirii persoanelor vulnerabile, expuse la risc sau persoanelor care pur și simplu nu își pot face vocea auzită.

5.3.2 Se acceptă în mare măsură faptul că organizațiile societății civile au un rol crucial în asigurarea eficacității și durabilității pe termen lung a oricărei strategii de consolidare a păcii. Cooperarea și consultarea cu „actorii nestatali” locali favorizează nu numai înțelegerea sporită de către UE, în mod ascendent, a unei situații de conflict, ci asigură și însușirea la fața locului a procesului. De asemenea, favorizează o consolidare a păcii mai „sensibilă la conflicte” și are rol de susținere pozitivă a eforturilor lor de consolidare a păcii.

5.3.3 Până în prezent, consolidarea păcii, la nivel politic sau operațional, a tins să treacă cu vederea grupurile cu o influență crucială asupra procesului. Femeile, care adesea țin laolaltă textura societății într-un conflict, participă rar la luarea de decizii. Abordarea „înapoi la afaceri” aplicată de comercianți locali în zonele de conflict este o importantă dovadă de rezistență și merită promovată. Activitățile sindicatelor, precum demonstrațiile de pace și de solidaritate, adesea văzute pe străzile UE, constituie o altă resursă eficace în sprijinul consolidării păcii. Tinerii necesită sprijin pentru a-și canaliza energiile în mod constructiv, iar grupurile vulnerabile, în special victimele, necesită o atenție punctuală, de specialitate.

5.3.3.1 Este recunoscut din ce în ce mai mult faptul că prevenirea conflictelor și reconcilierea grupurilor dezbinate merită o mai mare atenție în contextul eforturilor de consolidare a păcii. Educația joacă un rol de o importanță crucială în această privință, tinerii trebuind să fie învățați nu numai să accepte, ci să și respecte diferența. Mass-media este și ea un factor important, dacă se ia în considerare în special rolul pe care îl poate juca mass-media socială în influențarea schimbărilor în bine. Promovarea unor strategii specifice, precum dialogul intercultural și medierea, pentru a aduce laolaltă grupurile respective, constituie un alt aspect important al acestor eforturi.

5.3.4 Dialogul structurat între UE și organizațiile societății civile în zonele de conflict poate crea relații durabile și înțelegere la nivel local. Datorită legăturilor strânse cu societatea civilă organizată, CESE poate juca un rol mai mare în angajamentul UE față de organizațiile de bază din aceste regiuni. CESE cooperează deja cu mediul de afaceri, cu sindicate și cu alți actori, în zone precum China, Tibet, Liban, Africa de Nord și țările ACP, și dorește să extindă acest schimb de experiență pentru a „sprijini și consolida” eforturile organizațiilor societății civile și pentru a colabora cu UE în proiecte de consolidare a păcii.

5.4 Recunoaștere mai mare a valorii schimbului de experiență

5.4.1 În calitatea de de comunitate formată din 27 de națiuni unite în virtutea binelui comun, UE se află în poziția de a-și împărtăși propria experiență cu alții. De la procesul său de luare a deciziilor până la strategia sa de extindere, UE oferă exemple de o practică ce ar putea fi repetată de asociațiile regionale din alte părți ale lumii. Uniunea Africană este o astfel de organizație care imită abordarea UE și alții sunt dornici să facă același lucru. Mai sunt și alte exemple reușite de țări și regiuni care au reușit să facă schimbări fără conflicte și acestea merită subliniate în politicile și practicile de consolidare a păcii.

5.4.2 Datorită faptului că a activat pentru consolidarea păcii în relațiile externe încă de la originile sale, UE posedă și o vastă experiență de împărtășit din zone precum Asia de Sud-Est, Orientul Mijlociu, America Centrală, Balcanii și Africa Subsahariană. Unele dintre activitățile sale au fost foarte reușite, altele mai puțin. Într-adevăr, rezultatele UE în anumite zone de conflict au fost criticate sever, dar chiar și aceste experiențe ar putea oferi consultanță politică dacă se transmit în mod adecvat „lecțiile învățate”.

5.4.3 În termeni de „diseminare a experiențelor pozitive”, sunt multe de învățat. Procesul de pace Aceh în Indonezia, reconectarea sistemului de canalizare în orașul divizat Nicosia (5) și sprijinul de pace oferit de UE în Irlanda de Nord constituie exemple ce ar putea fi utilizate mai larg în setul de instrumente al UE pentru consolidarea păcii. Deși nu există nicio „mărime universală”, există principii centrale comune multor zone de conflict ce nu pot fi ignorate.

5.4.4 Studiile indică totuși că diseminarea experiențelor nu este bine înrădăcinată în politica UE, în special dacă intersectează măsurile interne și externe. În cazul Programului PEACE din Irlanda de Nord, există o lipsă de abordare sistematică a împărtășirii cunoștințelor cu alte zone de conflict. Dat fiind faptul că se recunoaște meritul UE de a fi contribuit la realizarea păcii în regiune, că grupul de lucru Barroso pentru Irlanda de Nord a recomandat diseminarea experiențelor în alte zone de conflict și că Rețeaua PEACE a fost creată pentru a face exact acest lucru, această lipsă aparentă în acțiunile externe reprezintă o oportunitate pierdută și o eroare politică majoră.

5.5 Către crearea unui centru de consolidare a păcii

5.5.1 De aceea, trebuie depuse eforturi mari pentru ca UE să primească referințe în calitate de lider mondial în strategia de consolidare a păcii și să se asigure că eforturile sale au o mai mare rază de acțiune și un impact mai puternic. O propunere în curs de dezbatere este crearea unui Institut European pentru Pace, propus de fostul președinte al Finlandei și de ministerul suedez pentru afaceri externe, pentru a asigura o mai mare „coerență, coordonare și complementaritate” în eforturile UE de consolidare a păcii. Pe de altă parte, liderii din Irlanda de Nord au propus un Centru Internațional de Excelență dedicat consolidării păcii în afara Belfastului, pentru care au solicitat fonduri UE PEACE, iar Parlamentul European s-a asociat dezbaterii și a elaborat un document politic intitulat „Plan de creare a unui Institut pentru Pace”.

5.5.2 Posibilitatea creării unui nou institut/centru, conectat la alte organisme active în domeniu, precum EUISS sau Agenția pentru Drepturi Fundamentale, merită să fie luată serios în considerare. Dacă o astfel de organizație ar putea contribui la axarea eforturilor pe consultanță specializată independentă, dialog, formare, studii și diseminarea experiențelor între oamenii care lucrează în acest domeniu, se poate dovedi a fi un atu în sprijinirea activității SEAE în acest domeniu crucial de acțiune a UE.

5.6 O oportunitate care nu trebuie pierdută

5.6.1 Prezentul aviz se axează pe modul în care UE s-ar putea organiza cel mai bine pentru a juca un rol mai constructiv în ceea ce a devenit cea mai mare provocare din lume în prezent – soluționarea conflictelor. Faptul că nu există o definiție a consolidării păcii și că UE nu a definit deocamdată o strategie de consolidare a păcii înseamnă că există, în principiu, o foaie albă de la care să se înceapă lucrul. Aceasta reprezintă o oportunitate rară și posibil unică pentru UE în domeniul relațiilor internaționale.

5.6.2 Crearea SEAE ar trebui să permită UE să profite de această oportunitate și să ocupe locul de lider în consolidarea păcii la nivel internațional. În prezent, provocarea este aceea de a elabora o strategie distinctă de consolidare a păcii care să realizeze coerență nu numai între programele și politicile UE, dar și între valorile și interesele UE și ale statelor membre. Aceasta se poate dovedi a fi o misiune dificilă în lipsa unei politici externe comune care să stabilească principii acceptate de intervenție sau non-intervenție în zonele de conflict, dar, în opinia unora, doar un „tot integrat al abordării UE” poate oferi garanția faptului că procesul de consolidare a păcii are un impact real pe teren.

5.6.3 În cursul istoriei, UE a învățat valoarea democrației față de dictatură, importanța justiției, egalității și drepturilor omului și pericolele intoleranței, xenofobiei, discriminării și prejudecăților. De la războiul mondial până la căderea zidului Berlinului, UE a urmat constant o cale de consolidare a păcii, consolidându-și realizările și pavând drumul de urmat pentru alții. S-a confruntat cu multe perioade grele, cel mai recent criza financiară, dar valorile sale fundamentale constituie pentru activitatea UE, acasă și în străinătate, o piatră de temelie de la care nu trebuie să se depărteze niciodată.

5.6.4 În această perioadă de criză internă și de introspecție, UE nu trebuie să piardă din vedere imaginea de ansamblu și responsabilitățile sale globale. Nu trebuie să-și abandoneze angajamentele și politicile externe și trebuie să-și croiască un rol distinct, pe care nicio altă națiune sau grup de națiuni să nu îl poată egala. În calitate de promotor al păcii, UE își aduce istoria, etosul și brandul unic de intervenție „de la bază spre vârf” într-un domeniu în care reputația, înțelegerea, experiența, generozitatea și încrederea sunt actorii cei mai prețioși. În calitate de lider mondial în consolidarea păcii, UE are nevoie, de asemenea, de încredere, convingere și curaj pentru a păși mai departe.

Bruxelles, 19 ianuarie 2012 Președintele Comitetului Economic și Social European Staffan NILSSON

(1) A se vedea Avizul SC/029, Rolul UE în procesul de pace din Irlanda de Nord, (raportor: dna MORRICE, 2009), JO C 100, 30.4.2009, p. 100 – 108.

(2) Ibidem.

(3) A se vedea punctul 2 din Concluziile Consiliului privind extinderea și procesul de stabilizare și de asociere, a 3132-a reuniune a Consiliului Afaceri Generale din 5 decembrie 2011: „Procesul de extindere continuă să consolideze pacea, democrația și stabilitatea în Europa, permițând UE o mai bună poziționare în vederea abordării provocărilor globale. Puterea de transformare a procesului de extindere generează reforme politice și economice de amploare în țările implicate în procesul de extindere, aducând totodată beneficii UE, în ansamblu. Încheierea cu succes a negocierilor de aderare cu Croația reprezintă o mărturie importantă în acest sens și transmite un semnal pozitiv regiunii în ansamblu”.

(4) A se vedea Avizul CESE privind proiectul de notificare a statelor membre privind stabilirea orientărilor pentru o inițiativă în cadrul programului de sprijin special pentru pace și reconciliere în Irlanda de Nord și în comitatele de graniță din Irlanda, (SEC(95) 279 final), JO C 236/29, 11.9.1995, și Avizul CESE privind propunerea de regulament al Parlamentului European și al Consiliului privind contribuțiile financiare ale Uniunii Europene la Fondul internațional pentru Irlanda (2007-2010), COM(2010) 12 final– 2010/0004 (COD), JO C 18/114, 19.1.2011.

(5) A se vedea Avizul Comitetului Regiunilor privind diplomația orașelor, din 12 februarie 2009, (JO C 120, p. 1, 28.5.2009).