RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Aplicarea Directivei 2004/25/CE privind ofertele publice de cumpărare /* COM/2012/0347 final */





RAPORT AL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Aplicarea Directivei 2004/25/CE privind ofertele publice de cumpărare (Text cu relevanță pentru SEE) 1. Introducere 1. Prezentul raport analizează aplicarea Directivei 2004/25/CE[1] privind ofertele publice de cumpărare (denumită în continuare „Directiva privind ofertele publice de cumpărare” sau „directiva”), în conformitate cu articolul 20 din directivă. 2. Directiva privind ofertele publice de cumpărare conține orientări minime privind desfășurarea ofertelor publice de cumpărare, inclusiv privind publicitatea, având ca obiect valorile mobiliare cu drept de vot ale unor societăți reglementate de legislația statelor membre, în cazul în care toate sau o parte dintre aceste acțiuni sunt acceptate la tranzacționare pe o piață reglementată. 3. Obiectivele Directivei privind ofertele publice de cumpărare sunt importante pentru piețele financiare și pentru părțile interesate ale societăților cotate. Mai precis, obiectivele directivei sunt următoarele: · asigurarea securității juridice, precum și a clarității și transparenței la nivel european în ceea ce privește ofertele publice de cumpărare; · protecția intereselor acționarilor, în special a celor ale acționarilor minoritari, precum și ale angajaților și ale altor părți interesate, prin intermediul transparenței și al drepturilor la informare, atunci când o societate face obiectul unei oferte publice de cumpărare sau al unei schimbări a controlului; · facilitarea ofertelor publice de cumpărare prin consolidarea libertății de a tranzacționa și de a vota în privința valorilor mobiliare ale unei societăți, precum și evitarea operațiunilor care pot duce la eșecul unei oferte; · consolidarea pieței unice prin asigurarea liberei circulații a capitalului la nivelul întregii UE. 4. Directiva privind ofertele publice de cumpărare se bazează pe principii generale[2] care trebuie respectate de către statele membre în transpunerea directivei. Printre aceste principii se numără următoarele: · egalitatea de tratament a acționarilor; · protecția acționarilor minoritari în cazul schimbării controlului; · interzicerea manipulării pieței și a abuzurilor de piață; precum și · obligația ca acționarii să dispună de suficient timp și de suficiente informații pentru a lua o decizie informată în privința ofertei. Orice derogare de la dispozițiile directivei decisă de un stat membru trebuie să respecte aceste principii, precum și celelalte principii enumerate în directivă. 5. Prezentul raport descrie impactul Directivei privind ofertele publice de cumpărare și modul în care este respectată aceasta (secțiunea 2), identifică principalele probleme ce decurg din aplicarea directivei (secțiunea 3) și prezintă o serie de concluzii (secțiunea 4). 2. Impactul Directivei privind ofertele publice de cumpărare și modul în care este respectată aceasta 6. Potrivit studiului extern referitor la aplicarea Directivei privind ofertele publice de cumpărare realizat în numele Comisiei (denumit în continuare „Studiul extern”)[3], Directiva privind ofertele publice de cumpărare nu a condus la schimbări majore ale cadrului legislativ din statele membre incluse în studiu[4], deoarece la nivel național existau deja sau erau în curs de elaborare norme similare înainte de adoptarea directivei. 7. În ceea ce privește transpunerea dispozițiilor opționale ale Directivei privind ofertele publice de cumpărare, studiul extern, raportul din 2007 al serviciilor Comisiei privind implementarea directivei[5], precum și alte cercetări desfășurate de Comisie arată că un număr de 19[6] state membre au transpus norma privind neutralitatea organului administrativ sau de conducere[7], în timp ce numai trei state membre[8] au transpus norma privind neutralizarea restricțiilor[9]. În conformitate cu articolul 12 alineatul (3) din directivă, aproximativ jumătate din statele membre[10] permit societăților supuse normei privind neutralitatea organului administrativ sau de conducere (în virtutea legii sau a statutului societății) să nu aplice această normă atunci când sunt confruntați cu o ofertă publică de cumpărare din partea unui ofertant care nu este supus aceleiași norme (principiul reciprocității). 8. În ceea ce privește aplicarea cadrului legal la nivel statelor membre, nu au fost depistate probleme structurale de conformare . 9. Potrivit studiului extern, Directiva privind ofertele publice de cumpărare a contribuit la ameliorarea situației în domeniile vizate de obiectivele sale, de exemplu prin introducerea unor norme de coordonare pentru autoritățile de supraveghere în ceea ce privește ofertele transfrontaliere, principiile generale ale directivei, normele privind publicitatea, norma privind oferta obligatorie și drepturile de retragere obligatorie și de răscumpărare obligatorie. 10. Părțile interesate care au participat la ancheta privind percepțiile realizată în faza pregătitoare a studiului extern consideră că Directiva privind ofertele publice de cumpărare este utilă pentru funcționarea corectă și eficientă a pieței. Părțile interesate s-au declarat în general mulțumite de claritatea normelor directivei și de adecvarea punerii în aplicare a acestora. În general, părțile interesate consideră că directiva a consolidat poziția acționarilor minoritari și au o părere favorabilă în ceea ce privește regimul de publicitate, norma privind oferta obligatorie și drepturile de retragere obligatorie și de răscumpărare obligatorie incluse în directivă. Reprezentanții angajaților, consultați prin intermediul anchetei privind percepțiile, sunt însă mai puțin mulțumiți de directivă. În particular, aceștia au exprimat opinia că directiva nu le acordă angajaților o protecție suficientă împotriva riscului de schimbare a condițiilor de lucru sau de concediere în urma cumpărării publice. 11. În ceea ce privește dispozițiile opționale ale Directivei privind ofertele publice de cumpărare, care reglementează utilizarea măsurilor de protecție, părțile interesate par să considere că acestea au avut un efect redus. De exemplu, potrivit studiului extern, percepția părților interesate este că directiva nu a avut un efect semnificativ asupra numărului de oferte și că, în pofida existenței directivei, în Europa se utilizează un număr mare de măsuri de protecție care sunt în mare parte anterioare acesteia. Cu toate acestea, părțile interesate au exprimat și opinia că există destule posibilități de depășire a măsurilor de protecție, în pofida faptului că majoritatea statelor membre nu au transpus norma privind neutralitatea organului administrativ sau de conducere. 12. Este dificil de calculat impactul asupra economiei al Directivei privind ofertele publice de cumpărare, în principal pentru că de la transpunerea directivei au existat puține oferte publice de cumpărare în UE[11], din cauza situația financiare la nivelul Uniunii în urma crizei financiare[12]. În plus, faptul că directiva prevede o armonizare minimală, împreună cu caracterul opțional al articolelor referitoare la măsurile de protecție și cu posibilitatea de derogare de la normele directivei, acordată statelor membre prin articolul 4 alineatul (5), a condus la o mare diversitate de norme naționale în domeniul ofertelor publice de cumpărare. La un nivel mai general, analiza economică[13] arată că, deși în teorie ofertele publice de cumpărare promovează eficiența economică, acest lucru nu se verifică întotdeauna în practică, pentru că nu este întotdeauna îndeplinită condiția ca actorii de pe piață să acționeze rațional, să aibă informații complete și să nu existe costuri ale tranzacțiilor (de exemplu ofertele publice de cumpărare pot fi făcute în scopul creării unor imperii comerciale sau se poate ca acționarii să se confrunte cu informații incomplete, cu costuri ridicate ale tranzacțiilor sau cu presiuni pentru a vinde). În plus, anumite dispoziții din directivă, de exemplu norma privind neutralitatea organului administrativ sau de conducere, norma privind neutralizarea restricțiilor și dreptul de retragere obligatorie facilitează ofertele publice de cumpărare, în timp ce altele, de exemplu norma privind oferta obligatorie, pot fi o frână în calea ofertelor publice de cumpărare[14]. 13. O comparație cu țări terțe[15] arată că legislația privind ofertele publice de cumpărare din aceste țări se bazează pe principii similare celor din Directiva privind ofertele publice de cumpărare. O excepție este reprezentată de principiul protejării angajaților prin intermediul drepturilor la informare, care este în general absent în țările terțe supuse cercetării. Durata unei oferte publice de cumpărare și informațiile care trebuie puse la dispoziție sunt, de asemenea, similare în UE și în țările terțe. Majoritatea țărilor terțe investigate, cu excepția Statelor Unite, includ în legislația națională o normă privind oferta obligatorie sau o normă similară, pragul de control fiind de obicei de circa 30 % sau o treime, valoare similară, la rândul său, cu cea din UE (unde Directiva privind ofertele publice de cumpărare lasă la latitudinea statelor membre definirea pragului de control, dar majoritatea acestora au ales valoarea de 30 % sau o treime). În ceea ce privește măsurile de protecție, comparația arată că acestea sunt utilizate în toate țările terțe investigate și că majoritatea acestor țări (cu excepția Statelor Unite) au un echivalent al normei privind neutralitatea organului administrativ sau de conducere. Cu toate acestea, niciuna dintre țările investigate nu au inclus în legislația națională un echivalent al normei privind neutralizarea restricțiilor. În ceea ce privește drepturile de retragere obligatorie și de răscumpărare obligatorie, un număr limitat de țări investigate nu dispun de astfel de norme. Cu toate acestea, sunt prevăzute alte mecanisme cu efect similar (de exemplu acțiunile răscumpărabile în Japonia, achizițiile obligatorii în Australia și fuziunile cu plata în numerar în Elveția). Există și țări terțe în care este posibil să se obțină proprietatea integrală asupra unei societăți prin utilizarea unor mecanisme de acord. 14. Articolul 20 din Directiva privind ofertele publice de cumpărare impune Comisiei să includă în analiza directivei o trecere în revistă a structurilor de control și a obstacolelor din calea ofertelor publice de cumpărare care nu sunt reglementate de directivă. Studiul extern a investigat structurile piramidale[16] și participațiile încrucișate, care nu fac obiectul Directivei privind ofertele publice de cumpărare. S-a constatat că 18,1 % dintre societățile cotate în statele membre incluse în studiu au structuri piramidale, în timp ce 3,5 % au participații încrucișate[17]. Acest fapt nu este surprinzător, având în vedere că structurile de participație din Europa continentală se bazează în mare măsură pe deținerea de acțiuni în bloc (block holding). Concluzia studiului este că, în pofida faptului că structurile piramidale rămân populare ca mecanisme de păstrare a controlului asupra unei societăți cu un volum mai mic de capital, niciunul dintre mecanisme nu constituie o protecție solidă împotriva cumpărării. Studiul extern consideră, de asemenea, că alte bariere posibile în calea cumpărărilor, precum reglementările specifice sectorului, fondurile publice, procedurile de cogestiune și participația angajaților la capital nu creează obstacole majore sau nejustificate[18]. 3. Examinarea aplicării directivei: probleme constatate 15. Examinarea Directivei privind ofertele publice de cumpărare a evidențiat o serie de aspecte. 16. Mai întâi, există anumite îngrijorări în privința securității juridice a expresiei „acționează în mod concertat” și a aplicării acesteia de către autoritățile naționale de reglementare. Expresia „acționează în mod concertat” intervine în calculul depășirii (sau nu) a pragului de control, informație pe baza căreia se stabilește dacă a apărut obligația lansării unei oferte obligatorii. Articolul 2 alineatul (1) litera (d) din Directiva privind ofertele publice de cumpărare definește expresia „acționează în mod concertat” după cum urmează: „persoanele fizice sau juridice care cooperează cu ofertantul sau cu societatea în cauză pe baza unui acord, formal sau tacit, verbal sau scris, care urmărește preluarea controlului asupra societății în cauză sau eșecul ofertei; Statele membre au transpus definiția în diverse moduri. Unele state membre[19], de exemplu, nu s-au îndepărtat de definiția dată în Directiva privind ofertele publice de cumpărare, în timp ce altele[20] au inclus elemente ale definiției acestui concept din Directiva privind transparența[21]. În plus, expresia „acționează în mod concertat” este inclusă și în Directiva privind achizițiile[22]. Cu toate acestea, definiția largă a conceptului, inclusă în orientările de nivelul 3 ale Directivei privind achizițiile[23], nu este utilizată de autoritățile de reglementare în ceea ce privește ofertele publice de cumpărare. În vederea reducerii incertitudinii asociate aplicării expresiei „acționează în mod concertat”, unele autorități naționale de reglementare[24] au publicat orientări sau ipoteze interpretative. Cu toate acestea, conținutul acestor orientări nu este același de la caz la caz. Existența unor definiții și interpretări diferite la nivel național este o sursă de incertitudine pentru investitorii internaționali care doresc să coopereze între ei și ar putea avea un efect negativ asupra intențiilor acestora de a se implica activ în societățile care fac obiectul investițiilor. Acest fapt a fost confirmat de reacțiile la Cartea verde a Comisiei privind Cadrul de guvernanță corporativă al UE[25], care au evidențiat că este nevoie de clarificarea dispozițiilor existente privitoare la expresia „acționează în mod concertat”[26]. 17. În al doilea rând, gama largă de derogări naționale de la norma ofertei obligatorii ridică problema dacă aceasta îi protejează în mod adecvat pe acționarii minoritari în cazul unei schimbări a controlului. Articolul 4 alineatul (5) din Directiva privind ofertele publice de cumpărare permite statelor membre să prevadă derogări de la normele directivei, după cum urmează: „Sub rezerva respectării principiilor generale enunțate la articolul 3 alineatul (1), statele membre pot să prevadă în normele pe care le adoptă sau le introduc în aplicarea prezentei directive derogări de la normele menționate anterior: (i) prin introducerea unor astfel de derogări în normele lor interne, pentru a lua în considerare circumstanțele determinate la nivel național; (ii) prin autorizarea autorităților lor de control, în domeniul lor de competență, să facă derogări de la aceste norme interne pentru a ține seama de circumstanțele menționate la punctul (i) sau de alte circumstanțe speciale pentru care se impune o decizie motivată.” Toate statele membre incluse în studiul extern au prevăzut derogări de la norma ofertei obligatorii. Aceste derogări se pot împărți în câteva categorii[27]: · autoritatea discreționară a autorității naționale de supraveghere de a acorda derogări. Numai câteva state membre[28] au recurs la această posibilitate; · proceduri de tip whitewash, prin care acționarii pot decide să renunțe la dreptul de a le fi lansată o ofertă obligatorie; · derogări tehnice, cum ar fi derogarea acordată organismelor deschise de plasament colectiv (care nu intră în domeniul de aplicare al directivei), care nu limitează domeniul de aplicare al normei privind oferta obligatorie conform prevederilor directivei; · situații în care nu se produc schimbări reale ale controlului, de exemplu cazuri în care schimbarea controlului este temporară sau achiziția s-a produs în cadrul aceluiași grup de societăți sau în cadrul unui grup care „acționează în mod concertat”. Aceste derogări nu afectează obiectivul directivei de protecție a acționarilor minoritari în situații de schimbare a controlului; · protecția intereselor ofertantului sau ale acționarului care deține pachetul de control, de exemplu în cazul în care schimbarea controlului nu a fost cauzată de un act intenționat, achiziția a fost indirectă sau a urmat unui eveniment din viața personală, cum ar fi o moștenire; · protecția intereselor unui creditor, de exemplu în situații în care achiziția este urmarea exercitării unei garanții financiare de către un creditor; · protecția intereselor altor părți interesate, de exemplu în cazul în care un investitor se confruntă cu dificultăți financiare, când controlul este obținut printr-un anumit tip de tranzacție comercială, cum ar fi o fuziune sau un mecanism de acord, sau când controlul este obținut în urma unei vânzări de valori mobiliare efectuată de stat. Plaja largă de derogări naționale de la norma ofertei obligatorii face să nu fie întotdeauna clar cum se asigură protecția acționarilor minoritari. În conformitate cu articolul 4 alineatul (5) din directivă, statele membre care prevăd derogări de la normele directivei trebuie să respecte principiile generale ale acesteia. Unul dintre aceste principii generale este acela că în cazul în care o persoană preia controlul asupra unei societăți, ceilalți deținători de valori mobiliare trebuie protejați [articolul (3) litera (a) din directivă]. Directiva nu reglementează felul în care statele membre ar trebui să asigure garantarea principiilor generale ale acesteia. 18. În al treilea rând, articolul 5 alineatul (2) din Directiva privind ofertele publice de cumpărare prevede că obligația de a lansa o ofertă obligatorie nu mai este aplicabilă atunci când controlul a fost dobândit ca urmare a unei oferte voluntare prezentate tuturor deținătorilor de valori mobiliare pentru toate participațiile lor. S-a adus în atenția Comisiei faptul că această derogare poate fi utilizată de ofertanți pentru a evita obligația de a lansa o ofertă obligatorie la un preț echitabil. Avantajul ofertantului este că directiva nu reglementează prețul unei oferte voluntare. Derogarea acordată pentru situațiile în care controlul a fost dobândit în urma unei oferte voluntare presupune că prețul ofertei a fost suficient de ridicat încât să convingă o parte semnificativă a acționarilor să accepte oferta, pentru că în caz contrar ofertantul nu ar fi obținut controlul prin intermediul ofertei în cauză. Cu toate acestea, în cazul în care ofertantul deține deja o participație care îl situează foarte aproape de pragul de control, este suficient ca un număr mic de acționari să își vândă acțiunile ofertantului pentru ca pragul de control să fie depășit. Prin urmare, chiar dacă prețul oferit de ofertant este foarte mic, acesta are șanse mari de a obține controlul prin oferta voluntară, putând astfel să se prevaleze de derogarea de la norma ofertei obligatorii. În acest caz, acționarii minoritari nu au posibilitatea de a beneficia de prima de control. Cu toate acestea, într-o serie de state membre această posibilitate nu există, deoarece legislația națională prevede că oferta trebuie să fie supusă condiției ca ofertantul să dobândească un procentaj minim de acțiuni[29], în caz contrar achizițiile ulterioare antrenând obligația unei oferte obligatorii[30]. S-a susținut, de asemenea, că ofertanții pot dobândi un pachet de control fără să fie nevoiți să lanseze o ofertă obligatorie menținându-și participația cu puțin sub pragul de control în timp ce dețin controlul de facto asupra societății, sau prin dobândirea unei poziții derivate[31]. 19. În al patrulea rând, în ceea ce privește articolele opționale din Directiva privind ofertele publice de cumpărare, s-ar putea concluziona că, deși norma privind neutralitatea organului administrativ sau de conducere se bucură de un relativ succes[32], nu același lucru se poate spune despre norma privind neutralizarea restricțiilor, care a fost transpusă de numai trei state membre. La momentul adoptării directivei s-a considerat că acționarii ar putea insista pentru aplicarea benevolă de către societăți a dispozițiilor opționale în cazurile în care statele membre aleg să nu le transpună. S-a dovedit, totuși, că lucrurile nu s-au petrecut astfel. Prin urmare, s-ar putea considera că directiva nu este foarte eficace în materie de reglementare a măsurilor de protecție. Părțile interesate confirmă acest lucru. Cu toate acestea, părțile interesate au indicat, de asemenea, că în pofida netranspunerii normei privind neutralizarea restricțiilor, există destule posibilități de depășire a măsurilor de protecție împotriva cumpărărilor (a se vedea alineatul 11 din prezentul raport). 20. În al cincilea rând, Directiva privind ofertele publice de cumpărare impune informarea detaliată, în cazul unei oferte publice de cumpărare, a reprezentanților angajaților din societatea ofertantă și din cea care face obiectul ofertei[33]. Informațiile puse la dispoziția reprezentanților angajaților trebuie să includă o declarație privind intențiile ofertantului în privința activității viitoare a societății care face obiectul ofertei și a societății ofertante, din punctul de vedere al repercusiunilor asupra ocupării forței de muncă și asupra condițiilor de muncă[34], precum și o declarație privind opinia organului administrative sau de conducere al societății care face obiectul ofertei referitoare la ofertă și la repercusiunile probabile ale acesteia asupra ocupării forței de muncă[35]. Studiul extern arată că reprezentanții angajaților nu sunt mulțumiți de modul în care directiva protejează interesele angajaților. Aceștia menționează că informațiile obligatorii nu sunt furnizate întotdeauna la timp sau sunt inadecvate, iar ofertele publice de cumpărare au un impact semnificativ asupra condițiilor de muncă și asupra concedierilor. În plus, aceștia susțin că după ofertă nu există niciun control al respectării de către ofertant a declarațiilor publicate cu ocazia procedurii ofertei. Cu toate acestea, acest aspect nu este reglementat de directivă. 4. Concluzii 21. Prezenta analiză a aplicării Directivei privind ofertele publice de cumpărare arată că sistemul creat de directivă funcționează în general în mod satisfăcător. Nu au fost depistate probleme de conformitate la nivel structural în ceea ce privește aplicarea cadrului juridic în statele membre. Părțile interesate sunt în general mulțumite de claritatea normelor incluse în directivă și de adecvarea aplicării acestora, considerând că directiva este utilă pentru funcționarea corectă și eficientă a pieței. Studiul extern consideră că directiva privind ofertele publice de cumpărare a contribuit la realizarea unor progrese în domeniile vizate de obiectivele sale. 22. Cu toate acestea, sub anumite aspecte, normele Directivei privind ofertele publice de cumpărare ar avea de câștigat în urma unor clarificări care să îmbunătățească securitatea juridică pentru părțile interesate și exercitarea efectivă a drepturilor acționarilor (minoritari). 23. Mai întâi, expresia „acționează în mod concertat” ar trebui clarificată la nivelul UE, pentru a oferi o securitate juridică mai mare investitorilor internaționali în privința măsurii în care pot colabora între ei fără să se considere că „acționează în mod concertat”, ceea ce i-ar pune în situația de a trebui să lanseze o ofertă obligatorie. Aceste clarificări ar putea fi oferite, de exemplu, prin elaborarea unor orientări de către Comisie și/sau AEVMP. Astfel de clarificări ar da mai multe posibilități acționarilor să tragă la răspundere organele administrative și de conducere pentru acțiunile acestora și ar promova standarde de bună guvernanță corporativă în rândul societăților cotate din UE. Cu toate acestea, nu ar trebui să se limiteze astfel capacitatea autorităților competente de a obliga părțile care urmăresc obținerea controlului acționând în mod concertat să accepte consecințele juridice ale acțiunilor concertate. Eventualele inițiative din acest domeniu ar fi conforme cu obiectivele Cărții verzi a Comisiei privind Cadrul de guvernanță corporativă al UE și cu comunicarea acesteia intitulată „Către un Act privind piața unică”[36] pentru promovarea unei participații durabile, pe termen lung, în beneficiul creșterii durabile a pieței europene. Comisia intenționează să anunțe în octombrie 2012 măsurile preconizate în acest domeniu. 24. În al doilea rând, analiza arată că există o mare diversitate de derogări naționale de la norma ofertei obligatorii și că nu este întotdeauna clar cum se respectă, în cazurile în care se aplică o derogare națională, principiul general al directivei care impune protecția acționarilor minoritari în situația schimbării controlului. Comisia intenționează, ca posibilă soluție la această problemă, să realizeze o investigație aprofundată a modului în care sunt protejați acționarii minoritari atunci când se aplică o derogare națională de la norma ofertei obligatorii. Într-adevăr, sunt necesare mai multe informații privind domeniul de aplicare al derogărilor naționale de la norma ofertei obligatorii, privind măsura în care derogările naționale limitează protecția de care se bucură acționarii minoritari în situații de schimbare a controlului și, dacă este cazul, privind mecanismele alternative care există în legislațiile naționale pentru protecția acționarilor minoritari în situații de schimbare a controlului. Dacă, în urma acestei investigații, se dovedește că protecția acționarilor minoritari este inadecvată, Comisia va adopta măsurile necesare (de exemplu declanșarea procedurilor de constatare a neîndeplinirii obligațiilor) pentru a face să se aplice efectiv acest principiu general al directivei. 25. În al treilea rând, analiza arată că derogarea de la norma ofertei obligatorii, inclusă în Directiva privind ofertele publice de cumpărare pentru situații în care controlul a fost obținut în urma unei oferte voluntare pentru toate acțiunile unei societăți a creat posibilitatea ca ofertanții să conturneze norma ofertei obligatorii prin dobândirea unui pachet apropiat de pragul care impune o ofertă obligatorie și lansând apoi o ofertă voluntară pentru un preț scăzut. Drept urmare, ofertantul ar reuși să depășească pragul care impune o ofertă obligatorie fără a acorda acționarilor minoritari o șansă echitabilă de a se retrage din societate și de a beneficia de prima de control. Acest mod de a proceda intră, în mod evident, în contradicție cu obiectivul directivei de protecție a acționarilor minoritari în situații de schimbare a controlului, deși nu pare să încalce litera directivei[37]. Există exemple în legislațiile naționale, cum ar fi pragurile suplimentare pentru oferta obligatorie[38] sau condițiile minime de acceptabilitate a ofertelor publice de cumpărare[39], care arată că este posibil să se împiedice utilizarea acestei manevre. Comisia va întreprinde acțiunile necesare pentru a descuraja utilizarea acestei manevre în întreaga UE, de exemplu prin intermediul discuțiilor bilaterale cu statele membre în cauză sau prin recomandări ale Comisiei. 26. În al patrulea rând, în ceea ce privește articolele 9 și 11 din Directiva privind ofertele publice de cumpărare, cu caracter opțional, analiza arată că, deși norma privind neutralitatea organului administrativ sau de conducere (articolul 9) este transpusă de un număr relativ mare de state membre, situația este diferită în cazul normei privind neutralizarea restricțiilor (articolul 11)[40]. Cu toate acestea, lipsa aplicării normelor opționale nu pare să fi fost un obstacol major în calea ofertelor publice de cumpărare din UE, întrucât acționarii au arătat că există destule posibilități de depășire a măsurilor de protecție împotriva cumpărărilor. În lumina celor prezentate anterior și având, de asemenea, în vedere lipsa datelor economice care să justifice modificarea situației existente, nu pare oportună în acest stadiu o propunere de a conferi un caracter obligatoriu articolelor opționale din directivă. 27. În fine, reprezentanții angajaților și-au exprimat nemulțumirea față de modul în care Directiva privind ofertele publice de cumpărare protejează drepturile angajaților în situația cumpărării societății, în special în ceea ce privește riscul de modificare a condițiilor de lucru și disponibilitatea locurilor de muncă. Comisia va continua dialogul cu reprezentanții angajaților, pentru a identifica ce îmbunătățiri s-ar putea aduce în viitor. Comisia va investiga, de asemenea, experiența practică câștigată în ceea ce privește dispozițiile directivei care impun publicarea intențiilor ofertantului referitoare la activitatea viitoare a societății și condițiile de muncă, opinia organului administrativ sau de conducere al societății care face obiectul ofertei în aceste privințe, precum și publicarea informațiilor referitoare la finanțarea ofertei și identitatea ofertantului[41]. 28. Statele membre, Parlamentul European, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor, precum și alte părți interesate, sunt invitate să își exprime opiniile cu privire la analiza prezentată în prezentul raport. ANEXĂ LA RAPORTUL COMISIEI CĂTRE PARLAMENTUL EUROPEAN, CONSILIU, COMITETUL ECONOMIC ȘI SOCIAL EUROPEAN ȘI COMITETUL REGIUNILOR Aplicarea Directivei 2004/25/CE privind ofertele publice de cumpărare Figura 1: Evoluția cumpărărilor în Europa Sursă: Studiul extern, pagina 284. Figura 2: Numărul de tranzacții de cumpărare din interiorul UE în perioada 2003-2010 Sursă: Studiul extern, pagina 285. Figura 3: Impactul reglementărilor privind cumpărările (+ relație și amploare) Sursă: Studiul extern, pagina 29. Figura 4: Bariere în calea cumpărărilor care nu fac obiectul Directivei privind ofertele publice de cumpărare. Procentajul societăților care au structuri piramidale sau participații încrucișate. Sursă: Studiul extern, pagina 48. [1] Directiva 2004/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind ofertele publice de cumpărare, JO L 142/12, 30.3.2004, p. 38. Disponibilă la adresa web: http://ec.europa.eu/internal_market/company/official/index_en.htm. [2] A se vedea articolul 3 din directivă. [3] Marccus Partners, în cooperare cu Centrul de Politici Publice Europene (iunie 2012), Study on the application of Directive 2004/25/EC on takeover bids (Studiu privind aplicarea Directivei 2004/25/CE privind ofertele publice de cumpărare). Disponibil la adresa web: http://ec.europa.eu/internal_market/company/takeoverbids/index_en.htm. [4] Austria, Belgia, Cipru, Republica Cehă, Danemarca, Estonia, Finlanda, Franța, Germania, Grecia, Ungaria, Irlanda, Italia, Luxemburg, Polonia, Portugalia, România, Slovacia, Spania, Suedia, Regatul Unit și Țările de Jos. [5] Document de lucru al serviciilor Comisiei: Raport referitor la implementarea Directivei privind ofertele publice de cumpărare, 21 februarie 2007, SEC(2007) 268. [6] Austria, Bulgaria, Cipru, Republica Cehă , Estonia, Finlanda, Franța, Grecia, Irlanda, Italia, Letonia, Lituania, Malta, Portugalia, România, Slovacia, Slovenia, Spania și Regatul Unit. [7] Norma privind neutralitatea organului administrativ sau de conducere (articolul 9 din directivă) prevede că pe parcursul ofertei, organul administrativ sau de conducere al societății care face obiectul ofertei trebuie să obțină o autorizație prealabilă de la adunarea generală a acționarilor înainte de a întreprinde orice acțiune care poate duce la eșecul ofertei. [8] Estonia, Letonia și Lituania. [9] Norma privind neutralizarea restricțiilor (articolul 11 din directivă) neutralizează măsurile de protecție anterioare ofertei de cumpărare, făcând ca anumite restricții (de exemplu cele referitoare la transferul de acțiuni sau la drepturile de vot) să fie inoperabile în perioada cumpărării și permite unui ofertant a cărui ofertă a avut succes să dizolve organul administrativ sau de conducere în exercițiu al societății care face obiectul ofertei și să îi modifice statutul. [10] Belgia, Danemarca, Franța, Germania, Grecia, Ungaria, Italia, Luxemburg, Polonia, Portugalia, Slovenia, Spania și Țările de Jos. [11] Cu excepția unui moment de vârf în 2007, a se vedea figura 2 din anexă. [12] A se vedea figurile 1 și 2 din anexa la prezentul raport. [13] A se vedea capitolul 4 din studiul extern. [14] A se vedea figura 3 din anexa la prezentul raport. [15] Studiul extern include următoarele țări terțe: Australia, Canada, China, Elveția, Hong Kong, India, Japonia, Rusia și Statele Unite. [16] Structurile piramidale sunt cele în care o entitate deține un pachet de control la o societate, care deține un pachet de control la altă societate, care deține un pachet de control la altă societate ș.a.m.d. [17] A se vedea figura 4 din anexa la prezentul raport. [18] A se vedea paginile 48 și 267 din studiul extern. [19] De exemplu Austria, Cipru, Danemarca, Italia, Irlanda, Luxemburg, Slovacia, Regatul Unit, Țările de Jos și Ungaria . [20] De exemplu Belgia, Finlanda, Franța, Germania, Polonia, Portugalia, România, Spania și Suedia. [21] Directiva 2004/109/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 2004 privind armonizarea obligațiilor de transparență în ceea ce privește informația referitoare la emitenții ale căror valori mobiliare sunt admise la tranzacționare pe o piață reglementată. Articolul 10 litera (a) din directivă definește expresia „acționează în mod concertat” după cum urmează: „un terț cu care persoana în cauză a încheiat un acord prin care le obligă să adopte, printr-un exercițiu concertat al drepturilor de vot pe care le dețin, o politică durabilă comună în ceea ce privește gestiunea societății în cauză.” [22] Directiva 2007/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 septembrie 2007 în ceea ce privește normele de procedură și criteriile de evaluare aplicabile evaluării prudențiale a achizițiilor și majorărilor de participații în sectorul financiar. [23] Orientările de nivelul 3 ale Directivei privind achizițiile consideră că persoanele „acționează în mod concertat” atunci când „fiecare dintre acestea decide să își exercite drepturile aferente acțiunilor pe care le achiziționează în conformitate cu un acord explicit sau implicit încheiat între aceste persoane”. [24] De exemplu Italia și Regatul Unit. [25] Cartea verde a Comisiei privind Cadrul de guvernanță corporativă al UE, 4 aprilie 2011, COM(2011) 164 final. Document disponibil la adresa web: http://ec.europa.eu/internal_market/company/docs/modern/com2011-164_ro.pdf#page=2. [26] A se vedea Sinteza reacțiilor primite, Rezumatul răspunsurilor la Cartea verde privind Cadrul de guvernanță corporativă al UE. Document disponibil la adresa web: http://ec.europa.eu/internal_market/company/docs/modern/20111115-feedback-statement_en.pdf. [27] Un tabel cu diversele derogări de la norma ofertei obligatorii și statele membre în care se aplică acestea a se vedea pagina 152 din studiul extern. Prezentul raport sintetizează derogările cele mai frecvente și le clasifică pe categorii. [28] Finlanda, Irlanda și Regatul Unit. În Germania, BaFin are puterea discreționară limitată de a anula obligația lansării unei oferte, în timp ce în Franța curtea de apel a confirmat o decizie a AMF de acordare a unei excepții. [29] În Regatul Unit, de exemplu, oferta trebuie să fie supusă condiției ca ofertantul să dobândească cel puțin 50 % din acțiuni. [30] Pentru o prezentare generală a dispozițiilor naționale care definesc situațiile în care achizițiile ulterioare antrenează obligația unei oferte, a se vedea pagina 130 din studiul extern. [31] Propunerea de modificare a Directivei privind transparența include deja obligația publicării pozițiilor derivate. A se vedea: http://ec.europa.eu/internal_market/securities/docs/transparency/modifying-proposal/20111025-provisional-proposal_ro.pdf. [32] A se vedea punctul 7 din prezentul raport. [33] A se vedea articolul 6 alineatele (1) și (2) și articolul 8 alineatul (2) din directivă. [34] A se vedea articolul 6 alineatul (3) litera (i) din directivă. [35] A se vedea articolul 9 alineatul (5) din directivă. [36] Comunicarea „Către un Act privind piața unică”, aprilie 2011, COM(2011) 206 final. Disponibil la adresa web: http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=COM:2011:0206:FIN:RO:PDF [37] A se vedea articolul 5 alineatul (2) din directivă, care exceptează în mod explicit de la norma privind oferta obligatorie cazurile în care controlul a fost dobândit ca urmare a unei oferte voluntare pentru toate acțiunile societății. [38] Pentru o prezentare generală a pragurilor suplimentare a se vedea pagina 130 din studiul extern. [39] A se vedea pagina 146 din studiul extern. [40] A se vedea punctul 7 din prezentul raport. [41] A se vedea articolul 3 alineatul (1) litera (b), articolul 6 alineatul (3) literele (i), (l) și (m) și articolul 9 alineatul (5) din directivă.