RO Jurnalul Oficial al Uniunii Europene C 188/26

Publicarea unei cereri în temeiul articolului 50 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului privind sistemele din domeniul calității produselor agricole și alimentare

(2017/C 188/18)

Prezenta publicare conferă dreptul de opoziție în temeiul articolului 51 din Regulamentul (UE) nr. 1151/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (1).

DOCUMENT UNIC

„CAPÓN DE VILALBA”

Nr. UE ES-PGI-0005-01355 – 24.7.2015

DOP ( ) IGP ( X )

1. Nume

„Capón de Vilalba”

2. Statul membru sau țara terță

Spania

3. Descrierea produsului agricol sau alimentar

3.1. Tipul de produs

Clasa 1.1. Carne (și organe comestibile) proaspete

3.2. Descrierea produsului căruia i se aplică denumirea de la punctul 1

Indicația geografică protejată „Capón de Vilalba” se referă la carnea obținută de la masculii din specia Gallus domesticus care au fost castrați chirurgical înainte de atingerea maturității sexuale. Păsările sunt din rasa „Galiña de Mos” sau din diferite varietăți care se aseamănă cu această rasă prin rezistența lor, ceea le permite să fie crescute în aer liber, în condițiile climatice ale ariei de producție. Aceste varietăți, la fel ca „Galiña de Mos”, trebuie să fie semigrele, să aibă o creștere lentă și să prezinte un penaj de culoare roșie-brună.

Animalele sunt sacrificate la o vârstă minimă de 150 de zile, după o perioadă de creștere și îngrășare ulterioară castrării de cel puțin 77 de zile. Faza finală a îngrășării („cebo”) se desfășoară în incinte închise și durează cel puțin 25 de zile. Este stabilită o categorie specială, care se comercializează în perioada Crăciunului cu mențiunea suplimentară „Capón de Nadal”, care desemnează animalele sacrificate la o vârstă de cel puțin 210 zile.

Carcasa are o culoare albă cu reflexe sidefii și o piele fină și suplă. Masa sa minimă trebuie să fie de 2,5 kg. Această masă minimă se ridică la 4 kg în cazul special al claponilor „de Nadal”. Carnea se caracterizează prin finețe, suculență și frăgezime. Aceasta prezintă o textură fibroasă, iar grăsimea, prezentă în abundență, în special la categoria „Capón de Nadal”, este de culoare alb-gălbuie.

„Capón de Vilalba” se comercializează sub formă de carcase întregi. Este totuși permisă comercializarea carcasei tranșate, fiind acceptată, mai exact, tăierea acesteia în punctele de desfacere, cu condiția stabilirii unui sistem de control adecvat care să garanteze trasabilitatea.

Comercializarea varietății „Capón de Nadal” trebuie să fie efectuată respectând forma tradițională a prezentării, cu cap și picioare, plasând în interiorul carcasei un băț mic de mesteacăn pentru a menține zona lombară cât mai dreaptă posibil, acțiune care facilitează așezarea ulterioară a grăsimii; aripile trebuie apoi să fie pliate, orientate cu extremitatea în sus, astfel încât să rămână fixe pe spatele carcasei. În ultima etapă, grăsimea („ensulla”) este, de asemenea, plasată în partea din spate, în ambele părți laterale, fiind fixată cu ajutorul unor bețișoare.

3.3. Hrană pentru animale (doar în cazul produselor de origine animală) și materii prime (doar în cazul produselor prelucrate)

Hrana administrată păsărilor trebuie să favorizeze o creștere armonioasă și relativ lentă a acestora. În prima etapă de îngrășare, hrana se bazează pe utilizarea vegetației din țarc, aceasta fiind completată cu porumb, alte cereale și altă hrană de origine vegetală (varză, coji de cartofi, castane etc.) care provin în general din propria exploatație. Această hrană poate fi completată cu furaje combinate, care trebuie să conțină, în orice caz, cereale în proporție de cel puțin 70 %.

Etapa de îngrășare se desfășoară în spații închise, de obicei în cuști denumite „capoeiras”. În această etapă, hrana de bază din etapa anterioară este completată cu o pastă denumită „amoado”, obținută dintr-un amestec de porumb zdrobit și cartofi fierți; cartofii din amestec pot fi înlocuiți parțial sau în totalitate cu castane.

3.4. Etape specifice ale producției care trebuie să se desfășoare în aria geografică delimitată

Păsările trebuie să fie crescute, cel puțin începând de la castrare (inclusiv în momentul castrării), îngrășate, sacrificate și marcate cu contraeticheta de identificare a indicației geografice protejate în aria geografică delimitată.

3.5. Norme specifice privind felierea, răzuirea, ambalarea etc. a produsului la care se referă denumirea înregistrată

—

3.6. Norme specifice privind etichetarea produsului la care se referă denumirea înregistrată

Carnea de clapon comercializată cu indicația geografică protejată „Capón de Vilalba” trebuie să poarte, pe fiecare unitate de vânzare, o etichetă a indicației geografice (contraetichetă), cu un cod alfanumeric și o numerotație corespunzătoare, utilizată sub supravegherea organului de control, având logoul oficial al IGP prezentat mai jos:

Pe eticheta utilizată de fiecare operator, precum și pe contraeticheta indicației geografice trebuie să figureze în mod obligatoriu mențiunea Indicație geografică protejată „Capón de Vilalba”. Pe etichetă trebuie să figureze și logoul european de identificare a indicațiilor geografice protejate. Pentru claponii de tip „Capón de Nadal”, această din urmă mențiune trebuie adăugată pe etichetă.

4. Delimitarea concisă a ariei geografice

Aria geografică a indicației geografice protejate „Capón de Vilalba” include în totalitate regiunea denumită „Terra Chá”, situată în provincia Lugo din Comunitatea autonomă Galicia, care include următoarele localități: Muras, Xermade, Vilalba, Abadín, A Pastoriza, Guitiriz, Begonte, Cospeito și Castro de Rei.

5. Legătura cu aria geografică

Înregistrarea acestei indicații geografice se bazează atât pe anumite caracteristici specifice ale produsului legate de mediu, cu factorii săi naturali și umani, cât și pe prestigiul acumulat.

Aria geografică delimitată este caracterizată de existența unei multitudini de mici exploatații zootehnice familiale în care creșterea claponilor a fost în mod tradițional o activitate secundară destinată suplimentării veniturilor exploatației. Clima umedă, cu veri blânde și variații minime de temperatură, favorizează culturile unor plante care joacă un rol esențial în hrana claponilor, în special culturile pentru furaje și culturile de cereale, iar dintre cereale, mai ales culturile de porumb. În sezonul rece, care durează din noiembrie până în martie, se înregistrează temperaturi medii lunare cuprinse între 5 și 10 °C; în această perioadă se evită creșterea tradițională a claponilor, preferându-se în schimb intervalul care începe în aprilie-mai și se termină în decembrie, chiar dacă în această ultimă lună păsările sunt deja ținute în interior, fără a mai fi lăsate în spații deschise.

Micile exploatații familiale aplică în continuare metodele tradiționale de creștere și manipulare a păsărilor, cu densități reduse atât în cotețe, cât și în țarcurile în care animalele rămân o mare parte din zi, ceea ce facilitează în mod substanțial mișcarea acestora. Aceste condiții au, de asemenea, un impact direct asupra proprietăților organoleptice ale cărnii.

Utilizarea păsărilor de tip semigreu și cu o creștere lentă, adaptate la mediu și la sistemul de creștere, influențează, la rândul său, caracteristicile produsului.

În plus, alimentația – pe bază de cereale, în principal pe bază de porumb – joacă, de asemenea, un rol important în obținerea caracteristicilor cărnii și a culorii gălbui a carcasei. Etapa finală a îngrășării în incinte de dimensiuni reduse și utilizând o hrană specifică, formată din hrana de bază din etapa anterioară la care se adaugă „amoado” – obținut conform tehnicii locale, din porumb zdrobit amestecat cu cartofi fierți și/sau cu castane fierte –, este încă o dovadă a tehnicilor specifice stăpânite de producătorii din zonă, care au un impact direct asupra caracteristicilor produsului. Trebuie subliniat faptul că în aria geografică sunt produse mari cantități de porumb, de cartofi și de castane, care, alături de speciile de graminee și leguminoase care alcătuiesc pășunile și fânețele pe care se află păsările, constituie hrana lor de bază. Prin urmare, majoritatea materiilor prime utilizate pentru hrană provin din regiunea respectivă, dacă nu chiar din aceeași exploatație agricolă.

Pe scurt, tipul de pasăre utilizat, modul de creștere și hrana administrată sunt responsabile atât pentru aspectul carcasei, cât și pentru finețea, suculența și frăgezimea cărnii. Mai multe studii științifice au demonstrat influența acestui mod de creștere și manipulare a păsărilor asupra calității cărnii și a proprietăților sale organoleptice. Astfel, animalele crescute în aceste condiții au o carne mai roșie, cu un grad mai ridicat de consistență, un conținut mai ridicat de proteine și o aromă mai intensă.

Modul specific în care este prezentat spre comercializare „Capón de Nadal”, în conformitate cu dispozițiile de la punctul 3.2, constituie încă un exemplu de specificitate a produsului, care reflectă experiența locuitorilor din această zonă.

Ca urmare a prestigiului de care se bucură, acești claponi au putut beneficia de recunoașterea asociată includerii în Inventario español de productos tradicionales, publicat în 1996 de Ministerul Agriculturii, Pescuitului și Alimentației.

Acest prestigiu datează de multă vreme. Primele informații cunoscute privind creșterea și consumul de claponi în Galicia datează din Evul Mediu, perioadă în care s-au înregistrat numeroase documente referitoare la „foros” (contracte agricole de lungă durată) în care subiecții contractului („foreros”) se angajau să plătească în claponi o parte a chiriei. Există referințe mult mai recente care confirmă perpetuarea acestui obicei al plății în claponi, ceea ce evocă prestigiul deosebit al acestui produs în regiune de-a lungul diferitelor perioade din istorie.

Începând cu primii ani ai secolului XX, în numeroase publicații au fost menționați nu doar claponii, ci și târgul de la Vilalba, la care aceștia erau vânduți de obicei. De exemplu, există referințe în ziare precum El Eco de Vilalba, în care se menționează că, în 1908, plata impozitelor folosind claponi era un lucru obișnuit, sau în ziarul El Regional, în care în 1927 se menționau târgurile de claponi organizate la Vilalba și succesul acestui produs.

Există numeroase referințe ale scriitorilor din Galicia la obiceiurile și tradițiile legate de acest produs, precum și citate în care este recunoscută calitatea claponilor din această regiune.

Manuel María, cel mai mare poet din regiune, a scris câteva versuri despre clapon în cartea sa intitulată „Terra Chá” (1954), precum și texte referitoare la târgul de la Vilalba.

În celebra sa lucrare La Cocina Gallega (1973), Álvaro Cunqueiro, personaj cu multiple talente, unul dintre marii autori ai literaturii din Galicia și totodată un prestigios gastronom, aduce elogii pline de entuziasm claponilor crescuți în diferite localități din Terra Chá și vânduți la târgul de la Vilalba.

În cronica sa privind călătoria la San Andrés de Teixido (din lucrarea „Pelegrinaxes”, publicată în 1929), Ramón Otero Pedrayo, un alt reprezentant de seamă al culturii din Galicia, face aluzie la claponii din Vilalba.

Astfel cum s-a menționat deja, produsul și reputația acestuia sunt strâns legate de târgul care are loc la Vilalba. Conform referințelor istorice, acest târg are o tradiție de aproape două secole, fiind deja menționat în documentele primăriei în anul 1835. În anul respectiv, prețurile menționate au fost exprimate astfel: „en la cantidad de 10 reales el par” (10 reali pentru doi). Într-o listă oficială de prețuri pentru anul 1840 se precizează că doi claponi aveau aceeași valoare ca „un carnero bueno y limpio” (un berbec bun și curat), adică 12 reali, și că vânzarea claponilor avea loc și în ianuarie și februarie, nu doar în perioada Crăciunului, cum se întâmplă în prezent. Între 1900 și 1947, prețul a doi claponi a crescut de la 10 pesete la 100 de pesete. În 1949, doi claponi costau 200 de pesete, iar prețul acestui produs a continuat să crească lent până în 1974, an în care, conform unor informații neoficiale, prețul de vânzare al unei perechi de claponi ar fi ajuns la 8 000 de pesete, fapt surprinzător, ținând seama de faptul că prețul mediu din acea perioadă oscila între 4 000 și 6 000 de pesete. Prețurile medii ale claponilor vânduți la târgul de la Vilalba în ultimii 10 ani s-au situat între 80 și 120 EUR bucata, dar se poate ajunge deseori la un preț de 140 EUR pentru anumite exemplare. În cazul carcaselor de aproximativ 5 kg, aceasta înseamnă prețuri de circa 20 EUR per kg, în timp ce un clapon standard din alte zone poate costa în jur de 10-14 EUR/kg. Mijloacele de comunicare în masă din Galicia, dar și cele de la scară națională, prezintă în fiecare an, în perioada sărbătorilor de Crăciun, ample informații cu privire la organizarea acestui târg și la prețurile plătite, după cum se poate verifica printr-o căutare pe internet. Numeroasele rezultate obținute scriind numele acestui produs în motorul de căutare, precum și prețurile ridicate plătite sunt o dovadă în plus a prestigiului său actual.

Trimitere la publicarea caietului de sarcini

[articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf din prezentul regulament]

http://mediorural.xunta.gal/fileadmin/arquivos/alimentacion/produtos_calidade/2017/Pliego_de_condiciones_CAPON_de_VILALBA_febrero_2017_C.pdf

(1) JO L 343, 14.12.2012, p. 1.