Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale /* COM/2011/0895 final - 2011/0439 (COD) */





EXPUNERE DE MOTIVE 1. Contextul propunerii – Motivele și obiectivele propunerii Strategia Europa 2020 pentru creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii [COM(2010) 2020] are la bază trei priorități interdependente care se susțin reciproc: dezvoltarea unei economii bazate pe cunoaștere și inovare, promovarea unei economii competitive, cu emisii scăzute de dioxid de carbon și eficiente din punctul de vedere al utilizării resurselor, precum și promovarea unei economii cu o rată ridicată a ocupării forței de muncă, care să asigure coeziunea socială și teritorială. Achizițiile publice joacă un rol cheie în Strategia Europa 2020, reprezentând unul dintre instrumentele de piață care trebuie utilizate pentru a atinge aceste obiective prin îmbunătățirea mediului de afaceri și a condițiilor care le permit întreprinderilor să inoveze și prin încurajarea unei utilizări mai extinse a achizițiilor publice ecologice, sprijinind tranziția către o economie cu emisii scăzute de carbon și eficientă în ceea ce privește utilizarea resurselor. În același timp, Strategia Europa 2020 subliniază că politica de achiziții publice trebuie să asigure utilizarea cât mai eficientă a fondurilor, iar piețele de achiziții trebuie menținute deschise la nivelul întregii Uniuni. În fața acestor provocări, legislația în vigoare privind achizițiile publice trebuie revizuită și modernizată pentru a fi mai adecvată la evoluția contextului politic, social și economic. Aceasta privește nu numai achizițiile efectuate de stat și de autoritățile publice, ci și atribuirea de contracte de către operatorii de utilități, care au propriul regim specific de achiziții. În comunicarea sa din 13 aprilie 2011 intitulată „Actul privind piața unică: Douăsprezece pârghii pentru stimularea creșterii și întărirea încrederii”, Comisia a inclus printre cele douăsprezece acțiuni prioritare esențiale care trebuie adoptate de instituțiile UE înainte de sfârșitul anului 2012 revizuirea și modernizarea cadrului legislativ aplicabil achizițiilor publice pentru a spori flexibilitatea atribuirii contractelor și a permite ca acestea să fie mai bine utilizate în sprijinul altor politici. Propunerea de față are două obiective complementare: · Creșterea eficienței cheltuielilor pentru a garanta cele mai bune rezultate din punctul de vedere al raportului preț-calitate. Acest lucru implică în special simplificarea și flexibilizarea normelor existente în materie de achiziții publice. Raționalizarea și eficientizarea procedurilor vor aduce beneficii tuturor operatorilor economici și vor facilita participarea IMM-urilor și a ofertanților transfrontalieri. · Facilitarea utilizării achizițiilor de către autoritățile contractante în sprijinul unor obiective comune ale societății, precum protecția mediului, creșterea eficienței energetice și utilizarea rațională a resurselor, combaterea schimbărilor climatice, promovarea inovării, a ocupării forței de muncă și a incluziunii sociale, precum și asigurarea celor mai bune condiții posibile pentru furnizarea de servicii sociale de înaltă calitate. – Contextul general Achizițiile publice joacă un rol important în performanța economică globală a Uniunii Europene. În Europa, achizitorii publici cheltuiesc în jur de 18 % din PIB pentru bunuri, servicii și lucrări. Având în vedere volumul achizițiilor, contractele de achiziții publice pot fi utilizate ca o pârghie puternică pentru realizarea unei piețe unice care să încurajeze o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii. Generația actuală de directive privind achizițiile publice, și anume Directivele 2004/17/CE[1] și 2004/18/CE[2], reprezintă produsul unui îndelungat proces de evoluție început în 1971 odată cu adoptarea Directivei 71/305/CEE. Prin faptul că garantează proceduri transparente și nediscriminatorii, aceste directive au ca principal obiectiv ca operatorii economici din întreaga piață unică să beneficieze pe deplin de libertățile fundamentale atunci când concurează pentru contracte de achiziții publice. O evaluare economică cuprinzătoare a arătat că directivele privind achizițiile și-au atins obiectivele într-o măsură considerabilă. Ele au condus la creșterea transparenței și a nivelului de concurență, permițând în același timp realizarea unor economii cuantificabile datorită prețurilor mai mici. Unele părți interesate au solicitat însă reexaminarea directivelor privind achizițiile publice pentru a simplifica normele, a spori eficiența și eficacitatea acestora și a le face mai adecvate la evoluția contextului politic, social și economic. Existența unor proceduri raționalizate și mai eficiente va oferi mai multă flexibilitate autorităților contractante, va fi în beneficiul tuturor operatorilor economici și va facilita participarea IMM-urilor și a ofertanților transfrontalieri. Îmbunătățirea normelor privind achizițiile va permite, de asemenea, entităților contractante să valorifice mai bine posibilitățile oferite de achiziții în sprijinul unor obiective comune ale societății, precum protecția mediului, creșterea eficienței energetice și utilizarea rațională a resurselor, combaterea schimbărilor climatice, promovarea inovării și a incluziunii sociale, și asigurarea celor mai bune condiții pentru furnizarea de servicii sociale de înaltă calitate. Aceste orientări au fost confirmate prin rezultatele unei consultări a părților interesate realizate de Comisia Europeană în primăvara anului 2011, în cadrul căreia o mare majoritate a părților interesate au sprijinit propunerea de a se revizui directivele privind achizițiile pentru a le adapta mai bine noilor provocări cu care se confruntă achizitorii și operatorii economici. – Dispoziții în vigoare în domeniul propunerii Împreună cu directiva propusă privind achizițiile efectuate de autoritățile publice, propunerea va înlocui Directivele 2004/17/CE și 2004/18/CE ca elemente fundamentale ale cadrului legislativ al Uniunii Europene privind achizițiile publice. Directiva va fi completată de celelalte elemente ale cadrului legislativ respectiv: · Directiva 2009/81/CE[3] stabilește norme specifice pentru atribuirea anumitor contracte în domeniul securității și apărării, · Directiva 92/13/CEE[4] stabilește standarde comune pentru procedurile naționale de contestare pentru a asigura disponibilitatea unor căi de recurs rapide și eficiente în toate țările UE în cazul în care ofertanții consideră că contractele au fost atribuite în mod incorect. – Coerența cu celelalte politici și obiective ale Uniunii Această inițiativă implementează Strategia Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii [COM(2010) 2020] și inițiativele emblematice din cadrul acesteia intitulate „O Agendă digitală pentru Europa” [COM(2010) 245], „O Uniune a inovării” [COM(2010) 546], „O politică industrială integrată adaptată erei globalizării” [COM(2010) 614], „Energie 2020” [COM(2010) 639] și „O Europă eficientă din punctul de vedere al utilizării resurselor” [COM(2011) 21]. Ea implementează totodată Actul privind piața unică [COM(2011) 206], în special cea de-a douăsprezecea acțiune-cheie: cadru legislativ revizuit și modernizat pentru achizițiile publice. Este o inițiativă strategică din cadrul programului de lucru al Comisiei pentru 2011. 2. Consultarea părților interesate și evaluarea impactului – Consultarea părților interesate Metodele de consultare, principalele sectoare vizate și profilul general al respondenților Comisia Europeană a publicat, la 27 ianuarie 2011, o Carte verde privind modernizarea politicii UE în domeniul achizițiilor publice – către o piață europeană a achizițiilor publice mai performantă[5], lansând o amplă consultare publică cu privire la opțiunile posibile în materie de modificări legislative menite să simplifice și să flexibilizeze atribuirea contractelor de achiziții publice și să permită o mai bună utilizare a acestora în sprijinul altor politici. Scopul Cărții verzi era de a identifica domenii cheie care trebuie reformate și de a solicita opiniile părților interesate cu privire la opțiuni concrete în materie de modificări legislative. Printre aspectele acoperite se numără nevoia de simplificare și de flexibilizare a procedurilor, utilizarea strategică a achizițiilor publice pentru promovarea altor obiective de politică, îmbunătățirea accesului IMM-urilor la contractele de achiziții publice și combaterea favoritismului, a corupției și a conflictelor de interese. Consultarea publică s-a încheiat la 18 aprilie 2011 și a suscitat numeroase răspunsuri. În total, au fost primite 623 de răspunsuri, provenind de la o mare varietate de părți interesate, printre care autorități centrale ale statelor membre, achizitori publici locali și regionali și asociațiile lor, întreprinderi, asociații industriale, cadre universitare, organizații ale societății civile (inclusiv sindicate) și cetățeni. Majoritatea răspunsurilor au provenit din Regatul Unit, Germania, Franța și, într-o mai mică măsură, Belgia, Italia, Țările de Jos, Austria, Suedia, Spania și Danemarca. Rezultatele consultării au fost rezumate într-un document de sinteză[6] și prezentate și discutate în cadrul unei conferințe publice la 30 iunie 2011[7]. Sinteza răspunsurilor și modul în care acestea au fost luate în considerare Marea majoritate a părților interesate au apreciat inițiativa Comisiei Europene de revizuire a politicii actuale privind achizițiile. Printre diferitele subiecte discutate în Cartea verde, părțile interesate au pus un accent deosebit pe necesitatea de a simplifica procedurile și de a le face să devină mai flexibile. Totodată, între grupurile de părți interesate a existat consens cu privire la faptul că normele privind achizițiile realizate de operatorii de utilități sunt încă relevante. O majoritate clară a respondenților au fost de acord că este totuși necesar ca operatorilor de utilități publice să li se aplice un set specific de norme și că diferitele norme aplicabile operatorilor de utilități trebuie să reflecte în mod corespunzător caracterul specific al achizițiilor operatorilor de utilități. În același spirit, o majoritate clară a respondenților sunt de acord că criteriile utilizate pentru definirea entităților care fac obiectul normelor privind utilitățile (activități desfășurate de entitățile în cauză, statutul juridic al acestora și, în cazul în care acestea sunt private, existența unor drepturi speciale sau exclusive) sunt în continuare adecvate și trebuie menținute. Și mai mulți respondenți sunt de acord că filosofia lucrativă sau comercială a companiilor private nu poate fi considerată suficientă pentru a garanta realizarea unor achiziții obiective și echitabile, dacă aceste companii funcționează în baza unor drepturi speciale sau exclusive. În ceea ce privește utilizarea strategică a achizițiilor publice pentru realizarea obiectivelor societale ale Strategiei Europa 2020, opiniile părților interesate au fost împărțite. Multe părți interesate, în special din rândul întreprinderilor, au manifestat o reticență generală față de ideea de a utiliza achizițiile publice în sprijinul altor obiective strategice. Alte părți interesate, în special organizații ale societății civile, s-au pronunțat ferm în favoarea acestei utilizări strategice și au pledat pentru modificarea în profunzime a principiilor politicii de achiziții publice a Uniunii Europene. – Obținerea și utilizarea expertizei Pe lângă consultarea privind Cartea verde, Comisia Europeană a realizat în 2010/2011 o evaluare cuprinzătoare a impactului și a eficacității legislației UE privind achizițiile, pe baza unui număr mare de dovezi și a unor noi cercetări independente. Studiile au evaluat, în principal, costul și eficiența procedurilor de achiziție, problemele legate de achizițiile transfrontaliere, accesul IMM-urilor la piețele de achiziții și utilizarea strategică a achizițiilor în Europa. Cu privire la achizițiile operatorilor de utilități, evaluarea a încercat să determine dacă sectoarele serviciilor de utilități sunt mai expuse concurenței acum decât erau la momentul adoptării regimului de achiziții. Concluziile evaluării au arătat că activitatea legislativă de liberalizare a accesului la sectoarele serviciilor de utilități nu s-a concretizat încă într-o presiune concurențială susținută sau eficace asupra operatorilor tradiționali. În multe sectoare ale serviciilor de utilități se observă încă niveluri ridicate de concentrare a pieței sau o concurență anemică. Concluzia evaluărilor a fost că lucrurile nu au evoluat într-atât încât concurența să poată fi considerată suficient de puternică la nivel sectorial pentru a permite excluderea unor sectoare din domeniul de aplicare al directivei privind achizițiile operatorilor de utilități. La modul general, rațiunile directivei sunt încă valabile, chiar dacă anumite derogări de la aplicarea normelor privind achizițiile pot fi justificate pe baza unei analize aprofundate, de la caz la caz. – Evaluarea impactului Evaluarea impactului și rezumatul acesteia trec în revistă diferitele opțiuni pentru fiecare dintre cele cinci grupuri de probleme de bază (organizare administrativă, domeniu de aplicare, proceduri, achiziții strategice și accesul la piețele de achiziții). Pe baza unei analize a avantajelor și a dezavantajele diferitelor opțiuni, a fost identificat un pachet de opțiuni care ar trebui să optimizeze sinergiile dintre diferitele soluții, permițând ca economiile datorate unui tip de acțiune să neutralizeze costurile generate de o altă acțiune (de exemplu, multiplicarea posibilă a cerințelor procedurale cauzată de acțiunile de achiziționare strategică ar putea fi parțial compensată de economiile generate de proiectarea îmbunătățită a procedurilor de achiziție). Aceste opțiuni preferate constituie baza prezentei propuneri. Proiectul de raport de evaluare a impactului a fost analizat de Comitetul de evaluare a impactului, care a solicitat modificări în special în ceea ce privește identificarea elementelor specifice ale cadrului legislativ care trebuie abordate, descrierea opțiunilor avute în vedere, o analiză cost-beneficiu aprofundată a acțiunilor principale și integrarea sistematică a punctelor de vedere ale părților interesate, atât în definirea problemei, cât și pentru a completa evaluarea impactului. Aceste recomandări de îmbunătățire au fost integrate în raportul final. Avizul Comitetului de evaluare a impactului asupra raportului este publicat împreună cu prezenta propunere, cu raportul final de evaluare a impactului, precum și cu documentul de sinteză al acestuia. 3. Elementele juridice ale propunerii – Temeiul juridic Propunerea se întemeiază pe articolul 53 alineatul (1), articolul 62 și articolul 114 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). – Principiul subsidiarității Principiul subsidiarității se aplică în măsura în care propunerea nu intră în sfera competenței exclusive a UE. Obiectivele propunerii nu pot fi realizate într-o măsură suficientă de statele membre din următoarele motive: Coordonarea procedurilor de achiziție care depășesc anumite praguri s-a dovedit a fi un instrument important pentru realizarea pieței interne în domeniul achizițiilor efectuate de operatorii de utilități. Prin aceasta, se asigură un acces efectiv și egal la contracte pentru operatorii economici din întreaga piață internă. Experiența aplicării Directivelor 2004/17/CE și 2004/18/CE și a generațiilor anterioare de directive privind achizițiile a arătat că existența unor proceduri de achiziție la nivel european oferă transparență și obiectivitate în materie de achiziții, ceea ce are ca rezultat economii considerabile și îmbunătățirea rezultatelor în materie de achiziții de care beneficiază operatorii de utilități, clienții lor și, în final, contribuabilii europeni. Acest obiectiv nu poate fi realizat în mod satisfăcător prin acțiunea statelor membre, deoarece această abordare ar duce în mod inevitabil la cerințe divergente și eventual la conflicte între regimurile procedurale, sporind astfel complexitatea juridică și creând obstacole nejustificate pentru activitățile transfrontaliere. Prin urmare, propunerea respectă principiul subsidiarității. – Principiul proporționalității Propunerea este conformă cu principiul proporționalității deoarece nu depășește ceea ce este necesar în vederea atingerii obiectivului de a garanta buna funcționare a pieței interne prin intermediul unui set de proceduri de achiziții publice coordonate la nivel european. În plus, propunerea se bazează pe o abordare care prevede un „set de instrumente”, permițând fiecărui stat membru o maximă flexibilitate pentru adaptarea procedurilor și a instrumentelor la situația sa specifică. În comparație cu actualele directive privind achizițiile, propunerea va reduce sarcina administrativă legată de desfășurarea procedurii, atât pentru entitățile contractante, cât și pentru operatorii economici; atunci când sunt prevăzute noi cerințe (de exemplu, în contextul achizițiilor strategice), acestea vor fi compensate de eliminarea constrângerilor din alte zone. – Alegerea instrumentelor Deoarece propunerea se bazează pe articolul 53 alineatul (1), articolul 62 și articolul 114 din TFUE, utilizarea unui regulament pentru prevederile aplicabile atât achizițiilor de bunuri, cât și achizițiilor de servicii nu ar fi permisă de tratat. Prin urmare, instrumentul propus este o directivă. Pe parcursul procesului de evaluare a impactului, opțiunile nelegislative au fost respinse din motivele prezentate în detaliu în evaluarea impactului. 4. Implicațiile bugetare Propunerea nu are implicații bugetare. 5. Informații suplimentare – Abrogarea legislației în vigoare Adoptarea propunerii va conduce la abrogarea unor dispoziții legislative existente (Directiva 2004/17/CEE). – Clauza de reexaminare / revizuire / încetare de drept a efectelor juridice Propunerea include o clauză de reexaminare cu privire la consecințele economice ale pragurilor. – Măsuri de transpunere și documente explicative Propunerea se referă la un domeniu în care legislația Uniunii are un scop de coordonare, având un impact semnificativ asupra unei game largi de legislații naționale. În pofida acestui scop de coordonare, numeroase prevederi reprezintă o armonizare deplină, iar propunerea include un număr mare de obligații legale. Statele membre completează normele Uniunii cu prevederi naționale suplimentare, pentru ca întregul sistem să devină operațional. În acest context, Comisia a identificat o serie de factori care determină necesitatea unor explicații ale statelor membre atât pentru o înțelegere corectă a măsurilor de transpunere, cât și pentru funcționarea întregului ansamblu de norme în materie de achiziții la nivel național: – măsurile de transpunere și de implementare sunt adoptate la niveluri instituționale diferite (național/federal, regional, local); – pe lângă diferitele niveluri de legislație, în multe state membre sunt prevăzute norme și în funcție de sectorul implicat sau de tipul de achiziție în cauză; – măsuri administrative cu caracter general sau specific completează și în unele cazuri se suprapun peste cadrul legal principal. Numai statele membre sunt în măsură să explice modul în care măsurile pe care le iau transpun directivele Uniunii din sectorul achizițiilor publice și modul în care aceste măsuri interacționează între ele. Din aceste motive, odată cu comunicarea măsurilor de transpunere, este necesar să fie transmise și documente care să explice relația dintre părțile prezentei directive și părțile corespondente din măsurile naționale de transpunere, în special tabele de corespondență, care constituie un instrument operațional pentru analizarea măsurilor naționale. – Spațiul Economic European Actul propus se referă la un subiect de interes pentru Spațiul Economic European și trebuie, prin urmare, extins la acesta. – Explicarea detaliată a propunerii 1) Simplificarea și flexibilizarea procedurilor de achiziție Propunerea de directivă prevede simplificarea și flexibilizarea regimului procedural prevăzut de directivele actuale privind achizițiile publice. În acest scop, propunerea conține următoarele măsuri: Clarificarea domeniului de aplicare: Conceptul de bază de „achiziții” care apare și în titlul directivei propuse a fost introdus pentru a determina mai bine domeniul de aplicare și scopul legislației privind achizițiile și pentru a facilita aplicarea pragurilor. Definițiile anumitor noțiuni cheie care determină domeniul de aplicare al directivei (cum ar fi organism de drept public, contracte de achiziții publice de lucrări și de servicii, contracte mixte) au fost revizuite în lumina jurisprudenței Curții de Justiție. În același timp, propunerea încearcă să păstreze continuitatea utilizării noțiunilor și a conceptelor care au fost dezvoltate de-a lungul anilor prin jurisprudența Curții și sunt bine cunoscute de către profesioniști. În acest context, trebuie remarcat că abaterile minore de la formularea sau prezentarea din directivele anterioare nu implică în mod necesar o modificare de substanță, ci pot fi datorate simplificării textelor. Noțiunea de drepturi speciale sau exclusive este esențială pentru definirea domeniului de aplicare al prezentei directive, deoarece entitățile care nu sunt nici autorități contractante nici întreprinderi publice în sensul prezentei directive intră sub incidența acesteia doar în măsura în care desfășoară una dintre activitățile reglementate în baza unor astfel de drepturi. Prin urmare, este necesar să se precizeze că drepturile care au fost acordate printr-o procedură în care s-a asigurat o publicitate adecvată, iar acordarea drepturilor respective s-a bazat pe criterii obiective, în conformitate cu legislația Uniunii, nu constituie drepturi speciale sau exclusive în sensul prezentei directive. Distincția tradițională dintre serviciile așa-numite prioritare și neprioritare (serviciile „A” și „B”) va fi eliminată. Rezultatele evaluării au demonstrat că nu se mai justifică limitarea aplicării depline a legislației privind achizițiile la un grup restrâns de servicii. Cu toate acestea, a reieșit cu claritate faptul că regimul general de achiziții nu este adaptat la serviciile sociale, care au nevoie de un set specific de norme (a se vedea mai jos). În urma rezultatelor evaluării, domeniul de aplicare din punctul de vedere al sectoarelor reglementate rămâne în mare măsură neschimbat. Cu toate acestea, achizițiile efectuate în scopul explorării petrolului și gazelor au fost excluse din domeniul de aplicare, deoarece s-a stabilit că acest sector este supus unor presiuni concurențiale care fac ca disciplina în materie de achiziții impusă de directivă să nu mai fie necesară. Situația concurenței din acest sector de activitate a fost examinată în cadrul a patru cereri de derogare în temeiul actualului articol 30[8]. În toate cele patru cazuri, s-a stabilit că piața geografică în cauză este piața mondială, ceea ce este de asemenea în conformitate cu practica consacrată în cazurile de fuziune[9]. Concluzia a fost întotdeauna că piața explorării nu este foarte concentrată. În afară de companiile de stat, piața este caracterizată de prezența a trei operatori privați internaționali integrați pe verticală, denumiți „super mari” (super majors) (BP, ExxonMobil și Shell), precum și a unui anumit număr de operatori așa-numiți „mari” (majors), însă chiar și cota de piață individuală a operatorilor „super mari” este mult sub nivelul de 1 %. În toate cazurile, s-a stabilit că aceste elemente constituie indicii ale expunerii directe la concurență, iar accesul la piață a fost liberalizat și mai mult prin dispozițiile directivei privind autorizațiile în domeniul hidrocarburilor[10]. Prin urmare, este oportun să se simplifice situația juridică și să se reducă sarcina administrativă pentru toate părțile implicate (entități contractante, state membre, Comisia Europeană, Parlamentul European și Consiliul), eliminând necesitatea de a adopta decizii individuale în temeiul articolului 30 pentru fiecare dintre cele 23 de state membre rămase. Abordare de tip „set de instrumente”: Sistemele statelor membre vor prevedea cele trei forme de proceduri de bază care există deja în temeiul actualelor directive: proceduri deschise și restrânse, precum și proceduri negociate cu invitație prealabilă la o procedură concurențială de ofertare. Ele pot prevedea totodată, fie ca procedură standard, fie sub rezerva anumitor condiții, parteneriatul pentru inovare, o nouă formă de procedură pentru achiziții inovatoare (a se vedea mai jos). Entitățile contractante vor avea în plus la dispoziție un set de șase tehnici și instrumente specifice de achiziții, destinate achizițiilor agregate și electronice: acorduri-cadru, sisteme dinamice de achiziție, licitații electronice, cataloage electronice, organisme centrale de achiziție și achiziții comune. În comparație cu directiva actuală, aceste instrumente au fost îmbunătățite și clarificate în vederea facilitării achizițiilor electronice. Promovarea achizițiilor electronice: Utilizarea mijloacelor electronice de comunicare și de procesare a tranzacțiilor de către achizitori poate produce economii semnificative și rezultate îmbunătățite, reducând în același timp deșeurile și erorile. Propunerea are scopul de a ajuta statele membre să realizeze tranziția la achizițiile electronice, care permit furnizorilor să participe la proceduri de achiziții online în întreaga piață internă. În acest scop, directiva propusă prevede obligativitatea transmiterii anunțurilor în format electronic, obligativitatea disponibilității în format electronic a documentelor achiziției și impune trecerea în întregime la comunicații electronice, în special depunerea electronică a documentelor, pentru toate procedurile de achiziții în termenul unei perioade de tranziție de doi ani. Directiva raționalizează și îmbunătățește sistemele dinamice de achiziții și cataloagele electronice, instrumente de achiziții integral electronice care sunt adaptate cu precădere pentru achizițiile cu grad ridicat de agregare efectuate de organismele centrale de achiziții. Instrumentul achizițiilor electronice le va permite totodată autorităților contractante să prevină, să depisteze și să corecteze erorile datorate în general unei înțelegeri sau interpretări greșite a normelor privind achizițiile publice. Modernizarea procedurilor: Propunerea prevede o abordare mai flexibilă și mai accesibilă pentru anumite caracteristici importante ale procedurilor de achiziții. Termenele pentru participare și pentru depunerea ofertelor au fost reduse, permițând efectuarea unor achiziții mai rapide și mai raționalizate. Distincția între selectarea ofertanților și atribuirea contractului, care este adesea o sursă de erori și neînțelegeri, a fost flexibilizată, ceea ce le permite entităților contractante să decidă care este ordinea cea mai practică a etapelor, examinând criteriile de atribuire înainte de criteriile de selecție, și să ia în considerare organizarea și calitatea personalului desemnat să execute contractul ca un criteriu de atribuire. Procedura de derogare pentru contractele atribuite pe piețele cu o concurență suficientă (actualele „decizii în temeiul articolului 30”) a fost simplificată și raționalizată. O serie de derogări, în special derogările privind achizițiile intragrup sau în cadrul unei asocieri în participație, care sunt importante în practică, au fost de asemenea analizate și clarificate. Modificarea contractelor aflate în curs de derulare a devenit un aspect din ce în ce mai problematic și relevant pentru practicieni. O dispoziție specifică privind modificarea contractelor preia soluțiile de bază care se regăsesc în jurisprudență și oferă o soluție pragmatică pentru situații neprevăzute care necesită o adaptare a unui contract de achiziții publice în perioada sa de valabilitate. 2) Utilizarea strategică a achizițiilor publice în contextul noilor provocări Directiva propusă are la bază o abordare de responsabilizare care le oferă entităților contractante instrumentele necesare pentru a contribui la realizarea obiectivelor Strategiei Europa 2020 utilizând puterea lor de cumpărare pentru a achiziționa bunuri și servicii care promovează inovarea, protecția mediului și lupta împotriva schimbărilor climatice, îmbunătățind în același timp ocuparea forței de muncă, sănătatea publică și condițiile sociale. Calcularea costurilor pe ciclu de viață: Propunerea oferă achizitorilor posibilitatea să își bazeze deciziile de atribuire pe costul pe ciclu de viață al produselor, serviciilor sau lucrărilor care urmează să fie achiziționate. Ciclul de viață acoperă toate etapele existenței unui produs, a unor lucrări sau a unei prestări de servicii, de la achiziția materiilor prime sau generarea resurselor până la eliminare, curățarea amplasamentului și finalizare. Costurile care trebuie luate în considerare cuprind nu doar cheltuielile monetare directe, ci și costurile externe de mediu, dacă acestea pot fi exprimate în valoare monetară și verificate. În cazul în care s-a elaborat o metodologie comună a Uniunii Europene pentru calcularea costurilor pe ciclu de viață, entitățile contractante au obligația să o utilizeze. Procesul de producție: Entitățile contractante pot face referire la toți factorii direct legați de procesul de producție în specificațiile tehnice și în criteriile de atribuire, atât timp cât fac referire la aspecte ale procesului de producție care sunt strâns legate de producția sau furnizarea specifică a bunurilor sau a serviciilor achiziționate. Sunt excluse cerințele care nu au legătură cu procesul de producție a produselor, lucrărilor sau serviciilor care fac obiectul achiziției, cum ar fi cerințele generale de responsabilitate socială a întreprinderilor, care acoperă ansamblul operațiunilor contractantului. Etichete: Entitățile contractante pot cere ca lucrările, bunurile sau serviciile să poarte etichete specifice care să certifice caracteristicile ecologice, sociale sau de altă natură, cu condiția să accepte și etichete echivalente. Acest lucru se aplică, de exemplu, etichetelor ecologice europene sau (multi)naționale sau etichetelor care atestă că un produs este fabricat fără exploatarea copiilor prin muncă. Sistemele de certificare în cauză trebuie să se refere la caracteristici legate de obiectul contractului și să fie elaborate pe baza unor informații științifice, stabilite în cadrul unei proceduri deschise și transparente și accesibile tuturor părților interesate. Sancționarea încălcărilor legislației sociale, a muncii și de mediu obligatorii: Potrivit directivei propuse, o entitate contractantă poate exclude operatorii economici din procedură în cazul în care constată încălcări ale obligațiilor stabilite de legislația Uniunii în domeniul social, al muncii sau al mediului sau ale dispozițiilor dreptului internațional al muncii. Mai mult, entitățile contractante vor fi obligate să respingă ofertele dacă constată că acestea sunt anormal de scăzute din cauza încălcării legislației Uniunii în domeniul social, al muncii sau al mediului. Servicii sociale: Evaluarea impactului și a eficacității legislației UE în materie de achiziții publice a arătat că serviciile sociale, de sănătate și de educație au caracteristici specifice care le fac inadecvate pentru aplicarea procedurilor normale de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii. Aceste servicii sunt în mod normal furnizate într-un context specific care variază foarte mult de la un stat membru la altul, din cauza circumstanțelor culturale, administrative și organizaționale diferite. Serviciile au, prin însăși natura lor, o dimensiune transfrontalieră foarte redusă. Statele membre ar trebui, prin urmare, să beneficieze de o largă marjă de discreție pentru a organiza alegerea furnizorilor de servicii. Propunerea ține cont de acest lucru stabilind un regim specific pentru contractele de achiziții de astfel de servicii, cu un prag mai mare, de 1.000.000 EUR, și impunând numai respectarea principiilor fundamentale ale transparenței și egalității de tratament. O analiză cantitativă a valorii contractelor pentru achiziția serviciilor de acest tip atribuite operatorilor economici din străinătate a arătat că, de regulă, contractele sub această valoare nu prezintă interes transfrontalier în contextul specific al achizițiilor în sectoarele serviciilor de utilități. Inovare: Cercetarea și inovarea joacă un rol central în Strategia Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii. Achizitorii ar trebui să aibă posibilitatea de a cumpăra produse și servicii inovatoare, care promovează creșterea viitoare și îmbunătățesc eficiența și calitatea serviciilor publice. Propunerea prevede în acest scop parteneriatul pentru inovare, o nouă procedură specială pentru dezvoltarea și achiziționarea ulterioară de produse, lucrări și servicii noi și inovatoare, cu condiția ca acestea să poată fi livrate la nivelurile de performanță și costurile convenite. În plus, propunerea îmbunătățește și simplifică procedura dialogului competitiv și facilitează achizițiile transfrontaliere comune, care reprezintă un instrument important pentru realizarea de achiziții inovatoare. 3) Un acces mai bun la piață pentru IMM-uri și pentru societățile nou-înființate Întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri) au un potențial imens de creare de locuri de muncă, creștere și inovare. Facilitarea accesului la piețele de achiziții le poate ajuta să exploateze acest potențial, permițând în același timp entităților contractante să lărgească baza de furnizori, lucru care are ca efect pozitiv creșterea concurenței pentru contractele de achiziții publice. În scopul sporirii cât mai mult posibil a accesibilității contractelor de achiziții publice pentru IMM-uri, Comisia Europeană a publicat în 2008 „Codul european al celor mai bune practici care facilitează accesul IMM-urilor la contractele de achiziții publice”[11]. Propunerea se bazează pe această lucrare și prevede măsuri concrete pentru eliminarea barierelor din calea accesului la piață al IMM-urilor. Simplificarea obligațiilor de informare: Astfel, se prevede ca entitățile contractante să poată aplica criteriile de selecție prevăzute în directiva propusă privind achizițiile publice și ca, atunci când o fac, să aibă obligația de a aplica dispozițiile privind mai ales pragul pentru cerințele privind cifra de afaceri minimă, precum și dispozițiile privind în special autocertificarea. Un acces mai bun la acordurile-cadru: Conform directivelor actuale, nu există o limită privind durata acordurilor-cadru încheiate în sectorul serviciilor de utilități. Aceasta poate duce la o îngrădire a accesului la piață. Propunerea limitează durata la patru ani (cu excepția circumstanțelor bine justificate), îmbunătățind accesul la oportunitățile de afaceri și crescând concurența, inclusiv în beneficiul IMM-urilor. Plata directă a subcontractanților: În plus, statele membre pot prevedea posibilitatea ca subcontractanții să solicite plata directă de către entitatea contractantă pentru produsele, lucrările și serviciile furnizate contractantului principal în cadrul executării contractului. Astfel, subcontractanții care, în multe cazuri, sunt IMM-uri dispun de o modalitate eficientă de a-și proteja interesul de a fi plătiți. 4) Proceduri riguroase Interesele financiare aflate în joc și interacțiunea dintre sectorul public și cel privat fac ca achizițiile să fie un domeniu expus practicilor comerciale neloiale, cum sunt conflictul de interese, favoritismul și corupția. Propunerea îmbunătățește măsurile de protecție existente împotriva acestor riscuri și prevede o protecție suplimentară. Conflicte de interese: Propunerea conține o dispoziție specifică privind conflictele de interese care acoperă conflictele de interese reale, potențiale sau aparente care îi afectează pe membrii personalului autorității contractante sau al furnizorilor de servicii de achiziții care intervin în procedură și pe membrii conducerii autorității contractante care pot influența rezultatul unei proceduri de achiziții, chiar dacă nu participă la aceasta în mod oficial. Ținând cont de diferențele dintre procesele decizionale ale autorităților contractante și, respectiv, cele ale întreprinderilor, este necesar să se limiteze aceste dispoziții la achizițiile efectuate de autoritățile contractante. Comportamente ilicite: Propunerea conține o dispoziție specifică împotriva comportamentelor ilicite ale candidaților și ofertanților, cum ar fi ca încercările de a influența în mod nepermis procesul decizional sau de a încheia acorduri cu alți participanți pentru a manipula rezultatul procedurii să conducă la excluderea din procedură. Astfel de activități ilicite încalcă principiile de bază ale Uniunii Europene și pot duce la denaturarea gravă a concurenței. Avantaje neloiale: Consultările pieței sunt un instrument util cu ajutorul căruia entitățile contractante obțin informații privind structura, abilitățile și capacitatea unei piețe, informând în același timp actorii de pe piață cu privire la proiectele și cerințele în materie de achiziții ale achizitorilor. Cu toate acestea, contactele preliminare cu participanții la piață nu trebuie să conducă la avantaje neloiale și la denaturarea concurenței. Propunerea include prin urmare o dispoziție specifică privind măsurile de protecție împotriva preferinței nejustificate acordate participanților care au oferit consultanță entității contractante sau care au fost implicați în pregătirea procedurii. 5) Guvernanță Organisme naționale de supraveghere: Evaluarea a arătat că nu toate statele membre monitorizează în mod consecvent și sistematic implementarea și funcționarea normelor privind achizițiile. Acest lucru compromite aplicarea eficientă și uniformă a dreptului Uniunii Europene. Propunerea prevede, așadar, că statele membre trebuie să desemneze o autoritate națională unică responsabilă cu monitorizarea, implementarea și controlul legislației în domeniul achizițiilor. Numai un organism unic cu sarcini globale va asigura o privire de ansamblu asupra principalelor dificultăți de implementare și va fi în măsură să propună soluții adecvate pentru problemele structurale. El va fi în măsură să ofere un feedback imediat privind funcționarea politicii și potențialele deficiențe ale legislației și practicii naționale, contribuind astfel la identificarea rapidă a soluțiilor și la îmbunătățirea procedurilor de achiziții. Centre de cunoștințe: În multe cazuri, entitățile contractante nu au expertiza internă necesară pentru a gestiona proiecte de achiziții complexe. Un sprijin profesional adecvat și independent din partea unor structuri administrative ar putea îmbunătăți semnificativ rezultatele achizițiilor prin extinderea bazei de cunoștințe, prin profesionalizarea achizitorilor publici și prin oferirea unei asistențe pentru întreprinderi, în special pentru IMM-uri. Propunerea obligă așadar statele membre să instituie structuri de sprijin care să ofere consiliere, îndrumare, formare profesională și asistență în domeniul juridic și economic pentru pregătirea și desfășurarea procedurilor de achiziții. La nivel național există deja structuri sau mecanisme de sprijin, deși organizate în moduri foarte diferite și acoperind diferite domenii de interes pentru autoritățile contractante și entitățile contractante. Statele membre vor putea așadar să utilizeze aceste mecanisme, să valorifice expertiza lor și să promoveze serviciile oferite ca instrument adecvat și modern capabil să furnizeze un sprijin adecvat autorităților contractante, entităților contractante și operatorilor economici. Pentru a intensifica lupta împotriva corupției și a favoritismului, autoritățile contractante vor avea obligația de a transmite textul contractelor încheiate organismului de supraveghere, care va putea astfel să verifice dacă aceste contracte sunt caracterizate de anumite tipare suspecte, și de a oferi acces la aceste documente persoanelor interesate, în măsura în care interesele legitime publice sau private nu sunt periclitate. Ținând cont de rațiunile evidente legate de protejarea intereselor comerciale legitime și de evitarea distorsionării concurenței, această obligație nu trebuie să se extindă asupra întreprinderilor (publice sau private) care își desfășoară activitatea în aceste sectoare. În plus, trebuie să se evite crearea unei sarcini administrative disproporționate; astfel, obligația de a transmite textul integral al contractelor încheiate trebuie să rămână limitată la contractele cu o valoare relativ ridicată. Pragurile propuse ar conduce la un echilibru adecvat între creșterea sarcinii administrative și asigurarea unei mai mari transparențe: cu un prag de 1 000 000 EUR pentru bunuri și servicii și respectiv 10 000 000 EUR pentru lucrări, această obligație s-ar aplica pentru 10 - 20 % dintre toate achizițiile publicate în Jurnalul Oficial. Nu se preconizează că cerințele privind organismele de supraveghere și centrele de cunoștințe vor genera o sarcină financiară suplimentară pentru statele membre. Deși sunt prevăzute unele costuri pentru reorganizarea sau perfecționarea activităților mecanismelor sau structurilor existente, acestea vor fi compensate prin reducerea cheltuielilor de judecată (atât pentru entitățile contractante, cât și pentru întreprinderi), a costurilor legate de întârzierile în atribuirea contractelor, rezultate din aplicarea incorectă a normelor privind achizițiile publice sau din pregătirea deficitară a procedurilor de achiziții, precum și a costurilor care decurg din fragmentarea și ineficiența actuală a consultanței acordate entităților contractante. Cooperare administrativă: Propunerea prevede de asemenea o cooperare eficientă care să le permită organismelor de supraveghere naționale să facă schimb de informații și de bune practici și să coopereze prin sistemul de informare al pieței interne (IMI). 2011/0439 (COD) Propunere de DIRECTIVĂ A PARLAMENTULUI EUROPEAN ŞI A CONSILIULUI privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale (Text cu relevanță pentru SEE) PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE, având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 53 alineatul (1), articolul 62 și articolul 114, având în vedere propunerea Comisiei Europene, după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale[12], având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European[13], având în vedere avizul Comitetului Regiunilor[14], hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară, întrucât: (1) Ținând cont de rezultatele evaluării impactului și a eficacității legislației UE privind achizițiile publice[15], apare ca oportună menținerea normelor privind achizițiile efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale, deoarece autoritățile naționale pot influența în continuare comportamentul acestor entități, inclusiv prin participarea la capitalul acestora și reprezentarea în organismele de administrare, de conducere sau de supraveghere ale entităților. Un alt motiv pentru a reglementa în continuare achizițiile în aceste sectoare este natura închisă a piețelor pe care își desfășoară activitatea, datorată existenței unor drepturi speciale sau exclusive acordate de statele membre în ceea ce privește aprovizionarea, punerea la dispoziție sau exploatarea rețelelor în vederea furnizării serviciului în cauză. (2) În vederea garantării deschiderii către concurență a achizițiilor efectuate de entitățile care își desfășoară activitatea în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale, trebuie elaborate dispoziții de coordonare a procedurilor de achiziții pentru contractele care depășesc o anumită valoare. Această coordonare este necesară pentru a pune în aplicare principiile Tratatului privind funcționarea Uniunii Europene, mai exact libera circulație a mărfurilor, libertatea de stabilire și libertatea de a presta servicii, precum și principiile care derivă din acestea, cum ar fi egalitatea de tratament, nediscriminarea, recunoașterea reciprocă, proporționalitatea și transparența. Având în vedere natura sectoarelor afectate de o astfel de coordonare, aceasta din urmă ar trebui ca, simultan cu protejarea aplicării principiilor enunțate, să stabilească un cadru pentru practici comerciale loiale și să permită o flexibilitate maximă. (3) Pentru achizițiile a căror valoare este mai mică decât pragurile care determină aplicarea dispozițiilor privind coordonarea la nivelul Uniunii, este recomandabil să se facă apel la jurisprudența dezvoltată de Curtea de Justiție, conform căreia se aplică normele și principiile tratatului. (4) Achizițiile publice joacă un rol cheie în Strategia Europa 2020[16], reprezentând unul dintre instrumentele de piață care trebuie utilizate pentru realizarea unei creșteri inteligente, durabile și favorabile incluziunii, asigurând în același timp o utilizare cât mai eficientă a fondurilor publice. În acest scop, normele actuale în materie de achiziții publice adoptate prin Directiva 2004/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 de coordonare a procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale[17] și prin Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii[18] trebuie revizuite și modernizate pentru a crește eficiența cheltuielilor publice, a facilita participarea întreprinderilor mici și mijlocii la achizițiile publice și a permite achizitorilor să utilizeze mai eficient achizițiile publice în sprijinul unor obiective societale comune. Totodată, anumite noțiuni și concepte de bază trebuie clarificate pentru îmbunătățirea certitudinii juridice și încorporarea unor aspecte ale jurisprudenței constante a Curții de Justiție a Uniunii Europene în acest domeniu. (5) În conformitate cu articolul 11 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în definirea și aplicarea politicilor și activităților Uniunii trebuie integrate cerințe de protecție a mediului, în special pentru a promova dezvoltarea durabilă. Prezenta directivă clarifică modul în care entitățile contractante pot contribui la protecția mediului și la promovarea unei dezvoltări durabile, garantându-le totodată posibilitatea de a obține cel mai bun raport calitate/preț pentru contractele lor. (6) Este oportun ca noțiunea de achiziție sau definiția a ceea ce constituie o achiziție unică să fie cât mai apropiate de cele aplicate conform Directivei […] a Parlamentului European și a Consiliului din […] privind achizițiile publice[19], ținând seama de particularitățile sectoarelor care intră sub incidența prezentei directive. Conceptul de achiziție unică include toate bunurile, lucrările și serviciile necesare pentru realizarea unui anumit proiect, de exemplu un proiect de lucrări sau un ansamblu de lucrări, produse și/sau servicii. Indiciile existenței unui singur proiect pot include, de exemplu, planificarea și conceperea prealabile globale de către entitatea contractantă, faptul că diferitele elemente achiziționate îndeplinesc o funcție tehnică și economică unică sau că sunt legate logic în alt mod și desfășurate într-un interval scurt de timp. (7) Pentru asigurarea unei deschideri reale a pieței și a unui echilibru just în aplicarea normelor privind achizițiile în sectoarele apei, energiei, transporturilor și serviciilor poștale, este necesar ca entitățile menționate să fie identificate pe o altă bază decât statutul lor juridic. Prin urmare, ar trebui să se garanteze că nu se aduce atingere egalității de tratament între entitățile contractante din sectorul public și cele din sectorul privat. De asemenea, este necesar să se garanteze, în conformitate cu articolul 345 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, că nu se aduce atingere normelor care reglementează regimul proprietății în statele membre. (8) Noțiunea de drepturi speciale sau exclusive este esențială pentru definirea domeniului de aplicare al prezentei directive, deoarece entitățile care nu sunt nici autorități contractante nici întreprinderi publice în sensul prezentei directive intră sub incidența prevederilor acesteia doar în măsura în care desfășoară una dintre activitățile reglementate în baza unor astfel de drepturi. Prin urmare, este necesar să se precizeze că drepturile care au fost acordate printr-o procedură bazată pe criterii obiective, în special în conformitate cu legislația Uniunii, și pentru care s-a asigurat o publicitate adecvată, nu constituie drepturi speciale sau exclusive în sensul prezentei directive. Această legislație trebuie să includă Directiva 98/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale[20], Directiva 96/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 decembrie 1996 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică[21], Directiva 97/67/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind normele comune pentru dezvoltarea pieței interne a serviciilor poștale ale Comunității și îmbunătățirea calității serviciului[22], Directiva 94/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 mai 1994 privind condițiile de acordare și folosire a autorizațiilor de prospectare, explorare și extracție a hidrocarburilor[23] și Regulamentul (CE) nr. 1370/2007 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2007 privind serviciile publice de transport feroviar și rutier de călători și de abrogare a Regulamentelor (CEE) nr. 1191/69 și (CEE) nr. 1107/70 ale Consiliului[24]. (9) Entitățile contractante care activează în sectorul apei potabile pot de asemenea să desfășoare alte activități legate de apă, cum ar fi proiecte în domeniul ingineriei hidraulice, al irigațiilor, al drenării solurilor sau al evacuării și tratării apelor uzate. În acest caz, entitățile contractante trebuie să poată aplica procedurile de achiziții prevăzute în prezenta directivă în ceea ce privește toate activitățile lor legate de apă, indiferent de partea vizată din „ciclul apei ”. Cu toate acestea, normele în materie de achiziții publice de tipul celor propuse pentru produse sunt neadecvate pentru achizițiile de apă, având în vedere necesitatea de aprovizionare cu apă din surse aflate în apropierea locului de utilizare. (10) Este necesar să se excludă achizițiile efectuate în scopul explorării petrolului și gazelor, deoarece s-a stabilit în repetate rânduri că acest sector este supus unor presiuni concurențiale care fac ca disciplina în materie de achiziții impusă de normele UE privind achizițiile să nu mai fie necesară. (11) Contractele pot fi atribuite în scopul îndeplinirii cerințelor inerente mai multor activități și pot fi eventual supuse unor regimuri juridice diferite. Trebuie precizat faptul că regimul juridic aplicabil unui singur contract destinat să acopere mai multe activități trebuie să facă obiectul normelor aplicabile activității pe care o vizează în principal. Determinarea activității pe care contractul o vizează în principal se poate baza pe analiza cerințelor pe care trebuie să le îndeplinească contractul respectiv, efectuată de entitatea contractantă în scopul estimării valorii contractului și al întocmirii documentelor achiziției. În anumite cazuri, cum ar fi achiziționarea unui singur echipament destinat desfășurării unor activități pentru care nu sunt disponibile informații care să permită o estimare a ratelor de utilizare respective, poate fi imposibil, din rațiuni obiective, să se determine ce activitate vizează contractul în principal. Trebuie să se indice normele aplicabile în astfel de cazuri. (12) Chiar dacă nu conduc în mod necesar la acte de corupție, conflictele de interese reale, potențiale sau aparente au un potențial ridicat de a influența în mod nepermis deciziile de achiziții publice, ceea ce duce la denaturarea concurenței și afectează tratamentul egal al ofertanților. Prin urmare, trebuie înființate mecanisme eficiente pentru a preveni, identifica și remedia conflictele de interese. Ținând cont de diferențele dintre procesele decizionale ale autorităților contractante și, respectiv, cele ale întreprinderilor, este necesar să se limiteze aceste dispoziții la achizițiile efectuate de autoritățile contractante. (13) Comportamentele ilicite ale participanților la o procedură de achiziție, cum sunt încercările de a influența în mod nepermis procesul de luare a deciziilor sau de a încheia acorduri cu alți candidați pentru a manipula rezultatul procedurii, pot duce la încălcări ale principiilor de bază din legislația Uniunii și la denaturarea gravă a concurenței. Operatorii economici trebuie, prin urmare, să aibă obligația de a prezenta o declarație pe propria răspundere că nu se angajează în asemenea activități ilicite și să fie excluși în cazul în care această declarație se dovedește a fi falsă. (14) Prin Decizia 94/800/CE a Consiliului din 22 decembrie 1994 privind încheierea, în numele Comunității Europene, referitor la domeniile de competența sa, a acordurilor obținute în cadrul negocierilor comerciale multilaterale din Runda Uruguay (1986‑1994)[25] a fost aprobat Acordul privind achizițiile publice al Organizației Mondiale a Comerțului, denumit în continuare „Acordul”. Obiectivul Acordului este de a institui un cadru multilateral de drepturi și obligații echilibrate referitoare la contractele de achiziții publice, în scopul de a realiza liberalizarea și expansiunea comerțului mondial. Pentru contractele reglementate de Acord, precum și de alte acorduri internaționale pertinente în cadrul cărora Uniunea Europeană și-a asumat obligații, entitățile contractante își îndeplinesc obligațiile care le revin în temeiul acestor acorduri prin aplicarea prezentei directive operatorilor economici din țările terțe care sunt semnatare ale acordurilor. (15) Acordul se aplică în cazul contractelor care depășesc anumite praguri, stabilite în acord și exprimate în drepturi speciale de tragere. Pragurile stabilite prin prezenta directivă trebuie aliniate pentru a corespunde echivalentului în euro al pragurilor fixate în acord. De asemenea, trebuie să se prevadă și o revizuire periodică a pragurilor exprimate în euro, pentru a le adapta, prin intermediul unei operațiuni pur matematice, la eventualele variații ale valorii monedei euro în raport cu dreptul special de tragere. Pentru a evita multiplicarea pragurilor și fără a aduce atingere angajamentelor internaționale ale Uniunii, este de asemenea necesar să se continue aplicarea pragurilor respective tuturor entităților contractante, indiferent de sectorul în care își desfășoară activitatea. (16) Rezultatele evaluării au demonstrat că excluderea anumitor servicii de la aplicarea integrală a prezentei directivei trebuie revizuită. În consecință, aplicarea integrală a directivei este extinsă la o serie de servicii (cum ar fi serviciile hoteliere și serviciile juridice, care înregistrează un nivel foarte ridicat de comerț transfrontalier). (17) Alte categorii de servicii, mai exact așa-numitele servicii pentru persoane, cum sunt unele servicii sociale, de sănătate și educaționale, continuă, prin însăși natura lor, să aibă o dimensiune transfrontalieră limitată. Aceste servicii sunt furnizate într-un context specific, care variază foarte mult de la un stat membru la altul, datorită tradițiilor culturale diferite. Este necesar așadar să se instituie un regim specific pentru contractele de achiziții care au ca obiect aceste servicii, cu un prag mai ridicat, de 1 000 000 EUR. În contextul specific al achizițiilor în aceste sectoare, serviciile pentru persoane cu valori situate sub acest prag nu prezintă în mod normal interes pentru prestatorii din alte state membre, cu excepția cazului în care există indicii contrare concrete, de exemplu o finanțare din partea Uniunii pentru proiecte transnaționale. Contractele de servicii pentru persoane care depășesc acest prag trebuie să fie supuse obligațiilor de transparență la nivelul întregii Uniuni. Având în vedere importanța contextului cultural și sensibilitatea acestor servicii, statele membre trebuie să dispună de o largă marjă de discreție pentru a organiza alegerea prestatorilor de servicii în modul pe care îl consideră cel mai adecvat. Normele prezentei directive țin cont de acest imperativ, impunând numai respectarea principiilor fundamentale de transparență și de egalitate de tratament și garantând că entitățile contractante sunt în măsură să aplice criterii de calitate specifice pentru alegerea prestatorilor de servicii, cum ar fi criteriile prevăzute în Cadrul european de calitate pentru servicii sociale al Comitetului pentru protecție socială al Uniunii Europene[26]. Statele membre și/sau entitățile contractante au în continuare posibilitatea de a furniza ele însele aceste servicii sau de a organiza serviciile sociale într-un mod care nu implică încheierea de contracte de achiziții publice, de exemplu prin simpla finanțare a acestor servicii sau prin acordarea de licențe sau autorizații pentru toți operatorii economici care îndeplinesc condițiile stabilite în prealabil de entitatea contractantă, fără limite sau cote, cu condiția ca un astfel de sistem să asigure un nivel suficient de publicitate și să respecte principiile transparenței și nediscriminării. (18) Întrucât se adresează statelor membre, prezenta directivă nu se aplică achizițiilor efectuate de organizații internaționale în nume și pe cont propriu. Este necesar însă să se precizeze în ce măsură ea se aplică achizițiilor reglementate de norme internaționale specifice. (19) Există un nivel considerabil de incertitudine juridică cu privire la măsura în care cooperarea între autoritățile publice trebuie să facă obiectul normelor privind achizițiile publice. Jurisprudența relevantă a Curții de Justiție a Uniunii Europene face obiectul unor interpretări divergente între statele membre și chiar între autoritățile contractante. Dat fiind că această jurisprudență s-ar aplica de asemenea autorităților publice atunci când desfășoară activități în sectoarele reglementate de prezenta directivă, este necesar să se garanteze că aceleași norme se aplică atât în cazul prezentei directive, cât și în cel al Directivei […/…/UE][privind achizițiile publice]. (20) Este oportun să se excludă anumite contracte de achiziții de servicii, bunuri și lucrări atribuite unei întreprinderi afiliate, a cărei activitate principală este furnizarea unor astfel de servicii, bunuri sau lucrări grupului din care face parte, în loc ca acestea să fie comercializate pe piață. Este de asemenea oportun să se excludă anumite contracte de achiziții de servicii, bunuri și lucrări atribuite de către o entitate contractantă unei asocieri în participație formate dintr-un număr de entități contractante în scopul desfășurării activităților reglementate de prezenta directivă și din care face parte entitatea respectivă. Cu toate acestea, este oportun să se garanteze că această excludere nu determină denaturări ale concurenței în avantajul întreprinderilor sau al asocierilor în participație care sunt afiliate cu entitățile contractante; este oportun să se prevadă un ansamblu corespunzător de norme, în special referitoare la limitele maxime ale părții din cifra de afaceri pe care întreprinderile o pot realiza pe piață și dincolo de care pierd posibilitatea de a li se atribui contracte fără invitarea la o procedură concurențială de ofertare, precum și referitoare la componența asocierilor în participație și stabilitatea raporturilor dintre acestea și entitățile contractante care le compun. (21) Este de asemenea oportun să se precizeze relațiile dintre dispozițiile privind cooperarea între autorități publice și dispozițiile privind atribuirea contractelor către întreprinderi afiliate sau în contextul asociațiilor în participație. (22) Prezenta directivă nu trebuie să se aplice contractelor destinate să permită desfășurarea unei activități menționate la articolele 5-11, nici concursurilor de proiecte organizate pentru executarea unei astfel de activități, în cazul în care, în statul membru în care se desfășoară activitatea, aceasta este direct expusă concurenței pe piețe la care accesul nu este limitat. De aceea, este necesar să se mențină o procedură, aplicabilă tuturor sectoarelor reglementate de prezenta directivă, care să permită luarea în considerare a efectelor deschiderii actuale sau viitoare către concurență. O astfel de procedură ar trebui să ofere certitudine juridică pentru entitățile vizate, precum și un proces decizional corespunzător, asigurând, într-un termen scurt, aplicarea uniformă a legislației Uniunii în acest domeniu. (23) Expunerea directă la concurență trebuie să fie evaluată pe baza unor criterii obiective, ținând seama de caracteristicile specifice ale sectorului respectiv. Această evaluare este totuși limitată de faptul că termenele aplicabile sunt scurte, precum și de obligația de a se baza pe informațiile aflate la dispoziția Comisiei – fie că provin din surse deja disponibile, fie că au fost obținute în contextul aplicării articolului 28 – care nu pot fi completate prin metode care necesită mai mult timp, cum ar fi în special anchetele publice vizând operatorii economici în cauză. Prin urmare, evaluarea expunerii directe la concurență care se poate efectua în contextul prezentei directivei nu aduce atingere aplicării integrale a dreptului concurenței. (24) Implementarea și aplicarea legislației corespunzătoare a Uniunii, prin care se deschide un anumit sector sau o parte din acesta, oferă motive suficiente pentru a se considera că există acces liber la piața în cauză. Respectiva legislație corespunzătoare trebuie să fie identificată într-o anexă care poate fi actualizată de Comisie. Anexa în cauză ar trebui să cuprindă în prezent Directiva 2009/73/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă în sectorul gazelor naturale și de abrogare a Directivei 2003/55/CE[27], Directiva 2009/72/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind normele comune pentru piața internă a energiei electrice și de abrogare a Directivei 2003/54/CE[28] și Directiva 94/22/CE. (25) Cercetarea și inovarea, inclusiv ecoinovarea și inovarea socială, sunt printre principalele motoare ale creșterii viitoare și au fost așezate în centrul Strategiei Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii. Entitățile contractante trebuie să dea achizițiilor publice o utilizare strategică optimă pentru a stimula inovarea. Achiziționarea de bunuri și servicii inovatoare joacă un rol esențial pentru îmbunătățirea eficienței și a calității serviciilor publice, ținând cont în același timp de provocările societale majore. Aceasta contribuie la obținerea celui mai bun raport calitate-preț,celei mai mari rentabilități a banilor, dar și a unor beneficii economice, societale și de mediu mai ample prin generarea unor idei noi, transpunerea lor în produse și servicii inovatoare și promovarea unei creșteri economice durabile. Prezenta directivă trebuie să contribuie la facilitarea achizițiilor de inovații și să ajute statele membre la îndeplinirea obiectivelor inițiativei „O Uniune a inovării”. În consecință, trebuie prevăzută o procedură specifică de achiziții care să le permită entităților contractante să creeze un parteneriat pentru inovare pe termen lung pentru dezvoltarea și achiziționarea ulterioară de produse, servicii sau lucrări noi și inovatoare, cu condiția ca acestea să poată fi livrate la nivelurile de performanță și costurile convenite. Parteneriatul trebuie să fie structurat astfel încât să poată asigura un nivel al cererii din partea pieței (market pull) care să stimuleze dezvoltarea unei soluții inovatoare fără a îngrădi accesul pe piață. (26) Având în vedere efectele negative asupra concurenței, procedurile negociate fără invitarea la o procedură concurențială de ofertare trebuie utilizate doar în circumstanțe excepționale. Această excepție trebuie să se limiteze la cazurile în care publicarea este imposibilă, din motive de forță majoră în conformitate cu jurisprudența constantă a Curții de Justiție a Uniunii Europene, sau în care este clar de la început că publicarea nu ar duce la creșterea concurenței, mai ales dacă există în mod obiectiv numai un singur operator economic care poate executa contractul. Utilizarea procedurii negociate fără invitarea la o procedură concurențială de ofertare poate fi justificată numai de o situație de exclusivitate obiectivă, în care exclusivitatea nu a fost creată de către entitatea contractantă însăși în vederea viitoarei proceduri de achiziții și în care se constată, în urma unei evaluări riguroase, că nu există înlocuitori adecvați. (27) Mijloacele electronice de informare și comunicare pot simplifica foarte mult publicarea contractelor și pot spori eficiența și transparența procedurilor de achiziții. Acestea trebuie să devină mijloacele standard de comunicare și schimb de informații în cadrul procedurilor de achiziții. Utilizarea mijloacelor electronice duce totodată și la economii de timp. Prin urmare, trebuie prevăzute reduceri ale perioadelor minime atunci când se utilizează mijloacele electronice, cu condiția ca acestea să fie însă compatibile cu modalitățile de transmitere specifice prevăzute la nivelul Uniunii. În plus, utilizarea unor mijloace electronice de informare și comunicare care includ funcții adecvate le poate permite autorităților contractante să prevină, să depisteze și să corecteze erorile care apar în cursul procedurilor de achiziție. (28) Există o puternică tendință pe piețele de achiziții publice din Uniune către agregarea cererii din partea achizitorilor publici, cu scopul de a obține economii de scară, de exemplu scăderea prețurilor și a costurilor tranzacțiilor, și către îmbunătățirea și profesionalizarea gestionării achizițiilor. Acest obiectiv poate fi atins prin concentrarea achizițiilor fie ca număr de entități contractante implicate, fie ca volum și valoare în timp. Cu toate acestea, agregarea și centralizarea achizițiilor trebuie monitorizate cu atenție, pentru a se evita concentrarea excesivă a puterii de cumpărare și înțelegerile anticoncurențiale și pentru a menține transparența și concurența, precum și posibilitățile de acces la piață pentru întreprinderile mici și mijlocii. (29) Acordurile-cadru pot fi o tehnică eficientă de achiziții în întreaga Europă; cu toate acestea, este necesar să se stimuleze concurența prin îmbunătățirea transparenței și a accesului la achizițiile efectuate prin intermediul acordurilor-cadru. Prin urmare, este oportun să se revizuiască dispozițiile aplicabile acestor acorduri, în special prin prevederea unor proceduri concurențiale secundare pentru atribuirea de contracte specifice în baza acordului și prin limitarea duratei acordurilor-cadru. (30) Având în vedere experiența dobândită, este de asemenea necesar să se adapteze normele care reglementează sistemele dinamice de achiziții pentru a permite entităților contractante să profite pe deplin de posibilitățile oferite de acest instrument. Sistemele trebuie simplificate, în special prin utilizarea lor sub forma unei proceduri restrânse, eliminând astfel necesitatea ofertelor orientative, care au fost identificate ca reprezentând una dintre principalele dificultăți asociate cu aceste sisteme. În acest fel, orice operator economic care prezintă o cerere de participare și satisface criteriile de selecție trebuie autorizat să participe la procedurile de achiziții desfășurate prin sistemul dinamic de achiziții. Această tehnică de achiziție permite entității contractante să dispună de o gamă deosebit de largă de oferte și să asigure astfel o utilizare optimă a fondurilor printr-o concurență extinsă. (31) În plus, sunt dezvoltate în permanență noi tehnici electronice de achiziție, cum sunt cataloagele electronice. Acestea contribuie la sporirea concurenței și la raționalizarea achizițiilor publice, în special datorită economiilor de timp și de bani. Cu toate acestea, este necesar să se prevadă anumite norme pentru ca această utilizare să respecte dispozițiile prezentei directive și principiile egalității de tratament, nediscriminării și transparenței. Mai exact, în cazul reluării procedurii concurențiale în baza unui acord-cadru sau în cazul în care se utilizează un sistem dinamic de achiziții și sunt oferite garanții suficiente în ceea ce privește asigurarea trasabilității, a egalității de tratament și a previzibilității, trebuie să li se permită entităților contractante să genereze oferte cu privire la anumite achiziții pe baza unor cataloage electronice transmise în prealabil. În conformitate cu cerințele normelor aplicabile mijloacelor electronice de comunicare, entitățile contractante trebuie să evite obstacolele nejustificate din calea accesului operatorilor economici la procedurile de achiziții în care ofertele trebuie prezentate sub forma cataloagelor electronice și care garantează respectarea principiilor generale de nediscriminare și de egalitate de tratament. (32) Tehnicile de achiziție centralizată sunt din ce în ce mai utilizate în majoritatea statelor membre. Organismele centrale de achiziție răspund de realizarea achizițiilor sau de atribuirea contractelor de achiziții/acordurilor-cadru pentru alte autorități contractante sau pentru entitățile contractante. Având în vedere volumele mari de achiziții, aceste tehnici contribuie la creșterea concurenței și la profesionalizarea achizițiilor publice. Este, prin urmare, necesar să se prevadă o definiție la nivelul Uniunii a organismelor centrale de achiziție în serviciul entităților contractante, fără a împiedica continuarea formelor mai puțin sistematice și instituționalizate de achiziții comune sau practica stabilită de a recurge la prestatori de servicii pentru pregătirea și gestionarea procedurilor de achiziții publice în numele și în contul unei entități contractante. Totodată, trebuie prevăzute norme de alocare a responsabilității pentru respectarea obligațiilor prevăzute în prezenta directivă, inclusiv în cazul măsurilor de remediere, între organismul central de achiziție și entitățile contractante care achiziționează de la acesta sau prin intermediul acestuia. În cazul în care acesta din urmă are responsabilitatea exclusivă pentru derularea procedurilor de achiziții, el trebuie să fie totodată exclusiv și direct responsabil de legalitatea procedurilor. În cazul în care o entitate contractantă desfășoară anumite părți ale procedurii, de exemplu reluarea procedurii concurențiale în baza unui acord-cadru sau atribuirea de contracte individuale pe baza unui sistem dinamic de achiziții, aceasta trebuie să fie în continuare responsabilă pentru etapele pe care le desfășoară. (33) Mijloacele de comunicare electronice sunt deosebit de bine adaptate pentru practicile și instrumentele de achiziții centralizate, deoarece oferă posibilitatea reutilizării și procesării automate a datelor și a reducerii la minimum a costurilor de informare și de tranzacționare. Utilizarea acestor mijloace electronice de comunicare trebuie așadar, într-o primă etapă, să devină obligatorie pentru organismele centrale de achiziție, facilitând în același timp convergența practicilor în întreaga Uniune. Ulterior trebuie stabilită o obligație generală de a utiliza mijloace electronice de comunicare pentru toate procedurile de achiziții, după o perioadă de tranziție de doi ani. (34) Atribuirea în comun a contractelor de către entități contractante din state membre diferite se confruntă în prezent cu probleme juridice specifice, legate în special de conflictele dintre legile naționale. În ciuda faptului că Directiva 2004/17/CE permite în mod implicit achizițiile publice comune transfrontaliere, în practică, în mai multe sisteme juridice naționale acestea sunt, în mod explicit sau implicit, incerte sau imposibile din punct de vedere juridic. Entitățile contractante din state membre diferite pot fi interesate să coopereze și să atribuie în comun contracte pentru a obține beneficii maxime din potențialul pieței interne în termeni de economii de scară și împărțire a riscurilor și beneficiilor, în special pentru proiectele inovatoare care implică un risc mai mare decât riscul care poate fi asumat în mod rezonabil de către o singură entitate contractantă. Prin urmare, trebuie prevăzute noi norme privind achizițiile transfrontaliere comune care să precizeze legea aplicabilă, pentru a facilita cooperarea între entitățile contractante în cadrul pieței unice. În plus, entitățile contractate din state membre diferite pot înființa organisme juridice comune în temeiul legislației naționale sau al legislației Uniunii. Trebuie să se stabilească reguli specifice pentru această formă de achiziții comune. (35) Specificațiile tehnice stabilite de achizitori trebuie să permită deschiderea către concurență a achizițiilor publice. În acest scop, trebuie să fie posibilă depunerea unor oferte care să reflecte diversitatea soluțiilor tehnice, astfel încât să se obțină un nivel de concurență suficient. Prin urmare, specificațiile tehnice trebuie elaborate în așa fel încât să se evite restrângerea în mod artificial a concurenței prin cerințe care favorizează un anumit operator economic, în sensul că preiau caracteristicile esențiale ale bunurilor, serviciilor sau lucrărilor oferite în mod obișnuit de acel operator economic. Elaborarea specificațiilor tehnice în termeni de cerințe de performanță și funcționale permite, în general, îndeplinirea acestui obiectiv în cel mai bun mod posibil și favorizează inovarea. Atunci când se face trimitere la un standard european sau, în absența unui astfel de standard, la un standard național, ofertele care au la bază alte soluții echivalente care îndeplinesc cerințele entităților contractante și care sunt echivalente din punctul de vedere al siguranței trebuie să fie luate în considerare de către entitățile contractante. Pentru a demonstra echivalența, ofertanților li se poate cere să prezinte dovezi verificate de către terți; cu toate acestea, trebuie permise și alte mijloace de probă adecvate, cum ar fi un dosar tehnic al producătorului, în cazul în care operatorul economic nu are acces la certificate sau rapoarte de încercare și nici posibilitatea de a le obține. (36) Entitățile contractante care doresc să achiziționeze lucrări, bunuri sau servicii cu caracteristici specifice de mediu, sociale sau de altă natură trebuie să poată face trimitere la anumite etichete, cum ar fi eticheta ecologică europeană, etichete ecologice (multi)naționale sau oricare altă etichetă, cu condiția ca cerințele etichetei, cum ar fi descrierea produsului și prezentarea acestuia, inclusiv cerințele referitoare la ambalare, să aibă legătură cu obiectul contractului. Este de asemenea esențial ca aceste cerințe să fie elaborate și adoptate pe baza unor criterii verificabile în mod obiectiv, printr-o procedură la care pot participa părțile interesate, precum organismele guvernamentale, consumatorii, producătorii, distribuitorii și organizațiile de mediu, și ca eticheta să fie accesibilă și la dispoziția tuturor părților interesate. (37) Pentru toate achizițiile destinate utilizării de către persoane, fie că este vorba de publicul larg sau de personalul entității contractante, entitățile contractante trebuie să stabilească specificații tehnice pentru a lua în considerare criteriile de accesibilitate pentru persoanele cu dizabilități sau proiectarea pentru toți utilizatorii, cu excepția cazurilor bine justificate. (38) Pentru a încuraja participarea întreprinderilor mici și mijlocii (IMM-uri) la piața achizițiilor, trebuie să se prevadă în mod explicit posibilitatea de a împărți contractele în loturi, fie omogene, fie eterogene. În cazul în care contractele sunt împărțite în loturi, entitățile contractante pot, de exemplu pentru a menține concurența sau pentru a garanta securitatea aprovizionării, să limiteze numărul de loturi pentru care un operator economic poate depune oferte; ele pot, de asemenea, să limiteze numărul de loturi care pot fi atribuite aceluiași ofertant. (39) În măsura în care acest lucru este compatibil cu necesitatea de a asigura practici comerciale loiale, permițând în același timp o flexibilitate maximă, este necesar să se prevadă aplicarea Directivei [2004/18/CE] privind achizițiile publice în cazul cerințelor legate de capacitatea economică și financiară și documentele justificative. Astfel, se prevede ca entitățile contractante să poată aplica criteriile de selecție prevăzute în Directiva [2004/18/CE] și ca, atunci când o fac, să aibă obligația de a aplica dispozițiile privind mai ales pragul pentru cerințele privind cifra de afaceri minimă, precum și dispozițiile privind autocertificarea. (40) Este necesar să nu se atribuie contracte de achiziții publice operatorilor economici care au participat la o organizație criminală sau care au fost găsiți vinovați de corupție, de fraudă în detrimentul intereselor financiare ale Uniunii sau de spălare de bani. Neplata impozitelor și a contribuțiilor la asigurările sociale trebuie, de asemenea, să fie sancționată prin excluderea obligatorie la nivelul Uniunii. Având în vedere faptul că entitățile contractante care nu sunt și autorități contractante s-ar putea să nu aibă acces la dovezi incontestabile în această privință, este necesar să se lase acestor entități contractante opțiunea de a aplica sau nu criteriile de excludere prevăzute în Directiva [2004/18]. Astfel, obligația de a aplica articolul 55 alineatele (1) și (2) din Directiva [2004/18] trebuie să fie limitată la entitățile contractante care sunt și autorități contractante. În afară de aceasta, entităților contractante trebuie să li se acorde posibilitatea de a exclude candidați sau ofertanți pentru încălcări ale obligațiilor sociale sau de mediu, inclusiv ale normelor de accesibilitate pentru persoanele cu dizabilități, sau alte forme de abatere profesională gravă, cum ar fi încălcări ale regulilor de concurență sau ale drepturilor de proprietate intelectuală. (41) În cazul în care entitățile contractante sunt obligate sau aleg să aplice criteriile de excludere menționate, acestea trebuie să aplice Directiva [2004/18] în ceea ce privește posibilitatea ca operatorii economici să adopte măsuri de conformare pentru remedierea consecințelor infracțiunilor penale sau ale abaterilor și pentru prevenirea în mod eficient a repetării comportamentului ilicit. (42) Entitățile contractante pot cere ca în timpul executării unui contract să fie aplicate măsuri sau sisteme de management de mediu. Sistemele de management de mediu, înregistrate sau nu conform unor instrumente ale Uniunii, cum este Regulamentul (CE) nr. 1221/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind participarea voluntară a organizațiilor la un sistem comunitar de management de mediu și audit (EMAS)[29], pot demonstra că operatorul economic are capacitatea tehnică de a executa contactul. Este necesar să se accepte ca mijloc de probă alternativ la sistemele de management de mediu înregistrate, în cazul în care operatorul economic nu are acces la astfel de sisteme sau nu are posibilitatea de a le obține în termenul stabilit, o descriere a măsurilor aplicate de operatorul economic pentru asigurarea aceluiași nivel de protecție a mediului. (43) Atribuirea contractelor trebuie realizată pe baza unor criterii obiective care să asigure respectarea principiilor de transparență, nediscriminare și egalitate de tratament. Aceste criterii trebuie să garanteze că ofertele sunt evaluate în condiții de concurență efectivă, inclusiv atunci când entitățile contractante necesită lucrări, bunuri și servicii de înaltă calitate care să fie cât mai adaptate la nevoile lor. Prin urmare, trebuie să li se permită entităților contractante să adopte drept criteriu de atribuire fie „cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere economic”, fie „costul cel mai scăzut”, ținând cont de faptul că, în acest din urmă caz, ele sunt libere să stabilească standarde de calitate corespunzătoare utilizând specificațiile tehnice sau condițiile de executare a contractului. (44) Atunci când entitățile contractante decid să atribuie un contract ofertei celei mai avantajoase din punct de vedere economic, ele trebuie să determine criteriile de atribuire pe baza cărora evaluează ofertele pentru a stabili care dintre ele prezintă cel mai bun raport calitate-preț. Determinarea acestor criterii depinde de obiectul contractului, întrucât ele trebuie să permită evaluarea nivelului de performanță oferit de fiecare ofertă având în vedere obiectul contractului, definit în cerințele tehnice, precum și măsurarea raportului calitate-preț pentru fiecare ofertă. În plus, criteriile de atribuire alese nu trebuie să confere entității contractante o libertate nelimitată de alegere, trebuie să asigure posibilitatea unei concurențe efective și să fie însoțite de cerințe care să permită verificarea efectivă a informațiilor furnizate de către ofertanți. (45) Este extrem de important să se exploateze pe deplin potențialul achizițiilor publice pentru a realiza obiectivele Strategiei Europa 2020 pentru creștere durabilă. Având în vedere însă diferențele importante dintre diversele sectoare și piețe, nu este oportun să se stabilească cerințe obligatorii generale pentru achizițiile care țin cont de aspecte ecologice, sociale și de inovare. Legislativul Uniunii a stabilit deja cerințe obligatorii în materie de achiziții pentru atingerea unor obiective specifice în sectorul vehiculelor de transport rutier (Directiva 2009/33/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind promovarea vehiculelor de transport rutier nepoluante și eficiente din punct de vedere energetic[30]) și al echipamentelor de birou [Regulamentul (CE) nr. 106/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 15 ianuarie 2008 privind un program comunitar de etichetare referitoare la eficiența energetică a echipamentelor de birou[31]]. De altfel, s-au înregistrat progrese importante în ceea ce privește definirea unor metodologii comune pentru calcularea costurilor pe ciclu de viață. Pare oportun să se continue pe această cale, lăsând în sarcina legislației sectoriale stabilirea obiectivelor și a țintelor obligatorii în funcție de politicile și condițiile specifice predominante din sectorul relevant și promovarea elaborării și utilizării unor abordări europene privind calcularea costurilor pe ciclu de viață ca stimulent suplimentar pentru utilizarea achizițiilor publice în sprijinul creșterii durabile. (46) Aceste măsuri sectoriale specifice trebuie să fie completate de o adaptare a directivelor privind achizițiile publice care abilitează entitățile contractante să urmărească obiectivele Strategiei Europa 2020 în strategiile lor de cumpărare. Trebuie așadar precizat că entitățile contractante pot stabili cea mai avantajoasă ofertă din punct de vedere economic și costul cel mai scăzut folosind o abordare bazată pe calcularea costurilor pe ciclu de viață, cu condiția ca metodologia care urmează să fie utilizată să fie stabilită într-un mod obiectiv și nediscriminatoriu și să fie accesibilă tuturor părților interesate. Noțiunea de calculare a costurilor pe ciclu de viață cuprinde toate costurile pe durata ciclului de viață al lucrărilor, bunurilor sau serviciilor, atât cele interne (cum ar fi costurile de dezvoltare, producție, utilizare, întreținere și costuri de eliminare la sfârșitul ciclului de viață), cât și cele externe, cu condiția ca acestea să poată fi cuantificate și monitorizate. Este necesar să se elaboreze metodologii comune la nivelul Uniunii pentru calcularea costurilor pe ciclu de viață pentru anumite categorii de bunuri sau servicii; ori de câte ori este elaborată o astfel de metodologie, utilizarea acesteia trebuie să fie obligatorie. (47) În plus, în cadrul specificațiilor tehnice și al criteriilor de atribuire, entităților contractante trebuie să li se permită să se refere la un anumit proces de producție, un anumit mod de prestare a serviciilor sau un proces specific pentru orice alt stadiu al ciclului de viață al unui produs sau serviciu, cu condiția să aibă legătură cu obiectul contractului. Pentru a integra mai bine considerentele sociale în achizițiile publice, achizitorilor li se poate permite de asemenea să includă, în criteriul de atribuire al celei mai avantajoase oferte din punct de vedere economic, caracteristici legate de condițiile de lucru ale persoanelor care participă direct la procesul de producție sau la prestarea în cauză. Aceste caracteristici pot să vizeze doar protejarea sănătății personalului implicat în procesul de producție sau favorizarea integrării sociale a persoanelor defavorizate ori a membrilor grupurilor vulnerabile dintre persoanele desemnate să execute contractul, inclusiv accesibilitatea pentru persoanele cu dizabilități. Orice criteriu de atribuire care include aceste caracteristici trebuie, în orice caz, să rămână limitat la caracteristicile care au consecințe imediate asupra membrilor personalului în mediul lor de lucru. Acestea trebuie să se aplice în conformitate cu Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii[32] și într-un mod care să nu discrimineze direct sau indirect operatorii economici din alte state membre sau din țări terțe care sunt parte la acord sau la acordurile de liber schimb la care Uniunea este de asemenea parte. (48) Pentru contractele de achiziții de servicii și contractele care implică proiectarea de lucrări, entitățile contractante trebuie să aibă, de asemenea, posibilitatea de a utiliza drept criteriu de atribuire organizarea, calificarea și experiența personalului desemnat să execute contractul în cauză, deoarece acestea pot afecta calitatea executării contractului și, prin urmare, valoarea economică a ofertei. (49) Ofertele care par anormal de scăzute în raport cu lucrările, bunurile sau serviciile ar putea să se bazeze pe ipoteze sau practici necorespunzătoare din punct de vedere tehnic, economic sau juridic. Pentru a preveni posibilele inconveniente în timpul executării contractului, entitățile contractante trebuie să aibă obligația de a cere o explicație pentru prețul perceput, în cazul în care prețul unei oferte este mult inferior prețurilor solicitate de alți ofertanți. Dacă ofertantul nu poate furniza o explicație suficientă, entitatea contractantă trebuie să aibă dreptul de a refuza oferta. Respingerea trebuie să fie obligatorie în cazurile în care entitatea contractantă a stabilit că nivelul anormal de scăzut al prețurilor rezultă din nerespectarea legislației obligatorii a Uniunii în domeniul social, al muncii sau al mediului sau a dispozițiilor internaționale în materie de dreptul muncii. (50) Condițiile de executare a unui contract sunt compatibile cu prezenta directivă cu condiția să nu aibă, direct sau indirect, un caracter discriminatoriu, să fie legate de obiectul contractului și să fie precizate în anunțul utilizat pentru a face invitația la procedura concurențială de ofertare sau în documentele achiziției. Ele pot avea ca obiectiv, în special, să favorizeze formarea profesională la locul de muncă, încadrarea în muncă a persoanelor cu dificultăți speciale de integrare, lupta împotriva șomajului, protecția mediului sau bunăstarea animalelor. De exemplu, pot fi menționate obligațiile, aplicabile pe perioada de executare a contractului, de a recruta șomeri de lungă durată sau de a pune în practică acțiuni de formare a șomerilor sau a tinerilor, de a respecta pe fond convențiile fundamentale ale Organizației Internaționale a Muncii (OIM), chiar și atunci când acestea nu au fost implementate în dreptul intern, sau de a recruta un număr mai mare de persoane defavorizate decât cel impus de legislația națională. (51) Legile, reglementările și convențiile colective, atât cele de la nivel național, cât și cele de la nivelul Uniunii, care sunt în vigoare în domeniul condițiilor de muncă și al siguranței la locul de muncă, se aplică pe perioada de executare a unui contract, cu condiția ca normele respective și aplicarea lor să fie conforme cu dreptul Uniunii. În situațiile transfrontaliere, în care lucrătorii unui stat membru prestează servicii într-un alt stat membru în cadrul unui contract, Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii[33] prevede condițiile minime care trebuie respectate în țara gazdă în ceea ce privește lucrătorii detașați. În cazul în care dreptul intern conține dispoziții în acest sens, nerespectarea acestor obligații poate fi considerată o abatere gravă din partea operatorului economic în cauză, putând duce la excluderea acestuia din procedura de atribuire a unui contract de achiziții publice. (52) Regulamentul (CEE, Euratom) nr. 1182/71 al Consiliului din 3 iunie 1971 privind stabilirea normelor care se aplică perioadelor, datelor și termenelor[34] trebuie să se aplice la calcularea termenelor conținute de prezenta directivă. (53) Este necesar să se precizeze condițiile în care modificarea unui contract pe perioada derulării sale necesită o nouă procedură de achiziții, ținând cont de jurisprudența relevantă a Curții de Justiție a Uniunii Europene. Este obligatoriu să se desfășoare o nouă procedură de achiziții atunci când sunt aduse modificări semnificative contractului inițial, în special cu privire la domeniul de aplicare și conținutul drepturilor și obligațiilor reciproce ale părților, inclusiv la distribuirea drepturilor de proprietate intelectuală. Modificările de acest tip demonstrează intenția părților de a renegocia clauze sau condiții esențiale ale contractului respectiv. Acest lucru este valabil cu precădere în cazul în care condițiile modificate ar fi avut o influență asupra rezultatului procedurii dacă ar fi făcut parte din procedura inițială. (54) Entitățile contractante se pot confrunta cu situații externe pe care nu le puteau prevedea atunci când au atribuit contractul. În acest caz, este necesar un anumit grad de flexibilitate pentru adaptarea contractului la circumstanțele respective fără a desfășura o nouă procedură de achiziții. Noțiunea de circumstanțe neprevăzute se referă la situațiile care nu puteau fi anticipate în ciuda pregătirii cu o diligență rezonabilă a procedurii inițiale de către entitatea contractantă, luând în considerare mijloacele disponibile, natura și caracteristicile proiectului concret, bunele practici în domeniul în cauză și necesitatea de a asigura o relație corespunzătoare între resursele cheltuite pentru pregătirea procedurii de atribuire și valoarea sa previzibilă. Acest lucru nu se aplică însă în cazul în care o modificare conduce la o transformare a naturii achiziției globale, de exemplu prin înlocuirea lucrărilor, a bunurilor sau a serviciilor care urmează să fie achiziționate cu altele diferite sau prin schimbarea fundamentală a tipului de achiziții, întrucât, în această situație, se poate presupune că există o influență asupra rezultatului. (55) În conformitate cu principiile egalității de tratament și transparenței, ofertantul câștigător nu trebuie înlocuit de un alt operator economic fără reluarea procedurii concurențiale pentru contractul respectiv. Cu toate acestea, ofertantul câștigător care execută contractul poate suferi schimbări structurale în cursul perioadei de executare a contractului, cum ar fi reorganizări pur interne, fuziuni și achiziții sau declararea insolvenței. Aceste modificări structurale nu trebuie să necesite în mod automat noi proceduri de achiziții pentru toate contractele executate de întreprinderea respectivă. (56) Entitățile contractante trebuie să aibă posibilitatea, în cadrul fiecărui contract, de a prevedea modificări prin intermediul unor clauze de revizuire, dar aceste clauze nu trebuie să le ofere o marjă discreționară nelimitată. Prezenta directivă trebuie așadar să stabilească în ce măsură pot fi prevăzute modificări în contractul inițial. (57) Evaluarea a arătat că statele membre nu monitorizează în mod consecvent și sistematic punerea în aplicare și funcționarea normelor privind achizițiile publice. Acest lucru are un impact negativ asupra implementării corecte a dispozițiilor care decurg din aceste directive, ceea ce reprezintă o sursă majoră de costuri și de incertitudine. Mai multe state membre au desemnat un organism central național care se ocupă de aspecte legate de achizițiile publice, însă competențele acordate acestor organisme variază considerabil de la un stat membru la altul. Existența unor mecanisme de monitorizare și control mai clare, mai coerente și mai constrângătoare va permite o cunoaștere mai aprofundată a funcționării normelor în materie de achiziții publice, va îmbunătăți certitudinea juridică pentru întreprinderi și pentru entitățile contractante și va contribui la crearea unor condiții de concurență echitabile. Aceste mecanisme ar putea servi ca instrumente pentru detectarea și soluționarea timpurie a problemelor, în special cu privire la proiecte cofinanțate de Uniune, și pentru identificarea deficiențelor structurale. În special, există o necesitate marcată de a coordona aceste mecanisme pentru a asigura aplicarea, controlul și monitorizarea coerentă a politicii de achiziții publice și evaluarea sistematică a rezultatelor politicii de achiziții în întreaga Uniune. (58) Statele membre trebuie să desemneze o singură autoritate națională responsabilă cu monitorizarea, desfășurarea și controlul achizițiilor publice. Acest organism central trebuie să dispună de informații directe și oportune, în special cu privire la diferitele probleme care afectează aplicarea legislației privind achizițiile publice. El trebuie să fie în măsură să furnizeze un feedback imediat privind funcționarea politicii și potențialele deficiențe ale legislației și practicii naționale și să contribuie la identificarea rapidă a soluțiilor. În vederea unei lupte eficiente împotriva corupției și a fraudei, acest organism central și publicul larg ar trebui să aibă de asemenea posibilitatea de a examina textele contractelor încheiate. Prin urmare, contractele cu valoare mare ar trebui să fie transmise organismului de supraveghere, iar persoanele interesate ar trebui să aibă posibilitatea de a accesa aceste documente, în măsura în care interesele legitime publice sau private nu sunt periclitate. (59) Este posibil ca nu toate entitățile contractante să dispună de expertiza internă necesară pentru a gestiona contracte complexe din punct de vedere tehnic sau economic. În aceste circumstanțe, un sprijin profesionist adecvat ar fi o completare eficientă a activităților de monitorizare și control. Pe de o parte, acest obiectiv poate fi atins prin intermediul instrumentelor de schimb de cunoștințe (centre de cunoștințe) care oferă asistență tehnică entităților contractante; pe de altă parte, întreprinderile, în special IMM-urile, ar trebui să beneficieze de asistență administrativă, cu precădere atunci când participă la proceduri de achiziții la nivel transfrontalier. (60) La nivel național există deja structuri sau mecanisme de monitorizare, supraveghere și sprijin, acestea putând fi utilizate pentru a asigura monitorizarea, implementarea și controlul achizițiilor publice și pentru a furniza sprijinul necesar entităților contractante și operatorilor economici. (61) Este necesară o cooperare eficientă pentru a asigura coerența consultanței și a practicilor în fiecare stat membru și în întreaga Uniune. Organismele desemnate pentru monitorizare, implementare, control și asistență tehnică trebuie să fie în măsură să facă schimb de informații și să coopereze; în același context, autoritatea națională desemnată de fiecare stat membru trebuie să fie punctul de contact preferat cu serviciile Comisiei pentru colectarea de date, schimbul de informații și monitorizarea punerii în aplicare a legislației Uniunii privind achizițiile publice. (62) În vederea adaptării la evoluțiile rapide de ordin tehnic, economic și normativ, este necesar să se delege Comisiei competența de a adopta acte în conformitate cu articolul 290 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în ceea ce privește o serie de elemente neesențiale din prezenta directivă. În fapt, datorită necesității de a respecta acordurile internaționale, Comisia trebuie să fie împuternicită să modifice procedurile tehnice aferente metodelor de calculare a pragurilor și să revizuiască periodic pragurile; trimiterile la nomenclatura CPV pot face obiectul unor modificări normative la nivelul UE și este necesar ca aceste modificări să se reflecte în textul prezentei directive; detaliile și caracteristicile tehnice ale dispozitivelor de recepție electronică trebuie actualizate în funcție de evoluția tehnologică și necesitățile administrative; totodată, Comisia trebuie abilitată să impună standarde tehnice pentru comunicarea electronică pentru a se asigura interoperabilitatea formatelor tehnice, a proceselor și a mesajelor transmise în cadrul procedurilor de achiziții desfășurate prin mijloace electronice de comunicare, luând în considerare evoluțiile tehnologice și nevoile administrative; Comisia trebuie de asemenea să fie împuternicită să adapteze conținutul obligatoriu al informațiilor care trebuie incluse în anunțuri pentru a reflecta necesitățile administrative și modificările legislative atât la nivel național, cât și la nivelul UE; lista actelor legislative ale Uniunii care stabilesc metodologii comune pentru calcularea costurilor pe ciclu de viață, menționată la articolul 77 alineatul (3); lista convențiilor internaționale în domeniul social și al mediului, menționată la articolele 70 și 79, și lista legislației Uniunii, menționată la articolul 27 alineatul (3), a cărei aplicare creează prezumția de acces liber la o anumită piață, precum și anexa II, menționată la articolul 4 alineatul (4), care cuprinde o listă de acte legislative care trebuie luate în considerare la stabilirea existenței drepturilor speciale sau exclusive, trebuie adaptate rapid pentru a încorpora măsurile adoptate la nivel sectorial. Pentru a răspunde acestei nevoi, Comisia trebuie împuternicită să actualizeze listele. (63) Este deosebit de important ca, pe durata activităților pregătitoare, Comisia să desfășoare consultări adecvate, inclusiv la nivel de experți. Atunci când pregătește și elaborează acte delegate, Comisia trebuie să asigure transmiterea simultană, în timp util și adecvată a documentelor pertinente către Parlamentul European și Consiliu. (64) În vederea asigurării unor condiții uniforme pentru aplicarea prezentei directive, este necesar să se confere Comisiei competențe de executare în ceea ce privește procedura de transmitere și publicare a datelor menționate în anexa IX, procedurile pentru elaborarea și transmiterea anunțurilor, formularele standard pentru publicarea anunțurilor și a normelor în materie de proceduri și mesaje, precum și în ceea ce privește modelul comun care trebuie utilizat de către organismele de supraveghere pentru întocmirea raportului statistic și de aplicare. Aceste competențe trebuie să fie exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a